Martina Cole - Dvě ženy

Název: Dvě ženy

Autor: Martina Cole

Nakladatelství: DOMINO, 2000

* * *

Susan Dalstonová vyrůstala v londýnské čtvrti East End, kde nebezpečí a násilí patří odjakživa k samozřejmé součásti života. Její matka se živila prostitucí a nevěnovala své dceři péči ani lásku, otec ji zase od dětství pohlavně zneužíval.

Bezútěšné rodinné poměry, z nichž

Susan vyšla, se samozřejmě podepsaly na i jejím přístupu k rodinnému životu.

Když

ji svede místní playboy Barry, je natolik nadšená, že přehlíží i jeho četné nevěry. Postupně mu porodí čtyři děti, a přestože ji manžel bije a psychicky týrá, zůstává s ním až do chvíle, kdy přeteče pohár trpělivosti. Léta potlačovaná zášť vyústí v záchvat zuřivosti, během kterého Susan manžela zavraždí. Je vzata do vazby a jediné, co ji drží při životě, jsou děti a vědomí, že všechno udělala v jejich zájmu.

Na cele se Susan seznámí s vražedkyní Matildou Enderbyovou, ženou s velmi komplikovanou minulostí i duší, a osudy obou žen se začínají různorodě prolínat.

V atmosféře vznikajícího zvláštního přátelství se Susan dozví, že její nejmladší syn má být dán k adopci. Plna zoufalství začne dělat vše pro to, aby se dostala z vězení a nepřišla o své děti. To však samozřejmě není nijak jednoduché.

J

Martina Cole patří mezi absolutní špičku mezi současnými anglickými spisovateli.

Její vstup do světa literatury před osmi lety byl vskutku razantní a zároveň velmi zvláštní. Vsadila se s manželem o padesát liber, že dokáže napsat román, dala v práci výpověď a za poslední plat si koupila psací stroj. Neriskovala nadarmo, protože za její prvotinu nakladatel zaplatil rekordně vysokou částku a okamžitě s ní podepsal smlouvu na další knihy. Martina Cole si nemůže stěžovat ani na čtenářský nezájem, ani na nepřízeň kritiky jen nedávno podotkla, že manžel jí doposud nevyplatil oněch slíbených padesát liber.

Nakladatelství DOMINO doposud vydalo její romány Maniak, Útěk a Psanci. Martina Cole právě dokončuje svou další knihu, která vyjde v DOMINU na podzim roku 2001.

Copyright c 1999 by Martina Cole Translation c 2000 by Milada Suderová Veškerá práva vyhrazena. Žádná část tohoto díla nesmí být přenášena nebo reprodukována bez předchozího písemného souhlasu majitele práv.

OKRESNÍ KNIHOVNA V OLOMOUC!

Tuto knihu věnuji Christopherovi, Fredii a Lewisovi. Synovi, dceři a vnukovi, kterým patří celé mé srdce.

Věnování patří také Sally Wildenové, se kterou jsem si hrála v dětství a se kterou nyní trávím krásně dlouhé noci povídáním nad lahví vína.

Zůstaneš mou kamarádkou až do smrti a spřízněnou duší navždy!

"47

Z anglického originálu TWO WOMEN,

vydaného nakladatelstvím Headline Book, Londýn 1999, přeložila Milada Suderová

Odpovědná redaktorka: Dagmar Kočí

Korektura: Jana Šafaříková

Technický redaktor: Martin Pech

Sazba: á§ Dušan Žárský

Obálka: Radek Urbiš

Vytiskla tiskárna FINIDR, spol. s r. o., Český Těšín Vydání první

Stránka 1

Martina Cole - Dvě ženy

Vydalo nakladatelství DOMINO, Na Hradbách 3,701 00 Ostrava, v roce 2000

ISBN 8086128946

Prolog

V rozpáleném plechovém antonu bylo dusno a nesnesitelné vedro. Susan Dalstonová cítila, jak jí mezi ňadry stéká pramének potu. Unaveně si otřela tvář.

"Dostanu něco vychlazeného k pití?"

Dozorkyně zavrtěla hlavou.

"Už jsme skoro na místě, na pití si budeš muset počkat."

Susan nezbylo než přihlížet, jak dozorkyně popíjí pepsi z plechovky a schválně přitom mlaská. Susan sklopila oči, polkla a potlačila nutkání té arogantní semetrice jednu vrazit. Přesně o to však dozorkyni šlo chtěla Susan vyprovokovat k ukvapenému činu. Moje odvolání by pak šlo do háje, věděla vězeflkyně. Proto se dozorkyni raději jen podívala do očí a pobaveně se ušklíbla.

, Je ti snad něco k smíchu?" zeptala se jí dozorkyně.

Susan zavrtěla hlavou. "Jen si říkám, jak to máte pitomý. Takový krásný den, a vy musíte trčet tady. Nezdá se vám to nespravedlivé? Nehledě na to, že vás čeká ještě zpáteční cesta. Táhne se to, že?"

Dozorkyně přikývla.

"To sice ano, ale já budu v noci ležet v posteli, koukat na telku a hrát si s pérem svýho starýho. Co čeká tebe? Já se mám aspoň na co těšit."

Anton zastavil. Susan se už pouta zařezávala do zápěstí. Dozorkyně jí je sice mohla sundat, ale Susan dobře věděla, že to neudělá. Danbyová platila za tvrdou dozorkyni a Susan se jí nechtěla doprošovat. Rozhodně jí nehodlala dopřát potěšení z toho, že by ji mohla odmítnout. Jako trestankyně a vražedkyně se už dávno smířila s tím, jak jsou lidi typu Danbyové nepříjemní.

Libovali si v tom, že se nad vězni mohou povyšovat. Susan jejich chování jistým způsobem chápala o manželovi Danbyové se pro slýchalo, že pokukuje po jiných, její děti prý měly ustavičně potíže ve škole, a pak se vědělo, že Danbyová má problémy se splácením hypotéky.

Dozorkyně roznášely drby stejně jako vězeňkyně.

Susan proto docela chápala, proč má ta ženská potřebu ponižovat všechny, kteří se ocitli v její blízkosti. Bylo to prosté Danbyová si jen potřebovala ventilovat mizerný život a práci.

Anton se dal znovu do pohybu. Susan se ulevilo. Cestování po Londýně obzvlášť takhle brzy odpoledne bylo vskutku hrozné. Susan seděla ve stísněném prostoru vozu už od rána, přesně od půl šesté. Anton přitom za celou dobu zastavil jen jedinkrát aby si mohla odskočit a něco málo pojíst. Danbyová si s sebou přinesla svačinu, jedla a pila co hrdlo ráčilo, a Susan nezbylo než tomu přihlížet.

Zamřížované okénko se otevřelo a ozval se mužský hlas: "Už jsme skoro tam, děvčata. Za deset minut si protáhneme kosti."

Nechal okénko otevřené, takže Susan slyšela melodii písně Davida Bowieho Život na Marsu. Přivřela oči a zhluboka si povzdechla.

Danbyová šiji změřila přísným pohledem. "Dalstonová!" sykla.

Susan otevřela oči a rychle uhnula hlavou před zbytkem pepsi, který na ni Danbyová vychrstla. Tmavá tekutina se vsákla do bílého mundúru.

"Kdyby záleželo na mně, úl by tě ven nepustili nikdy."

Obě však věděly, zeje to jen planá výhrůžka.

Susan sklopila hlavu a znovu upřela zrak na podlahu.

Do příjezdu k hlavní bráně hollowayské věznice obě mlčely. Brána se otevřela teprve po patnácti minutách. Danbyová vystrčila Susan na ostré denní světlo.

Susan ucítila na tváři dotek letního vánku a přepadl ji pocit marnosti. Ponurá fasáda věznice jí krutě připomněla, jaký život ji čeká uvnitř. Neustálé zavírání dveří, rachot mříží a cvakání klíčů v zámku tyhle zvuky mě budou provázet den za dnem, pomyslela si.

Měla už sice za sebou dva roky ve vazbě, ale všechno jí došlo teprve ve chvíli, kdy podala odvolání. Pocit svobody, který se Susan tehdy nakratičko zmocnil, ji podnítil k přemýšlení o tom, co život ve vězení vlastně znamená.

Susan věděla, že se z vězení nedostane, pokud nebude mluvit. Stejně tak si však uvědomovala, že nikomu nemůže vyzradit, jak a proč se všechno seběhlo doopravdy.

O tak děsivé a stále příliš bolestné situaci prostě nemohla mluvit. Jsou zkrátka Stránka 2

Martina Cole - Dvě ženy

věci, které si člověk musí nechat pro sebe, usoudila. Pousmála se nad ironií osudu.

Na bráně ji zaregistrovali a předali bez jakýchkoliv průtahů. Danbyová si nemohla odpustit neustálé urážky, ale hollowayská dozorkyně se na ně neobtěžovala nijak reagovat. Takových řečí si už vyslechla!

Klidně Danbyové skočila do řeči: "Vraťte se k hlavní bráně. Odtamtud vás odvedou s ostatními na oběd. Tady vaše práce skončila." Susan se pousmála, když dozorkyně přibouchla Danbyové dveře před nosem. Ta se však podívala skrz mříže a mrkla na Susan: "Ještě se uvidíme, Dalstonová."

"To sotva vám se vyhnu velkým obloukem." Susan si promnula bolavá zápěstí, z nichž jí dozorkyně sundala pouta, a pak ji poslušně následovala po zaprášené chodbě.

"No jo, typická káča ze Severu! Všichni dozorci z durhamského vězení si myslí, že jsou něco víc než ostatní jen proto, že to je nejostřejší věznice. Jen ať si na chvíli zkusí tuhle zatracenou díru!"

Dozorkyně odemkla další dveře. "Jedlas něco?" Susan zavrtěla hlavou. "Od rána jsem neměla nic v ústech vlastně kromě pár kapek pepsi." Usmála se, ale dozorkyně jí úsměv neoplatila nepochopila totiž, co je na tom tak vtipného.

"Hleď si to tady usnadnit, Dalstonová. Víme o tobě všechno. Zaslechla jsem, že si o to ten tvůj mizera koledoval, ale tady nic podobného nezkoušej. Máme dost svejch starostí. Doufám, že ti nebudeme muset sedět za zadkem. Jestli chceš dát někomu za vyučenou, udělej to v cele. V soukromí, ať tě nikdo nevidí, jasný?"

Susan vážně přikývla.

"Nezapomeň, že tady máme i lesbičky a zdaleka ne všechny jsou vězeňkyně. Musíš se o sebe postarat sama. Jestli budeš chtít něco vyvést, udělej to diskrétně to je jediná rada, kterou ti můžu dát. Určitě víš, že tě tvoje pověst předešla.

Způsob, jakým jsi oddělala

svýho starýho, ti tady moc nepomůže. Radím ti, zlato, drž se zpátky, moc si nevyskakuj, a všichni budeme mít klid."

Do příslušného křídla budovy došly už mlčky. S každým jejich krokem zesiloval ohlušující křik stovek žen.

Susan zarazil zápach a roztodivné zvuky. Silný odér rozvařeného zelí od oběda se linul po celém křídle spolu se štiplavým pachem potu, levného deodorantu a mýdla. Osazenstvo ženské věznice se snažilo překřičet nahlas puštěný rozhlas.

Susan zaregistrovala, že upoutala pozornost ostatních. Narovnala se a přitiskla si ranec s věcmi k hrudi. Ve věznici byla obvyklá sorta lidí přehnaně nalíčené prostitutky s nemožnými účesy, zlodějky kreditních karet i vyžilé narkomanky.

Tytéž tváře, jen jiná věznice. Na Susan to působilo depresivně.

Cestou po schodech zaslechla něčí hlasitý smích. Otočila se a podívala se do velikých zelených očí hezké drobné ženy. Usmívala se na Susan tak široce, že jí nová vězeňkyně úsměv málem opětovala.

Dozorkyně však děvče odstrčila. "Jedna z vražedkyň dětí. Dávej si na ni bacha.

Vypadá jako anděl, ale je zuřivější než vzteklý pes. Vyhodila z bytu vlastní dítě ze šestnáctého patra. Prý poporodní deprese! Vypadá to, zeji na odvolání pustí, ale do té doby to s ní budeme muset nějak vydržet."

Susan následovala dozorkyni až k cele s otevřenými dveřmi. Dozorkyně vstoupila dovnitř a Susan vešla s obavami za ní. Člověk nikdy nemohl tušit, s kým bude sdílet celu. Dokud spolubydlícího důkladně nepoznal, musel být stále ve střehu.

Na horní palandě ležela Matilda Enderbyová. Měla upravené husté kaštanové vlasy, tmavé oči a byla perfektně nalíčená. Zvedla se na lůžku a změřila si Susan pátravým pohledem. Pak se otočila k dozorkyni a zeptala se: "Přidělili jste ke mně zrovna tuhle?" Měla hluboký chraptivý hlas s přízvukem typickým pro střední společenskou vrstvu.

Susan sejí podívala do očí a letmo se usmála. Dozorkyně nevšímavě odsekla:

"Hele, Enderbyová, tady si vybírat nemůžeš. Práva na volbu ses vzdala té noci, cos zabila svýho starýho. Jelikož sedíte obě za stejnou věc, řekla bych, že máte víc společnýho, než si myslíte." Pak opustila celu a přibouchla dveře.

10

Susan položila ranec na spodní palandu a začala vybalovat. Nejprve vytáhla fotografie svých dětí a pak pár osobních věcí, které naskládala do prázdné zásuvky ve stole.

Matilda Enderbyová sledovala každý její pohyb jako ostříž.

Když Susan skončila, natáhla se na palandu a vleže si prohlížela fotografie dětí nejdéle se dívala na benjamínka.

Matilda odešla z cely a vrátila se zpátky se dvěma hrnky čaje. Otevřela krabičku s novinovými výstřižky a položila ji vedle Susan.

Stránka 3

Martina Cole - Dvě ženy

"Tys opravdu praštila svýho Starýho.?"

Susan ji otráveně skočila do řeči: "Stodvaapadesátkrát tesařským kladivem? Jo a všechny rány jsem počítala, aby mi to šlo lip."

Matilda přikývla. Zdálo se, že se uklidnila. Její roztěkaný pohled byl ten tam.

Obě chvíli mlčely.

"A jak to bylo s tebou?"

Matilda se pohrdlivě usmála. "Copak mě nepoznáváš? Jsem neustále středem pozornosti médií. Už brzy se z téhle věznice dostanu. Bodla jsem starého do srdce. Jenže ten mizera si nic jiného nezasloužil."

Hořce se Susan zeptala: "A proč jsi to udělala ty?"

Susan pokrčila rameny: "Kdo ví?"

"Řekla bych, že ty to víš moc dobře, třebaže o tom nechceš mluvit."

Susan neodpověděla. Ležela na palandě a snažila se uspořádat myšlenky. O svých pohnutkách k vraždě manžela nikomu neřekla. A tušila, že o nich sotvakdy někomu poví. Nešlo jen o ni, a proto musela pravý důvod svého brutálního činu uchovat v tajnosti. Prožila koneckonců celý svůj život ve lži a zatajování.

Později, když utichl vězeňský hluk a dveře cely se s rachotem zavřely, se mohla Susan konečně v klidu pohroužit do svých noc co noc stejných myšlenek. Teprve potmě mohla přemítat o svém činu i o tom, proč jej spáchala. Věděla, že k jeho pochopení se musí vrátit na samotný začátek svého života. Právě tam se totiž nacházel klíč ke všemu, co se odehrálo později. Po dvou letech bezvýsledných psychiatrických rozborů hledajících příčinu jejího činu konečně sama pochopila, proč Barrymu musela udělat něco takového.

11

KNIHA PRVNÍ 1960

"Nezačíná a nekončíme,

co není vykoupeno nářkem;

Protože rodíme se v bolestech jiných,

a hyneme v bolestech vlastních."

Francis Thompson 18591907, Daisy, 1913

"Ach! Jak mnoho strastí je ukryto v malém kroužku snubního prstenu!"

Colley Cibber 16711757, The Double Gallant, 1707

Kapitola l

Děvče otevřelo oči a setřelo si malou ručkou ospalky. Uslyšelo sestřin pravidelný dech a chrupkání, které připomínalo spící štěňátko. V posteli bylo příjemně teploučko. Dívka se přitulila k sestřiným zádům a znovu usnula. Jejich tělíčka do sebe zapadala jako dvě lžičky.

Probudil je hluk.

Susan věděla, že nemohla spát dlouho, protože dokázala pohybovat paží. Kdyby objímala sestru celou noc, ruka by jí jako obvykle strnula.

Otcův křik nabýval na síle.

Debbie se zahihňala. "Kdyby šel ten starý blázen radši spát."

Susan se zasmála také.

Jejich rodiče se už druhý den hádali kvůli tomu, že si matka našla práci v místní hospodě. Joey McNamara totiž vytušil, že jeho manželka má poměr s hospodským.

Neustále trpěl přesvědčením, že mu je žena nevěrná, a obvykle se také nemýlil.

A právě tomu se děvčata tak smála. I ve svém věku už na matčiny nevěry dávno přišla. Divila se, že otci to došlo teprve teď. Smích je ale přešel, když uslyšely ránu a klapot matčiných podpatků na linoleu v chodbě.

"Ty špekoune! Já tě na mou duši jednou zapíchnu!"

"Tak zapíchneš, jo? Stejně pořád s někým pícháš. Jsi dobrá leda na to, aby ses nechala opíchat tím parchantem!"

Rozpoutala se bitka. Děvčata uslyšela náraz matčiny hlavy do zdi. Obě sestry strnuly.

15

"Dneska vstáváš ty, Sue. Já jsem šla posledně," řekla Debbie.

Susan seděla na posteli a vrtěla hlavou.

"Ani náhodou. Vždyť víš, jak mě fotr nenávidí." Hlasitý úder děvčatům napověděl, že se rvačka přesunula do malého pokoje v přední části bytu.

"Tak tohle byla nová lampa máti se z toho zjeví."

Debbie měla pravdu. June McNamarová se rozkřičela, co jí hlas stačil: "Ty mizerný zmetku! Ty idiote! Proč musíš pokaždé všecko rozmlátit?"

Stránka 4

Martina Cole - Dvě ženy

Začali se tlouct hlava nehlava, ale děvčata věděla, že matka se jen tak nevzdá.

Slyšela, jak otec vybafl: "Ty krávo blbá! Nemáš šancivzdej to!"

Jeho chechtot dopálil manželku ještě víc. A přesně toho chtěl docílit.

Děvčata seděla na posteli s vykulenýma očima. Nezbylo jim než čekat, až otec matku surově ztluče, udělá jí pod očima monokly a možná zpřeláme ruce a nohy.

Debbie seskočila z postele. Na svých devět let byla vysoká a velmi hezká. Do tohoto prostředí a životního stylu se skoro nehodila. Opatrně otevřela dveře a vešla do chodby. June ležela na podlaze obývacího pokoje a potlučený obličej jí krvácel. Manžel se skláněl nad ní, lapal po dechu a škubal jí vlasy. Susan sestru vyděšeně následovala. Oběma se ulevilo, když na dveře zabouchali policisté: "No tak, Joeyi. Otevři, kámo! Víme, že jsi doma."

Susan proletěla chodbou a otevřela. Seržant Simpson vpadl dovnitř se dvěma strážníky a odstrčil děvče z cesty. Susan se pak jen dívala, jak muži odtrhávají otce od matky právě se ji neúspěšně pokoušel kopnout do hlavy.

"Uklidni se, chlape! Zadržíme tě pro výtržnosti v opilosti. Chceš snad ještě přidat napadení veřejného činitele?" supěl policista.

"Je to děvka., mizerná děvka! Šuká s tím zasraným hospodským z Victory. Vůbec jí nevadí, že je černý jako mouřenín!"

Znovu se pokusil na ženu zaútočit.

"Vědí to všichni, a já jsem jim teď jen pro smích!"

June se vyzvracela na oranžovozelený chundelatý koberec a jednomu z policistů se přitom zvedl žaludek.

"Pojďme, Joeyi! Zůstaneš u nás přes noc. Do rána se všechno urovná. Pojď, frajere, vyspíš se z toho."

Přikývl, ale když ho odváděli ke dveřím, stačil se obrátit a podpatkem těžké boty přišlápnout manželce ruku. June zaječela. Vyskočila a znovu na něho zaútočila.

Obě děvčata přihlížela s vytřeštěnýma očima.

Seržant Simpson se podíval na Susan a pokrčil rameny. "Zaběhni k babičce.

Vysvětli jí, co se stalo, a přiveď ji sem. Vaše matka potřebuje odvézt do nemocnice, zmlátil ji do bezvědomí."

Susan přikývla a odešla zpátky do ložnice. Obula si kozačky a přehodila si oblíbený starý kabát. Protože měla statnější postavu než Debbie a také nebyla tak hezká , vždycky všechno odskákala. Všichni si totiž mysleli, zeje starší.

Přitom jí bylo teprve osm.

Když vyšla z ložnice, matka seděla na gauči a ošetřovala si zraněnou ruku.

Debbie matku objala kolem ramen, aby ji utěšila. Matka ji však odstrčila a Susan si jen povzdechla: "Ty se snad nikdy nepoučíš, Debbie. Nech ji bejt."

Proklouzla hlavním vchodem do chladné zimní noci a vydala se po Commercial Road k babičce.

Susan přeďpokládala, že Ivy McNamarová nebude mít radost, až ji ve čtyři hodiny ráno vytáhne z vyhřáté postele. A kdo by se tomu také mohl divit?

Susan cestou prokřehly nohy. Opatrně zaklepala na dveře a přešlapovala z nohy na nohu smířena s tím, že si vyslechne vodopád nadávek.

"Kdo tady sakra straší tak pozdě v noci?" ozvalo se zevnitř.

Susan neměla babičku McNamarovou ráda. Vlastně ji neměl rád nikdo. Byla to mstivá, hubatá a stará semetrika tedy takto o ní všichni mluvili v dobrém rozmaru.

Hlavní dveře se otevřely a v nich se objevila Ivy v celé své kráse. Na hlavě měla žluté natáčky, které připomínaly rozbitou helmu, a v koutku bezzubých úst se jí leskla slina. Na svůj věk byla příliš vrásčitá a ušmudlaná. Hygiena nikdy nepatřila k jejím silným stránkám. Přitom jí táhlo na pouhých sedmapadesát.

"Pojďdál, než mi ven uteče všechno teplo."

16

17

Susan vešla za ní do ložnice, kde si Ivy přes sebe přehodila starý kožich.

"Najdi mi zuby, bez nich ven nemůžu," vyzvala vnučku.

Susan se rozhlédla po ložnici. Skleničku s umělým chrupem našla u postele.

"Tady je máš, babi."

Ivy si nasadila zuby do úst a s napnutou čelistí vypadala hned mladší.

"Co se zas stalo?"

"Policie zadržela tátu, protože mámu ztloukl."

Ivy se hlasitě rozchechtala a zároveň si krkla.

"Přišel na to, co má s tím makarónem z Victory, co?" zeptala se jízlivě.

Stránka 5

Martina Cole - Dvě ženy

Susan přikývla.

"Špinavá coura! Nechápu, proč si ji vůbec bral. Ale dobře mu tak, když mě neposlechl! Kdepak musel si narazit tu největší štětku na tyhle straně řeky.

Říkala jsem mu, že bude litovat dne, kdy ji potkal. Ataky lituje."

Susan už ji ani nevnímala. Babička svou snachu pomlouvala pravidelně, takže děvče si na její adresu vyslechlo už leccos. Zatímco Ivy láteřila, Susan stála ve dveřích ložnice a pozorovala ji.

Ivy si natáhla punčochy, pak ponožky a kotníkové boty lemované kožešinou.

Celkový dojem umocnila velkým pleteným kloboukem. Vzala si obrovskou černou tornu nacpanou roztodivnými věcmi počínaje starými potravinovými lístky a rodnými listy dětí a všelijakými potvrzeními konče. Kývla na vnučku, že je připravena.

Bez hltu něčeho teplého a bez pořádného svetm a šály došla Susan zpátky domů celá promrzlá.

Debbie jí uvařila čaj. Obě dívky uhýbaly pohledem před matčiným ošklivě potlučeným obličejem. Babi McNamarová okamžitě převzala domácnost do svých rukou, což nikomu z rodiny rozhodně neprospělo. Pevně chytila snašinu hlavu do dlaní a otáčela jí ze strany na stranu.

"To přežiješ," prohlásila. "Jednou tě na mou duši oddělá, ale copak by mu to někdo mohl mít za zlé? O tobě a o té černé hubě z hospody už si povídají všichni."

Obě sestry na sebe udělaly obličej. Pan Omomuru, jak dotyčnému říkaly, byl prima. Vždycky jim dal limonádu a brambůrky a rozesmíval je vyprávěním o rodné Africe a o své rodině.

Junina tvář po opláchnutí nevypadala tak zle, třebaže se začaly ukazovat modřiny. Žena nejistě vstala a odešla k zrcadlu pověšenému nad okenní římsou.

Při pohledu na svůj obličej začala skučet: "Ten mizera! Jen se podívejte, co mi udělal!"

Ivy se chraptivě rozchechtala. "Ten tvůj negr tě nebude chtít ani vidět kdo by chtěl čučet na takový ksicht?"

June, posilněná čajem s brandy, se otočila a křikla: "Běž někam, ty stará škatule!"

Ruka jí otekla do trojnásobné velikosti. Susan vylila lavor a nalila do něj studenou vodu. Matka si do ní ponořila ruku a vzdychla: "Takhle je to lepší."

Pak se obrátila k tchyni: "Je načase, abys odprejskla, co říkáš, Ivy? Nemíníš tady snad okounět až do doby, než se vrátí tvůj drahý synáček? Chceš snad vidět dramatický konec na vlastní oči?"

Ivy mlčela. Věděla, že tentokrát svými poznámkami zašla příliš daleko. June ji odsud mohla vyhodit, a proto si další komentář raději ušetřila. V žádném případě si nechtěla nechat ujít synův návrat ze záchytky, protože by o něm nemohla referovat na bingu.

"Jsi tam, June?" rozezvučel se malým bytem hlas Maud Grangerové. Vešla do kuchyně, a když zahlédla Ivy, kývla jí na pozdrav.

"Viděla jsem, jak ho odvádějí poldové. Ten chlap s tebou fakt jedná hrozně!

Koukni se, jak vypadáš."

June dala vařit vodu a trhla sebou, když jí začalo škubat v ruce.

"Za chvíli bude doma. Obvykle ho vykopnou už kolem oběda a všechno začne nanovo.

Trpí utkvělou představou, že mám poměr nic nového pod sluncem."

"A ty ho samozřejmě máš," skočila jí do řeči Ivy.

June se otočila a ve snaze udržet vztek na uzdě si jen povzdechla: "Já nemám poměr, on mi za to platí, Ivy. Bez jeho peněz bych nepřežila. Tvůj drahý synáček totiž propije všechny prachy, co mu přijdou pod ruku. Už konečně chápeš?"

18

19

Při pohledu na Maudina ústa připomínající blackwallský tunel June okamžitě zalitovala, že radši nezůstala zticha. Do dvou hodin o tom budou vědět na každém rohu, pomyslela si.

Maud s očima na stopkách užasle vydechla: "Ty jsi ale mrská, Junie."

Ivy ji napodobila.

"Spíš pěkná mrcha, co, Junie? Jen počkej! Můj hoch ti vyškrábe oči, až se to dozví."

June seděla za kuchyňským stolem a měla na krajíčku. Zmlácený obličej jí otekl a zmodral. Uplynou celé týdny, než si opět bude alespoň vzdáleně podobná. Ruka ji bolela k nevydržení a záda měla jako přeražená. Přestože byla na podobné Stránka 6

Martina Cole - Dvě ženy

zacházení zvyklá, bolest jí projížděla celým tělem. Svého nového milence měla ráda. Byl sympatický, něžný, laskavý a choval se k ní pěkně. A navíc byl štědrý.

June se živila prostitucí celá léta stejně jako většina sousedek. Tenhle

"vedlejší úvazek" se stal běžnou součástí jejich života. Když bylo třeba, vyrazily do ulic, a hned měly dětem na boty.

Rozhodně však nebývalo zvykem se o tom šířit a už vůbec ne před Maud. Ta neřekla jen to, co nevěděla.

Susan a Debbie vešly do kuchyně právě ve chvíli, kdy babička začala snaše znovu spílat. Nadávala June, zeje k ničemu.

Susan se matky zeptala, jestli si mohou s Debbií jít hrát ven. Než však June stačila odpovědět, málem se pod mocným boucháním utrhly panty vchodových dveří.

Povzdechla si.

"Uděláš to pro mě, Susie?"

Susan otevřela. Za dveřmi stál ten nejvyšší černoch, jakého kdy viděla.

Mile se na ni usmál. "Je matka doma?"

Přivedl Susan do rozpaků. Měla toho milého pána sice ráda, ale zároveň věděla, že svou návštěvou zapůsobí na babičku podobně jako červený hadr na býka.

Debbie přiběhla do kuchyně a zakňučela: "Mami, ve dveřích stojí ten velký černoch."

June obrátila oči v sloup a potlačila chuť zaječet, jak je svět nespravedlivý.

Zvedla se z křesla a jízlivě poznamenala: "Dobře 20

poslouchej, Maudie, aby ti neušlo nic pikantního." Cestou z kuchyně se jí rozbušilo srdce. Jacob Omomuru byl v zásadě velmi milý muž, což situaci jen ztížilo. June si v duchu posteskla: Jako by nestačilo, že se mě starý kvůli němu chystá zabít. Kdybych měla alespoň špetku rozumu, utekla bych s ním. Velmi dobře však věděla, že to neudělá. Nedokázala se vzepřít a postavit se Joeyovi, který by je nenechal na pokoji.

Jacob stál před zraky všech sousedů na prahu, měl tmavě modrý oblek a barevně sladěnou košili s vázankou. Krásné vlnité vlasy, které tolik milovala, měl přistřižené a toužebně na ni hleděl širokýma mandlovýma očima. Jacob Omomuru June miloval a svou láskou z ní učinil šťastnou ženu. Její život však byl bohužel předurčen. Nedalo se na něm nic měnit.

Objal ji a povzdechl si. Když seji k sobě pokusil přitisknout, odtáhla se.

Nasála zvláštní vůni santalového dřeva a doutníků a ve chvíli, kdy do dveří vstoupila tchyně, ho prudce odstrčila. Ivyin obličej připomínal bílou kamennou masku. Rty stařena sevřela do velkého, hrozivého písmene O.

"Nech ji na pokoji, ty černý bastarde! Až se to dozví můj kluk, podřízne ti krk!" Jacob stál mezi ženami jako hrozivý přízrak. Maud se nervozitou a rozčilením málem počůrala. "Bylo to lepší než televize," neopomene zdůraznit všem, k nimž skočí na cigárko či na šálek čaje.

"June, miláčku, pojď se mnou. Dobře se postarám o tebe i o děvčata."

June pohlédla do jeho hezké tváře a zavrtěla hlavou. "Bude lepší, když odejdeš, Jacobe. Joey se brzy vrátí domů, a jestli tě tady najde, schytáme to všichni,"

řekla hlubokým hlasem bez náznaku jakéhokoliv citu.

Po chodbě prošla další sousedka mladá třiadvacetiletá matka čtyř dětí.

"Tak ty si teď nosíš práci i domů, June?"

June si jí nevšímala.

Jacob se upřeně zahleděl do tváře své milované. I on věděl, jakou má Junie pověst. Obyvatelé East Endu říkali takovým jako ona "po 21

větrná ženská". June jen využívala svých předností. "Sedíš na zlatém dolu,"

slýchal. Přesto se zamiloval do Juniiných plných hebkých ňader a do vstřícného vlhkého klína.

Uvědomoval si, že June ho má ve své moci jen díky sexu. A věděl i to, že rasově smíšený pár nemá v roce 1960 prakticky žádnou šanci. Obzvlášť v jejich čtvrti.

June mu v chladném Londýně nabídla něco, co tady vůbec nečekal. Poskytla mu štěstí. Žil prací ve Victory, snášel urážky a inkasoval od klientů peníze.

Zvolil si správnou cestu. Jen díky mohutné postavě a hrozivému zjevu mohl žít ve východní části Londýna docela slušně.

Využíval svého podsaditého vzhledu, v hospodě mu byl výhodou. Ženy ho měly v oblibě, protože v Londýně a o to víc v East Endu byla po silných mužích velká poptávka. Jen tam mohl chlap klidně vymlátit druhému mozek z hlavy. V East Endu už to tak holt chodí, pousmál se občas Jacob v duchu.

June ho odstrkala ke schodům, jelikož tchyně ječela tak, že přivolala všechny obyvatele domu na zápraží. June se otočila a zařvala na ni: "Zavři klapačku, ty Stránka 7

Martina Cole - Dvě ženy

stará vygumovaná škatule! Budeš aspoň jedinkrát zticha a půjdeš do prdele?!"

Pak se obrátila k Jacobovi a začala ho prosit: "Až Joey zjistí, že jsi tady byl, pěkně se mnou zatočí. Nech mě radši být." Měla hlas zastřený emocemi a Jacob si v té chvíli uvědomil, že prohrál nejen bitvu, ale i celou válku. Pohlédl do její rozbité tváře.

"Jsi blázen, June. Nabízím ti východisko. Nabízím ti život."

Rozpustile se zasmála. "Já mám život, Jacobe, a s tebou a tobě podobnými má prd společnýho." Věděla, že mu ublížila, a proto laskavě šeptla: "Nech to tak, hochu. Prostě to nech plavat."

Snažil seji obejmout, ale odstrčila ho. "Podívej se na mě, Jacobe. Ke mně se život, jaký vedu, hodí. Nemůže to bejt jinak. Jestli se můj starý vrátí domů a uvidí tě tady, jeden z vás skončí v base. A říkám ti na rovinu: já za to nestojím. Radši už běž."

Než stačil odpovědět, oba zasáhl kbelík studené vody to se rozparádila Ivy.

Přede dveřmi měla publikum, a jelikož se měl co nevidět objevit její syn, mohla si počínat jako doma. A kdyby ji snad

June odsud přece jen vykázala, někdo ze sousedů by ji jistě ochotně pozval na čaj a poskytl jí azyl, aby mohla v klidu vyčkat synova návratu.

June se obrátila ke tchyni jako vzteklá kočka. "Ty mizerná stará běhno! Proč jsi to udělala?" Zatlačila Ivy zpátky do bytu a zpovzdálí slyšela smích sousedů. Ivy ječela strachy a rozčilením, jako by ji na nože bral. Kéž by ji trefil šlak, pomyslela si June. Oč by byl můj život jednodušší! Susan a Debbie s vykulenýma očima pozorovaly, jak jejich matka s vervou zaútočila na babičku. Vlepila jí pár pořádných facek.

Ivy chňapla snachu za vlasy. "Ty děvko! Až mu to povím, zrny dlí tě k nepoznání!

Tak negr, jo? Kristepane, vždyť jsi horší než trajdy z přístavu bereš všecko.

Dokonce i ty si dobře rozmyslí, jestli mají jít s černochem."

June odtáhla tchyni za vlasy ke křeslu u televize a zařvala: "Je to slušný chlap! Zatraceně slušný! Pro takové, jako jsem já, je až moc dobrý. Kdybych měla rozum, odešla bych s ním. Jenže ty bys nám s tím svým syčákem nedala pokoj. Tvůj syn mi vzal všechno! Všechno! Podívej se kolem sebe, jen se podívej, jak tady žijeme! Klidně se pak poplácej po rameni, jakou jsi odvedla skvělou práci s jeho výchovou! Fakt skvělou! Nemáme vůbec nic máme dokonce ještě míň než ty."

Obě ženy byly naprosto zmožené bojem a ječením. Jen na sebe mlčky civěly jako uvězněné lišky.

"Můžu ještě uvařit čaj?" ozvalo se z rohu místnosti.

June se otočila k přítelkyni a vybafla na ni: "Odprejskni, Maudie. Nevidělas toho dneska už dost? Běž se domů postarat o děti. Stejně všechno uslyšíš skrz zeď."

"Já ten čaj připravím, mami," zazněl Susanin skleslý hlas. Matka pohlédla dcerce do tváře. "Přidám do něj kapku whisky, co říkáš? Pročistí ti hlavu."

Zavřela za Maud dveře a postavila na čaj. O pět minut později přinesla dva hrnky čaje pro matku a pro babičku. Obě ženy byly naprosto vyčerpané, ale ani jedna si to nepřiznala. Teď, když už měl každou chvíli přijít Joey, ztichla i jeho matka. Nikdo totiž netušil,

22

23

Kapitola

2

jakou bude mít Joey náladu. Chvíli se chechtal, a zčistajasna ho popadl záchvat zuřivosti.

V bytě zavládlo hrobové ticho, takže bylo slyšet tikání hodin nad sporákem v kuchyni.

Asi o hodinu později zasunul Joey klíč do zámku u dveří. Když Ivy zaslechla synovo brblání, podívala se na snachu a šeptla: "Teď se do něj nebudeme navážet, ano? Na všechno mu kývni. Ať řekne cokoliv, musíš s ním souhlasit."

June se vůbec neobtěžovala s odpovědí.

Joey vešel tiše dovnitř. Tvářil se tajuplně a netečně. Zvedl Debbii a políbil ji na rty.

"Jakpak se má moje zlatíčko?" Debbie se k němu přivinula a vlepila mu pusu.

Susan se jen dívala. Když vcházel do kuchyně, mrkl na ni. Pak se podíval na matku a povzdechl si. "Nazdar, mami! Přišlas přilít olej do ohně?" Ivy odhodlaně semkla rty a mlčela. Joey upřel pohled na June, podíval se na její rozbitou tvář Stránka 8

Martina Cole - Dvě ženy

a potlučenou ruku. Několikrát na svou ženu nevěřícně zamrkal, jako by si nebyl jist, zda ho nešálí zrak. "Copak se ti stalo, June? Srazil tě autobus, miláčků?

Vypadáš děsně." Nikdo ani necekl. V soužití s Joeym bylo takové chování běžné.

Mohl si dělat, co se mu zlíbilo, a působilo mu ohromné potěšení, že obě ženy čekaly, jak se zachová. Dostane June pár kopanců? Nebo jí odpustí a bude dlouze řečnit o lásce? Tahle hra ho náramně bavila.

Ivy svítily oči očekáváním a vzrušením. Přesně na tohle se těšila.

Najednou se vrátila do svého mládí a v Joeyovi uviděla svého manžela to byl panečku chlap! A syn jako by mu z oka vypadl.

Susan znovu postavila na čaj tentokrát mlčky. Sebemenší hlasitý zvuk mohl zapříčinit spoustu potíží.

25

24

Zazubil se na ni. "Hodná holka! Jen starému chlapovi uvař čaj, aby se po tom, co ho tvá matka nechala sebrat, hezky uklidnil!"

Nikdo ani nepípl.

Joey se podíval na každou ženu zvlášť a vychutnával si jejich strach a napětí.

Posadil se za kuchyňský stůl, zapálil si cigaretu a dlouze z ní potáhl.

"Dám si hrnek čaje, chleba s vejci, a zas budu jako rybička."

Když děvčata zaslechla klidný tón jeho hlasu, ulevilo se jim. Pohroma je zažehnána! Táta všechno pustí z hlavy! Mohly si vydechnout.

"A po svačince půjdu odprásknout toho negra. Cestou jsem se stavil u Jonnieho Braithwaita a pořídil si tuhle pistoli. Ustřelím mu koule a do oběda jsem zpátky."

Joey vytáhl z omšelé zimní bundy vojenský revolver. Byl velký, lesklý a vypadal hrozivě.

Děvčata vytřeštila oči. Ivy zbledla a June ztěžka dosedla na židli. "Nebuď blbej, Joeyi," řekla manželovi. "Co uděláš, když tě zavřou nadobro?"

Joey, který až dosud nezvažoval následky, chvíli mlčel. Prasečí očka mu však zářila.

"Tyhle starosti si budu dělat až potom," usoudil. "Ten tvůj mouřenín je už teď mrtvěj."

V kuchyni nastalo hrobové ticho.

"Trpěl jsem ti leccos, ale s tím černochem jsi zašla příliš daleko, June.

Spustíš se s černou tlamou, která má chlupatý zadek! To už tě běloši omrzeli?

Přesedlala jsi na černé maso?"

Pohladil hlaveň zbraně a pak ji přiložil k manželčině bradě. Kovová hlaveň Junii zastudila. Přivřela oči.

Ve vzduchu viselo téměř hmatatelné napětí.

Joey byl schopen ji chladnokrevně zastřelit a pak ji s lítostí oplakávat.

Předstíral by ukřivděného muže, manžela paroháče, kterému prostopášná manželka zahýbala s černochy. Žil prostě ve svém iluzorním světě.

Všichni v kuchyni s napětím a se zatajeným dechem hleděli na zbraň.

Susan se odvážila přiblížit k otci a opatrně ho objala. "Nezastřel mi mamku, ve středu hraju ve školním představení archanděla Gabriela."

Joey se na dcerku nevěřícně podíval. Je tohle dítě vůbec moje? Je alespoň jedna z nich moje dcera? napadlo ho.

Pohleděl na starší Deborah, k níž odjakživa cítil zvláštní náklonnost. Z větší části si ji oblíbil proto, že měla stejně sobeckou povahu jako on. Zdědila po něm i lenost. Každý rodič se ve svých dětech většinou rád vidí a čím víc nedostatků po něm jeho ratolest zdědí, tím víc ji miluje. Zřejmě to je zakořeněno v lidské povaze.

Deborah jako by otci z oka vypadla. Byla hezká, nedůtklivá a vždycky chtěla mít ve všem hlavní slovo. Dokázala jen brát. Proto ji v dospělosti podobně jako otce čekalo osamění.

Dokonce ani v této situaci se příliš nestrachovala o matku, které visel život na vlásku. Měla spíše obavy, co by si bez ní počala. Joey zase nechápal, že život je třeba vychutnávat plnými doušky, že druhým je třeba dávat a milovat je.

Nepochopil, že smyslem života není naprosté ovládání ostatních.

Protože byl slaboch, dokázal pouze rozdávat rány a nenávidět. Domníval se, že jen tak bude navenek působit jako silná osobnost. Nenáviděl June i Susan, protože ho prokoukly. Poznaly, kdo je skutečně: tlučhuba a rváč. Proto se teď všichni báli.

Černocha by nezastřelil. Kdyby se však rozhodl někoho zabít, odnesla by to June, Stránka 9

Martina Cole - Dvě ženy

protože byla snadný terč. Navíc by tím Joey mohl získat úctu sousedů lidí, které považoval za důležité. Joeye nikdy nenapadlo, že za hranicemi trhu v Roman Road existuje jiný, mnohem větší svět, v němž lidem pramálo záleží na tom, jestli nějaký Joey vůbec žije.

Chtěl být velkou rybou v malém rybníku. Chtěl, aby se před ním měli všichni na pozoru, aby mu v hospodě nalévali jednoho panáka za druhým a aby ho děvky i místní rváči obdivovali. Jen June, jeho June, se na něj dívala prázdnýma očima a posmívala se mu za zády. Dobře věděla, co je zač: nic než žvanil a lhář. Joey si uvědomoval, jaká je nula. Horší ale bylo, že to věděla i jeho žena. Byla jeho Achillovou patou, jeho slabým místem, protože on ji v hloubi duše 26

27

miloval. Miloval ji a byl si jist, že ona kdysi milovala jeho. Dokonce jej snad i zbožňovala ovšem jen do chvíle, než ho prohlédla.

Natáhl kohoutek a ticho rozřízlo hlasité cvaknutí.

June polkla a hlasem jako bez života ho pobídla: "Do toho, Joeyi! Tak už to sakra ukonči! Mám všeho po krk!"

Pohlédl na její potlučenou tvář plnou otoků a modřin, s nimiž by normální žena trávila týdny v nemocnici. Ucítil v očích slzy. Představil si, že by ji zastřelil, že by ji jednou provždy zabil, ustřelil jí kus hlavy. Onu chvíli, kdy byl schopen to udělat, však propásl.

June už totiž stála a vařila další pitomý čaj. "Připravím ti snídani a pak se můžeš jít vykoupat."

Civěl na ni a stále na ni mířil pistolí.

June se smutně usmála. "Nech toho, Joeyi. Uděláš to jindy. Kdybys mě zastřelil dneska, bylo by mi to fuk."

Susan mu opatrně vzala pistoli, zatímco Debbie se choulila v babiččině náruči.

Ivy byla bledá jako křída. Ne snad kvůli tomu, že se její syn chystal zavraždit svou ženu, ale kvůli pomyšlení, že by za to šel do vězení. Jen díky svému synovi se totiž mohla chovat jako protivná semetrika. Lidé ji pouštěli do svých domovů a životů jen proto, že jim strach z Joeye nedovolil jí odporovat.

Susan tiše odnesla zbraň do koupelny a hodila ji do záchodové mísy. Jednou viděla ve filmu, že se pistole musí ponořit do vody, aby přestala fungovat.

Doufala, že je to pravda.

V okamžiku, kdy pistole uhodila o mísu, vystřelila. Susan si povzdechla nebyla nabitá. Otec nás nechal prožít takovou hrůzu pro nic za nic.

Sklopila prkénko a vrátila se zpátky do kuchyně. Debbie už seděla na otcově klíně a babička mu nalívala velkou skotskou. Vzhledem k jeho kocovině šlo o vyhánění čerta ďáblem.

V kuchyni opadlo napětí a zavládla veselá a družná nálada. Susan si oblékla starý kabát a vysoké boty a vyklouzla z domu. Tento týden měla hrát ve školním představení archanděla Gabriela, a neměla kostým. Učitelka své žačce vyrobila křídla a Susan jí zase slíbila, že si obstará nefalšovaný kostým.

Potřebovala jen prostěradlo.

Když vyšla na schodiště před domem, uviděla opodál šňůru s prádlem. Přímo před jejíma očima viselo zářivě bílé prostěradlo.

Susan se v duchu usmála.

Celé odpoledne prostěradlo pozorovala, aby se ujistila, že je nikdo nesebere.

Jakmile se setmělo, strhla plátno ze šňůry a schovala si je pod kabát. Znovu se rozhlédla, jestli ji někdo neviděl, a pak uháněla jako vítr zpátky domů.

Uvnitř panovala optimistická nálada. Matka seděla na otcově klíně, babička byla pryč a Debbie se mohla strhat, protože ji pasovali na hlavního kuchaře vařila čaj a chystala chlebíčky.

"Co to máš pod kabátem?" zeptala se sestra nahlas a snažila se Susan sebrat prostěradlo. Taji však hrubě odstrčila. "Odpal, Debbie! To je moje."

Debbie vběhla do obývacího pokoje a pištěla: "Mami! Táti! Naše Sue ukradla něčí prádlo. Má ho pod kabátem. Viděla jsem ho, ale ona mi ho nechce dát!"

Joey se podíval na své dcery. "Cože to máš, Sue?" zeptal se znuděným hlasem.

"Šlohla jsem prostěradlo, táti, abych si mohla vyrobit kostým anděla na školní představení. Říkala jsem ti budu archanděl Gabriel."

"Já myslel, že andělé musí být hezcí. Znamená to snad, že je ve škole málo hezkých děcek?"

Neodpověděla.

"Komu to prostěradlo sakra patří?"

Stránka 10

Martina Cole - Dvě ženy

Susan pokrčila rameny. "Nemám šajn, ale nikdo neviděl, jak jsem ho štípla."

June si povzdechla. "Nech ji na pokoji, prostě si ho ukradla, tak ho má." Usmála se na dceru. "Běž do svého pokoje. Přijdu a udělám ti z něj tógu, jakou nosili staří Římané. Bude jako pravý kostým anděla, holka."

Susan se zazubila. "Dík, mami."

Lehla si na postel a pohroužila se do svých představ, v nichž vystupovala jako anděl třebaže ošklivý.

Řekla si, že člověk nemůže mít všechno. Musela se spokojit s tím, co měla.

28

29

Kapitola

3

Susan McNamarová se smála. Srdečně se smála. Učitelka, slečna Castletonová, ji překvapeně pozorovala a žasla nad proměnou tiché třináctileté dívenky.

Byly Vánoce a celá třída se dívala na kreslené filmy. Začali Sněhurkou a teď končil Tom a Jerry. Smály se všechny děti, ale Susanina tvář, snad poprvé otevřená a veselá, upoutala učitelčinu pozornost. Susan celá zářila.

Přestože Susan chodila hezky oblečená, vyzařovala z ní jakási samota. Jako by neustále na něco čekala. Na co čekala, to však nikdo netušil. Jako by se každý den oblékla, učesala si vlasy a pak se s vervou pustila do své nekonečné práce: do čekání.

Na co? ptala se Karen Castletonová v duchu.

Pokaždé, když se otevřely dveře, se Susan otočila napůl ve strachu a napůl s očekáváním.

Obzvlášť poslední dobou.

Bývala zamlklejší než obvykle, a to Susan McNamarová už beztoho platila za velmi mlčenlivé dítě. Teprve dnes se zjevně bavila.

Slečna Castletonová to přikládala blížícím se vánočním prázdninám. Samotářské dítě obvykle žilo samo pro sebe, pohroužené do knih a do hudby. Knihovnice, chlapsky vyhlížející žena jménem Gloria Dangerfieldová, považovala Susan za frustrovaný studijní typ, který zřejmě trpí dyslexií.

Všichni ostatní však byli přesvědčeni o tom, že se Susan v knihovně líbí jen proto, že tam ostatní spolužáky bez výhrůžek nikdo nedostal. Ieda za trest. V knihovně nacházela místo, kam se mohla uchýlit, než musela domů.

Karen Castletonová byla žena středního věku, hezká a poznamenaná dobrou výchovou. Střední škola sv. Judy jí však přivodila šok. Skutečný šok. Do té doby netušila, že klení a chrlení nadávek patří u dětí k běžnému vyjadřování a že vyhubujeli dítěti, může do školy přiběhnout žena s postavou zápasníka a vyhrožovat jí podříznutím. Také ji ani ve snu nenapadlo, že hláskování primitivního slova může pro většinu žáků představovat tvrdý oříšek.

Stručně řečeno, pro slečnu Castletonovou byla výuka v této čtvrti také školou.

Vidět všechno na vlastní oči pro ni bylo přínosné. Docela se jí zalíbila myšlenka, že o tom jednou napíše knihu. Avšak do doby, než si pořídí dva a půl dítěte aby dostála statistice , dům a velkého chundelatého psa, chtěla sledovat toto podivné eastendské prostředí. Zdejší děvčata měla ve škole jen nějak přečkat dobu předcházející mateřství nebo manželství ať již přišlo na řadu dřív jedno či druhé a chlapce tady vedli k práci v továrně nebo ve skladech.

Na slečnu Castletonovou to působilo velmi depresivně.

Rozhlédla se po své třídě třináctiletých dětí a instinktivně vycítila, že většina děvčat má za sebou první sexuální zkušenosti. Plácala na sebe líčidla, kouřila a ta, která si mohla dovolit lahvinku jablečného vína, pila i alkohol. A většina z nich rozhodně mohla.

Zatímco si dívky balily věci do obnošených tašek, učitelka pozorovala, jak si Susan McNamarová bere z lavice vánoční přání.

Věděla, že Susan vyrůstá v prostředí bez lásky a péče, že její matka žije se známým násilníkem a otec obě dcery vychovává s pomocí finančních injekcí manželčina nového milence.

Když se třída začala vyprazdňovat, slečna Castletonová si všimla, že Susan všem popřála hezké Vánoce a předstírá, že si přerovnává věci v aktovce.

Jakmile všichni odešli, učitelka na ni zavolala: "Veselé Vánoce, Susan."

"Veselé Vánoce, slečno Castletonová," řekla chraplavým hlasem.

"Těšíš se? Myslím na slavnostní náladu a veselí?"

Susan McNamarová se na svou učitelku podívala tak nechápavě, jako by místo ní Stránka 11

Martina Cole - Dvě ženy

uviděla bytost z jiné planety.

31

30

"A vy?"

Karen otázka překvapila, takže chvíli bojovala sama se sebou, jak odpovědět. Pak se usmála a upřímně přiznala: "Vlastně ani ne."

Zdálo se, že její odpověď dívce pozvedla náladu. Slečna Castletonová se posadila na roh stolu a pokračovala: ,,Musím cestovat až do St. Ives, kde už několik let žijí mí rodiče. Jsou v důchodu. Oba jsou malíři, u nich doma je to jako v malířském ráji. Ani jeden není nijak zvlášť dobrý umělec, ale baví je to. Mně dům plný starožitností připadá nudný. Co budeš dělat ty?"

Susan chvíli přemýšlela a poté odpověděla: "Na Štědrý den půjdu na pár hodin ke strejdovi Jimmymu a pak se vrátím domů. Musím všechno připravit na první svátek.

Všechno mám teď na starosti já. Babička říká, že už je moc stará, aby kolem nás skákala."

"A jak oslavíte pětadvacátého?"

"O půlnoci zajdu do kostela a až se vrátím, zkontroluju, jestli je všechno, jak má být. Krocan se bude péct v troubě celou noc. Pak budu muset namočit pastinák do brandy, aby mu dodala říz. Ráno vstanu, vybalím si dárky a asi si budu číst.

Doufám, že dostanu Hobita. Máma slíbila, že mi ho sežene. Já tu knížku miluju.

Pořád si ji půjčuju z knihovny. A co vy?"

"Rodiče na mě budou už netrpělivě čekat. Moc se jim po mně stýská. Povím ti malé tajemství: nesnášejí pomyšlení, že pracuji zrovna tady. Nejraději by mě viděli někde úplně jinde. Třeba jako hrdinku zBunty."

Susan se neusmála, jen vážně pokyvovala hlavou. "Nemůžete se jim divit, že?

Tohle je děsný zapadákov. Jenže vy jste si to vybrala, viďte? Z nás nikdo na vybranou neměl. Mně by se docela líbilo žít jako holky v Bunty. Prospělo by mi to. Veselé Vánoce, slečno. Přeju vám šťastnou cestu k rodičům."

Karen Castletonová si uvědomila, že jí Susan právě dala na srozuměnou, že jejich rozhovor skončil. Trochu ji to rozčílilo. Pak už jen pozorovala, jak zavalité děvče s enormními ňadry odchází ze třídy. Pan Reynaldo, který všechno sledoval ode dveří, vešel dovnitř a chechtal se.

"Nikdy se vám nepodaří s někým z nich se sblížit, zlato. Vidí v nás nepřátele.

Snažím se těm dětem předávat své znalosti už deset let, ale je to ztráta času. Vědí o životě víc, než o něm kdy budeme vědět my.

Obklopují je všelijaké lidské existence. Každý, kdo představuje autoritu, pro ně znamená nepřítele, ať už jsme to my, policie, nebo třeba kramáři. Jsou tak vychováni. Jen vám dala najevo, že patříte jinam. Popsala jste jí rodiče, pro něž by si dala uříznout ruku. A vy jste se jim vysmívala. V jejích očích jste rozmazlená káča, jak se tady říká. Vidíte, dokonce jsem pochytil i jejich hantýrku."

Kareniny tmavé vlasy a modré oči ho přitahovaly, jako ostatně většinu kolegů, ale její rezervované chování a vážná povaha všechny zase odradily. Docela ho teď ba vilo přihlížet jejímu ponížení.

Karen teď víc než kdy jindy připadalo, že sem nepatří. Pan Reynaldo odešel bez rozloučení.

Otevřela zásuvku svého stolu a uviděla obálku. Podívala se dovnitř a našla drahou vánoční pohlednici plnou třpytek. Byla od Susan McNamarové. Kulatým kostrbatým písmem na ní stálo: Veselé Vánoce a všechno nejlepší v roce 1966, Susan McNamarová s rodinou.

Při pohledu na lístek měla Karen najednou pocit, že jí v krku zaskočilo veliké sousto. Pan Reynaldo měl pravdu, uvědomila si. Vysmívala jsem se normální rodině, za kterou by Susan McNamarová dala nevím co.

Přepadl ji pocit, že se sem po Novém roce už nevrátí. St. Ives jí zčistajasna připadalo jako krásné místo. Záchrana světa prací v chudé čtvrti pro ni ztratila všechen lesk. Zavřela stůl, hodila si přání do tašky a odešla ze třídy.

Nafoukaná káča! honilo se Susan ustavičně hlavou. Slečnu Castletonovou měla až dosud opravdu ráda. Líbilo se jí, že žije jen pro sebe, i to, jak se obléká.

Považovala ji za svého spojence, dokonce za přítele.

Ona se však ukázala stejná jako všichni ostatní. Neviděla v Susan nic než zanedbávanou holku s velkým poprsím a prázdnou hlavou. Kašlu na ni i na ostatní, umínila si.

Pohlednice mě přišla na sedmdesát pencí, přemítala Susan hořce. Sedmdesát zatracených pencí! Ženská v krámě si přepečlivě zkontrolovala každou penci, jako Stránka 12

Martina Cole - Dvě ženy

by tušila, že lidé jako já kupují podobné pohlednice jen jednou za život.

32

33

Ať jde ta stará bába taky k čertu!

Klela v duchu stále víc, ale věděla, že s tím musí přestat. Nadávkami si však alespoň trochu ulevila.

Uvědomovala si, kam patří, ale čtením knih se dostávala do jiného světa do světa, jehož součástí se toužila stát. Byly to však jen pouhé sny.

"Zajímalo by mě, co se ti honí hlavou." Otočila se. Ostrý skotský přízvuk patřil Barrymu Dalstonovi. Byl ve městě nový. Jeho matka se sem s ním a s jeho bratry nedávno přistěhovala ze Skotska. Nějaký gang tam prý zavraždil Barryho otce; o ničem jiném se celé týdny nemluvilo.

Barry se líbil snad všem holkám, protože platil za drsňáka. Susan se líbil proto, že se na ni pořád usmíval. A teď s ní dokonce promluvil! Ze šoku, z rozpaků a vděčnosti málem omdlela.

"Právě jsem v duchu starou Castletonovou nakopala do zadku."

Barry, na něhož tím udělala dojem, se zazubil. "Mně samotnýmu by taky nebylo proti srsti vjet jí do zadku, ale nejdřív bych jí musel zavázat hubu, protože by mě odradily ty její nekonečný kecy."

Susan si to v duchu představila a zasmála se. On a slečna Castletonová? Takoví jako ona jistě jen tak nesouloží, takoví se milují, pomyslela si. Susan si nebyla zcela jista, jaký je mezi tím rozdíl, tušila však, že nějaký rozdíl existuje.

To, co jí dělal otec, však milování rozhodně nebylo. Osahával jí zpocenými prsty ňadra a šeptal přitom: "Hodná holčička. Tátova holčička ví, co se mu líbí."

Tohle se k slečniným sukním a svetříkům jaksi nehodí, napadlo Susan. Ani k podělaným praktickým botám.

Susan potlačila myšlenky na učitelku a chvíli šla vedle Barryho mlčky.

"Dala by sis čipsy?" zeptal se.

Susan radostně přikývla. "Čipsy bych si dala, mám hlad jako vlk."

Barry se zazubil a šelmovským úsměvem ještě zdůraznil svou hezkou tvář. Všichni věděli, že Barry Dalston je kořen. Zvedl obočí a něžně řekl: "Máš nějaký peníze?"

Susan přikývla. Díky matce měla u sebe peníze vždycky.

Zasmál se. "Tak si je schovej. Na čipsy tě pozvu. Myslím, že bychom si mohli dát i uzenou klobásu, co říkáš?"

Susan přikývla; dneska ji opravdu všechno dožralo. Cestou po hlavní silnici si povídali o tom, jak kdo žije. Vlastně Susan si uvědomila, že Barry většinu povídání obstaral sám. Jí to však vyhovovalo. Chvílemi očima zabloudil k jejímu poprsí, a ona si přitáhla kabát těsněji, jako by je chtěla před jeho pohledy skrýt. Bylo mu to k smíchu.

"Neschováš je, zlatíčko. Mimochodem kolik ti je?"

Susan se mu podívala do očí.

"Skoro čtrnáct." Nebyla to pravda teprve před několika týdny jí bylo třináct ale takovou lež by kvůli někomu, jako byl Barry Dalston, řekla každá dívka.

"Mně je osmnáct., v novém roce mi bude devatenáct. Myslím, že je lepší, když je kluk starší než děvče, a ty?"

Susan jen přikývla. Srdce jí bušilo jako na poplach. Mluvil, jako by byli pár.

Susan v duchu děkovala Bohu, svaté Panně a všem ostatním svatým za to, zejí tohoto chlapce seslali z nebes.

Barry se zahleděl do její prosté tváře dojem částečně zachraňovaly pěkné zuby.

Připadala mu čistá, a přitom zralá, i když v hloubi duše věděl, že je ještě dítě. Přesto ho fascinovala svým uličnickým chováním i sečtělostí. Věděl, v jaké rodině vyrůstá, a v tom také spočíval pravý důvod jeho zájmu. Susanin strýc Jimmy a její obrovská ňadra ho silně přitahovaly.

Patřila do rodiny skutečných zločinců, a to ho zajímalo. Byli to opravdoví gangsteři.

Usmál se na ni a ona na něho. Jistým způsobem se mu vlastně líbila. Hleděla na něho jako na svatý obrázek kdo by takovému pohledu odolal?

June byla štěstím bez sebe, že se její dcera o Štědrém dnu veselí a usmívá.

Debbie vždy platila za spokojenější, ale Susan měla smysl pro humor a dokázala vtip pochopit.

Zdálo se však, jako by Susan v posledních letech humor opustil, aJune si kladla za vinu, že se jí jako matka dostatečně nevěnovala. Teď bylo zjevné, že dcera má Stránka 13

Martina Cole - Dvě ženy

dobré nálady spoustu.

June neprožívala právě nejšťastnější období. Jimmy, její skotský "kámoš", se poslední dobou změnil. Přitvrdil v sexu, kritizoval jí 34

35

šaty, vlasy, zkrátka všechno. June táhlo na třicet a měla nejasný pocit, že si našel jinou, mladší.

Tušila, že se dozví nemilou zprávu co nevidět, ale umínila si, že vytrvá až do konce.

Cestou k trhu v East Ham, na obvyklé sobotní procházce s děvčaty, potkala starou přítelkyni, Bellu Tamblingovou. Bella byla velká, hlučná a potrhlá, ale tak veselá, že jí člověk nedokázal odolat. Dnes měla na sobě široký huňatý kabát a vlněný klobouček. Vypadala na padesát, mluvila sprostě jako námořník a smála se tak, že by probudila i mrtvého.

"Nazdar, June. To je doba, co jsme se neviděly!"

June se pousmála.

"Co kdybychom si skočily na čaj támhle do bufetu? Děsně mě bolí nohy a v puse mám sucho jako na dně ptačí klece."

Obě děvčata, která následovala matku a Bellu do bufetu, se cestou smála. Susan nesnášela pohled na živé úhoře v míse na pultě, přestože jí chutnali. Posadila se, nechala Debbii objednat jídlo a poslouchala, co si matka s Bellou povídají.

"Mám sedm děcek a to jsem o dvě přišla díky kopancům jeho lordstva. I když vlastně bylo jen dobře, že jsem potratila už mám těch spratků až moc. Dneska ráno jsem jim dala všechny svý prachy a vypustila jsem je na Crisp Street. Snad jich pár dneska večír přejede autobus."

June se zasmála, protože věděla, že její přítelkyně své děti miluje. Když si svlékla dlouhý kožený kabát, všimla si, jak se na ni dva muži uznale zadívali.

Povzbudilo ji to. Budu si muset s Jimmym promluvit, umínila si. Co nejdřív.

Dokonce se přestal obtěžovat chodit na noc domů.

Jakmile před ženami stály kouřící šálky čaje, Bella se znovu rozpovídala. June si chvíli ani neuvědomila, že přítelkyně mluví o jejím Jimmym.

June si otřela ústa ubrouskem a zdvořile ji požádala, aby jí zopa. kovala, co právě řekla.

Bella se na svou .přítelkyni smutně podívala. "Ty to nevíš, viď, holka?" Utřela si nos použitým kapesníkem a spustila: "Nastěhoval se k nějaký nóbl ženský nikdo o ničem jiným nemluví. Rozum mi

sice nebere, co je tak nóbl na dobré káře a několika hezkých kostýmech. Ta ženská prý řídí klub Dynamo. Vomlouvám se, June, myslela jsem, že to víš. V

tyhle čtvrti o tom vědí všichni. To ta moje nevymáchaná huba! Otevřu klapačku, a už to jede. Přísahám, že kdybych to tušila, nic bych nevykvákala."

June se usmála.

"Tušila jsem to, Bell. Jen mi řekni, co víš ale pověz to mně, nechci, aby to tady slyšeli všichni."

, Je to Maureen Carterová, ta, co bydlela kousek za náma, když jsme byly malé."

June vykulila oči. "Ale taje starší než já! Jseš si tím jistá?"

Bella hlasitě odfrkla. "Samozřejmě, že jsem si jistá. A upřímně vypadá fakt dobře, Junie. Bude jí tak čtyřicet, ale v mnoha směrech je jako chlap. Vydělává slušné prachy a dělá, co se jí zlíbí. To je pravděpodobně její největší přednost. Chlapům se tyhle hypermoderní holky líbí, nemyslíš? Dokonce i moje nejstarší Marie tvrdí, že má v úmyslu budovat si kariéru. Dala jsem jí za to pěkných pár facek, potvoře malé. Pak jsem jí řekla, ať si zařídí slušný život, a víš, s čím na mě přišla? ,Já neskončím jako ty, mami. Nechci mít víc fakanů než nákupních tašek, a přitom nikdy neřídit auto. Říkám jí: Já už jsem auto řídila to, co váš otec šlohnul, když jsme byly ještě děti. Ten krám jsem nabourala a tvůj otec mi od ty doby nedovolil na místo pro řidiče ani sednout. Mohla jsem leda na svý starý kolo."

Bella vybuchla smíchy, až se musela rozesmát i June, přestože se vnitřně celá třásla.

Ten odporný mizera! Maureen Carterovou. Maureen byla silná sokyně.

Maureen se s každým znala a žila podle svých pravidel.

Každou sobotu pouštěla část svého příjmu jako pozornost Jimmovi.

Maureen ke mně přeci chodila na kafe., přemítala June trpce. A já přitom neměla ani potuchy o tom, že šuká mýho starýho!

June zdrceně zavřela oči. Tak on mě fakt pustil k vodě, myslela si.

Stránka 14

Martina Cole - Dvě ženy

Jimmy míval bokovky už předtím, ale June nad tím dokázala přivírat oči, protože věděla, že chlapi chtějí vyzkoušet všechno, co 36

37

dýchá a vypadá alespoň trochu k světu. Uvědomovala si však až příliš dobře, že Maureen je vážná konkurentka.

Maureen si s ním totiž jistě povídala o práci i o životě. A právě to muže odvádělo od jejich žen. O sex nešlo.

Sex je totiž jen relativní záležitost, pokračovala June ve svých úvahách. Když chlap nějakou vyšoustá, koupí staré kytku a dá jí pár babek, aby jí to vynahradil. Pokud si však najde někoho jako Maureen a zůstává u ní na noc, pak běží o vážnou věc.

Jimmy má zřejmě dojem, že si polepšil. Našel totiž partnerku, se kterou může něco dokázat a které si může vážit. Která se umí postarat o peníze. Přesně taková je Maureen. Když na to přijde, dokáže se prát jako chlap. Mluví a také přemýšlí jako chlap.Teprve nedávno se mi přiznala, že si koupila nový dům, a já pitomá jí k tomu ještě blahopřála!

Asi se mi musela chechtat za zády.

June polkla poslední doušek čaje a vstala. "Dík, žes mi to řekla, Bell. Fakt si toho cením."

Bella jí stiskla ruku. "Co chceš dělat? Pořádně jí nakopat zadek? Doslechla jsem se, že už si k ní přestěhoval i oblečení. Říkala to stará Cathy Daviesová. Pere Maureen šaty, takže si dovedeš představit, že se to ví na každém rohu. Vždycky se to dovíš poslední, co, holka? Jsem ráda, že je můj starej tak ošklivej, že by ho žádná nechtěla. Svým dechem by odpudil i kurvu, což teprve normální ženskou!"

Bella se znovu rozchechtala a June v jejích ústech zahlédla mezeru po vytrženém zubu a jazyk se žlutým povlakem. V té chvíli jí záviděla.

Bellin život naplňují děti. Proč nemůže totéž stačit ke štěstí i mně? ptala se June v duchu sebe samé. Proč chci pořád víc?

Debbie se Susan si všechno mlčky vyslechly. Cestou z vyhřátého bufetu chytila Susan. matku za ruku. Ta ji lehce stiskla a potlačila slzy vzteku a smutku, které se jí hrnuly do očí.

June mávla na taxík, políbila obě dcery a nechala je odvézt domů. Řekla, že jim předá dárky až zítra. S těžkým srdcem sledovala, jak děvčata odjíždějí. Věděla však, že ta věc s Jimmym se musí vyřešit, a protože byly Vánoce, musela se vyřešit s citem.

Zatímco postávala na chodníku, vyšla Bella z bistra a s funěním si oblékala kabát a klobouk.

"Jestli tě to utěší, holka, mám pro tebe v případě potřeby vždycky volnou postel."

Bellina dobrota byla pro Juniny pocuchané nervy poslední kapkou. Rozplakala se.

"Ten syčák! Ten odporný a nechutný mizera!"

Bella, obvykle rozesmátá, plakala s ní.

Jimmy pozoroval, jak před něho June pokládá talíř s jídlem. Povzdechl si. "Já si nedám, holka. Už jsem něco málo zakousl. Poslyš, proč dneska večer ne vyrážíš ven? Mám fakt moc práce."

June se na něho podívala a usmála se. "Jseš hnusnej lhář. Jistěže jsi zaneprázdněný, ale ne prací pravda, šukání Maureen by se asi dalo klasifikovat jako manuální práce. Tak co? Ztratil jsi řeč?"

Jimmy se zatvářil, jako by se styděl. "Kdo ti to řekl?" zeptal se.

June si povzdechla. "Tak ty to nepopíráš?"

"Dokonce ani takový mizera jako já nemůže zapírat pravdu," utrousil Jimmy.

"Pročpak? Nikdy předtím jsi s tím neměl potíže," poznamenala June jedovatě.

"Nech toho, June. Víš dobře, jak se věci mají. Nikdy mě nenapadlo, že to bude tak vážné, aleje já ji miluju."

June se posadila za stůl a zavrtěla hlavou. "A co já? Miluješ ji, a přitom žiješ se mnou. Nebo přesněji řečeno já žiju s tebou. Opustila jsem manžela a děti."

Jimmy mávl rukou. "Po pravdě řečeno Junie, ty bys manžela opustila kvůli každému. A co se týká těch tvých chudinek. Bože, vždyť ty bys je klidně dala do psího útulku, kdyby ti je tam vzali! Radši o nich ani nemluv."

, Já svoje holky milovala."

Jimmy se zhluboka nadechl a pokračoval: "Kdyby ses tak slyšela, June. Milovala jsi je. A teď už je nemiluješ, co? Myslel jsem si, že jsi úžasná, ale teď už si to nemyslím, drahoušku. Mám trochu lepší vkus. Bože, vždyť ty doma ani Stránka 15

Martina Cole - Dvě ženy

neuklidíš, pořád jen vaříš tyhle sračky. Nemám si s tebou o čem povídat. Prosím tě, June, neztěžuj mi to. Neptej se mě, kde jsi udělala chybu a tak. Prostě se jen shod

39

38

němé na tom, že je mezi námi konec, a bude to v klidu. Stejně jsem ti to chtěl po Vánocích říct."

"To je od tebe hezké, ale jednu věc vědět potřebuju. Proč právě Maureen Carterová? Co má tak úžasného, že mně to chybí?"

Jimmy si podrážděně otřel obličej. Zahnala ho do úzkých, což se mu ani trochu nelíbilo. Otráveně na ni udeřil: "Ona má, Junie, v hlavě mozek, filipa, fištrón.

Nepotřebuje, aby se o ni ustavičně někdo staral. To je jen pro začátek. Chceš, abych pokračoval?"

June měla pocit, jako by ji někdo kopl do žaludku. "Ne, díky. Už jsem si udělala obrázek."

Vzala talíř se steakem a hranolky a vysypala jeho obsah do koše. "Takže kdy mám vypadnout? Nebo spíš kam?"

Jimmymu jí bylo ze srdce líto, ale cit, který ho poutal k Maureen, jej sžíral jako rakovina.

Chtěl s ní být pořád, chtěl ji pozorovat, dívat se, co dělá. Věděl, že Maureen se mužům líbí, že je přitahuje obzvlášť podnikavce a ty, kteří si budovali kariéru. Nemohl vlastně vůbec uvěřit, že si vybrala právě jeho. Měla dokonce v úmyslu s ním žít. Obdivoval ji, vážil si jí a miloval ji.

Opravdu ji miloval.

Chudinka June se jí nemohla v žádném ohledu rovnat. "Odejdu já, zlato. Můžeš tady zůstat, dokud něco nenajdeme, co říkáš?"

June jen smutně přikývla. Byla tak zničená, že nemohla ani mluvit.

, Já tě miluju, Jimmy," vydralo se jí přesto z úst.

"Já vím, Junie, a věř mi, zeje mi to ze srdce líto. Fakticky."

"Mohla bych se změnit, pokusit se být jiná."

Jimmy zavrtěl hlavou. "Jsi krásná taková, jaká jsi, Junie, a někdo tě takovou bude milovat, uvidíš."

Smutně se ušklíbla. "Tak jako kdysi ty, jo? Jak vzrušující představa!"

Odešel z místnosti. Pak zaslechla, jak otevřel dveře, a vyběhla za ním. Volala ho zpátky. Když se jí podíval do tváře, usmála se a řekla: "Veselé Vánoce, Jimmy."

Beze slova odešel. June se zhroutila na rohožku u dveří a plakala tak silně, až se celá roztřásla.

Nejtragičtější na tom všem byl fakt, že nelhala. Opravdu ho stále milovala.

Debbie, babička i otec byli pryč, takže Susan měla celý byt jen pro sebe.

Když matka otočila klíčem v zámku, Susan celá ztuhla. "Ahoj, mami. Co tě sem přivádí?"

Všechno už samozřejmě věděla, ale neodvážila by se to přiznat. Běželo o matčinu věc, a Susan proto čekala, že jí matka poví jen to, co sama bude chtít.

,.Napadlo mě, že se zastavím, pozdravím svoje holky a trochu se s nimi pomazlím."

Susan ji pevně objala.

Jestli Bella mluvila pravdu, mohla bych jít bydlet k matce, uvažovala Sue. Od chvíle, kdy ji to napadlo, v nic jiného nedoufala. Vidina, že bude daleko od otce, pro ni představovala velkou útěchu.

Matka popíjela skotskou a Susan připravovala zeleninu. O hodinu později přišel Joey.

Pohled na June sedící za kuchyňským stolem ho poděsil. Rychle se rozhlédl, jestli s sebou nepřivedla Jimmyho. Znamenalo by to potíže.

June dala Susan peníze a poslala ji pro cigarety. Dívka odcházela s těžkým srdcem. Už tušila, co matka chystá, a rozesmutnilo ji to. Ztratila jakoukoli naději, že se dostane daleko od otce. June měla v úmyslu opět se vrátit k manželskému životu, a pokud by se jí to podařilo, byl by se Susaninými plány konec.

Cestou ke dveřím slyšela matčin příznačný tón používala jej tehdy, když něco chtěla. Nebylo to kňourání, spíš takové dívčí až dětské žvatlání.

Susan za sebou zavřela dveře a znovu si povzdechla.

Život prostě nikdy není takový, jaký si ho člověk vymaluje. Susan McNamarová se v tomto směru už nemálo poučila.

Stránka 16

Martina Cole - Dvě ženy

Joey se podíval na svou ženu a usmál se. Moje June je fajn, měl jsem se o ni postarat; v mnoha směrech je fakt osobnost, říkal si.

Zdálo se, že žádná jiná ženská ho už nechtěla; jeho pití, náladovost a hlavně málo peněz odradily každou, kterou oslovil. Po 41

40

myslel si, že když June všechno tohle snáší, musí jí na něm záležet. V

alkoholovém opojení mu tato úvaha připadala logická a zároveň romantická.

Od prvního okamžiku, kdy ji spatřil, na něho June působila jako žádná jiná.

Věděl, zeje děvka. Vadilo mu to, ale zároveň ho to jistým způsobem vzrušovalo. A právě v tom spočívala dobrá polovina její přitažlivosti.

Junie měla na pohled vyzývavé chování i tělo, což bylo jádrem problémů jejího muže. Na nějaký čas tím okouzlila i Jimmyho. Když ale její triky prokoukl, opustil ji. Zločinci nepotřebují mít na krku gangsterskou děvku, uvažoval zřejmě Jimmy. V šedesátých letech si lidé jako Johnny Binden a jemu podobní mohli pořídit každou ženu, kterou si jen umanuli. A Jimmy nechtěl být jiný.

June zůstala sama, a proto měla pocit, že musí něco zachránit. Kdyby to mělo být manželství, tím lépe. Alespoň by se vrátila do prostředí, které znala, a k lidem, kteří znali ji: June McNamarovou, štětku. Bitou ženu, občasnou matku a bývalou milenku Jimmyho.

Když se Joey pustil do přípravy čaje a opečeného chleba a začal vyprávět o děvčatech, ulevilo se jí. Takového jej milovala. Zase byl tím mužem, do něhož se zamilovala a jehož kdysi chtěla víc než cokoliv na světě.

Dobře si však uvědomovala, že pokud ji Joey přijme zpátky, bude se muset její postavení v rodině změnit. S Jimmym koneckonců vstoupila do zločineckého podsvětí.

Musím mu namluvit, že jsem Jimmyho opustila já, přemýšlela June. Joey mi uvěří, protože tomu bude chtít věřit.

Začala si s manželem mazlivým hlasem povídat, a když reagoval plachými úsměvy, drobnými gesty a zapaloval jí cigarety, uklidnila se.

Bylo to lehčí, než si myslela. Věděla však, že se jí po Jimmym bude stýskat, moc stýskat. Ukázal jí totiž jiný způsob života, a už jen za to mu June byla vděčná.

Jimmy vyšel z domu své nové lásky jako šťastný muž. Byl rád, že June všechno vzala tak dobře. Ubližoval jí nerad, ale co mu zbývalo?

Už pro něho neznamenala víc než staré boty. Proč by si ji tedy měl vydržovat?

Na rozloučenou jí dám pár táců a slíbím jí, že na ni dohlédnu, umiňoval si Jimmy. Tu a tam, když budu mít chuť na změnu, jí zavolám.

Jimmy si uvědomil, že je stejně prodejný jako ona. Z žen, mezi něž patřila June, nehodlal dělat solidní osoby. Podle něho sloužily jen k tomu, aby je chlap využil, trochu se pobavil a odkopl je hned, jakmile se v hospodě objevila nová tvář.

Přesto ji miloval, alespoň do chvíle, než poznal jiný a lepší životní styl. Do doby, než si uvědomil, že ženy dokáží nejen souložit, ale i myslet.

Úder baseballovou pálkou ho překvapil. Chvíli měl dokonce pocit, že jen upadl.

Ve chvíli, kdy klesl na chodník a na zádech ucítil hlaveň pistole, však poznal, že šlo o připravenou akci.

Kdo jiný to mohl přichystat lépe než jeho nová žena?

Jako poslední mu přišlo na mysl, že pokud přežije, vezme baseballovou pálku a bude jí Maureen tlouct do hlavy tak dlouho, dokud se nerozletí na tisíc kousků.

Maureen Carterová sledovala z ložnice svého domu Jimmyho pád a v duchu se usmívala. Snad si opravdu nemyslel, že bych chtěla právě jeho? K smíchu.

Zazvonil telefon. Zvedla jej a její silně nalakované nehty se zaleskly v pološeru.

"Jo, právě teď. Už je po všem."

Položila sluchátko zpátky na místo. Pak si schválně rozmazala líčení a rozvážně sešla na ulici. Její ječeni přivolalo na zápraží všechny sousedy. Ve slušné čtvrti, jako byla tato, představovala vražda známého zločince neslýchanou záležitost. Maureen hystericky ječela, takže ji policie nechala na pokoji. Syn jí pak přinesl sklenici něčeho ostřejšího. Nebyla to vlastně tak těžká práce, myslela si Maureen.

Jimmyho smrtí si vydělala třicet tisíc.

Maureen popíjela svůj drink a v duchu si plánovala, že si z peněz bratří Davidsonů koupí prima dovolenou. Zdálo se, že rok 1966 bude patřit jen jí.

Stránka 17

Martina Cole - Dvě ženy

42

43

Kapitola 4

Zpráva o Jimmově smrti June naprosto šokovala. Přestože ji chtěl opustit, stále se nedokázala smířit s tím, že je opravdu mrtev.

Nejvíc ji však děsilo, že byla v duchu ráda.

Policie zaklepala těsně poté, co se vrátila domů od Joeye, posilněna skotskou.

Věděla, že kdyby na ni uhodili, má alibi byla se svým manželem. Joeyovi předstírala, zeje Jimmymu stále věrná.

Zdůraznila, že odejít od tak velkého zločince pro ni nebude nic jednoduchého, a Joey musel uznat, že má pravdu. Letmo se zmínila i o tom, že ji Jimmy podvádí a že se odchodem od Joeye zřejmě dopustila velkého omylu. Na odchodu přiznala, jak jí chybí děti, které opustila.

Oba dobře věděli, že pasáž o dcerách nebyla nic než výmysl, ale Joey jí to ve chvíli přátelského smiřování nechtěl připomínat. Po společně stráveném večeru měla June pocit dobře odvedené práce.

Jimmyho zabili zavraždili ho přímo na ulici. June teď mohla nosit hlavu vysoko vztyčenou a rozhlašovat, že Maureen zahýbal, protože byl stále jejím milencem.

Jakmile policie odešla, June se pustila do práce.

Dala se do hledání peněz.

Jimmy v domě vždycky míval poměrně velké finanční obnosy a June o většině z nich věděla. Domluvila se s policisty, že přijde Jimmyho tělo identifikovat až ráno tvrdila, že momentálně je příliš rozrušená. Mezitím měla v úmyslu najít klíč od sejfu. Jimmy v něm ukrýval své adresáře i všechny ostatní cenné věci. Pokud se mi po

daří oslovit ty správné lidi, mohla bych z těch adresářů vyzískat slušné peníze, uvažovala.

June si s úsměvem nalila velkého panáka skotské, aby uklidnila pocuchané nervy, a pak po dlouhé horké koupeli začala obracet dům naruby.

Do rána našla v šatníku přes dva tisíce liber srolovaných do ruliček, další peníze objevila v policích, a dokonce i v příborníku. Všechny rozházela po posteli a dlouze se na ně zadívala.

Představovaly pro ni hotové jmění.

Protáhla se jako dlouhonohá kočka a podívala se na sebe do zrcadla. Bylo jasné, že by jí peníze přišly vhod ihned, věděla ale, že bude muset nějaký čas počkat.

Odešla k sejfu a ke své radosti zjistila, že klíček, který našla v zásuvce v ložnici, padne do jeho zámku.

Celá se rozechvěla.

V sejfu našla peníze, pár šperků, o nichž usoudila, že zřejmě nepůjdou jen tak zastavit, dále jeho adresáře, účetní knihy a zbraň.

Uvelebila se na posteli mezi více než třemi tisíci librami a začala si pročítat Jimmyho účetní knihy. Snadno přišla na systém, kterým si v nich vedl záznamy.

Měla pocit, že by to při troše snahy zvládla také.

Jimmy půjčoval lidem peníze a pak je z nich doloval zpátky pod pohrůžkami násilí. Vedl si knihy s adresami dlužníků, s telefonními čísly a s podrobnými informacemi o rodinných příslušnících.

June se válela v penězích a snila o tom, co si za ně pořídí. Začala znovu zvažovat, zda se k Joeyovi vrátí. Usoudila, že se to časem uvidí, teď potřebovala Joeyovu pověst rváče. Žádný trochu rozumný mužský kromě Jimmyho by se totiž kvůli Joeyovi neodvážil něco si s ní začínat.

Kdyby měl Joey špetku rozumu, mohl být na Jimmyho místě už dávno, řekla si June v duchu.

Podle ní k tomu měl všechny předpoklady. Jen je poněkud zastiňoval jeden velký nedostatek Joey naprosto postrádal ctižádost a ducha. Byl pouhý násilník, kterému lidi platili za to, že místo nich vykonával špinavou práci.

Při samostatné vloupačce naprosto pohořel. V parném létě se s punčochou na hlavě vloupal k místnímu bookmakerovi, ale za

45

44

pomněl na jeden detail nezakryl si tetování, takže ho všichni okamžitě poznali.

Neměl tenkrát na sobě nic než kalhoty a vestu, a tak všichni viděli jeho tetování na pažích: "Junie a Joey" ve velikém rudém srdci a nápis "VPJH", který Stránka 18

Martina Cole - Dvě ženy

znamenal: Všichni policajti jsou hajzli. Navíc Joey tehdy ukazoval i tetovaného draka na břiše, který při každém pohybu břicha vypadal, jako by tančil. Joey se s ním rád chlubil a obveseloval jím sešlosti na různých večírcích.

Všichni okamžitě poznali, o koho se jedná včetně onoho bookmakera, který dal Joeyovi pět stovek a řekl mu, ať odejde.

Joey si peníze vzal, ale ještě téhož večera ho přišli navštívit bratři Davidsonové, kteří se nechávali najímat k ochraně jistých osob. Přinutili ho, aby se šel pokorně omluvit.

Touhle akcí pobavil dokonce i Daveyho Davidsona.

Joey se pak musel celé týdny vracet na místo činu a jen tak pro obveselení publika předstírat, že chce bookmakera oloupit. V jistém smyslu se to zdálo legrační dokonce i Joeyovi, což o něm leccos vypovídalo.

Podle June byl její manžel v životě použitelný stejně málo jako čokoládová konvice k vaření čaje.

Přesto se rozhodla k Joeyovi vrátit. Teď totiž měla peníze, a tudíž navrch, a věděla, že když se postará ona o něho, postará se také on oni.

Schovala peníze a šla si lehnout.

Susan se účastnila půlnoční mše a znovu se modlila ke svaté Panně, aby otec po jejím návratu domů už spal. Dále ji snažně prosila, aby ho nějak paralyzovala, nebo aby alespoň upadl do bezvědomí.

Nežádala jeho smrt, protože takové přání se jí zdálo pro svatou Pannu moc drsné.

Po mši se šla podívat na betlem. Byl nádherný. Když jej obdivovala, položil jí někdo ruku na rameno. Otočila se a spatřila usměvavého Otce Campbella.

"Jsi hodné dítě. Nikdy jsi mši nevynechala, viď?"

Zářivě se usmála a přikývla. , Jen když jsem byla moc nemocná. Chodím sem ráda."

"A jak se daří matce? Musel to pro ni být hrozný večer. Bože, smiluj se, ale ta vražda."

Susan se mu vyděšeně podívala do tváře. Že by byl její otec konečně mrtev? Srdce jí poskočilo v hrudi. Cítila jeho tlukot až v uších.

Jaká vražda?"

Pohlédla knězi do tváře a on jí pověděl o zastřelení strýce Jimmyho. Susan si povzdechla.

Život je tak strašně nespravedlivý, napadlo ji.

Strejdu Jimmyho měla odjakživa ráda. Byl na ni i na Debbii hodný. Vždycky jim věnoval pár minut, poptal se na školu a na život. Na věci, na které se June nikdy nezeptala.

Strejda Jimmy byl mrtvý, což nevyhnutelně znamenalo, že se matka vrátí zpátky domů. A to Susan nechtěla. Ani trochu.

Smutně se usmála. "Strejda Jimmy byl milý člověk. Měla bych se jít raději podívat domů, jestli mě máma nepotřebuje."

, Jen běž, dítě. Jsi jistě matčiným požehnáním."

Kněz pozoroval, jak děvče na krátkých zavalitých nožkách pospíchá, a smutně se usmál. Je to roztomilé dítě, pomyslel si. Sice prosté, ale s velkým srdcem.

Dítě, které zoufale touží po troše lásky.

Když teď ten chlap umřel Bože, dopřej mu odpočinku , možná se její prostopášná matka vrátí domů a postará se o děti, jak jí káže příroda, uzavřel kněz svou úvahu.

Davey Davidson byl štěstím bez sebe. Jeho největší rival mu už konečně nestál v cestě.

Teď ho ovšem čekaly nepříjemnosti. Po krku mi zřejmě půjde hodně lidí, uvažoval.

Až to přijde, nějak si holt budu muset poradit.

Momentálně ho zajímalo, kde jsou Jimmyho adresáře a účetní záznamy. Aby se k nim dostal, potřeboval přístup do domu, a v té chvíli do akce vstoupil Joey. Když vraždu plánoval, neopomněl Joeyovi vysvětlit, že jeho staraje Jimmyho milenkou.

Joey byl mazaný, moc mazaný. Chtěl svoji ženu zpátky, a proto se do přípravy akce pustil s Davidsonovými. Davey přemítal o tom, zda Joey své ženě někdy přizná, že právě ona byla skutečným důvodem smrti svého milence.

46

47

Joey ho chtěl zabít sám, ale byl dost chytrý na to, aby pochopil, že by patřil mezi první podezřelé. Proto si zajistil alibi v době vraždy byl s dětmi doma.

Kde jinde by také měl slušný chlap noc před vánočními svátky být?

Podplatil i drbnu Bellu, aby June odchytila v East Hamu, protože věděl, že tam v sobotu jeho ženu i s dcerami najde. Zorganizoval vraždu a získal z ní to, po čem Stránka 19

Martina Cole - Dvě ženy

toužil. Ženu, která se vzdala muže svých snů. Ženu, kterou by většina chlapů oběsila, vykuchala a rozčtvrtila.

Davey nad životním stylem některých lidí jen smutně vrtěl hlavou.

Maureen Carterová vstala o prvním vánočním svátku časně. Oblékla se do modrého kostýmku značky Oscar de la Renta, obula si barevně ladící lodičky a vzala si tašku stejného odstínu. Vlasy si dokonale upravila. Za chvíli už klepala na dveře Jimmyho domu. Tvářila se klidně a vyrovnaně.

Když jí však otevřela June, ocitla se na pokraji šoku.

"Hergot, dyť je šest ráno!" zavrčela June.

Maureen kolem ní rychle proklouzla. "To vím moc dobře, ale potřebuju si tady vzít pár Jimmyho věcí."

June se na ni v polospánku otráveně ušklíbla. "A jaké věci máš na mysli?"

Najednou sejí rozjasnilo. Nejenže pochopila, co ta žena chce, ale také jí došlo, proč Jimmyho zabili.

Maureen se na ni smutně podívala. Pak se rychle obrátila a tiše řekla: "Mám tady pár věcí. Víš přece, že Jimmy pro mě dělal některé věci. Koneckonců jsme spolu podnikali."

June se rozesmála a pak jízlivě poznamenala: "Já jen vím, že jste spolu chrápali. Řekni mi, oč ti jde. Jestli to je v my moci, dám ti, co chceš."

Maureen vycítila v jejím hlase významný podtón. Změřila si June od hlavy až k patě a zauvažovala, jestli se s ní má pustit do křížku. Maureen se dokázala bít jako chlap. Byla to jedna z jejích kladných stránek. Pochopila také, že se ji June snaží obelstít, a měla strach, zeji ze zlosti podvede.

Znovu změnila tón. Podívala se své sokyni do očí. Pak upřímně řekla: "Ale jdi, June, vždyť to byl packal. Nic víc než hezký Skot, který si celé měsíce vydržoval nás obě.

Za chvíli tady začnou šmejdit fízlové. Nevím, jak to vidíš ty, ale já osobně nemám zájem, aby mě s něčím spojovali. Pojďme si dát hrnek čaje a vyřídíme to,"

navrhla Maureen.

June beze slova přikývla. Připravila čaj a obě se usadily za kuchyňským stolem.

Maureen si zlatým zapalovačem zapálila cigaretu. Nehty měla namalované jemným růžovým lakem a rty obtažené rtěnkou stejného odstínu.

Vypadala skvěle.

Při pohledu na její účes a šaty June pochopila, co k ní Jimmyho přitahovalo, ale bolesti jí to nezbavilo. Vlastně na ni spíš padla deprese, protože si uvědomila, že ve srovnání s Maureen dopadne vždycky hůř. A to poznání jí život rozhodně neusnadnilo.

Měla však v ruce trumf, o němž nevěděla ani přemoudřelá Maureen Carterová.

Zapálila si cigaretu a vzdechla si: "Tak o co ti jde?"

Maureen mávla rukou. , Jen o jeho adresáře a tak. O věci, které by mohly poškodit naši pověst."

June vážně přikývla a tvářila se tak, že se z jejího výrazu nedalo nic vyčíst.

"Tak ty pášeš po jeho malé černé knížečce?" usmála se. "Vždycky jsem měla chuť o ní někomu povyprávět. Jako ze starých filmů, že?"

Maureen netrpělivě típla cigaretu. "To ano. Kde ji má schovanou?"

"Pokud vím, tak v kapse u kalhot na svým zadku. Nosil til knížku všude s sebou.

Nikdy ji nenechal z dohledu." June věděla, že mluví přesvědčivě.

Maureen si ztěžka povzdechla. "Netahej mě za nos, June. Varuju tě po Jimmyho adresáři pasou hodně vlivní lidi a já mám v úmyslu jim ho opatřit. Jde mi o dost peněz, takže nedovolím, aby mi kdokoli stál v cestě. Vyjádřila jsem se dost jasně?"

, Jasně jak facka. Ale uvažuj: Co bych o takový věci mohla vědět? Já jsem na rozdíl od tebe sloužila jen k šoustání. Vsadím se, že 48

49

bylo při milování fajn pokecat si o kšeftech! Určitě to bylo lepší než to, co jsme při tom dělali my! Mě do svých kšeftů netahal nanejvýš mě požádal, abych mu předala telefon. Adresář je nejspíš spolu s jeho věcmi v nemocnici, pokud ho už nemají v rukou poldové nebo někdo jiný."

Maureen zbledla.

"Pokud vím, Jimmy měl ten deník pořád schovaný v sejfu. Takovou věc není moudré nosit u sebe."

June se zasmála a skočila jí do řeči: "Obě dobře víme, že to, co Jimmy říkal a co dělal, byly dvě odlišné věci. Ale klidně se tu můžeš porozhlídnout. Sejf je Stránka 20

Martina Cole - Dvě ženy

zamčený a klíče měl jen on. Já na rozdíl od tebe neměla potuchy o tom, kde se pohybuje."

Maureen zsinala vzteky a už se to ani nenamáhala skrývat.

"Půjdou po tobě Davidsonové, uvědomuješ si to, June? A ti se na rozdíl ode mne nezastaví před ničím. Vždycky zjistí, co potřebují. Nevyhrazuji ti, jen konstatuji fakta."

June se jí podívala do očí.

"Tak za tím stojí Davidsonové? Davey Davidson, Jimmyho kámoš a budoucí obchodní partner? Tys to na Jimmyho narafičila, viď? Nikdy jsi ho nechtěla, jen jsi mi zničila život. Jen proto, že ty, nafrněná a namyšlená Maureen Carterová, jsi chtěla dostat něco, co nikomu nechtěl dát. Tobě šlo o jeho kšeft. Chudák Jimmy!

Byl z tebe celej pryč. A já? Já byla jen stará dobrá June. Užívej si s ní, pak ji odkopni, dej jí pár táců a zapomeň, že kdy existovala. No, vypadá to, že tentokrát jsi to pěkně zvorala. Měla sis nejdřív pohlídat jeho věci, a teprve pak ho oddělat."

Maureen se tvářila přísně a líce jí jen žhnuly.

"Zdá se, žes dopadla na hubu, holka," dodala June.

June si svou výhru dokonale vychutnala. "Vsadila bych se, že Davey Davidson tě za to nebude milovat, co? Vražda zůstane vraždou, všude spousta fízlů, a co se Jimmyho kontaktů týká, nikdo není o nic moudřejší než předtím. Řekla bych, že tohle jsi tuze zvorala. Sejf je támhle, a jestli chceš, můžeš to tady klidně převrátit vzhůru nohama, ale říkám ti, že nic nenajdeš."

"Vypadá to, že si tím jsi až moc jistá, Junie. Víš snad něco, cos mi neřekla?"

June pokrčila rameny. "Co by? Vím jen to, že tě Jimmy tahal za nos. A mám z toho velkou radost, protože i když mě opustil, zasloužil si někoho lepšího, než jsi ty."

Patnáct minut nato Maureen obrátila dům vzhůru nohama. June ji pozorovala, popíjela čaj a kouřila jednu cigaretu za druhou. Když viděla, jak je Maureen postupem času stále zoufalejší, ušklíbla se.

"Už jsi něco našla?"

Maureen si zpocenou rukou odhrnula rozcuchané vlasy z čela. "Nic, vůbec nic."

June se zazubila. "Víš, právě to jsem se ti snažila povědět. Jimmy říkával:

,Důvěřuj, ale prověřuj, June. Jedině tak v tomhle světě přežiješ. Dotedka jsem netušila, co to znamená."

.Jestli zjistím, že lžeš, June, pak si budeš zbožně přát, aby po tobě šli jen Davidsonové, protože jestli se rozčílím já, slízneš to."

June ledabyle trhla ramenem. "Nemůžu ti přece říct, co nevím, že?"

Maureen se opřela o stůl a povzdechla si. "Poslyš, June. Na jednu stranu ti věřím, ale podotýkám, že jestli mi lžeš, budeš litovat. Nemluvím do větru. Jde o prachy. Musím je mít brzy, jasné? Davidsonové chtějí svůj podíl a já taky. Za Jimmyho věci jsme zaplatili dost vysokou cenu. Pořád to měj na paměti. Jestli si něco necháš pro sebe, nepůjde po tobě jen nějaký nešťastný kunčaft.

Jsou do toho namočení nejen Davidsonové, ale i rodina Bannermanů. Mickey Bannerman pase po Jimmyho knížce a Davidsonové jakbysmet. Přemýšlej o tom.

Kdybys na něco přišla, zastav se za mnou, jasný? Já totiž vím, o co běží. V

takových kruzích se pohybuju dennodenně. Ti lidé se ke mně chovají s respektem, rozumějí mi a chtějí se mnou dělat kšefty. Jestli Bannermanům něco prokecneš, třeba jen slůvko, je po tobě, June. Popřemýšlej, a když tě něco napadne, stav se u mě."

Maureen za sebou zavírala dveře s pocitem, že se rozpláče.

Všechno se komplikuje, až příliš komplikuje, pomyslela si trpce.

Začínala mít strach.

June se podívala na hodiny. Bylo pětadvacátého prosince, devět ráno. Věděla však, že Bannermanovy nebo Davidsonovy to nijak trá 50

51

pit nebude. Pro ně nastává normální pracovní den. Odešla do koupelny, postavila se na okraj záchodu a nadzvedla těžké víko nádrže. Vytáhla z ní mokrý igelitový sáček, vyňala z něj dokumenty a zastrčila si je do kalhotek.

Pak se převlékla, nalíčila se, posbírala zbytek dárků pro děti a pomalým krokem se vydala k domovu. V duchu se však třásla. Bannermanové patřili k rodinám, které v Londýně každému naháněly hrůzu. Ona teď vlastnila něco, co chtěli.

V kabelce měla ohromný finanční obnos. Kdybych měla trochu rozumu, šla bych na nádraží a vypařila se, přemítala June.

Stránka 21

Martina Cole - Dvě ženy

Věděla však, že by to nebyl dobrý nápad. Našli by ji všude.

Musela se rychle rozhodnout, jak se zachová. Místo úvah nad finančním ziskem se jí teď začalo honit hlavou, že dokumenty zničí.

Mickey Bannerman málem ubil k smrti chlapa, který si postěžoval, že jeho pes štěká příliš hlasitě. Mickey bydlel na slušné ulici v severní části Londýna a muž, kterého téměř utloukl, byl bankéř. Za pokus o vraždu se Mickey dostal do vazby, ale museli ho propustit, protože oběť proti němu odmítla svědčit.

Dokonce i dobře situovaný bankéř pochopil, jakou by udělal chybu. Co potom zbývalo Junii McNamarové? Nakonec se June rozhodla, že řekne pravdu. Věděla, že to je správné rozhodnutí. Promluvím si s Joeyem a zjistím, co manžel o celé věci ví. Pro Davidsony pracoval, takže mohl být schopen nějak to zařídit, přemýšlela June.

Ve výkladních skříních stály vánoční stromy a jejich veselé ozdoby zářily do chladného zimního rána. Děti rozbalovaly dárky, ženy připravovaly snídaně a slavnostní večeře.

June se při pomyšlení, do jak vážné věci se zapletla, zvedl žaludek.

Neměla kam utéct ani kam se skrýt.

Když Susan uviděla matku, málem vykřikla radostí. Po dvou hodinách strávených s otcem měla chuť ječet na celé kolo. Joey ještě ležel v posteli. Jeho mladší dceři se z mdlého zápachu potu a alkoholu obracel žaludek.

Když otec konečně usnul, několikrát se pokusila z postele vyškrábat, ale těžkou paží ji vždy přitáhl zpátky. Ležela v ranním šeru a přemítala o tom, proč jí dělá takové věci.

Snažila se myslet na Barryho Dalstona, na školu, a teprve když se jí podařilo všechno pustit z hlavy, dokázala přečkat noc. V duchu si vybavila zastřeleného Jimmyho. Ta představa ji tak vyděsila, že málem vykřikla. Chudák Jimmy! Byl na mě hodný. Vždycky se mi chvíli věnoval, přemítala.

On nechtěl, abych mu seděla na klíně a líbala ho. Choval se ke mně tak, jak by se měl podle mého soudu starší chlap chovat k děvčeti.

Když se jí o půl šesté ráno konečně podařilo vyklouznout z postele, měla chuť jít do koupelny, napustit si vanu a podřezat si v horké vodě zápěstí. Mezitím se však vzbudila Debbie a stejně jako každé ráno začala skuhrat. Susan musela soustředit veškeré síly na to, aby sestře nedala pěstí. Když pak ještě ke všemu přišla babička, nabyla Susan dojmu, že se k ní Bůh obrátil zády.

Ta stará čarodějnice jí připravila čtyři perné hodinky: musela nachystat další zeleninu, zabývat se bezpočtem malicherností a uvařit spoustu hrnků čaje. Byla to nekonečná spirála monotónní práce.

Debbie neměla jako obvykle na práci nic jiného než upravit se tak, aby vypadala hezky, a tlachat o svém životě. Když dorazila June, bylo to, jako by na dveře zaklepala Armáda spásy. Susan matku zlíbala a objímala ji tak dlouho, dokud June s úsměvem neřekla: "To už stačí, zlato. Zůstanu tady, takže už mě pusť."

V hloubi duše jí však Susanina láska a pozornost dělaly po noci plné starostí moc dobře.

"Jimmyho je mi líto, mami. Opravdu. Byl to moc milý člověk," řekla Susan.

Joey její slova zaslechl právě ve chvíli, kdy se vyhrnul z ložnice. "K čertu s Jimmym! Dobře, že takového neřáda odrovnali!"

Vešel do kuchyně a zařval: "Přeju všem veselé Vánoce!" Políbil svou matku a dcery, pak objal manželku a rozjařeně vyhrkl: "Tak ty ses vrátila domů, holka?"

V kuchyni nastalo hrobové ticho. Všichni se zatajeným dechem čekali, jak June odpoví.

52

53

"Samozřejmě, řekla jsem ti to už včera."

Babička Ivy výsměšně zaječela: "Spočetla sis, co zůstalo po tom skotském neřádovi, vid? Kdes krucifix tuhle ženskou sebral, Joeyi, to fakt nechápu. Každý jiný by té kurvě po všem, co ti provedla, vytloukl všecky zuby."

June sklonila hlavu. Vlasy měla rozcuchané, líčení rozmazané. Vypadala jako mazanice, která se jim co nevidět rozpustí před očima.

Otočila se ke své tchyni a křikla: "To víš, že jo! A ven! Chci, abys vypadla a to hned!"

Pak se ostře podívala na Joeye, a on si rázem uvědomil, jak moc se jeho žena změnila. Stará June byla ta tam. Před ním stála mnohem silnější osobnost.

"Když nedovede mluvit tou svou bezzubou držkou slušně, ať vypadne!"

Joey se podíval na matku a potlačil úsměv. Pomyslel si, že bylo načase postavit Stránka 22

Martina Cole - Dvě ženy

tu starou bábu do latě a pokud se to podaří June, tím lip.

Manželčin návrat se po všech těch událostech bude považovat za div světa, přemítal Joey. Budu se k tomu muset nějak postavit. Velmi ji však chtěl zpátky; Junie se mu prostě dostala pod kůži. Ať udělala cokoli, stále po ní toužil.

Podíval se na Susaninu zničenou tvář a polil ho stud. Kdyby se o mých hrátkách s dcerou dozvěděla June, nejspíš by mě zabila, usoudil.

Přestože věděl, že se dopustil ošklivé věci, bral to tak, že mu dcera byla nablízku. Byla mu k dispozici. Mohl ji ovládat.

Kdyby se o něco pokusil u Debbie, rozječela by se tak, že by přivolala všechny sousedy. Byla příliš rozmazlená, příliš sebejistá, kdežto Susan jako by se narodila jen proto, aby ji někdo celý život využíval a zneužíval. Joey si tím byl jist stejně jako svým vlastním jménem.

S nehezkou tváří a s útrpným výrazem jí ani nic jiného nezbývalo. Každopádně ne v těchto končinách. Udělala vždycky to, co jí řekli. Nikdy ji nenapadlo, že neposlechne. Joey se na ni pokusil usmát, ale ona jen ztuhla.

Ivy seděla v křesle bledá vzteky a nevěřícně kroutila hlavou. Její syn stál na manželčině straně a stařena si v té chvíli uvědomila, jak vrtkavé je její postavení v této domácnosti.

Pošťouchla si pažemi povislá ňadra a zavrčela: "Po tom všem, co jsem pro vás udělala, se mi takhle odvděčíte?"

June se zasmála. "Jen si sedni, ty stará čarodějnice. Můžeš zůstat, ale drž klapačku a pěkně sehni hlavu, jasný? Jediné slovo, a padáš odsud. A ještě něco: Jestli se mám vrátit domů, pak musí proběhnout spousta změn. A ty, dámo, budeš mezi prvními z nich. Přestaneš sem chodit, kdy se ti zachce, a pouštět svou jedovatou držku na špacír. Nebudeš se mně ani holkám plíst do našich věcí, jasný?"

Joey rozjařeně pozoroval měnící se výrazy matčiny tváře. Pomyslel si: Jestli ji tahle nová June dokáže udržet na uzdě, nemůžu než souhlasit.

Susan s Debbií výměnu názorů pozorně sledovaly. Obě je stejně jako otce zajímalo, zda babička nadávky spolkne obzvlášť, když tentokrát měla pravdu ona.

Matka je přece opustila a babička se o ně starala, jak nejlépe dovedla.

Přinejmenším tak dobře, jak to s její vizáží a jedovatou pusou šlo. Děvčata chodila čistě oblečená a najedená lví podíl na tom ovšem měla Susan.

Debbii zářily nedočkavostí oči. Zajímalo ji, zda matka vyjde z hádky jako vítězka. Debbie se na rozdíl od Susan nikdy nerozpakoyala na babiččiny pichlavé poznámky opáčit, ať se jde vycpat. A fungovalo to. Susan byla jiná pro klid v rodině udělala doslova cokoli.

Stará paní byla evidentně na rozpacích. Nechtěla odejít do svého bytu. Všechno, co potřebovala, měla zde: společnost, jídlo, pití, a hlavně svého milovaného synáčka. Joeye, kterého milovala víc než svůj život.

Teď chtěla June vystrnadit, aby měla domácnost opět pod kontrolou, ale zároveň správně odhadla, že syn by ji bez mrknutí oka vykázal ven, kdyby ho k tomu June vyzvala.

Ivy tedy spolkla urážky a znovu se usadila. Měla kalný pohled a svěsila koutky úst. Tvářila se, jako by právě zjistila, že sice vyhrála zápas v ringu, ale že nedostane zaplaceno.

Potlačila přirozenou agresivitu, sklopila oči a zůstala zticha.

54

55

V celém bytě se rozhostilo mrazivé ticho. Všichni si totiž uvědomili, že došlo k významnému posunu mocenských sil v rodině. Konečně se moc přiklonila na Juniinu stranu. Stala se vítězkou.

Uvědomila si, že musí situaci nějak odlehčit, a protože jí bylo tchyně trochu líto, hlasitě zařvala: "Slyšelas všechno, Maud? Nebo ti snad ze šoku spadl hrnek ze stěny?"

Všichni se zasmáli dokonce i babička.

June pak postavila vodu na čaj, otočila se k děvčatům a vesele řekla: "Jsou Vánoce, a proto si je užijeme, ať už se stane cokoliv, co říkáte?"

Děvčata přikývla.

Podala jim tašky s dárky. "Běžte do obývacího pokoje a mrkněte se, co tam máte, jo? Tím začneme a uděláme si ty nejhezčí Vánoce, jaké jsme kdy měli."

Dívky přikývly. Pak si June všimla kruhů pod Susaninýma očima a musela potlačit pocit viny.

S její dcerou zjevně nebylo něco v pořádku a June neměla tušení, co by to mohlo Stránka 23

Martina Cole - Dvě ženy

být. Umínila si, že si s ní později promluví, ale momentálně měla hlavu plnou jiných starostí.

O hodinu později byla June se svým manželem v ložnici. Joey se po vyslechnutí jejích zpráv zachvěl.

"Cos to sakra, June, provedla? Ty pitomá krávo!"

Potlačila paniku a chraplavým, znuděným hlasem klidně řekla: "Mám to, co by chtěli všichni. Mužem na tom vydělat, Joeyi. Aspoň jedinkrát je můžeme mít v hrsti, copak to nevidíš?"

Podle June bylo manželovou největší chybou to, že se nikdy nedokázal chopit příležitosti. Joey se však tvářil natolik zděšeně, že June začínala mít strach také. Uvědomila si, že zřejmě provedla hloupost. O penězích manželovi ovšem neřekla. Ani to neměla v úmyslu.

"Až to zjistí Bannermanové a Davey Davidson, podříznou ti krk, Junie. Jimmyho oddělali kvůli tomu, co teď máš v ruce ty. Určitě si dovedeš představit, že jeho bylo těžké dostat. Proč myslíš, že s tebou budou zacházet jinak? Napadne je, žes to sebrala ty, a půjdou po tobě což znamená, že půjdou i po mně. Jsem přece tvůj manžel i když na to zapomínáš, když se ti to hodí."

June sice chápala, že se oba ocitli ve velkém nebezpečí, přesto však měla pocit, že zároveň mají velkou příležitost. V duchu se dovolávala práva na nějakou kompenzaci. Tento termín se používal tehdy, když ženě zavraždili partnera nebo manžela. Pachatel se o ženu musel vždy postarat takové bylo nepsané právo mezi zločinci. Kdo obral rodinu o živitele, musel vdově obstarat náhradu.

"Mám právo na nějakou kompenzaci, Joeyi."

Zděšeně vrtěl hlavou. "Žádné právo nemáš. Postarají se o tebe jen tehdy, když přistoupíš na jejich hru. Zbláznila ses, June? Mluvíme o Bannermanech, ne o dvojčatech Krayových! Bratři Bannermanové jsou šílenci! Neznají čest, jakou mívali zločinci kdysi. Jsou to surovci. Maureen Carterové vzkázali, aby si domluvila schůzku s plastickým chirurgem. Proč myslíš, že by jinak s Jimmym chodila? Oni jí to přikázali! Vím o tom všechno. Davey mi to řekl kvůli tobě a koukám, že udělal dobře. Kdyby se o tom dozvěděli Bannermanové, uřízli by mu obě uši. Do čeho jsi nás to zatáhla? Jako bychom neměli dost potíží!"

, Jenže já si myslela, že Bannermanové a Davidsonové stojí proti sobě," namítla June.

Joey si povzdechl. "To ano, zlato. Bannermanové Jimmyho podrazili a Davey teď chce dostat ty knihy, co chtějí i oni. Maureen se zapletla s Davidsony proto, že jí Bannermanové vyhrožovali. Ona to jen tak nenechá, je to nebezpečná ženská.

Víš přece, kdo je otcem jejího syna, ne?"

June zavrtěla hlavou. Nikdo netušil, kdo to je. A důvod rozhodně nespočíval v tom, že by se nenašel žádný snaživý slídil.

"Otcem jejího syna je chlap, kterej se jmenuje Willie Dixon."

June otevřela pusu. "Děláš si srandu?"

Joey zavrtěl hlavou. "Za dva týdny ho mají propustit. Odseděl si na ostrově šestnáct let. Za chvíli bude venku a bude chtít všechno, co mu patří. Znamená to, že proti Bannermanům nestojí už jen Davidsonové, ale i Dixon, třebaže o tom zatím nemají páru. Až to zjistí, stáhnou se. Máš v rukou věc, kterou chtějí všichni včetně Dixona. Snad už chápeš, proč jsem podělaný strachy?"

June užasle zavrtěla hlavou. "Jak je možné, že o Dixonovi a Maureen Carterové nikdo nevěděl?"

56

57

Joey se jí vysmál. "Protože ona na rozdíl od tebe drží hubu. Proto taky jede v kšeftech s ostrými hochy. Maureen má dobrou pověst, drží jazyk za zuby a oči má otevřené. Zato ty máš proříznutou pusu a nohy pořád do praku. Teď už chápeš, co na ní Jimmy viděl?"

"On o Dixonovi věděl?"

Joey zavrtěl hlavou. "To nemám ponětí a upřímně řečeno je mi to fuk. Já se postarám jen o to, abychom se dostali z průseru, do kterého jsi nás zatáhla, jasný? Radši se oblíknu a najdu Daveyho, abych zjistil, jestli se dá ještě něco zachránit."

Píchl prstem do ženiny tváře. "Mohl bych tě klidně zamordovat, June. Pravda je taková, že nemáš pro kšeft mozek. Ty vlastně vůbec nemáš mozek. Propříště se hře velkých hochů radši zdaleka vyhni, jasný?"

Přikývla.

Hlasité bušení na dveře je oba vyděsilo. "Už je to tady, June. Vánoce nevánoce.

Stránka 24

Martina Cole - Dvě ženy

Mluvit budu já, jo?"

Dveře se rozlétly. Stáli v nich dva muži. June i Joey si oddechli, že to není dvojice hrdlořezů vyzbrojených baseballovými pálkami.

Úleva ovšem trvala jen do doby, než jeden z mužů otevřel ústa. "Jsem inspektor Harry Knapp z kriminální policie a zatýkám vás pro podezření z vraždy Jamese Vincenta. Máte právo nevypovídat a všechno, co řeknete, může být použito proti vám."

"Co to říkáte?" zaburácel Joeyův hlas v malé ložnici.

Obě děvčata pak přihlížela, jak jejich otce vyvádějí z domu.

Kapitola

5

"Že táta Jimmyho nezabil?" zeptala se Debbie polekaně.

June nedůtklivě zavrtěla hlavou. "Samozřejmě, že ne."

Viděla, jak se na sebe obě dívky podívaly. Věřily, že otec matčina milence opravdu zavraždil. Zřejmě to tak připadalo i všem ostatním.

Ivy od chvíle, kdy odvedli jejího syna, vůbec nepromluvila.

"Za to můžeš ty, June," ozvala se konečně. "Můj chlapec bude mít potíže jen kvůli tobě. Nejsmutnější je, že za to vůbec nestojíš. Tys jen přijala jeho jméno a pošpinila ho bahnem."

Hořkost v hlase starší ženy na June zapůsobila jako červený šátek na býka.

"O jakém jméně to mluvíš? O jméně rodiny, na niž se všichni v okolí dívají dokonce ještě víc spatra než na Clanseyovy, a ti jsou zkříženi mezi sebou navzájem? Tvůj syn je idiot, břídil a ignorant, i když jsem ho kdysi milovala.

Kdybychom měli soukromí, měli bychom se dobře. Jenže kdepak! Musím mít za zadkem tchyni seslanou ze samotných pekel, která do všeho strká nos a otvírá si hubu.

Jak jsem už řekla zavři krucinál klapačku, anebo vypadni! Nemám na tebe náladu, jasný?"

Všichni žasli, když v očích staré ženy zahlédli slzy jako hrachy.

"Co si bez něj počnu, June? Je celý můj život."

June ji objala, protože vycítila, že má o svého syna skutečný strach.

"Joeye nemůžou zašít, nic neudělal," řekla June.

"Měla bys podlít krocana, mami. Jinak bude vysušený," řekla Susan klidným hlasem a June se na ni vděčně podívala. Vzala si

58

59

utěrku, vytáhla obrovského ptáka z trouby a začala ho podlévat výpekem. Všichni ji pozorovali, jako by šlo o nejúžasnější věc, jakou kdy viděli.

"Běžte si hrát se svými dárky, potřebuju přemýšlet."

Děvčata opustila pokoj a June s obavami pohlédla na tchyni.

"On Jimmyho neoddělal. Možná vyhrožoval, že to udělá, ale nic víc. Obě víme, že Joey by si na Jimmyho nikdy netroufl. Musejí mu přece dokázat, že to udělal, ne?"

Ivy se smutně usmála. "Poldové nic dokazovat nemusejí. Víš dobře, že naopak ten, koho chytí, musí dokazovat svoji nevinu. Pokud mýho hocha budou chtít dostat, tak ho dostanou, June. Podívej, co udělali chudákům Krayům, a pak mluv o spravedlnosti."

June se neobtěžovala jí odpovědět. Znala všechna fakta, ale k čemu jí to bylo dobré? S tchyní o tom samozřejmě mluvit nemohla. Kdyby to udělala, během několika hodin by všechno roznesla po nejbližším okolí.

Joey seděl v cele a zuřil. Jakmile se rozlétly dveře, vztekle vyskočil, ale když uviděl, kdo vešel dovnitř, jeho vztek se rázem změnil ve strach.

Inspektor Harold Hitchin byl malé postavy, která splňovala nejnižší limit pro příjem do řad policistů. Měl štíhlé šlachovité tělo, řídké vlasy a našedlé oči.

Tvářil se tak, jako by se duchem toulal někde hodně daleko. Za zvláštním držením těla i výrazem obličeje se skrýval bystrý analytický mozek a mstivá povaha.

Pomalu se usmál a odhalil tak své bezbarvé a příliš velké zuby. Kolegové i zločinci mu neřekli jinak než Ohava.

Ohava.

Přitom měl velmi atraktivní manželku a zbožňoval ji. Šuškalo se, že se kdysi živila prostitucí na jeho úseku a že právě ona je jeho jediným skutečným přítelem.

Na inspektora to dotáhl tvrdou dřinou. Když šel po někom Ohava, řekl dotyčný všechno, co na koho věděl, udal by dokonce i vlastní matku, protože Ohava nepřestal, dokud se nedozvěděl, co potřeboval. Jen občas vzal pár liber pod Stránka 25

Martina Cole - Dvě ženy

rukou a jisté lidi ušetřil své pozornosti.

Často popíjel s Jimmym, takže když ho Joey spatřil ve dveřích, věděl, že má před sebou perné chvilky. Zdálo se, že Ohava se o ně osobně postará.

"Nazdar, Joeyi, dlouho jsme se neviděli. Jak jdou kšefty?"

Joey si nervózně olízl rty. "Nic jsem neproved, pane Hitchine. Přísahám, že o Jimmyho smrti nic nevím."

"Přísahal bys i na matčin život?" zeptal se Hitchin pisklavým, až ženským hlasem, jemuž by se však nikdo neodvážil vysmívat.

"Přísahám na život své matky i svých holek."

Hitchin na něho zíral přes pět minut. Joey měl pocit, že ten chlap za celou dobu ani nemrkl. Jeho pohled naháněl hrůzu připomínal hada, který se právě chystal zaútočit.

Pak přátelsky řekl: "Moje žena je na mě moc naštvaná. Musel jsem doma nechat výtečnou večeři a přijít sem za tebou. Jistě chápeš, jak jsem asi otrávený. Mám Vánoce rád ty ne? Jsou pro všechny lidi dobré vůle, jenže má dobrá vůle právě vylítla oknem. Ty totiž neznáš nic než nepřátelství a vztek. Rozumíme si?"

Joey přikývl.

S hrůzou sledoval, jak Hitchin před jeho zraky vytáhl z kapsy dlouhou kovovou trubku omotanou páskou a poklepal si jí o dlaň.

"Po dlouhé a pečlivé úvaze jsem se rozhodl, Joeyi, že ti rozrazím lebku. Neber si to osobně. Přestože tě odjakživa nemám rád, nejsem pomstychtivý. Dneska bych to udělal každému. To přece pochopíš, ne?"

Joey cítil, jak mu do očí stoupají slzy. Hitchin, který si hraje na boha pomsty, mi opravdu chyběl, prolétlo mu hlavou. Inspektor dokázal z lidí bez potíží vytlouct či vykopat doznání. Zřídkakdy však používal nějaký nástroj obvykle jen tehdy, když to po něm chtěl někdo jiný.

V East Endu se podobným lidem říkalo šedé eminence.

Joey by se byl vsadil, že Hitchina několika tisícovkami podplatili Davidsonové nebo Bannermanové. Tušil, že si pojistili Joeyovo zmlácení do bezvědomí a zmrzačení. Šlo o dvě varování v jednom.

Policie jen odvede svou práci a zločinecké podsvětí mu tím zároveň dá na srozuměnou, že patří mezi odsouzence.

Z očí mu vytryskly slzy. Joeye popadl opravdový strach.

60

61

"Chceš mi snad něco říct, než začnu? Poněvadž až s tebou skončím, dostanu hlad a budu chtít jít jako všichni normální lidi domů na večeři."

Joey se podíval do hadí tváře a svěsil hlavu. Věděl, že prohrál.

Na kratičký okamžik se zadíval Hitchinovi do očí. "Pro koho to děláte pro Bannermany, nebo pro Davidsonovy?"

Hitchin se rozesmál. "Jen pro tebe, jen pro tebe, Joeyi."

Maureen Carterová si dělala starosti. Když servírovala plátky krocana na tác, vytrhl ji z myšlenek zvonek ode dveří. Instinktivně se podívala na nástěnné kuchyňské hodiny. Ukazovaly skoro půl šesté. Odešla ke dveřím, otevřela kukátko a upravila si vlasy. Byla více než překvapená, když za dveřmi spatřila June.

"Co pro tebe můžu udělat?" zeptala se.

June se smutně usmála. "Jde spíš o to, jestli pro tebe můžu něco udělatjá."

June ji následovala do kuchyně a usmála se na Maureenina syna. Právě sledoval televizi. "Moc hezký kluk," konstatovala. "Po otci?"

Maureen na ni chvíli zírala a pak stroze řekla: "Zkrať to, June. Tak ven s tím!

Ty a ten tvůj starej jste mnoha lidem přivodili bolest hlavy a věř mi, že ti, kterým jste zkřížili cestu, na to jen tak nezapomenou."

June se zhluboka nadechla a začala: "Zatkli mýho Joeye."

Maureen se zasmála. "Joeye? A za co? Předpokládám, že za vraždu tvýho Jimmyho?"

Projela si pěstěnou rukou vlasy. "Bože, ty jsi potvora, June. Jsi dokonce ještě nemorálnější než já. Tvýho Joeye? Nemyslíš si o sobě nějak moc?"

June se zatvářila otráveně. "Není na tom nic k smíchu, Maureen. Je otcem mých dětí."

Maureen jí skočila do řeči. "Přiznejme, June, že to tvrdíš jen ty. Teď řekni, co máš na srdci, a vypadni. Jestli si chceš jen vylívat srdce, tak můžeš jít hned.

Nemám zájem. A ani Davey Davidson, který o Joeyově zatčení čirou náhodou věděl dřív než policie. Rozumíme si?"

June potlačila nutkání poničit té ženské fasádu. Možná se nechovám podle Stránka 26

Martina Cole - Dvě ženy

morálních zásad, ale proti Maureen jsem svatá, napadlo ji. Utěšovala se alespoň tím, že by nenechala Jimmyho zamordovat na rozdíl od téhle ženy. Za pletky s Maureen zaplatil vysokou cenu, uvažovala June. Přestože v očích celého světa vypadám jako špatná, takhle hluboko bych nikdy neklesla.

"Asi bych ti mohla pomoct v hledání Jimmyho knih a ostatních věcí.," utrousila June.

Maureen opáčila: "Nejde o žádný svatý grál chceme jen to, co nám patří."

June se vesele zasmála. "Myslíš to, co patřilo Jimmymu? Nechoďme kolem horké kaše, jo? Chceš ty jeho věci, nebo ne? A jestli ano, za kolik?"

"Myslím, že cena je na tobě. Uvidím, jestli ji uznáme za férovou. Teď se posaď, naliju ti něco k pití a pak si o tom promluvíme. Ale varuju tě, June. Nepokoušej se dělat si moc velké nároky na něco, co patří mně. Dokážu být hodně silný soupeř."

June se jí podívala do chladných očí, ale nedovolila si cokoli namítnout. Místo toho se usmála, posadila se ke stolu a upřela zrak na tác se šťavnatým krocanem a s dobře propečenou šunkou. Věděla, že se bude muset prodat pod cenou jako nikdy v životě, ale nemohla jinak. Přes všechny Joeyovy chyby a bylo jich bezpočet nechtěla dopustit, aby to schytal za všechny. Joey by nic neprásknul, přemítala v duchu. Dostal by pořádnou pálku, pravděpodobně patnáct let, a to v těch nejhorších věznicích. Davidsonové by se o to postarali.

Proto dnes musela uzavřít dobrý obchod, největší obchod svého i manželova života.

Ivy se tvářila tak, že by pod jejím jediným pohledem zkyslo i mléko. Dnes ji však obě vnučky litovaly, protože tentokrát měla ke starostem skutečně důvod.

Susan skládala balicí papír ze svých dárků, které pečlivě uložila do zásuvky v ložnici. Byly tak krásné, že si je chtěla nechat jen proto, aby se na ně někdy mohla podívat. Milovala hezké věci.

Debbie se o otce asi hodinu strachovala, ale pak ji to přestalo bavit. Nic se nedělo, a proto se rozhodla, že se staví ke kamarádce.

62

63

Susan zůstala s babičkou o samotě. Uklidila, uvařila jí teplé mléko a přidala do něj whisky. Pak se zavřela do pokoje a oddala se snění.

Uklízela nepořádek po Debbii a v duchu si přála, aby otce zavřeli na dvacet let.

Chvíli si ho dokonce představila na oprátce, ale jelikož věděla, že trest smrti zrušili, vrátila se k představě, že otec stráví mnoho let za mřížemi.

Hned se cítila lépe.

Už nikdy nebudu muset trpět jeho ohmatávání, říkala si v duchu, protože až otce pustí, budu dospělá, a budu ho moct poslat do háje.

Susan si povzdechla štěstím. Bože, prosím, ať na něj bude mít policie dost důkazů! Prosím, Bože, ať ho obviní! Z myšlenek ji vytrhlo klepání na dveře.

Očekávala některého ze sousedů. Otevřela. Před ní však stál Barry Dalston.

Srdce se jí rozbušilo tak silně, že je musel slyšet i on. Ruce i nohy jí ztěžkly a hlava sejí zatočila opojením.

Jak teď byla ráda, že si oblékla nové šaty a nalíčila se! Věděla, že lip už vypadat nemohla.

Barry byl naproti tomu ušmudlaný jako obvykle a na rtech mu pohrával šelmovský úsměv.

"Veselé Vánoce, zlato. Co kdybys mě pozvala dál nebo bys mohla ven?"

Otevřela dveře dokořán a Barry vešel dovnitř. Vtiskl jí do ruky malý balíček a Susan se usmála radostí.

"To je pro mě?"

Barry se zazubil. "Ne, pro tvou sestru."

Když si všiml, jak jí úsměv ochabl, přitiskl ji k sobě. "Samozřejmě, zeje pro tebe. Pro koho jinýho?"

Provedla ho chodbou v duchu si blahořečila, že uklidila. Babička spala v obývacím pokoji zhroucená v křesle a s cigaretou v ústech.

"Pojďme raději přes kuchyni, babička nespí tvrdě."

S úsměvem ji následoval do kuchyně. Přešla k plynovému sporáku a roztřesenýma rukama postavila vodu na čaj. Pak se k němu otočila a podívala se mu do tváře.

Barry jí připadal po všech stránkách krásný. Milovala na něm úplně všechno.

Jeho jízlivý pohled si zaměnila za neodolatelný výraz. Jeho nelidské rty se pro ni staly objektem touhy. Chtěla Barryho zlíbat až do bezvědomí. Jeho tvrdý pohled sejí zdál hravý a snivý.

Stránka 27

Martina Cole - Dvě ženy

Susan viděla to, co vidět chtěla, a stejně jako většina zamilovaných dívek se domnívala, že potkala muže svých snů.

Přitiskl ji k sobě a vášnivě ji políbil na rty. Opětovala mu polibky. Jeho náruč jí poskytla azyl. Cítila se v ní bezpečná před otcem i před vším ostatním.

Když jí do úst vnikl jazykem, odtáhla se. Polibek ji vyděsil a vzrušil zároveň.

"Máš něco pořádnýho k pití?" zeptal se po chvíli.

Susan byla stále jako omámená. "Myslíš pivo?"

Barry se zazubil. "Ne, whisky. Jsem Skot, a my pijeme při zvláštních příležitostech whisky ale slavíme hlavně Nový rok, Vánoce moc ne. Vánoce jsou pro dětičky."

Susan otevřela skříňku a vytáhla láhev whisky BushmiHs. Věděla, že kdyby ji načapala babička, stáhla by z ní kůži zaživa. Teď jí na tom ale nezáleželo.

Nezajímalo ji nic než zázrak, který stál před ní. Barry Dalston přišel o svátcích a přinesl jí dárek! Otce zavřeli pro pokus o vraždu a matka se vrátila domů. Susan se zdálo, že v životě nebyla šťastnější. Co víc si mohla přát?

Nalila mu pořádného panáka, ale Barry vzal z odkapávače ještě jednu skleničku a naplnil ji. Přilil do ní kapku limonády a podal ji Susan. Pak pozvedl svou sklenku a hravě řekl: "Kopni to do sebe na jeden lok. Bude to náš vánoční přípitek, co říkáš?" .

Susan se napila a málem se rozkašlala. Oči jí zaslzely a pečlivé líčení se rozmazalo. Barry se rozesmál a snažil se ji přitisknout k sobě, aby svým kašláním neprobudila starou paní v obývacím pokoji.

"Ticho, Susan, nebo na nás vyjede ta stará bába."

Ztlumila chechtot a opřela se o Barryho. Alkohol jí stoupl do hlavy. Polévalo ji horko a měla pocit, že o kus vyrostla a že je najednou mnohem přitažlivější.

Vzhlédla k jeho očím.

Barry se na ni díval. Když pozoroval její tvář, měl v očích nepřítomný výraz.

Prostý, ale sympatický obličej, lehce zčervenalý alko 64

65

holém, se mu zdál téměř hezký. V jejích očích se zračil naprostý obdiv a Barry si musel přiznat, že mu to velmi imponuje.

Na rozdíl od hezčích děvčat, která dělala drahoty, mu Susan připadala jako přizpůsobivá panenka, která čeká jen na to, až ji vybalí z krabice a pohraje si s ní. Její obrovská ňadra ho silně přitahovala. Tvořila vlastně podstatu Susaniny přitažlivosti. Stejně jako její otec a jeho pověst.

"Slyšel jsem o tvým tátovi, je mi to líto. Mohl to udělat kdokoliv," poznamenal Barry.

Susan cítila, jak ji opouští euforie. Odtáhla se od něho. Zvedla svůj dárek a rozbalila jej. Nálada sejí opět zlepšila.

"Ach, ty jsou krásné! Nádherné!"

Byly to zlaté kruhy, kterým obyvatelé East Endu říkali cikánské. Svítily jí v ruce, až sotva popadala dech. Barry to se mnou zřejmě myslí vážně, když mi koupil takové náušnice, říkala si Susan.

Zazubil se, když viděl, jakou má radost, a doufal, že investoval dobře. Náušnice ukradl před několika dny při vloupačce. Když je rozbalil, usoudil, že budou Susan slušet. Zabalil je opět do původního papíru. Barry si nedělal skrupule. S

klidem by dokázal ukrást i dárky pod vánočním stromečkem. Věděl, že by za náušnice v zastáváme dostal pár liber, a proto si teď vůči Susan připadal štědrý.

Něžně ji políbil na rty a Susan mu vklouzla do náruče. Tiskl ji ke kuchyňské lince a vyhrnoval jí svetřík, aby jí mohl osahávat poprsí. Hnětl Susanina ňadra drsnými dlaněmi, cítil jejich hebkou kůži i váhu, kvůli níž jednou poklesnou až k pasu.

Přitiskl je k sobě a podíval se na ně. Penis se mu ztopořil jako nikdy předtím.

V té chvíli pochopil, že toto děvče bude v jeho životě hrát důležitou roli.

, Jsou úžasné, Susan, jsou prostě fantastické," vydechl.

Neposlouchala ho jako by se z ní stal autopilot. Věděla, že pokud si bude chtít Barryho udržet, musí se mu podvolit. Stejně jako otci ani jemu o nic jiného nešlo. Nesnažili se jí sex nějak zpříjemnit. Ani jednoho z nich vůbec nenapadlo, že by se mohla chtít do sexuálního aktu zapojit. Barry ji prostě chtěl, a ona se mu měla oddat v matčině kuchyni bez ohledu na spící babičku v obývacím pokoji.

Když do ní Barry pronikl, byla suchá. Vnikl do pochvy násilím, až jemně vykřikla. Asi si myslel, že bude první, uvědomila si Susan zdrceně. Při Stránka 28

Martina Cole - Dvě ženy

pomyšlení, že vlastní otec jí to dělal už tolikrát předtím, cítila palčivou bolest. Soustředila se tedy na náušnice a na to, co znamenají. Podle nich poznala, že na ní Barrymu záleží. Koupil jí zlatý šperk, a to pro Susan znamenalo hodně. Zlato bylo symbolem závazku, předzvěstí snubního prstenu. Řekl jí tím, že mu jde o víc než o pouhé přátelství. Proto si dovedla zdůvodnit, proč mu může dovolit, aby si vzal její tělo. Už je přece skoro jeho, usoudila Susan.

Vůbec ji nenapadlo, že je stále ještě dítě, a už vůbec to nedocházelo Barrymu.

Susanina ňadra podle něho znamenala jediné: jejich majitelka je připravena na sex. Díval se na její zralé tělo a nezajímala ho její nezralá duše. Když se na ni zhroutil a ucítila vlhké semeno mezi stehny, hluboce si povzdechla.

S Barrym měla přece jen alespoň malý vliv na to, co spolu dělali, a to vědomí ji povznášelo. Políbil Susan na čelo a usmál se na ni a tímto jediným laskavým gestem ji k sobě připoutal na zbytek života.

Joey se probudil v nemocnici ve staré části Londýna. Obličej ho bolel, chybělo mu pár zubů a v nohou měl pocit, jako by mu je právě amputovali bez použití anestetik.

Byl však za tu bolest vděčný podle ní poznal, že je mezi živými.

Dívala se na něho sestřička a tvářila se tak přísně, až Joey strachy málem vykřikl. Je ještě ošklivější než Hitchin, pomyslel si. Podle tmavomodré uniformy však poznal, že je v bezpečí, a to ho uklidnilo.

Ve chvíli, kdy se kovová tyč dotkla jeho čela, ho popadl strach, že už se dalších Vánoc nedočká.

Zavřel oči a povzdechl si.

Zůstal jsem naživu, zatím nejsem ani ve vězení, ale místo abych se bavil s June a zahnal ji zpátky ke stádu, ležím v posteli se strašnou migrénou a s vědomím, že mě možná čeká patnáctiletý až dvacetiletý trest.

Život je někdy fakt nespravedlivý, usoudil v duchu.

66

67

Když opět otevřel oči, uviděl u své postele stát Daveyho Davidsona. Tvářil se přátelsky a v rukou měl košík s ovocem.

Joey nevěděl, jestli se má smát, či plakat.

Podíval se tedy na svého zaměstnavatele zpříma a čekal, až Davey spustí, co s ním hodlá udělat.

"Vsadím se, že tě pěkně bolí kebule, co?" řekl soustrastně.

Joey se na něho podíval a sklíčeně odpověděl: "Víš, Daveyi, už mi bylo lip."

Mickey Bannerman se usmíval.

Se svou ženou Laylou, prsatou dívčinou s krásnými zuby a s hustými rezavými vlasy, měl osm dětí. Laylin nos by však místo jednoho obličeje stačil pro čtyři.

Její otec byl známý zločinec Billy Tarmey. Mickey se s ní oženil, aby po něm zdědil jeho revír. Velmi snadno se dostal mezi nejobávanější lidi v Londýně a díky tchánově věhlasu se mu dařilo v severní i v jižní části města. East End přenechal násilnickým typům.

Teď však zatoužil i po zbytku území.

Když pozoroval svou ženu s dětmi, byl rád, že se s ní oženil. Layla byla skvělá matka; děvčata se učila tančit a všichni chlapci hráli na hudební nástroje.

Mluvili slušně a uměli příkladně stolovat.

Kromě toho si Mickey vydržoval striptérku Monet, kterou navštěvoval až patnáctkrát týdně. Layla o ní věděla a akceptovala ji. Mickey Bannerman byl pověstný říkalo se, že má největší sexuální apetit v celém Londýně. Jeho výkony se staly legendárními a mladičké hostesky před ním utíkaly z klubu, jakmile vešel do dveří. Dokázal je vyčerpat tak, že několik dní nemohly pracovat.

Když se jeden starý recidivista doslechl, že ho pronásleduje Bannerman, prohlásil: "Doufám, že mi jen chce dát pořádnej vejprask, a ne mě ušoustat k smrti."

Mickey se o tom dozvěděl, a protože mu celá historka připadala legrační, nechal dotyčného jen ztlouct.

Dnes byl šťastný, málem chrochtal blahem. Seděl ve velikém obývacím pokoji s nejmladší dcerou na koleni a přátelsky se usmíval na všechny přítomné. Za pár hodin budu mít v rukou všechno, co jsem potřeboval k tomu, abych se stal nepsaným králem Londýna,

68

uvažoval. Ke zmíněnému postu mířil už od chvíle, kdy se oženil s "kobylkou s pěknými zuby", jak před svatbou mluvil o Layle.

Stránka 29

Martina Cole - Dvě ženy

Když zazvonil zvonek u dveří, šel Mickey přivítat Maureen Carterovou a June McNamarovou.

June měl odjakživa rád. Při těch několika málo příležitostech, kdy se s ní setkal a kdy stála po Jimmyho boku , byla taková, jaká podle Mickeyho měla žena být: tichá, povolná a všem ukazovala kozy. Typická zločinecká děvka, pomyslel si pokaždé.

Z ní měl na rozdíl od Maureen dojem, že bude snadný protivník.

Posadil obě ženy do své kanceláře, přinesl jim pití a představil je svým dětem.

Ani nejvznešenější rodina by v jeho zdvořilém chování nenalezla chybičku.

Pak odehnal děti z místnosti, upil ze své skleničky a šibalsky se na June usmál.

"Způsobilas mi pěkný bolehlav, víš o tom? Tenhle fakt přehlédnu z úcty k přátelství, které mě poutalo k Jimmymu."

Ani jedna z žen nic nenamítla, ačkoliv se oběma honilo hlavou, jak může mluvit o přátelství s člověkem, kterého by klidně zastřelil, kdyby ho Davidson nedostal dřív.

June civěla do své sklenky portského a snažila se potlačit obavy. "Je mi líto, pane Bannermane, ale měla jsem strach. Věděla jsem, že mi chce dát Jimmy kopačky, a snažila jsem se jen chránit. Musím vychovávat dvě dcery a živit manžela, který je stejně užitečný jako nadbytečný otrava na oslavě narozenin královnymatky."

Mickey se tomu zasmál a June věděla, že když dokázala Mickeyho pobavit, má už napůl vyhráno.

"Tvůj manžel je nekňuba, co? Jen díky tobě je teď v nemocnici s hlavou oteklejší než pysky panny. Ale pojďme změnit téma. Máš ty papíry? Pokud ano, jaká je jejich cena, zlato? Jsou Vánoce, takže jsem v dobrém rozmaru. Máš velké štěstí, holka. V jiné roční době bych ti ufikl kozy, a ještě bych se u toho chechtal.

Ale mám rád Vánoce, protože jsem vždycky šťastnější. Před námi je nový rok, nové kšefty a taky noví lidi, které je třeba spláchnout. Pro mě je to vždycky zábavné období."

Maureen si všimla, jak June zbledla, a musela potlačit nutkání se rozesmát.

Mickey znal své publikum a dovedl si s ním skvěle pohrávat.

69

Maureen zakašlala, takže přerušila Juniiny neklidné myšlenky, a chladně řekla:

"Nabídla jsem jí, ať si nechá těch pár tisíc jako náhradu za ztrátu Jimmyho, ovšem za předpokladu, že nám odevzdá ty knihy. Mám je teď v kabelce, takže si myslím, že už jde jen o formalitu."

Mickey se podíval na jedinou ženu, o níž mohl říct, zeji skutečně respektuje a obdivuje. Maureen byla v mnoha směrech skutečný poklad. Třeba kvůli tomu, co pro něho udělala teď. Sehnala mu ty knihy, aniž by ho to stálo jedinou penci.

June se ulevilo, že z toho vyklouzla tak lehce. "Řekla jsem jí, že jsme Hitchina odvolali, protože je Joey v nemocnici," pokračovala Maureen. "Jsme si kvit a můžeme zapomenout na zásadní chybu, které se oba dopustili."

Mickey neměl ponětí, co Maureen říká.

June nebyla o nic chytřejší.

"A co to teda znamená?" zeptala se ustrašeně.

Maureen se zazubila. "Podstatou je, zlato, že ty si necháš Jimmyho peníze a my zbytek. Je to velmi prosté."

June se široce usmála. "Dík. Jste oba víc než štědří."

Mickey spokojeně vstal. Dostal, co chtěl, a proto si mohl dovolit velkomyslné gesto. "Dáte si ještě, děvčata? Pak mě budete muset omluvit. Mám tu na návštěvě rodinu a nemůžu je nechat příliš dlouho čekat. Moje Layla jim nezačne podávat, dokud nepřijdu. Ví, že mužovo místo je v čele stolu."

Maureen se zazubila. "Já osobně si myslím, že lepší je mít mužovu hlavu na talíři, ale vím, cos nám tím chtěl říct."

June jen pozorovala, jak ti dva žertují, a v duchu zatoužila, aby už přestali a nechali ji odejít. Věděla však, že tam bude muset sedět tak dlouho, dokud budou chtít. V těchto kruzích zkrátka platila jistá pravidla a June neměla v úmyslu pokoušet se je měnit.

Barry Dalston udělal na Ivy dojem. Díky němu na chvíli zapomněla na svého chorého syna a byla mu za to vděčná. Zatímco Susan připravovala čaj, Ivy ustavičně mlela: "Jaký milý mladík a tak hezký! Jak se ti hergot podařilo ho ulovit, to nechápu. Kdyby s ním přišla domů Debbie, nepřekvapilo by mě to ale ty? Můžu říct jen

70

tolik, že to, co na tobě vidí, je pro oko neviditelné, protože to nikdo jiný ještě neobjevil, holka. Drž se ho."

Stránka 30

Martina Cole - Dvě ženy

Susan si jí nevšímala.

Byla ráda, že Barry odešel, a ona se mohla nerušené těšit z jeho štědrého dárku.

Všechno ostatní vypudila z mysli, jako to dělávala vždy, když se stalo něco nepříjemného.

Ivy ji nepřestávala častovat svými postřehy. Susan stařenu poslouchala jen na půl ucha, přesto však zaslechla slova, která ji rozzuřila až k nepříčetnosti:

"Je přesně jako tvůj otec v jeho věku. Má stejný postoj, stejný pohled a stejné ležérní vystupování.

Susan zaječela přes kuchyni tak, až stará žena nadskočila: "Barry vůbec není jako můj otec! A neopovažuj se něco takového ještě někdy říct, ty stará čarodějnice! Proč nejdeš domů? Proč tady musíš pořád strašit a všecko kazit? V

ničem se mému otci nepodobá! Vlastně jsi při každé příležitosti neopomněla zdůraznit, že Joey není můj pravý otec, a věř mi, že se mi to hodí."

Ivy ohromením ztratila řeč, ovšem ne na dlouho. Zvedla se z křesla, napřáhla ruku a pleskla Susan po tváři. "Takhle už se mnou nemluv, ty spratku! Po všem, co jsem pro tebe udělala, se mnou budeš takhle jednat?"

Když však napřáhla ruku podruhé, Susan ji chytila v letu a neurvale starou ženu odstrčila až na druhý konec pokoje.

"Jdi k čertu, ježibabo!" zakřičela opět Susan. "A už nikdy neříkej, že můj Barry je jako otec, nebo tě zabiju! Slyšíš mě dobře? Není na něm nic, co by se tátovi byť jen podobalo. Je milý a hezký. Není jako tvůj syn, takže přestaň blábolit!"

Ivy dostala takový šok, že málem zapomněla dýchat. Při pohledu na rozzuřené děvče se jí rozbušilo srdce jako na poplach. Susan se nikdy předtím nikomu nevzepřela, všechno vždycky útrpně snášela.

Najednou se jí Ivy začala bát.

Susan však ještě neskončila. "Den co den sem chodíš a děláš nám ze života jen peklo," spustila. "Kvůli tobě vznikají nekonečné hádky s mámou a ty pak jen čekáš, že to všichni strávíme. Už toho mám po krk! Nejsi nic než jedovatá a nevraživá stará ochechule! Nepřeju si nic, než abys byla i se svým synáčkem pod drnem! Říkám ti ,babi jen proto, že musím, ale už se nemůžu dočkat, až budu dost 71

stará, abych mohla změnit příjmení na Smithová nebo Jonesová pitomou McNamarovou bych vyměnila za cokoliv!"

June stála před vchodem do bytu a nevěřila svým uším. Susan křičela. Tichá a hodná Susan, dcera, která byla oporou téhle domácnosti! Uklízečkou, kuchařkou, tím, kdo rodinu stmeloval.

June potlačila úsměv. Přestože ji Susan šokovala, už se nemohla dočkat, až uvidí obličej své tchyně. Pár sekund postávala za dveřmi a pak začala rámusit, jako by právě přišla. Do kuchyně vkročila s úsměvem na tváři.

"Děje se něco?" zeptala se.

Ivy byla bledá vzteky a zděšením. "Ona mě uhodila! Počkej, až se to dozví můj Joey! Vztáhla na mě ruku, June! Jednu mi ubalila a ještě mě nakopla."

Stará žena se neobtěžovala mluvit pravdu, ale Susan byla příliš rozčilená, než aby si toho všímala.

"Za posledních pár let jsem toho od ní schytala až příliš, mami. Už ty její žvásty nechci poslouchat! Mám jich dost! Ať jde domů. Prosím, mami, ať jde domů, nebojí tentokrát fakticky ublížím."

Přiblížila se ke stařeně, ale June se postavila mezi ně. Začínala si dělat starosti. Její dcera za normálních okolností nepatřila k násilnickým povahám a v mnoha směrech jí to bylo spíš na škodu. V domácnosti McNamarových se trocha agresivity občas vyplácela. Třeba Debbie o sobě dávala jasně vědět už od chvíle svého narození, kdežto Susan v povaze nic takového neměla. June usoudila, že to, co její dceru právě vyvedlo z míry, muselo být vážné, a nepochybovala, že právo je na Susanině straně.

June pochopila, že má skvělou příležitost se staré báby jednou provždy zbavit.

"Myslím, že by sis měla obléct kabát a vypadnout domů," řekla tchyni.

Ivy se na ni podívala, jako by ji nikdy předtím neviděla.

June však rozčileně pokřivila obličej a klidně řekla:,,Není vhodná doba na hádky, Ivy. Joey leží v nemocnici se škaredými zraněními. Podařilo se mi ho dostat z hrobníkovy lopaty a zarazit šílenství posledních dní. Nemám náladu tě poslouchat. A co se Susan týká pravděpodobně se jen strachovala, co se děje, a jak znám tebe, vy

točila jsi ji. Tohle je můj byt, a jestli do něj budeš chtít ještě vstoupit, radím ti, abys poslechla a vypadla."

,,Můj syn by nikdy nedovolil.

Susan zařvala: "Jenže tvůj syn tady není, že? Je tady moje máma. Dokud se Stránka 31

Martina Cole - Dvě ženy

nevrátí on, můžeš jít klidně do prdele!"

Teď dívka šokovala dokonce i June. "Susan, proboha, uklidni se," řekla dceři.

"Co se sakra děje?"

"Já to myslím vážně, mami. Buď půjde ona, nebo já. Mám už jí po krk. Polovičku potíží způsobila v minulosti ona. Rozčilovala ho, když byl opilý, slepičila mu všechny pomluvy a všem nám dělala ze života peklo. Nenávidím ji skoro stejně jako jeho. Tak, a teď to víš!"

Rázně vypochodovala z kuchyně a nechala tam Ivy s June o samotě. Ivy poznala, že utrpěla porážku. Dobře věděla, že má Susan pravdu. Nejvíc ji ovšem bolelo, že ji dokázalo prohlédnout tak mladé děvče.

"Po tom všem, co jsem pro to dítě udělala.," bránila se Ivy.

June smutně zavrtěla hlavou., Jdi domů, Ivy," řekla. "Pro všechno na světě, proč už jednou neodprejskneš? Dyť víš, že má pravdu. Odmalička ji jen popichuješ.

Něco ti povím: Až se Joey vrátí domů, radím ti, abys změnila tón, moje milá, protože já už tě mám stejně jako Susan dost."

, Ještě ti asi nedošlo, že Joey se beze mě neobejde," dodala June po chvíli. "Ať provedu cokoliv, vždycky mě přijme zpátky. Zapamatuj si to, protože když tě odsud budu chtít vyhodit, nehne prstem, aby mi v tom zabránil. A když budu opravdu chtít, tak si piš, že to udělám!"

Za pár minut Ivy odešla jako stará a poražená žena. Susan se zavřela ve svém pokoji a June počítala peníze a plánovala, co si za ně pořídí.

Nakonec usoudila, že to vlastně nebyl tak špatný den.

73

72

Kapitola 6

Když Joey u nemocniční postele zahlédl June, měl radost. Přišla v hezkých červených šatech, nebyla přehnaně nalíčená jako obvykle, namísto křiklavě rudého laku na nehty použila růžový a ani nevoněla jako celá parfumerie.

"Vypadáš dobře, June," řekl.

Mile se usmála. "Škoda, že nemůžu říct totéž o tobě, kámo."

Joey se zazubil."Dneska ráno jsem se mrkl na svoji fasádu, takže nemůžu než ti dát za pravdu, co?"

June neodpověděla. "Dík, žes mě vytáhla z bryndy vím, žes nemusela," utrousil.

Posadila se na postel a chytila ho za ruku. "Poslyš, Joeyi. Udělala jsem to, protože mi na tobě záleží, ale už nemůžu žít jako dřív. Pokud spolu máme vycházet, musí se hodně změnit. Jimmy to se mnou uměl; otevřel mi nové obzory.

Ať byl, jaký chtěl, dal mi víc než kdokoli jiný. Chápeš?"

Joey přikývl.

Jeho mozek už pracoval přesčas. Měl plnou hlavu Daveyho Davidsona. Dozvěděl se, že Jimmy Junii těsně před smrtí odkopl. Věděl všechno mezi jiným i to, že sbalila tři tisíce liber.

Já vím, zlato, a slibuji, že se změním," prohlásil Joey. "A pošlu pryč i matku.

Vím, že nám celé roky otravovala život."

June se zasmála. "Víš, co se stalo? To bys neuhád. Vyletěla na ni naše Susan."

Manželčina informace vzbudila v Joeyovi zájem. "Cože? Susan že vyletěla na mou matku?" zeptal se nevěřícně.

June přikývla.

Po mužově tváři nejprve přelétl stín nevraživosti, vzápětí ale s úsměvem prohodil: "Kdo by si to kdy pomyslel?"

"Našla si kluka, a jak všichni známe Ivy, nejspíš ho urážela."

"Cože? Jakého kluka? Na kluky je krucinál ještě moc mladá," zaprotestoval Joey.

Zvedl se z postele a přitom sebou škubl námahou a bolestí. Bolely ho nohy a celé tělo měl křehké, alespoň tak křehké, jak jen mohutné tělo Joeye McNamary mohlo být. "Já už ji srovnám, děvku jednu!" vykřikl zlostně.

June manželova reakce zmátla. "Ehm, uklidni se, je to milý klučina," řekla. "Co to do tebe vjelo, Joeyi?"

Povzdechl si a prohlásil: "Je moc mladá, June, a nevyzná se v chlapech. Vyřiď jí, že jí to zakazuju. A ještě jí řekni, že se brzy vrátím domů a všechno se vrátí do starých kolejí. Vyřídíš jí to, že?"

Manželova reakce Junii překvapila. Debbie o klucích mluvila už v deseti letech, a on se tomu jen smál. Radil jí, aby jim nedala na chvilku pokoj a aby z nich tahala peníze.

Teď si chudinka Susan konečně našla hezkého kluka, kterého by brala i June, kdyby mu bylo o pár let víc, a Joey se choval jako podvedený manžel. Připadalo Stránka 32

Martina Cole - Dvě ženy

jí to divné.

"Ty snad žárlíš, Joeyi. Co to šiješ za habaďůru?" zeptala se.

Joey měl ohromnou chuť svou ženu uhodit, ale dobře věděl, že na něco takového si bude muset počkat. Chtěl, aby se k němu vrátila, takže nemohl pokoušet štěstí.

Momentálně měla v rukou všechny trumfy. Znovu si tedy povzdechl a předstíral ustaraného otce. "Poslyš, June: Debbie, ví, oč jde," začal. "Zato naše Susan.

Přiznej, že má ksicht jako zadek autobusu a kozy, které by přivedly k porušení celibátu i mnicha.

Víš dobře, jak to myslím. Nejspíš má toho hezouna plnou hlavu a je jako jehné.

Kdy si naposled stěžovala, zeji zas někdo pozval na rande, jako to dělá Deb? Já ti to povím: nikdy. A v posledních letech jsem s ní byl mnohem víc než ty. Jsme si vlastně docela blízcí, takže vím, že o chlapech a o jejich chování nemá ani potuchy. Jestli teď potká nesprávného hocha, bude v tom dřív, než mrkneme okem.

Mám s ní plány, ta holka má hlavu. Dokonce čte knihy! Kolik lidí, které známe, to dělá, co? Ona čte opravdový knihy, ne takový ty 74

75

voloviny, co obvykle čte Deb ,pravdivá vyznáni" a tak. Naše Susan čte opravdové knihy, viděl jsem ji."

June málem omdlela šokem. "Asi jsi dostal od Hitchina pořádnou ránu do hlavy,"

konstatovala. "Nevěřím vlastním uším! Tenhle kluk je pro ni terno a zdá se, že to myslí upřímně. Koupil jí k Vánocům zlaté náušnice a pořád za ní chodí."

Joey přivřel oči a snažil se zachovat klid. "Hele, já chci dát Susan šanci,"

namítl. "Chci, aby se vzdělávala. Kdybych měl ty peníze, řekl bych jí, aby šla na vysokou nebo kam se to chodí po střední škole. Obličej nikdy nebude její silná stránka, ale mozek by být mohl. Třeba by z ní něco mohlo být. Právník., cokoliv."

"Sakra, Joeyi! Nezbláznil ses? Kdybych nevěděla, žes měl otřes mozku a zlomené nohy, myslela bych si, že ti snad transplantovali mozek někoho jinýho."

Joey smutně zavrtěl hlavou. "Měl jsem čas přemýšlet, June. Jsem jiný člověk. Ty bys nechtěla, aby jedna z holek proslavila jméno McNamara? Teď je nová doba, ženské můžou dělat ledacos. Svobodné ženské můžou pracovat a teprve pak se usadí a mají děcka. Některé dokonce pracují i pak ale já osobně si myslím, že to je trochu bezohledné. Ale víš, co chci říct, ne?"

June byla na rozpacích. "Ano i ne," odpověděla. "Naše Susan má hlavičku, to uznávám, ale jen v porovnání s lidmi, které známe my. Jinde bude pravděpodobně trochu pomalejší, a nemyslím to zle. Mám to děvče opravdu ráda, ale nechci, aby toužila po něčem, co nikdy nebude moct mít. Za pár let bude spokojená, když bude mít pár dětí. Není dělaná na studia. A kdyby šla na výšku, stýkala by se tam s jinými lidmi a začala by se na nás koukat spatra. íííkám ti, že to tak chodí.

Viděla jsem to v telce. Děcka, který přičichly k lepšímu, opustily své rodiny, kámo. Musely."

"Nemáš pravdu, June.," namítl Joey.

June se urazila, přestože ani nevěděla proč. Najednou jí manželův zájem o Susan začal vadit a cítila se kvůli tomu provinile.

"Přiveďji dnes večer na návštěvu," řekl Joey.

Zasmála se. "Jsi srandovní, Joeyi. Chvíli se chováš jako dřív, a pak jsi najednou jako vyměněný."

"Kvůli tomu jsem tak zajímavý," opáčil.

June se mu podívala do tváře. Byla potlučená a poškrábaná, ale Junie v ní stále viděla to, co ji k Joeyovi před lety přitahovalo. Zauvažovala, proč se k němu vůbec vrací. Měla pár tisíc, s nimiž mohla utéct. K Joeyovi ji však vázalo silné pouto. Bere mě takovou, jaká jsem. Kde bych našla druhého takového? Jimmy byl milou kratochvílí, ale teď je po všem, usoudila June.

S Joeyem má člověk jisté jen to, co vidí na vlastní oči, přemítala. Byla bych bláhová, kdybych si myslela, že se dočkám něčeho jiného. Přesto znám řadu žen, které by ho nevykoply z postele. V našem světě má pověst drsňáka. Navíc ho teď považují za vraha Jimmyho, což jeho pověst jen podtrhlo.

Napadlo ji, jestli už o tom ví. Doslechla se o Daveyho návštěvě v nemocnici, a proto se zeptala: "Co ti řekl Dave?"

Joey se rozesmál. "Všichni si myslí, že jsem Jimmyho zabil já. Mělo by to vylepšit mou pověst! Dostanu za zmlácení zaplaceno víc kvůli tomu, že budu vzbuzovat větší strach. Dobrý, ne?"

Přikývla, ale v duchu se ptala sebe samé, jestli je Joey opravdu tak přihlouplý, Stránka 33

Martina Cole - Dvě ženy

jak se dělá. Snad si opravdu nemyslí, že si zlepší pověst prací někoho jiného?

"A co poldové? Co na to říkají oni?" zajímala se June.

Joey pokrčil rameny. "Ti řeknou jen to, co jim Davey a Bannerman nařídí. To je pořád otázka."

"Co kdyby se Jimmova rodina pokusila o pomstu?"

Joey opět pokrčil rameny, ale nyní už méně sebejistě. June si uvědomila, že tato možnost ho dosud nenapadla.

"Začnu se tím zabývat, až to přijde, ale myslím, že to je vyřízeno. Davey není idiot a Bannerman má jistě dobré informace. Já se vždycky chopím příležitosti, holka, ale větší respekt mi bude jen k dobru," odpověděl.

June se zasmála. "A co univerzitní školné pro naši Susan? Už vidím, jak se zatváří, až jí to povím. Zabije ji to." June se rozchechtala a Joey se při pohledu na ni usmíval. Neměl vůbec v úmyslu Susan někam pouštět.

Susan byla uzlík nervů. Otec se měl vrátit z nemocnice domů a od ní se očekávalo, že z toho bude mít radost.

76

77

Matka vycídila celý byt od podlahy až ke stropu a připravila Joeyovo nejoblíbenější jídlo rostbíf s yorkshirskou omáčkou. Susan měla za úkol nachystat pár drobností a Debbie upéct koláč na uvítanou. Ivy se chovala vzorně, a proto jí opět povolili vstoupit do domu.

Susan však věděla, že sotva Joey přijede domů, všechno se během několika týdnů vrátí do starých kolejí. Kéž by si to uvědomovala i moje matka! zatoužila dívka.

Poslední dobou jí June rozčilovala. Chovala se, jako by s Joyem byli odjakživa nerozlučnou dvojicí, a kdykoliv se Susan zmínila o Jimmym, pohádaly se. Matka dceři radila, aby nechala mrtvé klidně spát. Chovala se, jako by Jimmy nikdy neexistoval, a to Susan vadilo ze všeho nejvíc. Kromě toho jí otec po matce vzkázal, že nemá z její vážné známosti pražádnou radost. Má prý dojem, že je na to příliš mladá, a když ho navštívila v nemocnici, zakázal jí se s Barrym stýkat.

Susan se s ním ovšem vídala i přesto a hodlala v tom pokračovat navzdory matčiným či otcovým námitkám.

Toho dne vpochodovala do bytu s kyticí a grepy Maud. "Přinesla jsem je invalidovi, June," utrousila. "Doufám, že se brzy uzdraví."

June se ušklíbla. Maud by udělala cokoliv, jen aby se dnes dostala k nim do bytu. Chtěla se totiž přesvědčit, jak se věci mezi June a Joeyem mají. Po celé čtvrti se rozneslo, že Joey zabil Jimmyho, aby získal ženu zpět. I to, že ho zatkli a zmlátili. Předpokládalo se, že snesl bití a nezlomil se, a jeho cena proto v očích sousedů mnohonásobně vzrostla. Jimmy byl milý chlap, ale koneckonců odvedl ženu od dětí a od manžela. Všichni tedy prozatím zapomněli na Juniinu minulost a pevně se postavili na Joeyovu stranu.

Vyšel z celé spletité historie tak trochu jako hrdina.

June se to ohromně líbilo. Debbie si v tom očividně libovala a Joeyova matka byla v sedmém nebi. Jen Susan si přála, aby všechny ranila mrtvice.

Když Joey konečně vstoupil do dveří spolu s Daveyi Davidsonem, který ho vyzvedl v nemocnici, měla Maud dojem, že jsou Vánoce, jaké nikdy nezažila. June ji však vystrčila ven.

June měla na sobě krátký svetřík, minisukni a vysoké kožené boty. Sehnula se pro stoličku, aby si na ni mohl Joey položit nohu. Milostivě svolil, že si dá čaj.

Joey se v duchu chechtal. Znal June a musel si přiznat, že mu chyběla. Byl rád, že se vrátila, a velmi ho těšilo, že ho všichni považují za maniaka, který zabil místního násilníka jen proto, aby získal zpět svou ženu.

Už teď mu chodily nabídky práce pro místní vymahače dluhů, ať už legální či ilegální. Dále se objevily pracovní příležitosti v klubech ve West Endu, takže se zdálo, že by si Joey mohl vydělat až tisícovku týdně.

Usmál se na obě děvčata a Debbie se mu vrhla do náruče. Vzniklá situace ji bavila stejně jako otce, což ho jen těšilo. Jeho Debbie uměla přistoupit na nová pravidla hry. Zato mizerné Susan budu muset srazit hřebínek, pomyslel si. Měl v úmyslu učinit to hned. Rozevřel proto náruč a žoviálně řekl: "Jen pojď, Susan.

Copak nepolíbíš starýho taťku?"

Susan šla poslušně k němu a políbila ho na tvář. June právě vcházela do místnosti s čajem na tácu a se zájmem je pozorovala. Joey si přitáhl Susan k sobě a posadil si ji na klín. Davey se smál, když začala hlasitě protestovat.

Joey si ji pak otočil čelem k sobě a začal jí osahávat ňadra. Pevně je stiskl a Stránka 34

Martina Cole - Dvě ženy

řekl: "Vidíš je, Daveyi? Takových moc není."

Šokoval tím dokonce i Daveyho, jakkoli se host zdržel komentáře. Věděl, že kdyby se o něco podobného pokusil u svých dětí, jeho žena by ho roztrhala na cucky. Já ovšem k ničemu podobnému neinklinuju, ujistil se v duchu.

June dala Joeyovi pořádnou facku a Susan od něho odtáhla. Ta vyběhla z pokoje rudá studem.

"Jsi pěkný mizera, Joeyi," řekla. "Víš dobře, jak je na ty svoje kozy hákjivá.

Nechej ji na pokoji!"

Z jejích slov zaznělo varování postřehli je všichni, dokonce i Joey. V pokoji zavládlo hrobové ticho. Ivy usoudila, že je načase, aby promluvila: "Ta malá káča je ale divná, co? Vůbec není podobná Debbii, ale krev se nezapře."

79

78

Joey se podíval na matku a vybafl: "Zmlkni, ty stará bábo, máme hosty."

Ivy se tvářila rozhořčeně. "Chci jen říct, synu."

Joey se opět posadil a přísně si starou ženu změřil. "Tak to radši neříkej. Tvůj názor nezajímá mě ani nikoho jiného, jasný?"

June pak nalila čaj a odešla za dcerou do pokoje. Susan ležela na posteli schoulená do klubíčka. June se posadila k ní a pohladila ji po vlasech.

"On to tak nemyslel, zlato," utrousila. "Vždyť víš, jaký je. Neumí dát lásku najevo jinak."

Susan se podívala matce do tváře. "Já ho nenávidím, mami. Nenávidím i všechno, co s ním souvisí," řekla klidně, ale její pocity vyzněly jednoznačně.

June se smutně usmála. "To je tím věkem, Susan. Ve tvém věku člověk nenávidí celý svět."

Susan jí skočila do řeči: "Mně nevadí svět, já nenávidím jen jeho."

June ani nevěděla proč, ale nechtěla se s dcerou do diskuse o otci pouštět.

Vytušila, že by jim všem mohla způsobit jen potíže.

"Takhle o něm nemluv, Susan. Je to tvůj otec," napomenula dceru matka.

Susan opovržlivě odfrkla. "Opravdu? Celý život poslouchám něco jiného. Měla by sis o tom popovídat s jeho matkou. Podle ní bych se měla jmenovat po nějakém padesátém sedmém Heinzovi. Pro ni nejsem nic než hybrid a levoboček a tvrdí to i on, když je opilej. Dokonce i ty jsi jeho otcovství mnohdy zpochybňovala. Zkus si vzpomenout na někoho, s kým jsi šoustala a byl mi podobný, jo? Zkus k tomu obličeji najít nějaké jméno!"

Vzápětí na Susanině tváři s mlasknutím přistál políček.

"Ty malá děvko!" křikla June. "Musíš vždycky dělat potíže a mít poslední slovo!

To je všechno tím tvým čtením, vlezlo ti to do hlavy. Teď mě pěkně poslouchej, a poslouchej dobře: Nemám dneska náladu na tebe ani na tvé hysterické výlevy.

Ještě slovo, a urazím ti palici vyjádřila jsem se dost jasně?"

"Naprosto. Myslím, že si obě uvědomujeme, jak to tady chodí. Když o něčem nemluvíme, jako by se to ani nestalo, viď?"

"Co to meleš?"

Susan smutně zavrtěla hlavou. Na tváři se jí objevil rudý otisk matčiny ruky.

"Přemýšlej o tom, mami, jen o tom přemýšlej."

June se podívala dceři do tváře. Už teď litovala, že ji uhodila, ale byla to pro ni přijatelnější alternativa. Na tu druhou nechtěla ani pomyslet.

Joey pohledem zhodnotil večeři na stole a spokojeně si povzdechl. Usmál se na obě děvčata, napíchl si opečený brambor na vidličku a celý si jej strčil do úst.

Byl moc horký, a když se jej snažil ochladit, předvedl rodině prima pantomimu.

Všichni se tomu smáli vyjma Susan, ale nikdo si toho nevšímal.

Ivy byla ve svém živlu. Její milovaný hoch byl doma a v pořádku, a to ji těšilo víc než cokoli jiného. Joey byl to jediné, co v životě měla, a trpěla neustálou hrůzou, že by o syna mohla přijít.

Podívala se na June, která se právě něčemu ohromně chechtala, a usoudila, že její snacha přece jen není tak špatná. Kdyby se Joey oženil s jinou, říkala si, jistě by mě odsud vykázala už před lety. Na rozdíl od většiny žen z East Endu se Juniin pohodový a ležérní přístup k životu týkal i rodiny. Převážná část místních matek vládla svým mužům a dětem železnou rukou.

Snad to se svými manželi měly těžké a pravděpodobně navenek někdy působily ušlápnutě, pravda ale byla zcela jiná. Ženy využívaly svého postavení manželky a matky k tomu, aby své muže udržely na uzdě.

June se o nic podobného nepokoušela. S Joeyem měli zvláštní partnerský vztah.

June se chovala spíše jako většina mužů: zahýbala manželovi a všechny peníze i Stránka 35

Martina Cole - Dvě ženy

čas utrácela po hospodách. Joey dělal totéž, jen v menší míře.

Ivy se zazubila, protože se utěšila myšlenkou, že jakmile jejich nové líbánky skončí, opět začne do všeho strkat nos.

Podívala se na Susan, a úsměv jí rázem povadl.

Ta husa na mě vztáhla ruku a myslí si, že jí to projde? láteřila v duchu Ivy.

Bůh je milostivý, říkávala moje matka. Vždy počká, až přijde čas, a pak se postará o to, aby lidé za své hříchy zaplatili.

A já už se postarám, aby ta kravka za svůj záchvat vzteku tvrdě pykala.

80

81

,,Nač myslíš, mami?" přerušil její úvahy Joey. "Tváříš se, jako by ti o dovolené v Brightonu celou dobu pršelo."

Ivy se podívala do synových tvrdých očí a usmála se. "Právě jsem si říkala, jak je prima, že už tě zase máme doma, synu. Chyběl jsi mi." Pak se jí po tvářích začaly kutálet sly jako hrachy a rozeštkala se.

Joey nevěřícně obrátil oči v sloup. Ivy skutečně zjihla, takže s ní cítila dokonce i Susan. Stařenou synovo utrpení očividně otřáslo. Její pohnutí vneslo do společnosti sklíčenou náladu. Susan se instinktivně naklonila přes stůl a chytila babičku za ruku.

"Co kdybys spustila jednu ze svých písniček?" navrhla. Byla natolik útlocitná, že se snažila babičku trochu rozveselit. Ivy však měla jiné plány.

"Nemlať tady se mnou, ty jedna ničemnice!" vykřikla popuzeně. "Kdyby tvůj otec věděl, co jsem od tebe musela vytrpět, pěkně by ho to rozlítilo!"

June zavřela oči. Zhluboka se nadechla a křikla: "Nemůžeme se sakra alespoň jednou najíst bez handrkování? Jestli budeš vyvolávat hádky, Ivy, padáš odsud.

Myslím to vážně." Pak ukázala vidličkou na Susan. "A co se tebe týká, slečno, přestaň se tvářit jako mučedník, nebo to z tebe vytluču! Je ti to jasný?"

Joey se podíval na Debbii, která obrátila oči a nechala se slyšet: "To je tady pěkná čeládka! Umíte se jen prát a hádat ráno, v poledne i večer! Nebolí tě z toho hlava, mami?"

June se zašklebila. "To si piš, že jo, Debbie. A pište si, že jestli někdo z vás zase začne, prásknu dveřmi a už se sem nikdy nevrátím. Dobře si to, Ivy i Susan, zapamatujte, protože za posledních pár týdnů toho mám už po krk. Chci mít v tom svém zatraceném životě aspoň jednou trochu klidu. Chci v klidu pojíst a v klidu si posedět ve vlastním domově. Chci si v klidu promluvit se svým manželem, aniž byste si vy dvě šly po krku. Doufám, že to zvládnete!"

Ivy svěsila hlavu. Pochopila, že se ocitla ve velmi riskantním prostředí. Susan spolkla knedlík v krku a soustředila se na jídlo před sebou.

Asi pět minut nikdo nepromluvil; v místnosti panovala nepřátelská atmosféra. Ivy pohlížela na Susan, jako by chtěla něco říct, ale neodvážila se. Susan se dívala do talíře, aby o nikoho nezavadila pohledem.

Joey při jídle celou rodinu pozoroval.

Moje matka je fakt případ, pomyslel si. Každý jiný chlap by s ní už dávno zatočil. Věděl však, že pro ni znamená víc než život, a byl jí za to někdy vděčný. Máma je přece jen máma, usoudil nakonec.

"Kdy si máš dát prášky proti bolesti, Joey?" ozvala se Ivy.

Pokrčil rameny, v duchu však byl matce vděčný, že konečně přerušila ticho.

"Nevím. Stejně mám od Daveyho kámoše Georgia Dixona nějaké silnější. Prý jsou na bolesti super a člověka trochu povzbudí. Určitě budou lepší než to svinstvo, co mi přidělili v nemocnici. To by nepomohlo ani na štípanec od komára!"

June se zazubila a navrhla: "Až budeš hotový, pár si jich zhltni a já tě půjdu uložit, co říkáš?"

Debbie znovu obrátila oči v sloup. Neustálé sexuální prostocviky jejích rodičů jí zvedaly žaludek. Bylo je slyšet v kteroukoliv denní či noční dobu. Na druhou stranu o tom ráda vyprávěla bavila tím své přátele.

"Nezapomeň si je vzít, synu," ozvala se Ivy. "Takový prášek proti bolesti je báječná věc. Hned po alkoholu nejlepší vynález tím se tlumila bolest před lety.

Po lahvince skotské člověku klidně uřízli nohu a pahýl zalili smolou, aby zastavili krvácení. Myslím pořádné krvácení. Krev stříkala do vzduchu."

Debbie křikla: "No dobrý, babi, všichni si to dovedeme představit."

Joey se zasmál a dopil víno. "To jsi celá ty, mámo, začít něco takovýho, když máme hovězí. Vzpomínáš si, jak se jmenoval ten chlap, co sekáčkem utínal prsty?"

Ukázal nožem na svou ženu. "Byl to fanatik, ale měl krásnou zahradu. Prý je teď v Broadmooru a pečuje tam o zahrady. Kdysi mi vyprávěl, že lidem sekal prsty na Stránka 36

Martina Cole - Dvě ženy

nohou, aby ztratili rovnováhu. Když přijdeš o palec, prý pořád padáš. Údajně se specializoval na prsty jen proto, že dokázal každého k smrti vystrašit. Jakmile se ten člověk objevil na zápraží, vzdal se dotyčný 82

83

čehokoliv. Přitom je to psychologický trik. Myšlenka je mnohem horší než skutečnost. Jinak je to docela fajn chlápek."

Ivy se zazubila. Podobné příběhy milovala, vzrušovaly ji. "Pokud ho ovšem nějak nenamíchneš," dodala.

Teď se zasmála dokonce i June a Debbie.

"Samozřejmě. Alfiemu Archerovi uřízl střepem uši, protože práskl Harryho Petersena. Pamatuješ na něj, mami? Na velkého Harryho, skandinávského dělníka z doků?"

Jasně, jeho žena byla fajn ženská, bylo mi jí líto. Ten její Harry byl moc pěkný chlap měl bílé vlasy a ledově modré oči. Opravdu fešák. Po tom, co ho Archer práskl, schytal osmnáct let za ozbrojenou loupež. Proto nechali tomu dobrákovi uříznout uši. Ve čtyřicátých a padesátých letech se práskačům tyhle věci dělaly.

Byla to výstraha pro ostatní. Vzpomínám si na jeho jméno jmenoval se Jacob Daniels, že, synu?"

Zasněně přikývl.

, Jo, Jacob Daniels. Bože, mámo, ty máš paměť!"

Ivy se zapýřila. "Však to byly staré dobré časy, ne? Teď je jinačí doba.

Zločinci už nemají žádnou úroveň. Dokonce ani Davidsonové a Bannermanové nepatří k vyšší vrstvě jako bývalí bosové. Ti se starali o svý. Vzpomínám si, že i během války nám leccos sehnali slaninu, vejce a tak. Lidi je za to respektovali.

Dneska všichni ti mladí jen berou drogy jako ten tvůj Barry. Doslechla jsem se, zeje drogovým dealerem."

Významně se podívala na Susan, která ucedila skrz zuby: "Sežeň si lepší fakta, Ivy, on neprodává drogy. Nechává to takovým, jako je Georgie Dixon."

Joey se smál, jak se jedna druhou snaží trumfnout. Na Ivy však Susan dojem neudělala.

"To je něco jiného. Dixon je má pro lékařské účely, že, synu?"

Joey přikývl. "Ale ona už přece s Barrym nechodí, že je to tak, zlato? Vzala sis přece k srdci tátovu radu, Susan? A pokud má matka pravdu, odešlas od něj právě včas. Drogovým dealerům spadne klec. Dave i Bannerman na ně dohlížejí."

Susan se podívala otci do očí. "Co to znamená? Chtějí z toho podíl, co?"

84

Joey si dceru pořádně prohlédl a rozzlobeně vybafl: "Správně, zlato, jdou po podílu, a právě z toho podílu jdou prachy na jídlo v tyhle domácnosti, takže si to laskavě zapamatuj."

Rozčiloval ho už jen výraz v dceřiných očích, cítil, jak se mu vztek vzdouvá v těle. Dnes se však nechtěl nechat vytočit. Chtěl se chovat hezky.

"Už tady nemíním poslouchat to vaše hašteření, mám rande."

Všichhi upřeli zrak na Debbii, která se snažila Susan pomoct.

"A s kým chodíš?" zeptal se Joey mírně.

"S Mickym Shandem. Teda se synem, ne s otcem."

Všichni se zasmáli.

"Děláš dobře, holka, je to fajn rodina. Už je jeho otec venku?" zeptal se Joey.

Debbie šťastně přikývla. "Jo, pustili ho asi před deseti dny. Uspořádali pro něj prima mejdan. Byla tam fakt sranda."

June se usmála. "Slyšela jsem o něm. Škoda, že jsem tam nemohla být, ale s tím vším, co se semlelo." Větu nedokončila.

Joey ji chytil za ruku a řekl: "Teď už je všecko v pořádku, zlato. Budeme se mít jako prasata v žitě. Jsme na cestě vzhůru. Příště chci koupit dům."

Ivy zářila radostí. "Jen si to představ! Můj syn bude mít vlastní dům!"

Susan se ušklíbla a nepříjemně poznamenala: "Jak mu budeš říkat smradlavá díra?"

Joey se na ni chvíli jen díval, pak ale vystřelila jeho pěst a zasáhla ji do tváře. June s Debbii vyskočily ze židlí a odvedly Susan od stolu.

"Nech toho, Joeyi!" řekla June. "Prostěji nech, kámo. Byla trochu rozházená a potrestal jsi ji. Nedovol, aby nám zkazila den."

June vystrčila Susan z pokoje a odtáhla ji do ložnice. Pak zavřela dveře a nepříliš jemně strčila dceru na postel. "Už je mi z tebe nanio, Susan! Mám tě tak po krk, že bys tomu ani nevěřila."

Stránka 37

Martina Cole - Dvě ženy

Susan si promnula tvář a ucítila, jak jí otéká.

"Řekla sis o to, vytočila jsi ho. Víš dobře, jakej je."

"Vím to stejně dobře jako ty, tak proč ses k němu vrátila? Brzy budeš na mém místě ty. Praští tě sem, kopne tam. Vždyť to znáš."

85

"On to tak nemyslí, ale ty ho záměrně popichuješ. Ale říkám ti jednou ti zláme vaz."

Susan zavřela oči. V rozbité čelisti jí škubalo a bolest vystřelovala až do mozku. "V patnácti odsud vypadnu," utrousila.

June se zasmála. "Myslím, že se to dá předpokládat, Sue, ale mezitím se budeš muset naučit držet klapačku. "Dneska už tě nechci vidět, pokud nedokážeš přestat se svou prostořekostí."

Hrubě otočila dceřinu tvář a prohlédla si ji. "To přežiješ. Ale varuju tě, nerozčiluj ani jeho, ani mě. Mám toho na talíři dost."

Když June odešla, Susan se rozplakala. Joeye McNamaru nenáviděla; strašlivě ho nenáviděla. A přestávala mít ráda i matku. Už teď totiž věděla, že všechen respekt, který k ní kdy měla, zmizel.

Křehké pouto mezi matkou a dcerou se přetrhlo. Od nynějška se mezi nimi rozpoutala trvalá bitva. Tvrdá láska, kterou June dávala své dceři najevo, jen když se jí to hodilo, se v následujících letech zcela vytratila. June a Susan se začaly doslova nenávidět.

Kapitola

7

Barry Dalston měl hezké oči a dobře to věděl. Stačilo podívat se ženám zpříma do očí a usmát se pak už se jen nechal překvapovat reakcí, obzvlášť u starších ročníků.

Věděl, že není typický krasavec, ale měl v sobě kouzlo. Něco, co se ženám líbilo. Vytušil, že to bylo jeho hříšné chování a postava.

Předchozího večera se v hospodě v Bethnal Green, kde byl s ká moši, seznámil se ženou jménem Sofie. Bylo jí pětatřicet, měla pěk né auto, hezký byt a úžasné kozy. Byla vdaná za pojišťovacího mak léře Alfieho, s nímž se děsně nudila. Sofie tvrdila, že kdyby existo vala olympijská disciplína, v níž by šlo o nejnudnějšího patrona, Alfie by vyhrál zlatou medaili. 14

Měla trochu nadváhu, ale její kypré tvary mu připadaly sexy. A přestože zvolila příliš křiklavou barvu vlasů a nosila příliš těsné šaty, byla s ní legrace.

Přehoupla se v autě na zadní sedadlo, jako by to dělala dennodenně, a zablýskala na Barryho černými krajkovými kalhotkami a spoustou masa v podprsence.

Za pět sekund jsem měl úd jako policejní obušek, rekapituloval v duchu Barry, a když si začala hladit ňadra a hihňat se, málem jsem se udělal.

Pro něho to byla nová zkušenost. Sofie si chtěla užívat. On do této chvíle vůbec netušil, že některým ženám sex působí rozkoš.

Podívala se mu do očí a šťastně prohlásila: "Jsem ráda, hochu, že jsem si nevzala brýle. Ječela bych z něj strachem."

Barry si vychutnal každou sekundu Sofíiny přítomnosti. Počínaje jejími ňadry překypujícími z šatů a konče chvílí, kdy se na něho ob 87

86

kročmo vyšvihla, chytila mu ruce za zády a dosáhla vyvrcholení. Připadal si, jako by se probudil v sexuálním ráji. Před očima se mu uskutečňovaly všechny tajné chlapecké sny.

Po milování si zapálila cigaretu a znovu nastartovala, což Barryho děsilo a těšilo zároveň. Nikdy by nevěřil, že žena může chtít takový sex jako muž. Když mu jazykem přejížděla po ztopořeném penisu, musel si v duchu přeříkat celý fotbalový tým West Hamu, aby nahlas nevykřikl.

Sofie milovala pocit moci, kterou nad ním měla. Barry seděl na zadním sedadle v autě, omámený a naprosto vyčerpaný, ale přesto připravený na všechno, co zamýšlela dál. Scházeli se dvakrát týdně a Barry se na schůzky těšil víc než na cokoli jiného.

Když kráčel po Mile End Road k Susan, pískal si. Vůbec ho netrápilo, že ji podvádí, protože Susan jak usoudil byla v mnoha směrech natvrdlá. Pyšnila se tím, jak je sečtělá, ale o skutečném světě neměla ani páru. Barrymu to náramně vyhovovalo. Který chlap by chtěl děvče chytřejší, než je sám? říkal si.

Stránka 38

Martina Cole - Dvě ženy

Kdyby mu Susan na Sofii někdy přišla, byl připraven se nějak vykroutit. V hloubi duše věděl, že Susan potřebuje jeho mnohem víc než on ji. Od návratu jejího otce z nemocnice uplynulo šest měsíců, a jelikož už Susan bylo skoro patnáct, mohla chodit, s kým chtěla, a otec se mohl jít vycpat. Barry si přál, aby s ním co nejdříve otěhotněla. Pak by mě musel spolknout i Joey McNamara, protože by nedovolil, aby se Susan narodil bastard," uvažoval Barry.

Usmál se. Joey teď byl muž číslo jedna, skutečná osobnost s opravdovými styky.

Barry z toho chtěl získat něco pro sebe: trochu slávy, trochu zájmu veřejnosti.

Jako Joeyův zeť by mohl počítat s obojím.

Navíc měl jistým podivným způsobem Susan rád. Neustále se mu dívala do očí a chovala se jako oddaný pes, který ho neustále ujišťoval o své lásce a o tom, jak je skvělý. Navíc mu dovolila, aby si suí dělal, co se mu zlíbilo a kdy se mu zlíbilo pro chlapce se silným libidem to bylo plus.

Celkem vzato byl Barry se svým životem spokojen. Kdyby se mu podařilo proniknout do Susaniny rodiny, byl by na vrcholu blaha.

Začal zpracovávat babičku. Když ji spatřil v obchodě nebo na trhu, vždycky ji začal obletovat. Stařena byla štěstím bez sebe. Dokonce mu dovolila, aby se když odejde na bingo scházeli se Susan v jejím bytě. Vhledem k tomu, že se Ivy a Susan před časem nesnášely, přičítal to svému přirozenému šarmu.

Susan se během posledních měsíců s Ivy vlastně skamarádila, protože teď měly společného nepřítele: June.

Susan ji nemohla vystát. Barrymu to připadalo velmi zvláštní, protože věděl, jak moc kdysi matku milovala. Několikrát ji varoval, aby se s matkou zbytečně nehádala kvůli hloupostem. Připadalo mu už beztoho dost zlé, že nenáviděla otce.

Byl pevně rozhodnut se do jejich rodiny vetřít.

Jakmile se s ní ožením, srovnám ji, říkal si. Zašel si do baru na panáka a u pultu zahlédl Joeye McNamaru. Zamířil ke svému idolu s úsměvem na tváři a kývl na něj.

Joey si ho nevšímal a pokračoval v hovoru se ženou vedle sebe s tmavovlasou míšenkou, která měla oči jako uhlíky a plochý hrudník. Na takovou bych se ani nepodíval, pomyslel si Barry.

Objednal si pivo a usmál se hovoru, kterého se stal svědkem. Tohle je přesně ono, zajásal v duchu.

"Říkám ti, Joeyi, že ten chlap je pracháč. Je to můj pravidelný zákazník a vždycky má u sebe aspoň pět táců. Musíš se s ním potkat dřív než já, jasný? Já ho oškubat nemůžu, protože ke mně chodí už dlouho a není to typ chlápka, který by se bál poldům říct, že byl s kurvou. Když ho obereš cestou ke mně, budeš mít prachy a já skvělé alibi. Mívám před ním zákazníka, kterej se jmenuje Josh Gold, ten malý Žid z trhu. Bude můj svědek, chápeš? Co na to říkáš?"

Joey si povzdechl. Pootočil se na stoličce a zavrtěl hlavou.

,,Pět táců? Jdi do háje, Babs, najdi si někoho jinýho. Mě to nezajímá."

Pokrčila rameny. "Jak myslíš, Joeyi, byl to jen nápad."

Když odcházela, surově ji přitáhl zpátky. "Ale jestli ho obereš, chci pětadvacet procent. Takový dneska beru podíl."

Přikývla a litovala, že si pustila pusu na špacír. Už teď ji to stálo peníze.

"Samo, dám ti vědět, kdy to provedu, jo?" uklidňovala ho.

89

Joey se zazubil a odhalil své nepříliš bílé zuby. "Ale, Babs, já se přece dozvím, kdy to provedeš. V těchhle končinách se nestane nic bez mýho svolení, na to nezapomínej."

Barry ženu následoval z hospody. Když se snažila na vysokých podpatcích zrychlit, chytil ji za paži. Podívala se na něho a usmála se. Veliké bílé zuby jí zasvítily.

"Ahoj. Co pro tebe můžu udělat?" zeptala se.

Svůj karibský původ nezapřela, přestože mluvila se silným londýnským přízvukem.

Barryho potěšilo i otrávilo, že ho pokládala za kunčafta. "Ty pro mě nemůžeš udělat vůbec nic, zlato. Nikdy jsem na černý maso nebyl," opáčil.

"Pak nevíš, oč přicházíš, hochu."

Zazubil se. "Mám dobrý nápad. Poslyš, Babs, slyšel jsem tvůj malý rozhovor s Joeyem. Možná ti můžu pomoct já?"

Změřila si ho od hlavy až k patě. Pak suverénně řekla: "Já chci chlapa, ne chlapečka."

"Na to, co potřebuješ, jsem dost velkej chlap."

Babs se rozesmála. Jeho sebevědomí i kuráž jí imponovaly. "Můj pasák se jmenuje Stránka 39

Martina Cole - Dvě ženy

Jonah. Jseš na to připravenej?"

.Jestli bude potřeba, s pitomým Jonahem si to vyřídím. Tak chceš si o tom promluvit, nebo ne? Můžu ti zaručit za deset minut práce slušnej vejdělek. Co na to říkáš?"

"Hele, ty jseš Skot. Přízvuk ti moc nepomůže, nemám pravdu?"

Barry se zasmál. "Jsi černá, ale nijak ti to neškodí, holka. Poslouchej: Mám v úmyslu toho šoustala máznout a obrat, a ne si s ním povídat. Tak chceš si o tom promluvit, nebo ne?"

Babs si ho znovu prohlédla. "Chodím do baru Crown and Two Chairman," řekla po chvíli. "Jestli budeš mít ještě zájem, budu tam dneska večer v osm. Rozmysli si to dobře, než se k něčemu zavážeš, a uvaž i Jonaha. Možná mi spolkne nějakého kunčaftíka, ale ne přivandrovalce."

Barry se znovu zazubil a ona také. Líbil se jí. "Mrdej ho," prohlásil na Jonahovu adresu Barry.

Bab se rozchechtala: "To si piš, hochu, že jsem to mnohokrát udělala."

Když odklopýtala na vysokých podpatcích, byl Barry štěstím bez sebe. První opravdová vražda a sehnal si ji sám! Cítil, jak ho pouhé pomyšlení na ni vzrušuje a spěchal proto za Susan. Vezmu ji k babi, stihnu jedno číslo a do osmi budu v klubu, umínil si.

Život se mu zdál přece jen prima.

"Já ti jen říkám, že jestli na to přijde tvůj otec, poteče krev," prohlásila June.

"Je mi to fuk, mami, nic mu do toho není. Bude se s tím muset nějak vyrovnat,"

odbyla ji Susan.

June si povzdechla a bojovala sama se sebou, aby své dceři nerozbila hlavu těžkým popelníkem, který ležel vedle tašky s líčidly. Věčné hádky se Susan se už staly jakýmsi zvykem.

"Snad takhle nechceš jít ven?" zhrozila se June.

Susan se podívala na svůj nový růžový svetřík. Měl zapínání na zádech. Řada perlových knoflíčků končila až u pasu černé sukně, který zvýrazňoval její už tak veliký zadek. V lodičkách na jehlovém podpatku a s očima nalíčenýma matčinými šminkami si Susan připadala hezká.

"Vypadáš jako stará štětka!" konstatovala June.

Susan se zasmála. "No, tak o tomhle bys měla leccos vědět. Tuhle vizáž jsi snad vymyslela ty sama!"

"Hovno!"

Susan se na sebe podívala do zrcadla. "Ne, mami, to jsou kozy!" Vzala si je do dlaní a potěžkala je.

June se chtěla rozesmát, ale neudělala to. Susan se úplně změnila. Vyvolávala hádky a při každé příležitosti se s ní přela. Teď spolu poprvé za dlouhou dobu promluvily alespoň trochu slušně.

"Máš je ale velký, že, holka?" řekla jenom.

"Líbí se mi, díky nim jsem zvláštní. Barry je zbožňuje," pochlubila se Susan.

June si odfrkla. "Tím jsem si jistá, ale až tě takhle oblečenou uvidí otec, bude si Barry muset hledat koule po celém East Endu."

, Já se takhle oblíkám, jen když jdu za ním, mami. Hodím si přes sebe sako, takže nikdo nic neuvidí. Kozy mi trčí jako majáky i ve vytahaných svetrech, takže si kvůli tomu nedělej hlavu."

90

91

June se podívala dceři do obličeje. Susan celá zářila. Matka jí v jistém smyslu záviděla mládí, lásku i život, který měla před sebou. Mohla jí ve vztahu k otci pomoct, ale neudělala to. June v hloubi duše tušila, o co mezi Susan a Joeyem běží. O totéž, co k dceři přitahovalo i Barryho Dalstona.

"Jen ti chci říct, ať si dáš majzla," utrousila. "V životě jde o víc než jen o kozy a o kluka."

Susan se pohrdavě zasmála. "Však to ty víš sama nejlíp, ne? Přece mě nebude poučovat největší londýnská běhna? Nech si to, mami. O co ti jde? Snad nežárlíš na konkurenci?"

June v té chvíli ztratila nervy a pleskla Susan po čerstvě nalíčeném obličeji.

V mžiku vystřelila i Susanina pěst a zasáhla matku mezi oči. Seběhlo se to tak rychle, že dívka ani neměla čas si uvědomit, co provedla.

June se zapotácela a snažila se zachytit toaletního stolku. Místo toho se však svezla na neustlanou postel. Susan k ní přiskočila, aby jí pomohla, a překotně Stránka 40

Martina Cole - Dvě ženy

se omlouvala: "Mami! Bože, mami, promiň! Ukaž, já se na to podívám."

"Ty zmetku! Myslíš, že mě budeš tlouct, ty děvko?" zařvala June.

Rozpoutala se opravdová bitka. Matka s dcerou do sebe zaťaly nehty jako divoké kočky. Susan se zprvu jen bránila, pak ale začala získávat převahu.

Zcela se pohroužila do boje. Bušila do matky pěstmi a vylívala si na ní všechny frustrace posledních let. Všechno, čím jí kdy June ublížila, před čím dřív zavírala oči, teď Susan úplně zatemnilo mozek.

Nemohla matce odpustit, že je nechala u otce a nastěhovala se k milenci, ani to, že předstírala, jak všemu rozumí, a přitom neměla o ničem nejmenší ponětí.

Nemohla matce zapomenout, že svým dětem nikdy nepomohla. Že všechny vždycky zklamala.

Náhle zaslechla zpovzdálí Debbiin křik. Debbie táhla Susan od matky a nevěřícně mumlala: "Zešílelas, Susan? Jen se koukni, cos jí udělala."

Susan však při pohledu na matčinu zakrvácenou tvář necítila nic, a to ji šokovalo víc než samotný čin. Pociťovala naopak spíše úlevu.

Susan pomohla matce vstát a pak odešla.

Na chodbě si upravila líčení a urovnala si šaty. Přehodila přes sebe černé sako, vzala si tašku a vyklouzla z domu.

Barry pokradmu pozoroval, jak jde Susan po ulici. Měla rozepnuté sako a za pětadvacet sekund stačil napočítat páté troubící auto. Zamračil se. Snažil se zjistit, kdo z řidičů se to opovážil troubit na jeho holku.

Vykročil kupředu a otevřel ústa, aby Susan zahrnul výčitkami, ale pak zaváhal.

Byla celá nesvá. Zapálila si cigaretu a Barry si všiml, jak sejí třesou ruce.

"Co se děje, Sue?"

Susan si povzdechla a ostře odpověděla: "Ptáš se, jestli je všechno super?"

Chytil ji pod paží a vedl k babiččině bytu. Nervózně potáhla z cigarety. Barry na ni dál nenaléhal, protože věděl, že se stejně všechno dozví.

Když vcházeli do dveří, Ivy už je vyhlížela v okně. "Ty hajzlíku!" vítala svou vnučku.

Susan si povzdechla. "Tamtamy fungují ohromně rychle."

"Co to mělo." Dveře se rozlétly a Ivy vtáhla Susan dovnitř. "Je pravda, že jsi ztloukla svoji matku, Susan? Debbie je z toho celá pryč. Právě jsem ji měla na telefonu. Prý jsi z June málem vytloukla duši!"

Susan přikývla., Jo, ale řekla si o to."

Ivy se ocitla na vážkách chtěla se dozvědět celou pravdu, ale zároveň měla chuť se do toho vložit a způsobit ještě větší povyk. I ona však pochopila, že Joey kvůli tomu bude pěkně vyvádět. Sám klidně zkopal June do bezvědomí, ale nikdo jiný tuto výsadu mít nesměl. Mezi ním a Susan navíc stále panoval silně napjatý vztah.

Barry se podíval do Susaniny zrudlé tváře. "Tys svou matku ztloukla?" zeptal se nevěřícně.

"To si piš! Uhodila mě, tak jsem jí to vrátila."

92

93

"Takhle mi to Debbie nepodala. Vlepila ti jednu, protože jsi byla drzá, a ty jsi ji podle Debbie zmlátila jako koně. Dokonce přivolali tvého otce z hospody, což ho jistě neskonale potěšilo. Ztlučení matky je jedna věc, ale zasahování do otcova společenského života je něco naprosto jiného. Pěkně to schytáš."

Susan se kousla do rtu.

V jednom má Ivy pravdu, pomyslela si. Otec mi s potěšením dá co proto. Konečně má důvod uštědřit mi pořádný výprask. Jistě k tomu nezapomene připočítat všechny urážky, kterými jsem ho častovala v posledních měsících.

"Já se k nim nevrátím, už tam nebudu ani minutu," vykřikla.

Ivy obrátila oči v sloup. "Je ti čtrnáct. Kam chceš sakra jít, Susan? Seženeš si byt? A z čeho budeš platit nájem a zbytek? Vzpamatuj se, děvče. Dokud nepřijde pravý čas, jsi v pasti. Běž do pokoje, přinesu ti čaj. Za chvíli tady bude tvůj táta a pak ti pomáhej Bůh."

Barry se podíval na starou ženu. "Chcete tím říct, že Joey přijde sem?" zeptal se.

Ivy odfrkla., Jasně, že jo. Řekla jsem Debbii, že tu budeš." Pak se usmála a Barry ji teprve teď uviděl očima Susan: jako zlomyslnou a mstivou starou bábu.

"Tobě vytluče mozek z hlavy, synu, takže bejt tebou, vypadla bych. Jen ji v tom nech, chlapče, nic jiného si ta holka nezaslouží," podotkla Ivy.

Netrpělivě mlaskla. "Už teď přijdu na bingo pozdě. Ty jsi ale kravka, Susan. Jen Stránka 41

Martina Cole - Dvě ženy

si koleduješ o potíže."

Susan se otupěle podívala na Barryho. "Měl bys radši jít, aby tě tady nenašel, Bale."

Barry zaváhal. Nechtěl utéct jako děcko, které se bojí táty, ale zároveň neměl zájem se s Joeym pouštět do křížku. Joey byl koneckonců hlavní důvod, proč chodil právě se Susan.

Kvůli tomu, co způsobila, bych jí nejraději sám jednu vrazil, hodnotil situaci v duchu. Ozvalo se bušení na dveře a skrz poštovní schránku dovnitř pronikl Joeyův hřmotný hlas: "Otevři, matko! Ihned mě pusť k té děvce!"

"Honem, chlapče, běž do ložnice. Jestli tě Joey uvidí, zabije tě," mumlala Ivy.

"Jdi se vycpat. Nebudu se před ním schovávat.." odsekl Barry.

Susan zapomněla na strach a surově ho odtlačila ke dveřím do ložnice. "Je dost šílený na to, aby zabil nás oba. Udělej aspoň jednou, oč tě žádám. Bale, prosím."

Strach, který čišel z jejího hlasu, ho přiměl zavřít se do ložnice. Rázně za sebou přibouchl dveře a s napětím a s obavami čekal, co přijde.

Ivy otevřela vstupní dveře a syn ji surově odstrčil z cesty. Tvářil se jako šílenec, který se chystá zabíjet. Oči měl podlité krví a celé tělo se mu chvělo vztekem.

Pár vteřin se díval na dceru., Já ti to vytluču z hlavy, ty holomku! Já ti to z té hlavy vymlátím!"

Susan mu hleděla do očí a nehnula brvou. "Tak to udělej, táto, neexistuje nic, co by mě bolelo víc, než co jsi mi už udělal."

Ivy z jejích slov vycítila skrytý význam, a rychle se jich proto chytila. "Co to meleš, holka? Vraž jí jednu, Joeyi! Nesmíš jí dovolit, aby s tebou takhle mluvila. Ona úplně zešílela."

Otočil se k matce a zařval: "Sklapni už, krucinál! Vypadni odsud a nech nás o samotě," prskal vzteky.

Ivy vzala z háčku kabát, přehodila ho přes sebe a otočila se na podpatku. Když za sebou zavřela dveře, začala se nezměrně litovat. Její zbožňovaný syn ji vykopl z vlastního domu, jako by byla vzduch! Choulila se v chladném povětří před vchodem a čekala, až uslyší, co se děje uvnitř.

Susan stála v úzké chodbě tváří v tvář otci.

"Rozbiju ti hubu, holka, a vychutnám si to," utrousil Joey.

Stála před ním klidná a tvářila se, jako by byla pouhým svědkem celé události.

"No jistě, že si to vychutnáš, táto, vždyť jsi podělanej nájemnej rváč," řekla.

Barry v ložnici zavřel oči. Asi se pomátla, říkal si v duchu. Tohle by seJoeyovi McNamarovi neodvážili říct ani dospělí chlapi a známé firmy.

Svlékla si sako, takže před otcem stála v celé své kráse.

"Jen se na sebe podívej! Máš ohoz jako šlapka! Chodíš po ulici jako kurva!"

štěkal Joey.

95

94

První facka zasáhla Susan do obličeje a srazila ji ke zdi. Barry zaslechl úder a přejel si zpocenou rukou po tváři.

Než upadla na podlahu, uhodil ji osmkrát. Pak chytil dceru za vlasy a odtáhl ji do obývacího pokoje. Zatímco se Susan pokoušela vstát a vyklouznout mu, chňapl ji za růžový svetřík a roztrhl ho na zádech, až se perlové knoflíky rozletěly na všechny strany.

Stáhl jí svetřík a Susan se zoufale snažila skrýt před jeho pichlavým pohledem.

Na rukou i na tváři už se jí začínaly objevovat podlitiny, z nosu jí tekla krev.

Zavřela oči.

"Tak v tomhle se promenáduješ? Moje dcera chodí oblečená jako štětka z doků!

Mnohé děvky toho nosí na sobě víc než ty! Chceš si pouštět tu svou velkou hubu pořád na špacír? To teda ne! Ode dneška se bez mýho povolení ani nevysereš, moje milá, slyšíš? Budu tě hlídat ráno, v poledne i večer."

"Já nejsem tvoje dcera."

Sotva to dořekla, sesypaly se na ni rány pěstí.

Joey stál nad ní a prudce oddechoval. Měl pocit, že mu hrudník vybuchne vzteky.

Ležela pod ním s roztaženýma nohama a s obnaženými ňadry. Vzhlédla k němu a Joey uhodl, nač jeho dcera myslí, co od něho čeká. Rozhodl se, zeji nezklame.

Odepnul si pásek u kalhot a začal sejí vysmívat. "Co bys chtěla? Jako obvykle?"

"Jdi do prdele!" V těchto slovech byla obsažena veškerá její nenávist. Susanin verdikt Barryho zasáhl i přes zeď oddělující obývací pokoj od ložnice. Susan na Stránka 42

Martina Cole - Dvě ženy

Barryho úplně zapomněla všechno ostatní kromě faktu, že muže před svými zraky z celého srdce nenávidí, se jí vykouřilo z hlavy.

Barry však nikdy nezapomněl, co tehdy skrz stěnu vyslechl.

"Doufám, že umřeš na rakovinu, doufám, že nikdy nebudeš mít klid, ty bastarde.,"

křičela Susan a Joey ji zuřivě kopal do břicha, aby ji umlčel. Dívka se zoufale snažila popadnout dech. Přitiskl se na ni celým svým tělem, takže se mu nedokázala ubránit. Přisál rty k jejím ústům a osahával ji po celém těle. Cítila každou část jeho těla, a když se jí z úst začaly řinout zvratky, byl v transu, takže vůbec nevnímal. Surově ji znásilnil. Snažila se ho chytit za hlavu, ale on ji znovu uhodil do břicha. Pak se svalil a mezi chechtotem jí zašeptal:

"Můžu dělat, co se mi zlíbí, Susan. Zapiš si to za uši. Ve chvíli, kdy jsi udeřila svou matku, sis ze mě udělala nepřítele na celý život. Tím jsi mi dala právo dělat si s tebou, co se mi zlíbí. Zavřu tě pod zámkem, dokud se tě nenabažím. Pamatuj si to, děvče. Zlomím tě a budu se přitom dobře bavit."

Poklekl nad ni a pocítil nutkání se vymočit. Susan, jako by četla jeho myšlenky, se od něho odtáhla v okamžiku, kdy ji málem zasáhl proudem moči do tváře. Chytil ji za vlasy a přitáhl k sobě, aby se jí podíval do očí. "Oblíkni se, jdeš se mnou domů."

Postavil se, urovnal si kalhoty, podíval se na sebe do zrcadla poskvrněného od much, které viselo nad krbem, a upravil se. Pozoroval, jak se Susan snaží vstát.

, Jsi ošklivá tlustá děvka! Kdo jiný by tě mohl chtít? Koukni, jak máš velkou zadnici. Jen se na sebe podívej: jsi jako pes jako pes závislý na svém pánovi.

To bylo naposled, co ses postavila proti mně! Odtedka si své výsady budeš muset zasloužit. Jistě chápeš jak, že?"

Vzal pásek a znovu ji začal řezat. Přezka pásku zasáhla Susaninu nahou kůži tak bolestivě, až děvče vykřiklo. Nerušené pokračoval dál. V téhle čtvrti by si nikdo nedovolil přivolat fízly, ujišťoval se.

Barry byl v naprostém šoku. Udělal si přesný obrázek o tom, co se vedle odehrálo, a stále tomu nemohl uvěřit. Joey McNamara je bestie ta nejhorší zrůda. Dopustil se incestu, nejhoršího zločinu znásilnění a pedofilie.

A Barry Dalston to věděl. Teď litoval, že zůstal. Jeho podnikavý duch mu však říkal, že tahle informace se mu jednou může hodit.

Slyšel, jak Susan vstává, i její vzlyky. Na jednu stranu ji litoval, ale zároveň se zlobil, že před ním takovou věc tajila. Myslel jsem si, že jsem byl první, uvažoval. První, kdo se dotkl jejího úžasného mohutného poprsí. Na jakém jsem byl omylu! Její vlastní otec se jí zmocnil dávno předtím, než jsem se objevil já. Kolik jiných chlapů se jejích prsou ještě dotýkalo? napadlo ho. A jak to zjistím, když už ji Joey nepustí nikdy z domu?

Podíval se na malý cestovní budík u postele. Ručičky ukazovaly za dvacet minut osm. Musím jít, vzpomněl si. Litoval, že nemá čas utřídit si myšlenky, na jejichž základě by rozhodl, co udělá.

96

97

444

Susan překvapilo, jak matku zřídila. Sama sice od otce sklidila mnohem větší výprask, ovšem matka se nemohla jen tak smířit s tím, že ji vlastní dcera ponížila. June na Susan vrhala nenávistné pohledy, a ta jí je oplácela. Matka se má o děti starat, zažehnat všechno zlé, myslela si Susan. O June to ale zřejmě neplatilo. Nad vším přimhuřovala oči, což jí Susan nikdy nemohla odpustit.

Susan vešla do svého pokoje, kde na ni čekala Debbie s úsměvem na tváři. "Ty máš ale drzost, Susan," konstatovala. "Jak jsi mohla mámě něco takovýho províst? Já bych tě za to taky zbušila."

Susan se na ni podívala a mrtvolným hlasem odpověděla: "Kdybych byla na tvým místě, rozmyslela bych si to, Debbie. Mohla bys mě vytočit, a jak myslíš, že bys dopadla?"

Debbii sestřina odpověď překvapila. Kam zmizela ta poslušná Susan McNamarová?

ptala se v duchu. Moje sestra přece neměla násilnickou povahu, naopak všechno snášela s až příliš velkým klidem. Jak se zdá, nastala změna. Ačkoliv je v zuboženém stavu, agresivitu z ní otec nevytloukl.

Když však Debbie na jejím těle uviděla rány a šrámy, bylo jí sestry líto. Odešla tedy do kuchyně a přinesla Susan lavor s teplou slanou vodou a s dezinfekčním roztokem. Pak jí začala omývat rány.

"Musela to být pěkná nakládačka, Susan. Divím se, že jsi neskončila v nemocnici.

Zůstanou ti jizvy na celý život," řekla Debbie.

Stránka 43

Martina Cole - Dvě ženy

Susan jí neodpověděla.

V hlavě se jí honilo jen to, že Barry všechno slyšel, a nepomohl jí. Zčásti byla ráda, ale zároveň si říkala, že měl zasáhnout, že se měl pokusit jí pomoct.

Polila ji hanba a stud.

Joey měl všechno ji i její matku. Pohrdal jí, a ještě se tím bavil. A Barry vyslechl, jak mu znásilnil holku, a nehnul pro ni prstem.

Má snad můj otec opravdu tak strašnou moc? ptala se Susan v duchu.

Zřejmě ano, odpověděla si na svou otázku, protože se zdá, že mu všechno projde.

Nikdo se neodváží ho zastavit. Dokonce ani Barry mi nemohl pomoct.

98

Naivně jsem si myslela, že s Barrym budu v bezpečí, uvažovala trpce. Zase jsem se spletla. A teď ještě ke všemu zná moje nejstrašnější tajemství! Nejspíš mě už nebude chtít. Jsem použitá a opotřebovaná, poskvrněná vlastním otcem. Barry byl pravděpodobně jen rád, že mi nemusel dát kopačky sám.

V té chvíli se jí z očí spustily slzy jako hrachy a zaštípaly ji na rtech. Celá se roztřásla. Je po všem, všechno skončilo, řekla si.

Barrymu se určitě hnusím.

Debbie se snažila svou sestru přivinout k sobě, ale kvůli ránám a zhmožděninám to dost dobře nešlo. Přetáhla tedy přes sestřino nahé tělo přikrývku a vzala plačící Susan za ruku.

Pak do pokoje vstoupila June a pokynula Debbii, aby odešla. Podívala se na zuboženou dceru, ale necítila nic. Ani lítost, ani stud, prostě nic. Viděla jen dítě, které ji neustále obviňovalo, že něco udělala špatně.

Porod Susan byl pro June velmi bolestivý, dcera jí od samého počátku nepůsobila nic než bolest.

Když se na ni důkladně podívala, rozeznala Joeyovy hranaté lícní kosti, kulatou tvář i pichlavé modré oči. Hřmotné tělo bez půvabu a stylu. Ano, Susan byla jeho. Podědila po něm dokonce i tu jeho surovost, pomyslela si June. Surovost, s níž tluče vlastní matku.

June se rozhodla, že to změní. Nebo to raději nechám na Joeyovi. Má pravdu, Susan si příliš dlouho dělala, co chtěla. Pak June nadzdvihla přikrývku, podívala se na rány rozeseté po dceřině těle a usmála se. Doufám, že teď ta malá coura trpí stejně jako já, řekla si v duchu.

Vůbec ji nenapadlo, že změna Susanina chování mohla být způsobena tím, jak s ní zacházeli, a také faktem, že vyrůstala bez lásky a normálního dětství. June nepřemýšlela nad svým životním stylem ani nad tím, jak se podepsal na jejích dcerách. Neptala se, proč její dcery budou sotva schopny žít mezi slušnými lidmi, a neuměla rozpoznat, že z nich Joey vychoval agresivní a zmatené jedince, kteří nedokázali posuzovat věci ze správného úhlu.

June jako obvykle viděla jen sebe.

"Doufám, že si uvědomuješ, cos dneska provedla, Susan, protože tě to bude provázet po celý zbytek života," pronesla nad ležící dce rou.

99

Kapitola 8

Susan matce neodpověděla. Nechtěla. Barry její Barry byl pryč, a kvůli ní.

"Měla jsi se o mě starat, mami, dobře to víš," vyhrkla nakonec a June se musela ovládnout, aby jí za to neurazila hlavu. Uvědomila si, že dcera má pravdu.

Připadalo jí však, že nemá smysl zpytovat svědomí. Otočila se tedy a odešla.

Babs vypadala naprosto jinak než na ulici a Barry zjistil, že se mu takhle líbí.

Když nebyla přehnaně nalíčená a vyzývavě oblečená, vypadala jako normální člověk. Vlastně se mu teď zdála mnohem mladší a přitažlivější.

Babs bylo sedmnáct a na ulici si vydělávala už čtyři roky. Patřila k tvrdším prostitutkám, přestože ráda chodila do kostela. Vydělané peníze utrácela hlavně za věci pro svou malou dcerku Bianku, o niž se starala babička Ruth.

Nalila Barrymu skotskou. Hned se napil. "Víš jistě, co děláš, kámo? Je to docela fajn chlápek a dobrý zákazník. Potíž je v tom, že potřebuju rychle pár táců.

Tohle se mi zdá jako jediný možný způsob, jak se k nim dostat."

Barry se zazubil, takže si ho Babs nakonec rovněž oblíbila. Měl v sobě jakési podivné a neodolatelné kouzlo takové, jaké měl i její pasák Jonah.

"V kolik hodin sem normálně chodí?"

Babs se napila a Barry pozoroval, jak plnými rty přejela po okraji skleničky.

Najednou mu její tmavě rudá ústa připadala zajímavá. Celá mu připadala zajímavá.

Od malých špičatých prsou po úzký zadeček.

Stránka 44

Martina Cole - Dvě ženy

,,Přesně v devět. Je to takový legrační chlápek, ale je moc milej. Některý kunčafti jsou pěkný svině. Povyšují se a myslí si, že jim patřím, protože si za sex zaplatili. Vorají se mnou a chtěj věci, co si nezatáhli."

Zvedla prst zakončený dlouhým červeným nehtem. Barryho fascinoval.

101

100

"Třeba včera jsem měla chlápka tak kolem šedesátky , byl vošklivej až hrůza a ještě k tomu smrděl. Hodně kunčaftů smrdí. Není to legrační? No a ten dědek přišel, celý se rozplýval a pak chtěl, abych si obula tyhle boty. Tak jsem si je oblíkla a trochu se v nich prošla. Pak po mně chtěl, abych mu ho vykouřila v okně v okně, aby ho všichni viděli! Na hlavu si ještě k tomu navlíknul punčochu!" Rozchechtala se.

Barry se podíval na hodinky. Bylo deset minut po sedmé. "Poslyš, Babs, vrátím se zpátky v devět, jo? Dostanu ho dřív, než sem přijde, takže žádný strach."

Přikývla. "Víš, myslela jsem, že nemáš zájem, když jsi se neobjevil. Co se stalo, Barry?"

Ztěžka si povzdechl. "Říkal jsem ti, že mi do toho něco přišlo, zlato."

Naklonila se, aby si nalila další drink, a Barry spatřil v jejích rukou vpichy.

"Měla bys toho svinstva nechat, zabije tě to," utrousil.

Babs se od srdce rozesmála. "Barry, ty blázne, vždyť já už jsem teď mrtvá, kámo.

Od krku dolů jsem mrtvola." Zvedla si svetřík a ukázala mu ňadra. "Vidíš je, chlapče? V průměru je na nich sedm chlapů denně, šest dní v týdnu. Za ty čtyři roky to dělá."

Obrátila oči ke stropu a snažila se vypočíst přesnou sumu.

Barry odpověděl za ni. "Sto šedesát chlapů měsíčně. Vynásob to dvanácti a pak čtyřmi."

Babs si upravila svetřík. "Kašlu na to," prohlásila. "Myslím, že si to oba dovedeme představit, ne?"

Počet jejích zákazníků ho šokoval. "Do háje, to je spousta chlapů!"

Znovu se zasmála. "Já nemívám jen chlapy, mám i pár zákaznic," řekla. "My děvky říkáme, že si dopřáváme trochu něhy. Člověk tomu nakonec přijde na chuť. Chlapi v sobě nemají žádné tajemno, takže člověka začnou přitahovat ženské."

Teď Barryho šokovala ještě víc. "Copak někdy nemáš nutkání si trochu užít?"

zeptal se.

"Já si to užiju vždycky, Barry, v tom je ta potíž."

Oba se zasmáli a atmosféra se uvolnila.

"Radši bys měl jít, za deset minut přijde kunčaft," pobídla ho. "Milý pán s vrásčitým ptákem i koulemi, ale je tichý a za deset minut je po všem. Tihle páprdové jsou v klidu, nepotřebují si nic dokazovat," dodala.

Barry dopil svou skleničku a už se těšil na to, jak jejího kunčafta okrade.

Všichni mu teď připadali jako zvrhlíci. Jak můžou štětky spát s někým, koho vůbec neznají, a ještě jako na běžícím pásu? ptal se v duchu.

Tahle úvaha v něm vyvolala depresi. Cestou od Babs přemýšlel o tom, jak se takové děvče stalo tím, čím je.

Bezmyšlenkovitě došel k Susanině bytu. Stál před domem a snažil se nahlížet do oken.

Znovu se rozzlobil. Zlobil se na sebe, na Susan, že ho převezla, a pociťoval vztek na Joeye McNamaru, zeji měl dávno před ním a že mu to prošlo. Barry zauvažoval, co by řekli všichni londýnští drsňáci, kdyby zjistili, jaký Joey ve skutečnosti je. Souložil s vlastním dítětem! Jak dlouho to asi dělal? ptal se Barry v duchu. Rozhodl se, že si to nějak zjistí.

Susan však měla domácí vězení a zdálo se, zeji Joey odsoudil na doživotí. Nikdo ji neviděl nechodila ani do školy.

Všiml si, jak po ulici tanečním krokem poskakuje Debbie. Tahle holka je každým coulem šlapka prolétlo mu hlavou líčila se jako šlapka, vyzývavě se oblékala a měla stejně vyžilý vzhled jako ony. Pokradmu ji sledoval ze vchodu protějšího domu.

Když přišla až ke vstupním dveřím jejich domu, křikl na ni: "Hej, Debbie, pojď sem!"

Podívala se do přítmí, a když ho uviděla, celá se rozzářila. "Ahoj, Barry. Jak se máš?" zeptala se.

Našpulila silně nalíčené rty a vypnula prsa. Debbie po mně jede, vůbec by se nerozpakovala své sestře přebrat kluka, povzdechl si v duchu.

Hnusila se mu. Spíš by dal přednost Babs. Ta alespoň nepředstírá,že je něco Stránka 45

Martina Cole - Dvě ženy

extra, uvažoval.

Usmál se na ni. "Jak se má Susan?"

Úsměv na líci jí rázem povadl. "Susan je v takové bryndě, že by jí nepomohla ani svěcená voda," řekla a zasmála se vlastním slovům.

103

102

Barry se nesmál a výrazem tváře dal Debbii najevo, aby se zklidnila.

"Má domácí vězení, je pořád v posteli. Nikdo kromě táty k ní nesmí. On jí tam nosí jídlo a tak. Je to děsné. Dovedeš si představit, co to pro mě je?"

Barry se letmo usmál. Debbie neviděla nic než sebe a své problémy.

"Tátu nenáviděla odjakživa, ale teď si to podělala i u mámy. Máma se chová, jako by Susan byla vzduch. Říkám ti je to děs. Pokud oba nevypadnou, nemůžu ji ani navštívit, a to nebývá moc často. Vždycky se mě zeptá, jestli jsem tě nepotkala.

Teď jí můžu konečně říct, že jo. Ani nevíš, jakou bude mít radost. Mám jí něco vyřídit?"

Barry znejistěl. "Vyřiď jí jen, zeji pozdravuju." Pozdrav nic neznamenal. O tom, co jí řekne, se chtěl rozhodnout, až se s ní uvidí.

"Takže táta je jediný, kdo ji smí vidět? A co doktor?" ptal se.

Debbie přimhouřila oči. "Co tím myslíš?"

"Dal jí co proto, ne? Vždyť ji zmlátil jako koně."

Debbie si uvědomila, že se ocitla na nebezpečné půdě. Všichni věděli, že Susan měla s otcem problémy, ale nikdo netušil, do jaké míry Joey se o to postaral.

"Jo, trochu jí naložil, ale ona si o to řekla," zareagovala Deb.

Barry se zazubil. "Naložil? Tak to není tak zlý. Já jsem slyšel, že ji zmlátil do krve."

"A kdes to slyšel?"

"Z ložnice vaší babky. Slyšel jsem všecko, Debbie. Úplně všecko."

Poznala, že tím něco mínil, v duchu se však ptala, co. "Dej si bacha, ať na to táta nepřijde, Barry, protože jinak zmlátí jako koně tebe," řekla nakonec.

Uvědomila si, že zašla příliš daleko, a proto se otočila a překlopýtala silnici.

Její sebejistý krok byl ten tam a Barry měl radost. Tahle holka není nic než onuce, pomyslel si.

Vydal se zpátky k Babs. Čekala ho práce a nic mu ji nesmělo překazit. V hlavě se mu pomalu začal rýsovat plán.

Susan měla oči podlité krví a zdálo se, že zhubla Od osudného střetu s otcem uplynuly tři týdny, a ona byla stále uvězněna ve svém pokoji. Jako by ji matka s otcem odsoudili k doživotí. Děsilo ji to víc než cokoli jiného.

Ve škole ji omluvili, že měla nehodu, a úkoly jí nosili domů. Susan se málem rozesmála nad ironií osudu otec jí nosil do pokoje sešity a říkal jí, že musí dohnat všechno, co zameškala.

Ještě stále se nesměla obléct, a dokonce si ani učesat vlasy. Věděla, že vypadá strašně, dokonce ještě hůř než obvykle. Pochopila, že jde o psychologický záměr.

Joey ji chtěl zlomit a jí nezbylo než předstírat, že se mu to podařilo. Byl to jediný způsob, jak se mohla z téhle situace dostat.

Věděla, že jí nikdo jiný než ona sama nepomůže. Proto také chodil otec s klidným svědomím po ulici a matka vedla lehkomyslný život.

Pro všechny normální lidi nebyli víc než spodina, takže od nich nikdo nic dobrého nečekal. Sociologové je nazývali nejnižší společenskou třídou. Susan věděla, že se na tom nikdy nic nezmění. Už se tak narodili. Členové vlády, která si naivně usmyslela, že něco změní, si měli přečíst některé z klasiků. Rodiny, jako je ta naše, tu byly vždycky, a vždycky tu také budou, říkala si Susan. Ony jsou zákon.

Debbie vklouzla k sestře do pokoje. Susan měla radost, že ji vidí. Přestože spolu nijak zvlášť nevycházely, měla pocit, že jen díky sestřiným návštěvám se úplně nezblánila. I Debbiino tlachání bylo lepší než nic.

"Zrovna před chvilkou jsem potkala tvýho kluka, Barryho Dalstona," řekla tiše.

Susan se divoce rozbušilo srdce. "Co říkal?"

Debbie si odfrkla. "Mám tě pozdravit. Moc upovídaný teda není, co? Dokonce i chlapi z hospody by zvládli delší vzkaz."

V izolovaném Susanině světě to však bylo víc než dost. Tenhle vzkaz vydal za desetistránkový dopis. Neopustil mě! zajásala v duchu. Dozvěděl se ošklivou pravdu, a pořád mě chce vidět! Cítila, jak jí tluče srdce. Musím se odsud dostat, musím se vrátit do normálního života, umínila si.

Stránka 46

Martina Cole - Dvě ženy

"Vždyť je to pobuda, Sue. Kdyby sis s ním začala, jen bys litovala. A kdyby se o tom dozvěděl otec, víš dobře, že by ho zabil. Pusť ho z hlavy," přerušila Susaniny úvahy Deb.

104

105

Susan se podívala do sestřiny zmalované tváře. S nánosy líčidel a levných šminek vypadala Debbie starší. Dokonce mluvila jako zralá žena.

Mladší ze sester si povzdechla nad bezvýchodným životem. "Jak vypadal?" zeptala se.

Debbie pohrdavě našpulila rty. "No, řekla bych to asi takhle: Nevypadal, že by se kvůli tobě trápil."

Susan pochopila, že Barry sestru nejspíš popudil, a bylo jí to líto. Debbie jim mohla sloužit jako prostředník, ale to teď nepřicházelo v úvahu.

"Měla ses fajn?" změnila Susan téma.

Debbie zavrtěla hlavou. "Nic moc. V hospodě bylo prázdno a Dave tam byl s tou courou Lindou. Co na ní vidí, to fakt nechápu. Asi ty úzké minisukně a makeup."

Debbie se při těch slovech obdivovala v zrcadle a Susan se jen podivila, že sestra nevidí nápadnou podobnost mezi svým a Lindiným vzhledem.

Vlastně byla ještě víc zmalovaná než chudák Linda, hezká holka, která pocházela z ještě horší rodiny, než byla ta jejich. Sestry McNamarovy ovšem alespoň měly punc dcer známého násilníka. Nebylo to bůhvíco, ale v prostředí East Endu si získaly jistou úctu.

Lindin otec byl irský opilec, který mlátil jejich matku i na ulici a obě starší dcery přivedl do jiného stavu, když jim nebylo ještě ani třináct. O něm se to alespoň ví, povzdechla si v duchu Susan. Škoda, že nikdo neví o Joeyovi. V mnoha směrech by ho to zbrzdilo. Dokonce ani Bannermanové a Davidsonové by ho nezaměstnali.

V East Endu člověku prošlo mnohé: vražda, krádeže, rvačky. Když se však někdo dotkl dětí, obzvlášť v rodině, nebo někoho znásilnil, zůstal na holičkách. Byl to nepsaný zákon.

"Vypadal dobře? Teda Barry?" zeptala se po chvíli Susan.

Debbii bylo sestry líto. Usmála se tedy a řekla: "Jo, vypadal skvěle. Ale poslyš, Sue, říkal, že byl u babičky, když se to semlelo. Jestli nekecal, táta ho zabije. Pokud tam fakt byl, tak proč Ivy nic neřekla?"

Susan obrátila oči v sloup. "Proč myslíš? Oblíbila si ho. Myslí si, že je fajn.

A kdyby na to táta přišel, coby podle tebe té staré krávě udělal?" Obě se při představě, jak by to Ivy od svého milovaného a zbožňovaného syna schytala, zasmály.

"Ale stejně, Sue, táta by nebyl moc rád, kdyby to zjistil," ozvala se znovu Deb.

"Ať se jde vycpat! Dělá se mi špatně, jen na něho pomyslím," odsekla Susan.

Rozhostilo se ticho. Obě dívky se na sebe podívaly. "Možná to ani není tvůj táta. Můžeš se utěšovat aspoň tím," pronesla Debbie.

Bylo to poprvé, co na to Deb poukázala, a Susan jí za to byla vděčná. "Když není můj otec on, tak kdo?" zeptala se.

Debbie se zasmála. "To je těžký. Při mámině nekonečném zástupu chlapů na tuhle otázku možná nikdy nenajdeme odpověď."

Znovu se spolu zasmály.

Susan se posadila. Vypadala mnohem lépe než dřív. Hodně zhubla a její baculaté nohy zeštíhlely. "Vypadáš lip než předtím, Sue. Jen ještě pár kilo shoď, a budeš vypadat skvěle."

Zavrtěla hlavou. ,Je mi fuk, jak vypadám. Jakou mám se svým ksichtem a se svou figurou šanci? Barry mě má rád takovou, jaká jsem aspoň to tvrdil. Ale přesvědčoval mě ani ne tak slovy jako spíš činy, chápeš?"

Debbie přikývla. Susan si naivně myslí, že když s ní spal, nutně ji musí mít rád, pomyslela si. Usoudila, že Susan přes svou sečtělost o chlapech neví vůbec nic. Kluci v Barryho věku se vyspali s kýmkoliv, nešlo o nic víc než o hormony.

"Radši už půjdu," řekla po chvíli. "Máma se vychrápe z opice a táta se za chvíli vrátí. Zkusím se zastavit později, jo?"

Rozdrnčel se telefon a Debbie rychle vyběhla z pokoje. Věděla, že je to pro ni.

Teď, když se z jejich otce stal gangster, měli doma i telefon. Používali jej všichni sousedé a jejich číslo ochotně rozdávali všem svým příbuzným, aby k McNamarovým mohli zavolat, pokud by v jejich rodině došlo k úmrtí nebo pokud by naopak chtěli oznámit narození nového potomka.

Susan to přišlo k smíchu.

Stránka 47

Martina Cole - Dvě ženy

Debbie plula ulicemi jako královna a rozdávala jejich telefonní číslo každému na potkání se zvednutým obočím a s postojem hodným vlastníka telefonního aparátu.

106

107

Susan zaslechla, jak se otevřely dveře do bytu, a povzdechla si. Přišel Joey.

Teď už ji čekaly jen perné chvilky.

Joey měl špatnou náladu. Dalo se to rozeznat už ze způsobu jeho chůze a ze způsobu, jak zabouchl dveře. Měl to vepsáno i ve tváři, když hodil pohledem po své starší dceři schoulené v křesle a třímající telefonní sluchátko.

Evidentně toho hodně vypil. To, že přišel i o hodně peněz v dostizích, vyšlo najevo až později. Stačil jediný otcův pohled, aby Debbie pochopila, že má rychle ukončit hovor. Říkala jí to rozumná část mozku, ale ta poťouchlejší jí našeptávala, aby klidně mluvila s Davem dál. Ten totiž evidentně pustil Lindu k vodě a zavolal Debbii.

Teď se ji snažil přesvědčit, aby se vrátila zpátky do hospody. Už to také měla v plánu, ale ženský instinkt jí napovídal, že se nejdříve musí nechat trochu prosit.

"Vypadni od toho pitomého telefonu, čekám důležitý hovor," zavrčel Joey.

Debbie položila ruku na sluchátko a šeptla: "Jen dvě minutky, táti." Přiložila si sluchátko zpátky k uchu a pokračovala v tlachání s Davem.

Joey ve svém podnapilém stavu teprve po chvíli zaregistroval její přehnané nalíčení a přiléhavé šaty.

Takhle nejspíš vypadala June před dvaceti lety, pomyslel si. Z nějakého důvodu ho to dopálilo. Debbie ho otrávila prostě už jen tím, že vypadala stejně jako matka. Dneska ho zkrátka štvali úplně všichni.

"Vypadni od toho telefonu, Debbie, nebo ho vyškubnu ze zdi," houkl na dceru.

Sebral jí z ruky telefonní sluchátko a položil jej.

Debbie vyskočila z křesla a zaječela: "Co si sakra myslíš? S někým jsem mluvila!"

Z otce strach neměla, vždycky jí všechno prošlo. Znovu proto zvedla sluchátko a začala vytáčet číslo. Joey jí telefon vytrhl z ruky a mrštil jím o zeď. Přístroj se rozletěl na kousky.

Debbie vytřeštila oči. "No to bylo teda chytrý, co? Teď nebudeš telefonovat ani ty, ani já, ani nikdo jinej."

Sebrala z věšáku kabát a začala se oblékat. "Kampak máme namířeno, madam?"

zeptal se Joey nebezpečně klidným hlasem, ale Debbie byla příliš rozzuřená, než aby si toho všimla.

"Ven. Copak to není vidět?" odsekla.

Joey vykročil k ní. "Nikam nepůjdeš, slyšíš mě? A budeš se mnou mluvit s úctou.

Jsem tvůj otec, a ne nějaký spratek z ulice."

"Jdi do háje, táto, jsi opilej." Její přezíravá slova mu projela mozkem jako ostří nože. June vzbudil rámus. Vstala a přišla do chodby.

"Co se to tu děje?" zeptala se rozespale.

Joey se otočil. Vypadala hrozně; měla rozmazaná líčidla a pomuchlané šaty.

"Ptáš se, co se tu děje, June? Já ti povím, co se děje! Tvoje dcera se mnou mluví, jako bych byl nějakej sráč. Právě si říkám, od koho to asi pochytila? Že by od tebe nebo od té tlustoprdky, co leží v ložnici?"

Surově odtáhl Debbii k matce a obě ženy postrčil do obývacího pokoje.

"Ty," řekl a ukázal na Debbii, "nepůjdeš nikam. A ty, dámo," ukázal na svou ženu, "nepůjdeš taky nikam. Za co mě v tomhle pitomým baráku sakra máte?

Vydělávám prachy, živím vás, oblíkám vás všecky včetně matky. A vy se mnou zacházíte, jako bych byl nějaký idiot. Tak s tím je, milánkové, konec!" hulákal.

Tvář mu rozčilením zrudla. Sevřel ruce v pěst, připraven k útoku.

Byl tak rozzuřený, že kdyby se v té chvíli postavil metropolitní policejní jednotce, vyšel by ze rvačky jako vítěz. Mám za sebou den, který by otrávil každého, říkal si, a rodina, o niž se starám a kterou živím, se na mě ještě ksichtí!

Dnes přišel nejen o své peníze, ale také o dlužnou částku, kterou vymohl.

Najednou byl o tři tisíce lehčí a neměl možnost je do večera sehnat. Tehdy je měl totiž odevzdat Daveymu Davidsonovi.

Nejhorší byl fakt, že tenhle dluh nemohl vymáhat znovu, což udělal už mnohokrát.

Když někoho dostatečně vyděsil, zaplatil mu dotyčný klidně dvojnásobek. Jenže tohohle chlapa Davey zná, takže by mi neodpustil, kdybych mu dal nakládačku podruhé, uvažoval.

Stránka 48

Martina Cole - Dvě ženy

"Co ti přelítlo přes nos? Co tě tak dožralo?"

108

109

June si opět otevřela pusu dřív, než si stačila svá slova rozmyslet. Joey se na ni díval snad celou minutu, než odpověděl: "Kvůli tobě jsem přišel o tři tácy."

June se nestačila divit. "Kvůli mně? Jak jsi o ně mohl přijít kvůli mně?"

Joey zavrtěl hlavou, jako by nevěřil svým uším. "Ten kůň se jmenoval Juniino překvapení," řekl. "Vsadil jsem na něj, protože jsem se doslechl, že se na něm dá vydělat. Jenže přesně jako má drahá žena zůstal pozadu už při startu. Byl úplně k ničemu totálně pohořel. I křeček by byl rychlejší."

June na něho zůstala civět. Pak nevěřícným hlasem zaječela: "A já za to můžu, jo? Ten kůň prohrál, a je to moje vina? Ty fakt nejsi normální, Joeyi! Radši vypadni a nech nás na pokoji!"

Debbie si začala zapínat kabát. "Jdu ven. Tohle nebudu poslouchat," prohlásila.

Joey se zastřeným zrakem podíval na svou ženu a pak na dceru. "Ať si ten kabát hned svlíkne, nebo přísahám, že jí ho strhnu ze zad, a s ním i všecko ostatní, co má ta coura na sobě!"

Potřásl hlavou, jako by se chtěl vzpamatovat. "Proč jim dovolíš, aby se oblíkaly jako kurvy? Jen se na ni sakra podívej jaká matka, taková dcera! Mám ale doma pěkný bordel!"

Ukázal na June. "Zajdi pro tu třetí do ložnice, ať se můžu ve svým bytě pokochat pohledem na tři běhny naráz!"

"Nejsem žádná kurva, táto, a neopovažuj se mi tak říkat!" Debbie byla rozzlobená, protože pochopila, že ote.c ji z domu nepustí a Dave zůstane v hospodě sám.

"Dokonce i chudák moje matka odvedla při výchově těch dvou lepší práci než ty, June! Nejspíš jsem se pomátl, že jsem tě vzal zpátky, když ten tvůj skotskej pasák natáhl brka," nechal se slyšet Joey.

"Tys mě nevzal zpátky, kámo. Já jsem se vrátila.," namítla June.

Joey jí skočil do řeči a napřáhl pěst, aby ji umlčel. , Já jsem tě vzal zpátky, ty prolhaná děvko!" zařval. "Vzal jsem tě zpátky poté, co jsi šoustala jeho i všechny jeho kámoše. Proč měnit životní návyky, co? Stará dobrá June, ta z Bethnal Green, co má nohy pořád do praku? Zprávy se šírej rychle, June."

Za normálních okolností by se Debbie rozesmála, ale dneska nešlo o běžnou potyčku, tentokrát to bylo vážnější. Obě to pochopily, a proto si dávaly pozor.

"Prosím, táti, pusť mě ven," zaškemrala Deb. "Musím se s někým setkat."

s Joey ji napodobil: "Pusť mě, táti, musím se s někým setkat. A s kým sakra?

Vždyť jsi malý spratek. Měla by ses chovat jako dítě, a ne se flákat po hospodách. Tohle má na práci tvoje matka, ne ty, zlato."

"Pusť ji. Chodí tam i tvoje matka, když bude třeba, dohlídne na ni," řekla June.

Joey se na obě podíval s hořkostí. "To je fakt, proč nevyužít chudáka staré matky? Na ni se aspoň můžu spolehnout, i když se chová jako stará hloupá semetrika. Ta je aspoň loajální. Není jako vy, chamtiví šmejdi."

Debbie si znovu začala zapínat kabát. Dnes večer měla otce dost, a proto měla v úmyslu jít ven, ať se mu to líbí, nebo ne.

Uštěpačně poznamenala: "Když už mluvíš o své matce, táto víš, že té noci, co jsi k ní šel pro Susan, byl v ložnici její kluk Barry Dalston a všecko slyšel? Vím to, protože mi to řekl. Dneska večer. Tvoje matka není tak loajální, jak sis myslel, co?"

Když ji Joey chytil pod krkem, poprvé zažila, co je opravdový strach.

"Cos to řekla, ty čubko? Cos to řekla? Kdo tam byl.? Chceš mi namluvit, že Barry Dalston byl ty noci v ložnici my matky?!" zařval rozzuřeně.

.Ježíši! Do háje! Říkáš, že to všechno slyšel?" zaskuhral posléze.

June se ho pokusila od dcery odtáhnout. Měla strach strach, že Deb pochopila, co Joeye tolik vyděsilo. Že se na to přišlo. Nevěděla, co dělat. "Nech ji, Joeyi! Proboha, nech ji! Zabiješ ji."

Jakmile Joey Debbii pustil, dívka zavrávorala, upadla na matku a obě se svezly na pohovku. Debbie lapala po dechu.

Joey, který měl ten večer už beztoho dost problémů, se zděsil. Barry Dalston věděl, čeho se dopustil. Strach z odhalení přehlušil všechno ostatní, takže v té chvíli netoužil po ničem jiném, než nevítaného svědka zabít.

111

110

Stránka 49

Martina Cole - Dvě ženy

, Já ho zabiju! Já toho smrada zabiju!" vykřikl. Debbie se šokem a hrůzou rozplakala. Uvědomila si, že řekla něco, co už nemůže vzít zpět.

"Ten hajzl! Ten bastard! Urazím mu hlavu a ponořím ji do sraček!" pokřikoval Joey.

June vstala. Vzala Joeye za ruce a odvedla ho ke křeslu. "Posaď se, Joeyi.

Přemýšlej. Kdo by mu věřil?"

Debbie poslouchala, jak matka uklidňuje otce, a potlačila nutkání se vyzvracet.

June všechno urovná. I Debbie však věděla, že to není správné.

"Co je to za spratka?" zvolala June. "Není nic než děcko hloupé děcko, které se zabouchlo do naší Susan. Co na té couře vidí, to fakt nechápu. Nech to plavat, Joeyi. A nakonec cos provedl? Jen to, co by udělal každý otec. Srovnals ji za to, že ztloukla vlastní matku, ženu, která ji porodila. O nic jinýho přece nejde, ne?"

Rozumná řeč ho uklidnila. Nikdo mě z ničeho neobviní, ujišťoval sám sebe. Musím se jen postarat o to, aby kluk držel jazyk za zuby, o nic víc. Naštěstí aspoň nic neviděl.

"A co se peněz týká, nějaký mám," přerušila jeho úvahy June. "Dost na to, abys je mohl vrátit Daveymu, takže bez obav."

Joey se podíval své ženě do očí. "Nemáš, June. Nemáš vůbec nic, řekl."

Přimhouřila oči. "Jak to myslíš?"

Otřel si zpocenou tvář, jako by tímto gestem přiznával svou porážku. "Vzal jsem ti je. Věděl jsem, že sis je z.ašila, a dneska jsem je vsadil, abych splatil dluhy. Věř mi, že ten kůň byl tutovka."

June ztuhla. "Děláš si srandu? Řekni, že žertuješ," vyhrkla, přestože věděla, že peníze jsou pryč. Navždycky.

"Ty pitomče!" zakřičela. "Vzal jsi naše úspory, tu trošku jistoty, co jsme měli, a vyhodil je sázkou na nějakého podělaného koně? Davey Davidson si teď přijde pro dluh, a ty nemáš prachy? Bude zuřit jako divý. Tři tácy jsou tři tácy, Joeyi. Co tě to hergot napadlo?"

Věděla, že jí neodpoví nebylo co dodat. "Budu muset do zastavárny ke

,strejčkovi a pokusím se zachránit, co se dá. Možná nám půjčí máme dobrou pověst, když

112

máš teď pravidelnou práci. Davey ty peníze musí dostat za každou cenu. Kdyby tě začal považovat za nespolehlivýho, byli bychom všichni v troubě. Bez jeho dobré vůle nejsi nic, Joeyi, a čím dřív ti to dojde, tím lip pro nás."

Ukázala na Debbii. "Ty na sebe hoď kabát a půjdeš se mnou, Jasný? Potřebuju s tím pomoct, nebudu se promenádovat po ulici se tréma hadrama v kabelce sama."

Pak ukázala na Joeye. "Ty se nalož do studené vody a hleď vystřízlivět, než si Davey přijde pro prachy. Něco mu napovídej, zkrátka ho zdrž, dokud se s penězi nevrátíme, jasný? Posloucháš mě?"

Joey přikývl.

June vtrhla do ložnice k Susan a nařídila jí: "Vstaň, oblíkni se a postarej se, aby táta vystřízlivěl. Uvař mu kafe a dej mu něco k jídlu. Přinuť ho, aby něco snědl, aspoň toust, jasný? Slyšelas toho dost, abys pochopila, že jsme všichni v pěkný bryndě. Seber se a možná, podotýkám možná, si za svou pomoc vysloužíš vycházky."

Susan přikývla. Slyšela každé slovo a udělala by cokoliv, aby to, co vyslechla, mohla nějak napravit. Potřebovala se dostat ven víc než kdy jindy. Potřebovala najít Barryho. Joey by ho radši zabil, než by dovolil, aby se o jeho činu někdo dozvěděl. Musím Barryho co nejdřív varovat, umínila si Susan.

Začala se oblékat.

Marcus Stein byl příjemný pán. Měl malou, statnou postavu, mile se usmíval a po svých předcích zdědil smutné hnědé oči.

Každé úterý navštěvoval "svou holčičku" jak říkal Babs , pak si zašel do hospody s kamarády, a teprve potom odcházel s tržbou k synovci Jacobovi. Jacob byl syn jeho sestry, syn, který jemu chyběl. Byl to kluk jaksepatří hezký, silný a přičinlivý. Marcus plánoval, že mu jednou přenechá podnik. Měl pocit, že jej předá do dobrých rukou. Marcusova žena Rita byla po většinu jejich manželského života upoutána na lůžko. Na finančních trzích se sice dalo vydělat, Marcus měl však zisk hlavně z toho, že vystupoval jako lichvář nebo také jako strejček židovské komunity. Půjčoval peníze začínal s nízkými částkami. Teď se jeho obraty pohybovaly kolem tří až pěti tisíc týdně. Život mu připadal prima.

113

Stránka 50

Martina Cole - Dvě ženy

Když se blížil k domku, v němž žila Babs, urovnal si kravatu a ulízl si chomáčky šedivých vlasů. Snažil se zalíbit dokonce i děvčeti, za které si platil.

Ve chvíli, kdy ho srazil k zemi úder železnou tyčí, necítil nic než bolest.

Barry ho ještě pětkrát kopnul do hlavy, protože se chtěl ujistit, že stařík nevstane a nezačne volat o pomoc dřív, než jeho "dobrodinec" zmizí v prachu.

Překvapilo ho, jak to bylo snadné.

Marcus Stein už však nikoho přivolat nemohl. Srdce mu vypovědělo službu ještě předtím, než dopadl na zem.

Barry se ani neobtěžoval zjišťovat, jestli starý pán žije. Prohlédl mu kapsy a sebral mu všechno, co mohl včetně hodinek a prstenu s diamantem. Pak mrtvého odtáhl na hromadu odpadků a přikryl jej prázdnými krabicemi a zbytky jídla. Poté zamířil k domovu. Cestou si vesele pohvizdoval.

Marcuse pustil z hlavy a už si plánoval, jak naloží s kořistí. Rozhodl se, že půjde domů a důkladně si promyslí další životní krok. Krok, který ho přivede do světa Davidsonů a pak snad i Bannermanů.

Život je opravdu prima, když se člověk snaží si ho zpříjemnit, pomyslel si Barry. Byl připraven na všechno a měl v úmyslu vzít si od života všechno, co se dalo.

Na ulici zahlédl June a Debbii. Přešel přes křižovatku a dělal, že je nevidí. S

nimi si ještě užijuaž až, mám přece spoustu času, řekl si v duchu. Usmál se a pokračoval v cestě domů.

Marcus Stein byl mrtev, ale Barry Dalston žil. Žil a kopal kolem sebe. V Barryho případě to platilo doslova.

Kapitola 9

June si uvědomila, že její manžel má velké starosti, a popuzovalo ji to. Joey se dostal do potíží sám, a přitom čekal, až se všechno urovná, aniž by hnul prstem.

Sebral mé úspory a klidně je utratil, pomyslela si trpce. Měla jsem zato, že o nich nemá vůbec tušení. Teď musela June zastavit své zlaté šperky a pokusit se zachránit manželovu takzvanou kariéru.

Davey si naštěstí nepřišel pro peníze dřív, než dorazily domů. Peníze sice sehnaly, ale za neuvěřitelných potíží. .Strýček trval na tom, aby June podepsala půjčku s garancí, že peníze vrátí do jednadvaceti dní. V opačném případě prý požádá Daveyho Davidsona, aby je na ní vymohl. Bylo to téměř legrační Davey tuhle práci obvykle svěřoval právě Joeyovi. Vznikla skutečně trapná situace.

Ovšem ne pro Joeye. June si v duchu posteskla: Manželovi by to po několika panácích nejspíš připadalo ohromně zábavné a rozhodl by se, že zabije každého, kdo by se pokusil jeho dluh vymoct.

Vůbec by si neuvědomil, že někomu jako Davey by to tak legrační připadat nemuselo. Nejspíš by svému muži číslo jedna uštědřil pořádnou lekci extrémně surovou, jak se na člověka s Joeyovou reputací sluší.

Navíc Davey Davidson na rozdíl od ostatních věděl, že Joey Jimmyho nezavraždil.

Joey ovšem naopak věřil tomu, že ho opravdu zabil, protože taková byla jeho mentalita. Uvěřil, že Jimmyho zastřelil. Dokonce všem na potkání vyprávěl, jak si vraždu naplánoval a jak ji provedl.

114

115

Joey cítil, že lidé jeho povídačce věří; v tomto směru věděl, co dělá.

Teď ovšem jako obvykle nechal na June, aby všechno vyřešila a zařídila. Co mě to proboha popadlo se k němu vracet? plísnila se v duchu June.

V hloubi duše však odpověď znala: Bylo to pro ni jednoduché řešení, a kromě toho ji nic lepšího nenapadlo.

June věděla, že neustálé potíže, trable a vzrušení k životu potřebuje. Měla tento pocit už od dětství, časem se pro ni stal nepostradatelným. Pokud nebyla psychicky naprosto vyčerpaná, připadalo jí, že vůbec nežije. Jako by neexistovala. Čím mizernější byl její život, tím svobodněji se cítila. Jako by si všechny ty potíže nashromážděné během dne zasloužila. Byly dokonce chvíle, kdy po vyřešení všech Joeyových problémů schválně provokovala svého muže k násilnostem, aby si udržela hladinu adrenalinu v krvi.

Ve skutečnosti nic jiného než Joeye nechtěla. Byl to podlý a ničemný násilník, ale vstřebal všechno, co mu kdy provedla. Bál se totiž, že by ho jiná žena nechtěla. Tihle dva trápili své okolí i sebe navzájem. To je drželo pohromadě.

Kdyby o tom June někdy přemýšlela, vyděsilo by ji to.

Barry se podíval na Babs a usmál se. Úsměv mu opětovala, protože měla radost ze Stránka 51

Martina Cole - Dvě ženy

dvou tisícovek, které jí dal. Také ji potěšilo, že už po ní nikdo nepůjde. Zatím netušila, že Marcus je po smrti. Stačilo jí, že od Barryho Dalstona dostala peníze, z nichž bude moci zaplatit účty, a ještě jí zbude na zábavu a na něco málo pro dcerku.

Když počítala bankovky, Barry žasl, jakou neúctu mají štětky k penězům, které vydělají. Pro ně to byly snadno získané peníze. Peníze, které inkasovaly od nekonečného zástupu mužů za použití svých těl.

Barry něco takového nemohl pochopit.

"Poslyš, Babs, jestli chceš, mohli bychom si spolu přijít na slušné prachy,"

navrhl.

Zamračila se. "A jak si to představuješ?"

Barry se usmál a mrkl na ni. "Se všema vyjebeme, Babs. Počkám, až si přivedeš kunčafta, a pak ho oberu."

116

Babs začala vrtět hlavou, ještě než stačil domluvit. "Promiň, Barry, ale v žádným případě do toho nejdu," řekla rozhodně. "Jonah by ze mě sedřel kůži už jen kvůli včerejšku. Dík, kámo, ale s tím nechci mít nic společnýho."

Konečnost jejích slov ho zamrzela. "A proč ne? Mohla bys shrábnout majlant."

Přerušila ho. "Včerejší noc byla výjimka. Mohla jsem o to požádat Jonaha, ale vím, že by si peníze nechal pro sebe nebo by zalhal a tvrdil, že u sebe ten kunčaft neměl tolik co obvykle."

Babs trefila hřebík na hlavičku tak přesně, až Barry nad jejím postřehem málem zrudl.

"Od tebe jsem dostala aspoň nějaký procento, Bale," pokračovala. "Přesto do dalšího švindlu nepůjdu. Dělám svou práci, dostanu svý prachy a hotovo. Nemám žádné ambice, jinak bych nebyla šlapka. Dokonce ani nechci pracovat v klubech jako většina holek, protože by mě otravovalo se pořád oblíkat a vadila by mi konkurence. Ale tvý nabídky si fakt cením, dík."

Usmála se, aby zmírnila své odmítnutí, a Barry věděl, že mu nezbude než se s tím smířit.

"Kromě toho by nás Jonah zaživa stáhl kůži z nás obou. Nenech se splést jeho příjemným vystupováním. Je stejný ničema jako všichni pasáci. Musejí bejt takoví."

Barry pokrčil rameny. "Tvoje škoda, Babs. Spousta jiných by mi kvůli takové šanci utrhla ruce."

"Máš jistě pravdu, Barry, a přeju ti hodně štěstí," řekla. "Ještě poslední věc: Kolik jsi mu nakonec štípnul?"

Zazubil se. "To neřeš. Dost na to, co s těmi penězi zamýšlím."

Když od ní po deseti minutách odešel, byl podivně sklíčený. Nejen proto, že ho Babs měla přečteného a poznala, že ji ošidil, ale spíš proto, že to s jakousi samozřejmostí předpokládala.

Celkem vzato měl čtyři tisíce, čtyři hadry, které mohl utratit. Své matce dal stovku. Potěšila ji neptala se, kde k penězům přišel.

Teď nastal čas k uskutečnění Barryho plánu. Chlapec cítil, že je trochu nervózní. Předchozí noc nespal, ale skutečnost, že přepadl zezadu staříka, ho nijak netrápila. Vražda pro něho nic neznamenala, byla to jen práce. Nemohl spát kvůli tomu, že se schylovalo k rozho

117

dující akci: Věděl, že svým počinem buď uskuteční své sny, nebo před sebou navždy přibouchne dveře a získá nepřátele na celý život.

Pak si uvědomil, že nepřátele si nadělá tak či onak. Pokud ovšem všechno vyjde, budu na své nepřátele dohlížet, uvažoval.

Zamířil k baru Victory na Bethnal Green, protože věděl, že tam Joeye dopoledne najde. Celý zpocený zaklepal na těžké dřevěné dveře. Cítil, jak mu pot stéká z podpaží, a snažil se uklidnit. V horní části dveří se otevřelo kukátko. "Co chceš?" ozvalo se příkře.

Barry se zhluboka nadechl a odpověděl klidným hlasem: "Potřebuju se setkat s Joeyem McNamarou. Vyřiďte mu, že je to důležité."

"A kdo jsi?" zeptal se opět hlas.

Bány si povzdechl. "To je fuk, je to soukromá věc. Jen mu vyřiďte, že ho tu někdo shání, jasný?"

Víčko se opět zaklaplo a Barryho znovu přepadla nejistota. Joey se může rozhodnout, že mě zabije, uvažoval. Nepatřím koneckonců k jeho oblíbencům. Mohl by mě chraň Bůh i okrást. Najednou byl moc rád, že peníze neměl s sebou.

Nechali ho čekat asi pět minut, přestože mu to připadalo jako celé hodiny. Byl propocený skrz naskrz.

Stránka 52

Martina Cole - Dvě ženy

Srdce mu bušilo jako o závod a nohy se mu strachem podlomily. Pomalu začínal litovat, že se do toho pustil. Dokonce ho napadlo, jestli se z baru nedá vyplížit a na celý byznys zapomenout. Náhle se však dveře otevřely a přeď ním stál Joey.

Joey přimhouřil oči a pak nasadil vzteklou grimasu. "Co tu k čertu chceš?"

Chlápek u dveří se zasmál. "Mám ho odsud vyrazit, Joeyi?"

Joey přistoupil blíž a Barry v té chvíli pochopil, proč se lidi Joeye McNamary tolik bojí. Dokázal je zastrašit svým postojem a gesty.

"Ne, Coline, toho zmetka vyrazím sám," odpověděl Joey.

Barry zvedl ruce, jako by se chtěl bránit, přestože se zatím nic nedělo.

"Klídek, Joeyi," řekl příchozí. "Myslím, že mám něco, co tě bude zajímat. Jen ti chci složit poklonu. Obral jsem jednoho chlápka a nesu ti poďíl. Nic víc, nic míň."

118

Joey vykulil oči a nevěřícně se zeptal: "Co to blábolíš? Myslíš to vážně?"

Otočil se k ďveřníkovi a zasmál se. "Slyšels to, Coline? Oslovil mě chodící slovník." Mohutný chlapík se nahlas rozesmál. "No, tak mu vytrhni obsah,"

navrhl.

Barry jen se strachem poslouchal.

Joey ho začal ne právě jemně vystrkovat na ulici. Na ulici a mezi lidi. Pokud si nedám pozor, uvidí mě bitého jako žito, prolétlo Barrymu hlavou.

"Hele, Joeyi, jak jsem řekl, šlohnul jsem nějaký peníze a nesu ti pětadvacet procent. Bylo mi řečeno, zeje to nutný. Prý to musejí dělat všichni. Vím, že mě nemáš v lásce, ale tohle je byznys."

Joey se zastavil a nehnul ani brvou. "Kolik máš?" zeptal se.

Barry spoléhal na to, že peníze byly pro Joeye vždycky důležité.

"Čtyři tácy," odpověděl. "Včera v noci jsem je ukraďl jednomu chlápkovi."

Nebyl si jistý, jestli má Joeyovi říct pravdu, nakonec ale usouďil, že by asi měl.

Uďělal na Joeye dojem.

"Čtyři tácy? Jak se ti to podařilo, sladký Jime? Naučila tě snad má dcera tátovy obchodní praktiky? I s tím ostatním? Vím, že ses schovával v domě my mámy, hochu. Vím všecko Debbie tě práskla. Myslím, že abych zůstal hodný, bude tě to stát celé čtyři tisícovky."

Barry poznal, že nastal klíčový okamžik.

"Byl jsem tam, to přiznávám, Joeyi.," začal. Joeyova pěst ho zasáhla ďo braďy, ale protože ránu čekal, zůstal na nohou.

"On si se mnou pohrává, co, Coline?" otočil se Joey na svého společníka. Vzápětí mu naříďil: "Běž ďovnitř, tohle je soukromé! Roďinná záležitost."

Colin zmizel. "Tak cos tam slyšel?" obrátil se Joey opět na Barryho. "Táta dával dceři výprask, uštědřoval jí lekci," ďoďal.

Barry přikývl. "Jistě. Co jiného?" Mračil se, jako by netušil, o čem Joey mluví.

Dobře věďěli, že to je jen ďivaďýlko, ale v té chvíli na tom nezáleželo.

119

Barry vytáhl balíček cigaret a nabídl Joeyovi. Oba si mlčky zapálili. Věděli, že jde o akt usmíření. Oba, i když každý po svém, pochopili, že uzavřou neobvyklou dohodu, ačkoliv ani jeden z nich netušil, kam povede.

"Tak kde jsou ty my tácy, hochu?" utrousil Joey.

, Jsou k dispozici, kdykoliv budeš chtít."

Joey přikývl. "Bude to spíš dřív než později, kámo. Od koho jsou? Doufám, že od nikoho, u koho by mi to vadilo."

Barry zavrtěl hlavou. "Včera v noci jsem okradl jednoho strejce, lichváře.

Nějakého Marcuse. Dostal jsem ho, když byl na cestě k jisté šlapce. Sbalil jsem šest táců dva pro tu šlapku, tři pro sebe a jeden pro tebe. Mám v úmyslu to dělat pravidelně. Už jsem si zajistil kontakty."

Oba věděli, že si Barry vymýšlí.

Joey zhluboka potáhl z cigarety. "A co prachy ty děvky?" prohodil. "Dluží mi pět stovek." Barry na chvíli znejistěl, ale pak uviděl Joeyův úsměv.

, Ať jde ta děvka do háje. Jak říkával můj starý táta: Litr je litr," poznamenal Joey velkomyslně.

Byl radostí bez sebe. Podařilo se mu sehnat tisícovku, kterou dlužil strejčkovi.

Zbývalo už sehnat jen dvě.

"Vlastně pro tebe mám taky kšeft, jestli máš zájem," pokračoval Joey.

Barry přikývl tak vehementně, že mu málem upadla hlava.

, Jestli rád odrovnáváš tyhle strejčky, jednoho bych pro tebe měl. Pojď si dát panáka! Promluvíme si, co ty na to?"

Stránka 53

Martina Cole - Dvě ženy

Když si Barry uvědomil, že zůstal naživu a ještě si v jednom dni zajistil všechno, po čem kdy toužil, připadal si jako Bůh. Když ho pak Joey cestou do hospody Victory objal kolem ramen, Barry se dmul pýchou. Nikdy by ho nenapadlo, že získá přístup na takové místo.

Teď už potřeboval jen Susan.

Vraždění Barryho vůbec neznepokojovalo. Mého otce přece také zavraždili, říkal si. Ve světě jemu podobných lidí nešlo o nic víc než o riziko povolání. Když člověk musel, prostě se jen chopil naskytnuté příležitosti.

Joey chtěl odkráglovat dalšího strejčka z naprosto sobeckých důvodů. Když umře chlap, kterému dlužím tři tisíce, padnou s ním i všechny moje dluhy, usoudil.

Šlo jen o další nepsané právo tohoto rajónu.

Joey dokonce nabyl přesvědčení, že Susan má lepší vkus na chlapy, než si zprvu myslel. Tohohle hocha bych mohl mít rád, uvažoval, ovšem za předpokladu, že půjde na porážku jako jehně. Joey si neviděl dál než na špičku nosu, a proto ho zajímalo jen to, že Barryho použije a nechá zašít.

Barry se měl stát vykonavatelem násilného činu nebo loupeže. Joey zase chtěl být jedničkou ve zločinecké komunitě a zároveň vydělat na hloupých lidech, kteří si ho nenajali, aby nad nimi držel ochrannou ruku. Přesně tohle jim hodlal za příslušný obnos nabídnout po prvním napadení.

Davey Davidson mě bude mít rád kvůli tomuhle mladému muži, zvažoval Joey. Život má někdy zvláštní způsoby, jak z vás udělá boháče. To mu kdysi tvrdil jeho otec a Joey teď pochopil, co tím myslel.

June se podívala na Susan a povzdechla si. Její dcera vypadala lip než kdy jindy. Podlitiny z jejího těla zmizely a zhubla, takže vypadala docela přitažlivě. Blízký vztah, který matka s dcerou mezi sebou kdysi měly, byl však nadobro pryč.

June na svou dceru žárlila a užírala se, zeji nechránila tak, jak by to udělala každá správná matka. Jenže jak by mohla? V tomto směru neměla žádný vzor.

Juniiny mateřské instinkty zvolna vadly, až zahynuly docela.

Namlouvala si, že Joey své dceři nijak neublížil Bože, vždyť já bych skočila po Barrym taky, kdybych mohla, povzdechla si June, takže oč vlastně jde? Joey přísahal, že vlastně nic neudělal, a já jsem se rozhodla mu věřit, ať už byla pravda jakákoli. Řekl, že má přece mé. Co by mohl chtít od té ošklivé káči? Ve svém postavení mohl klidně sbalit nějakou místní ženskou.

Susan dělala potíže odmalička, jenže teď, když vyrostla, musela čelit následkům svých činů. Útok na matku byl zneuctěním, a proto musela dostat lekci, ujišťovala se June.

120

121

"Máš už oškrábané brambory?" začala June.

Susan přikývla a začala z dřezu uklízet slupky.

"Už jsi je rozkrájela?"

Dcera znovu přikývla, umyla dřez a opláchla odkapávač. Junii rozčílila Susanina svěšená ramena, ale zároveň nad dívkou pocítila lítost. Nalila si dalšího panáka a hodila jej do sebe.

Ve dveřích do bytu se objevila Ivy a June po zaslechnutí tchynina zvučného hlasu v duchu zaklela.

"To jsem jen já. Napadlo mě, že se skočím podívat na svou rodinu."

Když vešla do kuchyně, Susan jí kývla na pozdrav a June nepříjemným tónem řekla:

"Co chceš?"

Ivy si jí nevšímala a dala vařit punč. Jakmile uviděla láhev whisky, hned si vzpomněla, zeje nachlazená.

Ivy trpěla nachlazením snad už od narození.

Nikdo nepromluvil. Když se začala vařit voda, nalila Ivy obsah konvičky do hrnku. Pak si sedla za stůl a čekala, až June svolí, aby si do čaje nalila pořádnou štamprli whisky.

"Byla jsem na trhu," utrousila. "A víš, co se stalo? Včera v noci našli Marcuse Steina mrtvého. Nějaký zloděj ho ubil k smrti. Kam ten svět spěje? Na Žida to byl milý chlap. Vzpomínám si, že během války sehnal každý ženský pár babek, když měla starýho pryč. Vlastní děti neměl, tak měl aspoň rád děcka ostatních.

Oblíbil si kluka svý sestry. Ten teď bude nejspíš o pár táců bohatší. Takový strejček asi za vraždu stál. Nosívaj u sebe dost prachů."

June ji poslouchala se smutkem v duši. Sama Marcuse kdysi využila. Včera v noci za ním nešla pro peníze jen proto, že mu zůstala něco dlužná. Jen díky Joeyově Stránka 54

Martina Cole - Dvě ženy

pověsti na ní ten dluh nevymáhal. Na rozdíl od ostatních strejčků nebyl pod ochranou Davidsonů, a tak ho občas okradli.

"Chudák! Byl vždycky milej, Ivy," řekla June. "Nikdy se tě nesnažil přimět splatit dluh za protislužbu. Většina z nich to dělá. Vzpomínáš na starýho Isaaca? Byl to pěknej sprosťák."

Ivy přikývla a oči jí plály zlobou. "Víš, kdo byla jeho nejlepší zákaznice, ne?

Mary Hansonová. Bože, ta nás dokázala rozesmát! Všem nám líčila, co s ní dělal, i podrobnosti. Její starej o tom věděl,

a dokonce ji v tom podporoval. Dlužila Isaakovi majlant, když umřel. Všichni jsme si dělali srandu, že jí něco odkáže v poslední vůli a taky že jo. Odkázal jí náramek, který mu dala před lety do zástavy její matka. Není to ujeté?"

June se rozchechtala., Já se na něj pamatuju," řekla.

Ivy se přestala smát. "To není možný, June!"

Dolila oběma whisky a zvesela řekla: "Jeden nikdy neví, Ivy, že? Aspoň budeš mít o čem přemejšlet o dlouhých zimních večerech, až budeš sama na lůžku."

Susan jen obrátila oči v sloup. Pak vyhlédla z okna do zahrad. Vyděsila se jako nikdy v životě. "Mami! Mami, pojďse podívat!"

June šla k dceři. "Co je zas, Susan? Začínáš bejt fakt otravná, už jsi jako tvoje babka."

Ivy se šla podívat také.

"Krucinál, co tam ti dva dělají?" žasla, když uviděla svého syna kráčet se Susaniným přítelem přes trávník.

June se zasmála. "Jo mimochodem, Joey ví, že Bány byl ty noci, co dal Susan za vyučenou, u tebe. Dneska si dej před svým milovaným chlapečkem bacha, Ivy.

Pověsí tě za uši do průvanu."

Ivy se zděsila.

Oba muži zmizeli z dohledu a po chvíli bylo slyšet, jak vystupují po schodech k domu. Všem třem ženám se naráz zatajil dech. Pak to zaslechly a všechny se na sebe nechápavě podívaly: Ti dva si zpívali. A zpívali nahlas. Po celém činžáku se ozývalo Im ForeverBlowing Bubbles,jak. se vzájemně snažili přeřvat jeden druhého.

Došli až ke vchodu do bytu a zaslechli, jak Maud odvedle zařičela: "Hlasitěji by to nešlo, Joeyi?"

Joey s Barrym tam stáli, zubili se jako pitomci a řvali na celé kolo.

"No tohle jsem fakt ještě neviděla," prohlásila June užasle.

Susan odběhla do ložnice, aby se upravila. Nechápala, co se stalo. Hlavní však bylo, že Barry šel k nim domů. Hořela vzrušením, nedočkavostí a radostí.

Vstupní dveře se otevřely a oba muži vpadli do chodby.

"Junie, nalij mně a tady mému příteli panáka a dej nám ňákou baštu. V tomhle pořadí, prosím."

122

123

June se podívala na svého muže, jako by ho v životě neviděla, a usmála se. Joey vytáhl z kapsy tisíc liber a hodil jí je, až se bankovky rozlétly po celé kuchyni.

"Je to tisícovka a bude jich víc. Strč šije do zásuvky a schovej je před chtivýma rukama."

"To je to poslední místo, kam bys je teda měl dát," řekla zvesela, ale jízlivě Ivy.

Joey se otočil na matku. "Ty sklapni! Ještě pořád jsi na my černý listině." Pak ji objal. "Mou mámu znáš, ne? Ušmudlaná, smradlavá, plná pavučin, ale na děti je hodná."

Barry se rozchechtal a ostatní se přidali. Ivy se navzdory urážce výborně bavila. Dostala signál, zejí syn prominul.

"Vajíčka, opékané brambory, rajčata a něco dobrýho k pití, June, fofrem. Pro mě a pro mého nového obchodního partnera." Joey se kolem sebe rozhlédl. "Kdepak máme naši Susan?"

"Upravuje se, aby se na ni dalo koukat," odtušila June.

Zazubil se. "Sakra, tolik času zas nemáme, v sedm musíme jít."

Všichni se rozesmáli. Obzvlášť Ivy a June. Barry se zasmál také, ale nijak srdečně.

"Běž do ložnice, synu, a přitáhni ji sem. Jakmile se s ženskou oženíš, začne vypadat hůř než příšery z horroru. Znám to. Podívej se na June. Někdo se mě ptal, jestli bych ji nezapůjčil jako strašáka k plašení vran."

Stránka 55

Martina Cole - Dvě ženy

Ivy se rozchechtala, ale June to vůbec nepřipadalo směšné. Dala to najevo našpulením rtů. "To je fakt moc směšný, Joeyi," řekla jízlivě. "Jakými dalšími veselými kousky nás obdaříš? Padneš na zem mrtvý?"

Podíval se ke stropu s předstíranou hrůzou v očích. "Právě jsem naštval někoho, koho musím poslouchat. Vajíčka i brambory teď budou jako beton!"

June se ušklíbla. "Běžte do obýváku a my vám přineseme něco, co vstřebá ten alkohol, jasný?"

"Bůh je mi svědkem, že to potřebují, June. Pomůžu ti," navrhla Ivy.

Susan pak vyšla z ložnice a Barry se na ni usmál. Joey pocítil záblesk žárlivosti, ale musel ji potlačit. Když budu dost chytrý, dostanu svoje, myslel si. Nikdo vůbec netuší, jaký jsem filuta. Vlivem alkoholu začal Joey ztrácet stabilitu, a proto usoudil, že si musí sednout.

Odklopýtal do pokoje a svalil se na pohovku.

Susan vypadala lip, než Barry čekal. Byla štíhlejší, což ještě zdůraznilo její hlavní přednost. Barry měl radost, že Joeye přiměl, aby jí dal pokoj. Říkal si, že naposled se bude smát on.

Susan si všimla, jak je matka bedlivě pozoruje, a v hloubi duše doufala, že Barry neudělá nic, co by zapříčinilo nějaké matčiny námitky.

Nemohl tušit, jak je život rodinky McNamarů ošidný. Joeyova nálada se mohla ve zlomku vteřiny změnit a pak by byl schopen Barryho bez okolků vyhodit z bytu.

Podobné věci se stávaly už dřív a Susan mohla jen doufat, že k nim nedojde právě dnes.

"No není to fajn kluk, June?" řekla Ivy nostalgicky a June si odfrkla:

"Je stejný jako Joey, ale ta hloupá husa to nevidí." Odešla do kuchyně. Dcera jí vadila. Ze Susan vyrůstalo čertovo kvítko. June jí záviděla mládí. Toužila být mladá jako Susan a zároveň mít všechny své životní zkušenosti. Kvůli Susanině rozzářeným očím a blaženému výrazu si připadala stará a unavená.

"Mně osobně se mladý Barry líbí," pokračovala June po chvíli. "Myslím, že je to milý kluk. Pro tu naši madam je až moc dobrý. U Debbie bych to pochopila. Jenže Deb, mému srdíčku, chybí ty přednosti, které chlapy k Susan tolik přitahují.

Myslím, že nemusím říkat nahlas, oč jde, že?"

Ivy moudře pokyvovala hlavou. "Po prvním děcku je bude mít po kolena a po druhém až po kotníky!" konstatovala na adresu mladší vnučky.

Tohle June zvedlo náladu. Rozesmála se. "Barry by si jich teda měl rychle užít, než je bude muset honit po celé posteli!"

Ani jedné z žen nedošlo, že Susan bylo teprve čtrnáct, takže mluvit o sexu či o dětech bylo více než předčasné.

Obě však věděly, jak to chodí. Žily tak odjakživa a mohly si být jisté, že do jejich smrti se to rozhodně nezmění. Sex byl motorem světa těchto lidí, sloužil jim k pobavení. Byl zdarma, působil jim potěšení, a někdy také dával ženám velkou moc.

125

124

Protože Susan vypadala starší, jednali s ní jako s dospělou. Ve srovnání s ostatními zažila a viděla tolik, jako by byla mnohem starší. June ani Ivy neviděly na svém chování k děvčatům nic špatného. Podle nich už Susan i Debbie byly ženy. Od Susan se čekalo, že se vzhledem k předčasné vyspělosti naučí všechno dřív. Ani jednu z žen nenapadlo, že právě její vyspělá postava by měla být dostatečným důvodem, proč dívku před muži chránit. Připadalo jim normální vyrůst a začít využívat svého těla, protože obě dělaly totéž. Nepomýšlely na nějaký emoční vývoj ten se ocitl mimo jejich chápání. Předpokládaly, že Susan všemu rozumí, protože před ní nic neskrývaly. Ona však nerozuměla. Barrymu dovolila všechno jen proto, že si ho chtěla udržet. Celý život se neučila nic jiného.

Dokonce od něho nečekala ani věrnost, protože s ní neměla zkušenosti.

Při přípravě jídla si obě ženy povídaly o starých časech a vzpomínaly na své mládí. Susan se stala obětí lhostejných a lehkomyslných lidí. Lidí, kteří žili ze dne na den.

Barry se snažil Susan políbit, ale dívka byla nervózní z otce.

"No tak, Susan. Snad jsem tím vším neprošel jen tak pro nic za nic." Jeho skotský prízvuk jí připadal sexy stejně jako všechno, co Barry řekl.

"Táta je za dveřmi, a jestli sem přijde, zjeví se," upozornila.

Barry se zazubil. "On sem nepřijde, zlato. Tak vytáhneš si ten svetřík ze sukně, nebo si mám najít někoho, kdo je poddajnější?" Řekl to sice v žertu, nicméně z Stránka 56

Martina Cole - Dvě ženy

jeho slov čišela hrozba. Pevně jí stiskl ňadra. "Stýskalo se mi po nich, Susan.

Ostatní holky tam ve srovnání s tebou nemají vůbec nic."

Jak ji hřály jeho poklony!

Pevněji políbil na rty. "Tvůj otec mi zobe z ruky, takže si přestaň dělat starosti, děvče."

Susan mu vlepila polibek, jaký dávají mladé, prvně zamilované dívky.

Barry věděl, že ji vzrušuje. Bohužel však i to, že ona ze sexu nic nemá a nikdy mít nebude. Očekávala, že on v něm bude mít vždy vůdčí roli, sama se soustřeďovala jen na to, aby byl její miláček spokojený.

"Budeš jen moje, slyšíš, co ti říkám? Nikdo se k tobě nesmí ani přiblížit,"

hrozil.

Díval se Susan do očí a ona z jeho pohledu vyčetla, že tím mínil jejího otce. S

vážnou tváří přikývla.

"Už nikdo jiný, Barry, slibuju," omlouvala se, jak to ostatně dělala i ve svém dalším životě. Neřekla mu, že si ji otec vzal bez ohledu na to, jestli chtěla, nebo ne. Nevysvětlovala mu, že nemělo smysl se otci bránit. Mohl ji klidně přizabít. Proto se rozhodla, že vyhoví tu a tam oběma, aby dostala to, co chtěla: Barryho Dalstona.

Byl pro ni jako svatý, jako maják, který ji měl vést. Barry se nemusí dozvědět, co mi otec dělá, protože mu to nepovím, umiňovala si. Věděla, že otec s tím nikdy nepřestane. On totiž přestat nechtěl.

Pro Barryho Dalstona by však udělala všechno. Myslela si totiž, že Barry za to stojí. A co víc: milovala ho. Celým srdcem ho milovala. Měla k tomu ovšem jen málo důvodů: byl na ni milý, byl hezký a všichni vrstevníci ho respektovali.

Byl to lump k pohledání, zločinec a proutník. Jenže Susan připadalo, že chozením s Báným získala jistou úctu.

Neviděla v něm mladší verzi Joeye, mladého a sobeckého ničemu s výbušnou povahou, zbabělce, který obíral lidi a snažil se jimi manipulovat zastrašováním.

Viděla jen hezkého kluka, kterému na ní svým způsobem záleželo. Pro Susan McNamarovou to bylo víc než dost.

Když ji nadzvedl a opřel o zeď, aby do ní mohl vniknout, zavřela oči a představila si, že jsou v útulném malém bytě s hezkým nábytkem a s pěknými dětmi.

Ve chvíli, kdy do ní vnikl, sebou trhla a pohladila ho v týle. Tohle malé pohlazení ho zřejmě povzbudilo, protože téměř okamžitě dosáhl vyvrcholení. Klesl na ni a ona mezi stehny ucítila teplo. Jeho semeno jí začalo stékat po nohou.

Barry se na ni podíval a usmál se. Políbil ji na rty a kousl ji, až uškubla.

Pochopila, že ji tím chtěl označkovat otec měl vzít na vědomí, koho Susan opravdu chce. Na chvíli ji to zamrzelo, ale on si přivinul její hlavu k hrudi a šeptl: "Miluju tě, Sue."

127

126

Samou radostí málem vykřikla: "Já tě taky miluju, Barry, víc než všechny na světě."

Něžně ji dloubl prstem do tváře. "To doufám, holka, protože jinak bych s tebou zatočil."

Když se od ní odtáhl, aby se upravil, pozorovala ho. Byl pro ni jako bůh a ona se vedle něho cítila jako bohyně. Od širokých ramen po úžasné oči byl vším, co si mladé děvče mohlo přát.

Obzvlášť děvče z takového prostředí, v němž vyrůstala Susan. Celá zářila. Její tvář se zdála skoro hezká a pleť se jí leskla. Kypěla zdravím a vitalitou.

Všimla si toho jak June, tak Ivy. Joey tuto změnu zaregistroval na první pohled a rozhodl se, že bude mladou dvojici podporovat.

Tenhle mladík pro mě bude krást, vezme na sebe riziko a odvede práci, říkal si Joey. Pochopil, že příležitost v podobě Barryho Dalstona přichází jen jednou, nanejvýš dvakrát za život. Jestli všechno klapne, odsedí si za mě trest Barry Dalston. Pak si najdu jiného poskoka, ušklíbl se v duchu.

Usmál se na ty dvě hrdličky, ale když si všiml Susaniných oteklých rtů, úsměv mu povadl. Pak ale usoudil, že na domluvy bude dost času. Momentálně chtěl jen peníze.

Spoustu peněz.

A zdálo se, že mladý Barry mu je poskytne.

June se poprvé po dlouhých týdnech na dceru usmála a Susan jí za to byla vděčná.

Nechtěla, aby Barry pochopil, jak se v téhle rodině věci mají.

Stránka 57

Martina Cole - Dvě ženy

Když Ivy kladla Barrymu na talíř další smažené vejce, vzhlédl a usmál se na ni.

Pak začal vyprávět o svém zesnulém otci a všichni se na správných místech zasmáli. Susan se při jeho vyprávění dmula pýchou.

Barry mi stál za všechnu tu bolest, kterou jsem musela v posledních týdnech snést, konstatovala v duchu. Věděla to naprosto jistě.

Susan McNamarová byla koneckonců zamilovaná.

Kapitola 10

"Ach, mami, vypadáš skvěle! Fakt skvěle." June se opájela dceřinou chválou. Byla teď ráda, že poslechla Susan, a ne Debbii. Světle modrý kostýmek udělal s její postavou učiněné divy a podtrhl barvu jejích očí. Takový kostým nosily opravdové dámy, jejichž fotografie June vídala na stránkách časopisů. Pořídila si k němu klobouček stejné barvy. Měl malý závoj, takže Junie působila jako záhadná a zajímavá žena. Poprvé v životě se cítila báječně.

Debbie si povzdechla: "No, mně by se víc líbil kalhotový kostým, ale tohle vypadá fakt hezky, mami. Abych řekla pravdu, vypadáš na nás až moc nóbl."

June si jejího tlachání nevšímala. Z Debbie se klubala jízlivá ženská a začínala lézt Junii na nervy.

"Snad si na sebe nevezmeš tohle, Deb?" řekla Susan. "Co je na tom špatnýho?"

bránila se sestra. Susan zavrtěla smutně hlavou. "Co dobrýho? Vypadáš jako děvka. Obleč si šaty, které jsem ti koupila. Chci, aby dnešní den vyšel na fotkách dobře. Prosím, Deb. Udělej to pro mě."

"Jdi se vycpat, Susan. Nebudu tam stepovat v citrónových šatech s krátkým rukávem. Nikdy si je na sebe nevezmu. Všechny kámošky by se mi smály."

"Vezmeš, Debbie, nebo nepůjdeš nikam," ozvala se June. Nikdo nebyl matčinými slovy překvapen víc než Debbie.

"Susan má pravdu, tyhle šaty jsou elegantní, a ty si je oblečeš," pokračovala.

"Taky tam nepůjdeš takhle zmalovaná. Jdeme na svatbu do kostela, ne na diskotéku."

128

129

Debbie si zhluboka povzdechla.

Podívala se na sebe do zrcadla. Měla na sobě černé přiléhavé šaty a boty na vysokém klínu. Krátké obtloustlé nohy ukazovala až ke stehnům a vypadala směšně.

Nalíčená byla jako obvykle neodborně, a hlavně příliš. Móda byla pro Debbii nesmírně důležitá, bez ohledu na to, jestli jí nejnovější výstřelky slušely nebo nikoliv.

"Už ti to nebudu vopakovat," křikla June. "Vykoupej se a převlíkni, ty špinavá couro!"

Debbie zuřila. "Jak jsem se mohla vykoupat, když tam naše tlusťoška strašila už od rána?"

Susan s June se zasmály. "Nech toho, Deb, mytí nikdy nepatřilo k tvým oblíbeným návykům, že?" pozlobila ji Susan.

"Proč sakra nemůžeš mluvit normálně jako my?" odsekla Debbie a rázně vypochodovala z místnosti.

June si povzdechla., Je děsná, pořád se musí hádat. Fakt nevím, po kom to má."

Susan zvedla obočí, ale neříkala nic. Chtěla, aby její svatební den proběhl bez potíží.

"Máš moc hezké vlasy, Susan. Ale tys měla vlasy vždycky pěkné, už jako dítě."

Juniina šestnáctiletá dcera se kvůli pokročilému těhotenství nemotorně otočila v křesle a usmála se.

"Jsem ráda, že jsem měla aspoň nějaké klady, mami. Moje postava má daleko ke kráse."

Susan se nechala nalíčit u kosmetičky a vlasy si dala upravit u kadeřníka. Měla je vyčesané nahoru a tváře jí lemovaly kudrlinky. Její závoj zdobily papírové květy, pleť se jí leskla. Byla skoro krásná.

June na ni chvíli zírala. "Škoda, že se Barry nedostal z vězení dřív,"

zalitovala. "Už jsi hodně kulatá, děvče. To břicho už neschováš."

Susan si ho šťastně pohladila. "Já ho vlastně ani nechci skrývat, mami. Barry ho má rád. Každý den mi ho líbá."

Pak vešla Ivy. Měla na sobě zelenkavé šaty s kabátkem, slamák a světlé rukavičky. Vypadala veskrze jako matka nevěstina otce.

130

"Venku je děsné vedro, holky!" zvolala. "Jaký báječný den na svatbu! Máš hezké Stránka 58

Martina Cole - Dvě ženy

vlasy, Susan, vypadáš fakt dobře."

Vnučka se na ni usmála: "Ty taky." Věděla, že babička se komplimentů nemůže dočkat.

"Sakra, Ivy, vezmi si zuby!" zavelela June. "Bez nich tvůj ksicht vypadá jako zřícené brouzdaliště!"

"Nech si to, June," namítla babička. "Až budu hotová, tak si je vezmu. Tyhle nové bolí jako čert. Krvácejí mi z nich dásně."

Ivyiny zuby se pravidelně stávaly jablkem sváru, a všichni se proto tomuto tématu pokud možno vyhýbali.

"Kde jsou chlapi? Byl je někdo zkontrolovat?" supěla June. "Vypadli včera v devět ráno a čert ví, kde jim je konec. Doufám, že se stihnou připravit a že Barry bude ve stavu, aby zvládl svůj part koneckonců právě on a jeho matka naléhali, aby se svatba konala v kostele. Skotští katolíci v rodině, pro pláč Boží! Přitom je to největší zloděj na tyhle straně řeky. No jo, proto si ho Bannermanové tak oblíbili všichni jsou náboženští fanatici."

Susan si povzdechla. "Svatbu v kostele chtěla jen Barryho máma a já se rozhodla, že to tak bude lepší. Připadá mi vhodnější vzít se i před Bohem."

June rozvážně zavrtěla hlavou. "Jenže provdat se a pak bejt celej život uvázaná doma je hloupost, děvče, to mi věř. Už teď ti zahýbá, jedná s tebou jako s nulou, a co je horší nedává ti ani moc peněz. Co z té svatby vlastně získáš., teda kromě jiného příjmení?"

Ivy se zatvářila otráveně. "Získá to stejný, co máš ty: chlapa,"

odsekla.,.Někoho, kdo se o ni a o děcka bude starat. Sklapneš už teď laskavě a přestaneš plácat blbosti? Řekla bych, že žárlíš."

"Žárlím? A na co? Ty bys mě rozesmála. Vím přesně, jaký život ji čeká, a ty to víš jakbysmet."

June vyběhla z pokoje a Susan položila hlavu babičce na hruď. , Je už od rána nějaká rozladěná, nevšímej si jí, Ivy," řekla.

Babička přikývla. "Vzpomněla si na vlastní svatbu a uvědomila si, že už je za zenitem. To ji žere."

"Možná, ale dneska do ní nerýpej, chci, aby všecko proběhlo v klidu," odtušila vnučka.

"Sbalila jsi prima chlapa. Doufám, že si to uvědomuješ, Sue. Vsadím se, zeje dobrej v posteli, co?" zalaškovala Ivy.

131

Susan se musela zasmát. "Ty jsi fakt hrozná."

"No, v těchhle šatech možná někoho sbalím i já. Kdo ví?" rozchechtala se teď stařena a Susan s ní. "Jak to vypadá s domem?"

Ivy byla celá pryč, že mladí už dostali obecní dům. Přidělili jim ho, protože Barry několika tisícovkami podplatil příslušného úředníka. Dům byl pěkný a od Ivy co by kamenem dohodil. O to větší z toho měla babička radost.

"Už ho vymalovali a nastěhovali nábytek. Je moc hezký. Barry dokonce sehnal někoho, kdo nám pokope zahradu. A víš co? Koupil vysavač a pračku."

Susanina babička šťastně vzdychla: "Ty máš ale štěstí, holka. Barry to dotáhne daleko, tomu věř."

, Já ho opravdu miluju."

Ivy souhlasně zamručela. "No jistěže. Copak není k pomilování? Je to pořádný chlap. Kéž bych dneska v noci byla na tvém místě! Od ty doby, co starý umřel, jsem to neměla." Znovu se rozchechtala.

June se vrátila do pokoje s lahví šampaňského a se skleničkami. "Pojdte se napít. Nechal ho tu včera Barry. Máš se prý trochu ožrat, Sue, abys měla lepší náladu."

Pozvedly číše a napily se vychlazeného sektu. Susan vyprázdnila celou skleničku naráz a zasmála se. Zdálo se jí, že tohle je ten nejšťastnější den v jejím životě. Za pár hodin ze mě bude žena Barryho Dalstona, prolétlo jí hlavou. Už se nemohla dočkat.

Barry pootevřel oči a rychle je zase přivřel. V ústech zaznamenal sucho a víčka nemohl otevřít měl pocit, jako by mu je někdo přilepil k sobě. Páchl alkoholem a potem tak silně, až mu slzely oči. Díky slzám však víčka nakonec povolila.

Podle tapet poznal, že je v novém domě, v nové ložnici, kterou měl sdílet se Susan.

Zaregistroval, že se za ním něco pohnulo. Otočil se. Po jeho bocích ležely jakési ženské a Joey chrápal v nohách postele.

Barry si matně začal vzpomínat na bujarý včerejší večer. Před očima měl striptýzový klub, pak hernu a bordel v Paddingtonu. Cítil, jak se mu do krku derou žaludeční šťávy, ale spolkl je.

Stránka 59

Martina Cole - Dvě ženy

Hlava mu třeštila a tvář ho pobolívala. Pak si vzpomněl na rvačku. Posadil se, a tvář ho rozbolela ještě víc. Cítil, že má oteklé rty, a pod okem tušil monokl.

Jestli nebudu před knězem vypadat slušně, matka mě zabije, napadlo ho.

Joey se pohnul a pomalu se posadil. Oči měl podlité krví, ale jeho tvář nenesla žádné stopy včerejší rvačky.

"Dobrý?" oslovil Barryho jako obvykle.

Jak to sakra vypadáme, Joeyi? Ženský mě zabijou moje matka, Susan i June.

Všecky."

Joey pokrčil rameny a přejel jedné z ženských po noze, aby ji probudil. "No tak vstávat, vypadněte," houkl.

"Kde jsme sakra přišli k těmhle dvěma starým ochechulím?" řekl Barry rozmrzele.

Jedna z nich otevřela oko a hlasem, který by rozbil beton, ostře namítla: "Včera v noci sis, chlapečku, nestěžoval."

Vykopl ji z postele, až upadla na zem. "Včera v noci jsem byl taky úplně namol, zlato. Proto jsem si nestěžoval. Kdo normální by vás dvě šukal za střízlivá?"

Žena vstala a rozhořčeně řekla: "To stejný platí i o tobě, kámo."

"Padej odsud a to svý dvojče vezmi s sebou." vybafl. "Předpokládám, že jste příbuzné, protože žádní další dva lidi nemůžou být čirou náhodou tak oškliví."

Když Joey viděl ženin rozzuřený obličej, zasmál se. Barry se přidal.

, Ještě nám dlužíte prachy," protestovala žena.

Barry vyskočil z postele, až sebou nešťastnice trhla. "Chceš mi říct, že od nás čekáš peníze?" zvedl nevěřícně hlas asi o pět oktáv.

Vtom se druhá žena probudila, protáhla se a zívla. Měla nakyslý dech stejně jako celé tělo. "Kde jsme vás dvě sebrali?" vložil se do hovoru Joey.

Obě ženy se začaly oblékat a nevšímaly si ho. Přesto si je prohlížel. Mohlo jim být okolo třiceti. Obě měly obtloustlé nohy, plochý hrudník, ale vyšší žena měla hezké vlasy a oči.

"No tak, holky, kde jsme vás sebrali?"

Ta vyšší mu odpověděla: "Když to chceš vědět, tak ve Valbonu. Ale nepatříme mezi transvestity. Měly jsme volno, a vy jste nás do tyhle práce ukecali. Takže zaplaťte."

132

133

"To je kravina! Oblíkněte se a padejte!" zavrčel Barry na odchodu pokoje; hlava se mu mohla rozskočit bolestí. "Vykopni je, Joeyi, uvařím čaj. Moje matka nás včera zásobila." Pak se vrátil zpátky do pokoje a podíval se na budík na nočním stolku. "Do prdele! Za chvíli tu bude máma se sestřenkama, aby nachystala jídlo na hostinu. Jestli tu uvidí ty dvě, roztrhá nás na cucky!"

"Klídek, chlapče. Už jsme skoro oblečený. Dejte nám naše prachy, a my odsud vypadneme potichu jako myšky," utrousila jedna z žen.

Barry pochopil, že to byla hrozba. Chytil vyšší ženu za vlasy a táhl ji z ložnice. Nahoře na schodech zařval: "Chceš z nich sejít, nebo tě mám dolů skopnout? Záleží jen na tobě, zlato."

Blonďatá prostitutka vyletěla z pokoje jako střela. S náručí tašek, šatů, sak a bot tlačila svou přítelkyni rychle ze schodů. Ode dveří vzhlédla k Barrymu a křikla: "Měly jsme volno kvůli kapavce, takže hezkou svatbu, blbečku."

Teprve v půli cesty ze schodů si uvědomil, že je nahý. Chytil si penis do rukou a zaúpěl: "Je celý rudý, Joeyi."

Joey se mohl potrhat smíchy. "To mě nepřekvapuje. Málem jsi ty dvě ušukal k smrti, synu. Ale teď už běž proboha uvařit ten čaj. Mám v puse jako v polepšovně."

Joey začal uklízet pokoj. Přikrývky byly ušpiněné stopami vášnivé noci, ale přesto je ustlal. Po několika minutách se mu chtělo močit, takže odvrávoral na toaletu. Při močení ucítil štípavou bolest a v duchu zaklel.

Tohle jsem fakt potřeboval, říkal si. Když jsem chytil kapavku posledně, June se z toho málem pominula. Strčil si hlavu pod studenou vodu, aby se trochu vzpamatoval. Sotva se oblékl, zaslechl Barryho matku Kate.

"Jsi v pořádku, synku?" zavolala s čistým londýnským přízvukenť. Kate se sice provdala za Skota, ale po jeho smrti se vrátila zpět ke svým kořenům. Zbožňovala svého syna podobně, jako Ivy milovala Joeye. A Joey si Kate opravdu oblíbil.

Kate byla loajální, slušná a držela jazyk za zuby. Podle něho byla přesně taková, jaká má žena být. Barry se Joeyovi kdysi svěřil, že před ani po smrti otce neměla žádného jiného muže.

Kate chodila denně do kostela, modlila se za Barryho i za jeho otce, a tím Stránka 60

Martina Cole - Dvě ženy

začínala i končila náplň jejího života. Neviděla na svém synovi nic špatného a zastávala se ho před každým, kdo měl jiný názor. Byla poctivá a věrná, zkrátka žena ze staré školy.

Domácnost měla bez poskvrnky, vařila výborně a každému se u nich vždy dostalo vřelého přivítání. Joey v duchu zalitoval, že Kate není jeho ženou. Jak rád bych se býval s někým podobným oženil! uvažoval. Navíc vypadá pořád dobře. Tedy na svůj věk. Kdyby se mu však dostalo té možnosti, rozhodně bych ji z postele nevykopnul. A Bůh byl svědkem, že se o to několikrát pokoušel. Kate se však pokaždé chovala tak, jako by nechápala, oč mu jde.

Pokrčil rameny, a než sešel za ní dolů, upravil si vlasy. Možná to opravdu nechápe, řekl si. Ne všecky ženské jsou jako June, která bere, co jí přijde pod ruku.

Při vzpomínce na svou ženu si povzdechl. Teď zase šoustá s nějakým Indem, majitelem stájí! Má velkého jaguára, turban a zářivě bílé zuby, které ho musely stát jmění, vypočítával Joey v duchu.

Usmál se. Jen ať si jich ještě užije, protože mu je brzy vytluču. Nejdříve si ale zjistím, jestli ten chlápek nemá něco, co by se mu dalo ukrást. Pak mu uštědřím lekci, na kterou jen tak nezapomene.

Zatracená June! Ta vskutku dbá na přátelské vztahy s příslušníky jiných ras, zakončil Joey své úvahy.

Když vešel do kuchyně, Kate se usmála. "Připravuju vejce na slanině, dáš si?"

Joey se spokojeně zazubil a promnul si ruce. "Díky, dám. Něco, co by z nás zase udělalo lidi, by bodlo." Všiml si, že Barry stojí před matkou a tváří se zahanbeně. Joeyovi to zvedlo náladu. Barry si poslední dobou získával v jejich kruzích pověst, a přestože Joey byl stále pilířem společných akcí, měl strach, že se od něho Barry trhne. Proto bylo v Joeyových očích tohle manželství požehnané i v jiném smyslu.

Když byl Joey příliš opilý nebo zfetovaný na to, aby dokončil kšeft, Barry ho automaticky zastoupil. Měl už za sebou vězení, proto držel jazyk za zuby a moc si nevyskakoval. Odseděl si tři měsíce, a ty mu jen prospěly. Nechtěl se vrátit zpátky a udělal by pro to cokoliv.

134

135

Kostel praskal ve švech a teplým červencovým vzduchem se linul pach leštidla.

Susan se celá potila a mokré vlasy se jí lepily na čelo.

,.Doufám, že sakra pohnou. To já jsem měla přijet pozdě, ne on," odfrkla zlostně.

"Je stejný mizera jako tvůj otec. Ten parchant přišel pozdě i na naši svatbu,"

poznamenala June kysele.

Susan zvýšila hlas: "Nemohla bys v kostele přestat klít?"

June obrátila oči v sloup. , Jako bychom do kostela chodili pořád! Je to ztráta času a energie. Jestli tam nahoře Bůh kdy byl, tak na nás hodně dávno zapomněl."

Susan si jí nevšímala a vyhlížela z okýnka u dveří, jestli už ke kostelu nedorazil Barry s Joeyem.

"Jestli se ten všivák dneska nechal zabásnout, přerazím ho! Přísahám!" řekla June tvrdě. Dítě v Susanině břiše se bolestivě přihlásilo. Silně svou matku nakoplo.

"Hej, zlato, jsi v pořádku?" zeptala se June.

Susan přikývla, zhluboka se nadechla a pohladila si oteklé břicho. "Jo, jsem v pořádku. Myslím, že to malé má dost stejně jako my."

Ivy si zapálila cigaretu a zhluboka si potáhla. "Na, dej si uklidní tě to."

Susan si vděčně vzala cigaretu a zabafala. "Kde asi jsou?"

"Můžou bejt kdekoli. Někde v háji nebo třeba taky za rohem," řekla Ivy rezignovaně.

Susan začínala zmatkovat. Barry měl téměř půlhodinové zpoždění.

"Přijde, mami, viď?" ptala se v obavách. Ze strachu, že zůstane u oltáře stát sama, se o ni začaly pokoušet mdloby. Uvědomila si, že Barry byl schopen zapomenout, že má svatbu.

June se zadívala do dceřiny pobledlé tváře a v tu chvíli svou dceru litovala.

"Zvykej si, zlato," řekla. "Je stejný jako tvůj otec, i když to nechceš vidět.

Celý život si bude dělat, co chce. A ty s tím prd naděláš. Vlastně tak trochu doufám, že nepřijde. Udělal by ti laskavost, i když to tak zatím nevidíš."

Susan ucítila v očích slzy a pokusila se je zadržet, ale pak se rozplakala Stránka 61

Martina Cole - Dvě ženy

nahlas. Jestli mi Barry přede všemi udělá takovou ostudu, zabiju ho, projelo jí hlavou. Na mou duši ho zabiju!

"Zastav támhleto policejní auto!" zavolala na svou společnici jedna z žen, které užasle přihlížely bitce. Žena odběhla k obrubníku a zdvihla nákupní tašky.

Policejní hlídka zastavila.

"Co se děje, dámy?"

Dva mladí policisté rvačku sice viděli, ale nejspíš jim připadala příliš nebezpečná, a proto chtěli nejprve přivolat posily.

Betty Tomlinsonová našpulila rty. "Viděla jsem, že černé auto rozsekalo to modré. Ti čtyři cestující se tam teď přou. Řekla bych, že kvůli těm dvěma chlapům si někde rve vlasy nevěsta. Jen se koukněte na stužky na autě! To je hrůza o svatebním dni se prát na ulici, že? Když jsem se vdávala já, nic takového se nestalo."

Policisté ji však neposlouchali. Měřili si pohledem Joeye a Barryho, kteří tloukli dva muže středního věku. Pět minut nato dorazily další dva policejní vozy a mladí policisté usoudili, že je načase vylézt z auta.

"Jen se na ně podívej, pustili se do nich, až když jsme sem přijeli," povzdechl si starší policista nad počínáním svých mladých kolegů. "Hele, nechme toho. To je Joey McNamara jeho dcera se dnes vdává. Dostali jsme o tom hlášku už před dvěma týdny. V kostele bude polovina zločineckého podsvětí."

Joeye a Barryho muselo ode dvou mužů, kteří jim údajně rozbili auto, odtrhnout šest policistů. Ve skutečnosti do nich narazil Joey, ale pak se rozhodl, že je třeba udělit jim lekci.

Muži byli silně potlučení, zůstali však při vědomí. Vysoký muž s lysající hlavou a s velkým pivním pupkem seděl na obrubníku. Policista se ho ptal, zda chce vznést nějaká obvinění. Stejně jako druhý cestující, obchodník z Covent Garden, jim odpověděl, že ne.

Nebyli hloupí. Věděli, že policisté se jich sice zeptali, ale stejně v tomto směru nechtěli nic podniknout. Tak to v ulicích prostě chodilo.

136

137

O pět minut později seděli Barry s Joeyem v policejním voze a mířili ke kostelu.

Auto projíždělo městem jako střela a oba svatebčané si jízdu patřičně vychutnali. Takovou čest jako přijet do kostela v policejním voze si prostě nemohli nechat ujít.

U oblékání padla láhev skotské, aby prý měli náladu na obřad. Alkohol je však dostal do stavu rozmrzelosti. Potřebnou oživovací injekci jim dodali až dva muži v hezkém novém daimleru.

Když před kostelem svatého Vincenta zaskřípěly brzdy, uviděli opozdilci ve tvářích svatebčanů udivený a nechápavý výraz.

Na kněze však žádný dojem neudělali.

Otec Stewart Munro byl legendární tím, že oddával zločineckou komunitu, aniž přitom kladl nějaké otázky. Zároveň však netrpěl problémy. Se svou dva metry vysokou postavou a sto dvaceti kilogramy živé váhy patřil k těm, které mnozí poslouchali. Mluvil rozumně a navíc měl pěst, jíž by srazil k zemi každého chlapa. Ale kdo by se odvážil vztáhnout ruku na kněze?

Otec Munro měl za pět minut další svatbu, takže se zlobil. Opravdu zlobil. K

oddání tohoto páru svolil jen kvůli Kate Dalstonové, dobré ženě a oddané katoličce. Takhle se mi odvděčili, uvažoval trpě. Už byl skoro rozhodnut obřad zrušit.

Když se však rozhlédl kolem sebe a uviděl Davidsony a Bannermany, zločince, kteří měli pod palcem celý Londýn, a také těhotnou nevěstu, nakonec se nechal obměkčit.

Nezbývalo než obřad zrychlit.

Barry stál a čekal na svou nevěstu zbrocený krví, v roztrženém saku a v zablácených kalhotách. Ohromně se bavil tím, jakou šaškárnu vyvedl, a předpokládal, že ostatní se budou bavit také. Slyšel v kostele šuškání a smích a věděl, že na tento den nikdo nezapomene.

Nejmíň ze všech Susan Dalstonová.

Náramně se mu líbilo, že nosí jeho jméno. Připadalo mu, že ji ukradl Joeyovi.

Teď patřila jen jemu. Ode dneška už jí Joey nebude moct mluvit do života, říkal si Barry. Vzrušovalo ho to.

Usmál se na Susan stojící neohrabaně po jeho boku a své ano řekl tak pevně a hlasitě, až se všichni znovu rozesmáli.

Stránka 62

Martina Cole - Dvě ženy

Susan mu v té chvíli všechno odpustila. Byl tam, byli svoji a ona se stala jeho ženou. Co víc si mohla přát?

Cítila leštidlo, vůni květin i parfému Midnight in Paris, který používala většina žen v kostele. Ovládlo ji vzrušení, jaké zažívá každá nevěsta, vzrušení provázející vstup na dobrodružnou životní dráhu.

Přestože ji vyvedl z míry Barryho šokující vzhled, rozhodla se užít si svůj den stůj co stůj. Chtěla si jej zapamatovat jako šťastný a smát se tomu, co jí Barry vyvedl, jakkoli věděla, že by ho za to měla odsuzovat. Měla bych ho nenávidět za ponížení, které mi přede všemi způsobil, uvažovala.

Když jí navlékal prsten, všimla si krve na jeho rukou a celé tělo se jí rozechvělo. Dítě v Susanině břiše se pohnulo a jí se udělalo nevolno.

Celý kostel se dívce začal vzdalovat před očima, zůstal jen kříž nad oltářem.

Kristus se na ni shora díval a Susan věděla, že ho potřebuje a že ho počínaje dneškem bude potřebovat celý život.

Pot přilepil Susan šaty k tělu a hlava jí třeštila, jako by měla vybuchnout.

Tolik však Barryho milovala! Přes všechno, co byl, přes všechno, co provedl, ho milovala. A tahle láska, usoudila, bude muset stačit pro oba.

Barrymu se roztřásly ruce. Přitiskl proto nevěstu k sobě a objal ji tak pevně, že se všichni znovu rozesmáli. Otec Munro podrážděně popotáhl.

Aspoň mu na ní záleží, napadlo ho. Jakkoli to je drsná láska, přece jenom je to láska.

Věděl, že pokud jeho motlitby někdo skutečně potřebuje, pak je to tohle dítě se smutnýma očima a s břichem v naději. Náhle kněze přepadl smutek.

Za pár týdnů přijde na svět novorozeně a otec o ně okamžitě ztratí zájem, pomyslel si. Stewart Munro znal tohle stejně dobře jako katechismus a podobenství. Žil v East Endu mnoho let a takové, jako byl Barry Dalston, křtil, oddával a pak pohřbíval.

Barry se zřejmě pokládal za báječného baviče. Postaral se o to, aby na tenhle den nikdo nezapomněl. Díval se na Susan, kterou už 139

138

pokládal za svou, a představoval si ji nahou, její obrovské břicho, které jí visí dolů, když si ji bere zezadu.

Susan je dobrá holka, usoudil. Udržuje útulný domov a dobře vaří. Mohl jsem si vybrat mnohem hůř. Mé matce se líbí, což je hlavní.

Vnitřnosti se mu začaly opět vzpouzet a do krku se mu draly zvratky. Teprve v té chvíli si uvědomil, že je hodně opilý, a musel zatajit dech, aby se nepozvracel.

Jen s námahou se udržel na nohou. Toužil po tom, aby si kněz pospíšil a zavřel pusu, protože už ho všechno začalo nudit. Chtěl se napít, najíst a být se svou ženou.

Se svou ženou. Se svou Susan Dalstonovou.

Jakmile bylo po obřadu, Barry se otočil, aby se celému shromáždění uklonil, a hlavně aby se předvedl. Naneštěstí však žďuchl do nevěsty, a ta se rozplácla na zemi. Skončila na zadku pod schody vedoucími k oltáři. Barry se tak rozchechtal, že jí nemohl ani pomoct vstát.

Susan Dalstonová musela přetrpět i tuhle hanbu. Ženich byl tak opilý, že shodil na zem nevěstu v pokročilém těhotenství a ještě se jí posmíval. Barry to ovšem považoval za ohromně zábavné.

Někteří lidé v kostele se smáli také, ale když viděli výraz v očích Joeye McNamary, znervózněli. Daveymu Davidsonovi, který byl znám svým smyslem pro humor, to nepřipadalo úsměvné ani trochu.

Podíval se na svou milovanou ženu a šeptl: "Je to hnus, zlato. Rychle se přesuňme na hostinu a pak honem domů. Už toho začínám míst dost."

"Co to děláš, ty zmetku? Shodil jsi na zem moji dceru!" zaburácel Joeyův hlas a June s Ivy k rozhněvanému muži okamžitě přiskočily, aby zabránily rvačce, která byla na spadnutí.

,,Nech to být, Joeyi. Byla to nehoda a Susan si nestěžuje. Nech to tak."

Joey svou ženu odstrčil. "Prosím, Joeyi, tady ne," zašeptala naléhavě.

"Nechat to být? Ten zmetek sejme moji dceru, a já to mám nechat být? Urazím mu hlavu, smradovi."

June si povzdechla. "Pojď, Ivy. Necháme to na nich. Mám toho dost."

Joey se otočil ke své ženě. "Tak ty toho máš dost? Ty máš dost? Sere tě to, June? Jestli toho má někdo dost, tak to jsem já, zlato."

Odstrčil Kate Dalstonovou a jejího syna a zvedl Susan z podlahy. "Tak dost, Stránka 63

Martina Cole - Dvě ženy

pojedeš se mnou domů."

Vymanila ruku z otcova sevření. Hlas měla prosycený slzami a ponížením. "Nech to být, táto. Byla to nehoda. Prosím tě, nepokaz všechno, nedělej to horší, než to je."

Joey ji surově chňapl pod paží.

"Půjdeš domů se mnou a se svou matkou. Musel jsem být blázen, že jsem svolil k téhle volovině. Je to zmetek a čím dřív si to uvědomíš, tím lip pro tebe."

Barry si všechno vyslechl mlčky. Nevěřil svým uším. Otec Munro se tvářil rozzlobeně.

Když Barry odstrčil Joeye od Susan, dostal pěstí. Než se však dotkla Barryho brady, vykázal Otec Munro Joeye ze schodů u oltáře. Mohutnou silou do něho strčil a křikl: "Běžte mi všichni z očí! Snad vám Bůh odpustí, protože já to rozhodně neudělám."

Kate objala plačící Susan kolem ramen a Barry vyběhl před kostel, aby vyzvracel obsah žaludku. Jeho dávení se rozléhalo po celém kostele. Svatebčané jen vyděšeně přihlíželi.

Lidé v kostele začínali brát svatební dary a dívali se jeden na druhého s němou otázkou, co se asi bude jednou povídat o tak strašné pohromě, jakou se stala tato svatba. Bude se vůbec konat svatební hostina? ptali se v duchu.

Susan měla rozmazaná líčidla, rudou tvář a plakala jako dítě v náruči své tchyně. Kate se ji snažila utišit, zatímco June jen kroutila hlavou nad svým manželem ležícím v bezvědomí na podlaze.

"Já toho ničemnýho bastarda zabiju, to přísahám," ucedila. Ivy poklekla k synovi a zavrtěla hlavou. Dokonce i ona pochopila, že to přehnali. Naději a štěstí, které měly provázet svatbu, vystřídal zoufalý pokus zachránit alespoň kousek svatebního dne.

Přišli dva z Ivyiných starších přátel a objali ji. "Jen klid, zlato. Pojďme zpátky do domu."

Přikývla a snad poprvé v životě se zdržela komentáře.

141

140

Joey otevřel oči a krátce nad sebou zahlédl Bannermanovu tvář. Mickey položil balíček ve veselém dárkovém papíru k Susan a smutně řekl: "Musíme jít, zlato, ale přejeme ti všechno nejlepší." Usmál se a pak vesele dodal: "Myslím, že to budeš potřebovat."

Něžně ji políbil na tvář a odešel následován rozlícenou manželkou.

Joey rázem viděl sám sebe takového, jakého jej viděli ostatní. Jako tlučhubu a zloděje, kterého před násilností a sprostou mluvou nezastavila ani svatá půda kostela.

Získal tak ohromující obraz sebe samého, že se rozplakal. Vzlykal, a dokonce ani jeho matka si jej nevšímala. Zdálo se, že nikdo nemá zájem ho nějak rozptýlit.

Nikdo nechtěl omluvit to, co udělal.

Vrávoravě se postavil a málem přitom upadl. Upřel k dceři prosebný pohled a s námahou vykoktal: "Sue, promiň, zlato. Byl jsem opilý."

Susan zavrtěla hlavou a odešla od něho. Svatební kytice byla zničená. Debbie ji zvedla a pokusila seji nějak upravit.

Joey teď plakal nahlas, jako by ztratil veškeré zábrany. Nesnášel, když ho lidé obcházeli. Pochopil, že zašel příliš daleko, že něco zničil. Všichni mu to dávali najevo.

Potřeboval, aby si ho cenili, potřeboval mít pocit převahy nad všemi ostatními.

"Susan!" snažněji prosil.

Susan a Debbie však pokračovaly v chůzi a hosté je následovali z kostela jako ovce. Na Joeye už nikdo nepromluvil a nikdo mu neposkytl ani slovo útěchy.

Kate Dalstonová počkala, až všichni odešli. Pak se na něho podívala nenávistnýma očima a šeptla: "Ty hnusný, odporný mizero! Kdyby dnes byl naživu můj manžel, zničil by tě za to, co jsi dnes provedl. Mého Barryho jsi před svatbou opil a pak ho navedl ke rvačce. Tvou vinou se celá svatba zvrhla ve frašku!"

Přejela Joye pohledem od hlavy k patě. Pak zavrtěla hlavou a šeptla: "Hnusíš se mi."

142

Konečně spatřil June. Stála v zadní části kostela. Dokonce i na takovou dálku cítil její opovržlivý pohled. Věděl, že ať udělá cokoli, za tenhle den ho budou všichni obviňovat po celý zbytek života.

Otřel si rukou oči a uvědomil si, že stále pláče. June se k němu otočila zády a Stránka 64

Martina Cole - Dvě ženy

odešla. Joey McNamara se ještě nikdy necítil tak opuštěný.

143

Kapitola 11

Barry byl sice opilý, ale tvářil se kajícně a dal si záležet, aby to svatebčané viděli. Kate Dalstonová se postarala o to, aby všichni měli co jíst a pít, a snažila se ze všech sil, aby se den vydařil. O obřadu se nikdo nezmínil a všem přítomným to vyhovovalo.

June a Ivy byly v ložnici nového domu, měnily povlečení a uklízely. Ivy se na svého syna snad vůbec poprvé opravdu zlobila.

Jeden je horší než druhý, June," řekla Ivy.

June přikývla. "Tolik peněz, času a námahy! Chudák Susan, opravdu se snažila."

Ivy pokrčila rameny. "Aspoň ví, co si vzala. Nikdy jsem si nemyslela, že něco takového budu muset vypustit z úst, June, ale Barry je v mnoha směrech stejně špatný jako Joey." Zachvěla se. "Pokaždé, když si vzpomenu na tu scénu v kostele, udělá se mi špatně."

June zavrtěla zděšeně hlavou. "Jak se asi cítí Susan?" napadlo ji. "Je to s ní sice občas k nevydržení, ale musím přiznat, že ta dnešní šaráda byla naprosto nemístná. Vidělas, jak se tvářil Bannerman, katolík jako hrom?"

Ivy podezíravě očichala povlečení a povzdechla si: "Měli tu v posteli nějaké děvky, šmejdi zatracení. Podívej se stopy po rtěnce. Z těch přikrývek to už nikdo nevypere. Od malovátek jsou vždycky vůbec nejhorší skvrny."

Mladší z žen náhle obrátila oči v sloup. Ze zahrady k nim zazněl Susanin hlas a June rychle přistoupila k oknu, aby zjistila, co se děje. Joey právě vešel zadní brankou. June zvedla posuvné okno, jak nejtišeji to jen šlo, aby lépe slyšela, co si říkají.

Joey se snažil Susan obejmout, ale ta ho jemně odstrkovala a prosila ho, aby odešel. "Prosím, táto, nebylo dneska už dost potíží?"

Joey, jak bylo patrné, se ještě posilnil dalším alkoholem. June se dívala na dceru a na svého muže jako na cizí lidi, pozorovala je jako nezaujatý divák.

Vnímala horko a cítila známý pach výfukových plynů, kuchyňských výparů a odpadků, který provázel léto v East Endu.

Viděla, jak její manžel položil na Susanino břicho ruku a snažil se je pohladit.

"No tak, Susan, vždyť víš, že jsem to tak nemyslel. Byl jsem opilý," řekl.

Teď ho Susan odstrčila s takovou silou, jako by v ní svými doteky stiskl nějaký spínač. "Dej ty pracky pryč! Už s tebou nemám nic společného. Jsem Dalstonová, ne McNamarová, jasný? Už se mě nikdy netkneš!"

June si uvědomila, že vedle ní mlčky stojí Ivy. Ani jedna nepromluvila.

, Jen jsem se tě chtěl zastat, zlato. Vždyť tě před očima všech shodil,"

omlouval se.

Susan se od otce znovu odtáhla, přestože to bylo na úzké zahradní cestičce obehnané zdí značně problematické.

"Pokazil jsi mi svatbu! Vyprovokoval jsi ho ke rvačce. Všechno jsi zničil. Já vím, oč ti jde. Ty žárlíš. Potřebuješ ho jen proto, že sám nejsi k ničemu.

Nedokážeš si udržet ani práci placeného zloděje. Mám toho dost, táto. Mám tě už plné zuby. Barry je můj manžel a já jsem jeho žena. Už se mě nemůžeš nikdy dotknout, protože jestli to uděláš, povím mu to. Tenkrát u babičky byl, a proto ví, jaký opravdu jsi pedofil, bestie, jak chceš."

June s Ivy se staly mlčenlivými svědky dalšího návalu Joeyova pláče. "Prosím, Susan. Udělal jsem to jen proto, že tě mám rád. Jsi moje nejhodnější holčička a vždycky jsi byla." Tímhle prosebným tónem June lámal srdce. Uvědomila si, co je její muž zač.

"Co to má znamenat? O čem to mluví?" otázala sejí Ivy.

June se podívala na svou tchyni a pokrčila rameny. "A co myslíš, Ivy? Znamená to, že tvoje zlatíčko šukalo svou vlastní dceru. A dělal to celá léta."

144

145

Ivy odmítavě vrtěla hlavou. "Ne, to není možné. On takový není. Susan pravděpodobně přehání, víš, jaká je. To její čtení., jen ze všeho dělá drama.

June jí skočila do řeči. "Víš co, Ivy? V mnoha směrech je ti podobný. Je sobecký, neústupný a odporný. Poprvé si ji vzal, když jí bylo dvanáct, a od té doby v tom pokračoval. Vím o tom věčnost."

Ivy se na ni ohromeně podívala. "Tys o tom věděla? Tys o tom věděla, a nic jsi neudělala?"

Stránka 65

Martina Cole - Dvě ženy

Dokonce i jí připadalo těžké tomu uvěřit.

June se pousmála. "Myslíš si, že všichni nemáme dost svých problémů? Představ si, jak by se zachoval Davey Davidson nebo Bannermanové, kdyby se o tom dozvěděli! Vyhnali by nás z East Endu. Víš to stejně dobře jako já."

Ivy zabránil v odpovědi křik doléhající do domu ze zahrady. Barryho matka táhla svého syna od Joeye a Susan se snažila otce protlačit malou brankou na ulici.

"Prostě běž, táto. Prosím tě, běž," úpěnlivě ho prosila. Už měla celého dne, horka i společnosti po krk. Toužila si jen lehnout a na celou svatbu zapomenout.

Joey odešel a Susan si oddechla.

"Co chtěl?" zeptal se Barry ostře.

"Co by tak asi mohl chtít, Barry? Přijít na takzvanou hostinu."

Kate Dalstonová je nechala o samotě. Myslela si, že bude nejlepší, když si to ti dva vyjasní sami. Ivy a June je mlčky pozorovaly z ložnice.

Barry odtlačil Susan k brance a snažil se ji obejmout. Ucítila v jeho dechu zvratky, whisky a červené víno. S odporem odvrátila hlavu. Uhodl, co si myslí, a tím větší silou ji přitiskl k dřevěné brance.

"Pusť mě, Barry, už mě nebaví nutit se do něčeho, co chce někdo jiný"

Zazubil se. "Ach tak! Tebe už nebaví dělat to, co ti říkají? Něco ti povím: Tím, že jsem si tě vzal, jsem ti dodal na vážnosti. Odvedl jsem tě od toho párečku šmejdů, kteří tě vychovali, a udělal z tebe svou ženu. Udělej mi laskavost a nezapomínej na to. Když ti řeknu, ať skočíš, Susan Dalstonová, tak skočíš, a to co nejvýš, moje milá, protože od tebe čekám jen ty nejlepší výkony. Vyjádřil jsem se dost

jasně?" Držel její tvář ve svých dlaních a tiskl ji tak silně, až Susan ucukla bolestí.

"Neslyším tě, Susan. Bylo to snad ano?" zasyčel. S námahou přikývla, a on stisk povolil. "Začínáš být stejná jako tvoje matka. Myslíš, že bych chtěl být s takovou nickou, s jakou žije tvůj otec? Dobře poslouchej: Jsi moje, a nikoho jiného. A vztahuje se to i na tvého otce. Jestli se dozvím, že se kolem tebe motal, zabiju ho."

Znovu, teď už v hrůze, přikývla. "A pak zabiju tebe. Jestli to dítě bude jen vzdáleně připomínat jeho, roztrhám tě na cucky. Slyšíš, co ti říkám, ženská?"

naléhal.

Susan si olízla popraskané a bolavé rty. "Prosím, Barry, dnes ne, ano? Tenhle den je zkažený už dost.," začala se bránit Susan.

On však svou ženu neposlouchal. Odtáhl ji stranou a přimáčkl ji ke zdi. Vykasal Susan svatební šaty a divoce a bolestivě ji začal kousat do krku. "Nech toho, Barry, tady ne. Přede všemi ne," protestovala.

V tu chvíli z ní však už škubal spodní prádlo. Vnímala, jak se trhá laciná látka v jeho rukou, a přivřela oči před ostrým letním sluncem.

"Jsi moje žena, Susan. Tohle můžu dělat, kdy se mi zlíbí. Proto se lidi berou, ne? Vyšoustám tě do mrtva a můžu to taky dělat ostatním. Nezbude ti nic jinýho než se s tím smířit. V tom je rozdíl mezi chlapem a ženskou, víš?"

Silou ji nadzvedl ze země; působil jí nesnesitelnou bolest. Barry už však měl svůj rytmus a přirážel, jako by na tom závisel jeho život.

Susan vzhlédla a všimla si, že je z uličky pozoruje její otec. Částečně se skrýval v plevelu a v odpadcích za rozbitým plotem. Všimla si jeho obličeje zkřiveného bolestí. V očích měl kalný pohled a zpocené vlasy přilepené k hlavě.

Kolem létaly vosy. Susan slyšela v hlavě jen jejich bzučení. Vzdálený hluk aut a občasné zachvění země po projetí těžkého náklaďáku jí připadaly jako jediné naprosto normální věci v naprosto nenormálním světě. Susan si uvědomila, že Barry je jako Joey, jakkoli se té představy zděsila.

Byla si jistá, zeji Barry miluje.

146

147

V šestnácti letech, obtěžkána těhotenstvím a svými zážitky z dětství, prostě musela věřit, zeji miluje. Chtěla, aby ji miloval.

Chtěla, aby ji někdo miloval.

Susaniny dívčí sny se rozplynuly. Teď netoužila po ničem jiném, než aby tohle brutální vniknutí do jejího těla skončilo. Cítila, že se Barry blíží k ejakulaci. Celé tělo se mu napjalo a pak uvolnilo. Ze všech sil uchopil její zadek. Teprve pak si uvědomil, jak moc velké břicho má jeho žena. Postavil Susan na zem, položil jí hlavu na ňadra, přivinul ji k sobě a šeptal jí slova, která Stránka 66

Martina Cole - Dvě ženy

podle něho představovala něžnosti.

"Dnes to bylo nejlepší, Sue, lepší než kdy předtím. Teď jsi moje, zlato. Jen moje, a nikoho jiného."

Pohladila ho po hlavě a přikývla, protože netoužila po ničem jiném, než aby bylo po všem. Chtěla zapomenout, že se něco takového kdy stalo. Chtěla utéct před otcovým pohledem.

Kdyby se Barry dozvěděl, že je otec pozoruje, jistě by se rozzuřil. .., napadlo Susan.

Ten se však otočil přes rameno k jejímu otci, zapnul si kalhoty a křikl: "Tak co, Joeyi, díval ses dobře? Viděls, koho si tvoje dcera vzala? Pořádného chlapa!"

Susan vyděšeně zavřela oči. Bože, prosím, ať už tenhle hrozný den skončí, modlila se v duchu.

Joey odklopýtal ze zahrady na ulici. Vypadal ztrápeně, až ho Susan na chvíli bylo líto.

Pak se Barry pustil za ním, otočil si ho tváří k sobě a Susan zalapala po dechu, když zaslechla manželova slova: "No tak, Joeyi, pojďme se napít, kámo. Teď už víme, jak na tom jsme, ne?"

Joey se podíval na svou dceru a ona tupě přikývla. Nic jiného jí ani nezbývalo.

Barry Dalston už se přece vyjádřil, a ona teď musela dělat jen to, co chtěl.

Její život se nezměnil ani v nejmenším. Změnilo se jen jméno osoby, která ji měla ve své moci a řídila její činy, myšlenky i slova.

Když spolu oba usmíření muži odcházeli ze zahrady, dívala se za nimi a srdce ji bolelo. Život je tak nespravedlivý, myslela si. Za Joeye jí seslal ekvivalentní náhradu v Barrym. Během posledních

148

patnácti minut hru osudu prohlédla. Bylo už ovšem pozdě. Teď už patřila Barrymu Dalstonovi.

Svatební hostina se rozvíjela v pohodě a vlahá letní noc její atmosféru ještě umocnila. Hodiny ukazovaly půl dvanácté, na obloze zářily hvězdy a chladný větřík osvěžoval hosty, kteří vycházeli z kuchyně na zahradu a na uličku za domem. Hudba hrála a svatebčané tančili uvnitř i venku.

Susan byla naprosto zničená. Měla pocit, že jí břicho visí až ke kolenům, a v hlavě jí z hluku a napětí hučelo. Pozorovala, jak Debbie tančí s muži a jak se všemi flirtuje. Zaregistrovala, že si její matka povídá s Ivy, vnímala opilé přátele a příbuzné, kteří tančili, bez zábran se líbali a pak se potichu vytráceli se svými partnery.

Debbie přitančila ke své sestře. "Jsi v pořádku, Sue? Nakonec se z toho vyvinula skvělá pařba, ne?"

"Děláš si srandu, Debbie? Je to děs."

Sestra pokrčila rameny. "Přiznávám, že v kostele to bylo těžký, ale celkem vzato si myslím, že svatba dopadla docela dobře. Jen táta naštval Barryho. Máma už si ho podala, takže jak vidíš, chová se zahanbeně. Vlastně ho pěkně seřvala, slyšela jsem je."

"Stálo mě tolik peněz a času, aby všechno bylo, jak má být, a oni mi to všechno pokazili. Teď se mi všichni posmívají. Slyšela jsem tetičku Viólet, jak říká Grace, že se to semlelo kvůli mně. Prý jsem se chtěla předvádět. Prý jsem všechny nechala vystrojit a sama jsem se ukazovala v bílém. Přesně to ovšem řekla asi takhle: .Nevyvedlo se to, protože Bůh nemá rád lidi, kteří ze sebe dělají něco víc, než jsou. Co si o sobě ta ženská vůbec myslí? Zeje královna?"

Debbie se rozesmála. "Jako bych ji slyšela. Ptala se mě, kdy se budu vdávat já.

Poslala jsem ji do háje. Já se nemíním vázat, holka, na světě je příliš chlapů a málo času. Od mámy jsem se toho moc nepřiučila, ale tohle jo. Nevezmu si prvního, který se objeví. To není nic pro mě. Chci si trochu vyhodit z kopýtka, trochu si užít, než se na někoho uvážu."

Její slova Susan rozesmutnila ještě víc. "Ty si myslíš, že přesně to jsem udělala, viď? Že jsem si vzala prvního, který mi přišel pod ruku?"

149

Debbie se podívala na Susan, a ta si uvědomila, že k ní sestra byla upřímná.

"A ne snad? Bože, Sue, chtěla jsi ho tolik, že mě někdy bolelo se na tebe jen dívat," odpověděla. "V posledních několika letech jsi byla jako stará vdaná ženská. Nechodila jsi ven a jen jsi čekala, až ti ten tvůj pán a vládce řekne, co můžeš a co ne. Vyjmenuj mi jediné místo, kde jsi byla bez něj. Třeba klub, hospodu nebo kino. Nenajdeš žádné, vid?"

Susan smutně zavrtěla hlavou

"Tak vidíš. Máš, cos chtěla, Sue, máš ho, tak proč nejsi šťastná? No dobrá, Stránka 67

Martina Cole - Dvě ženy

připouštím, že obřad byl zmatek, ale dostala jsi z něj to, cos chtěla. Máš Barryho. Co jiného jsi čekala? Permanentní štěstí?"

Susan se podívala sestře do očí. Viděla v nich smutek. Porozuměla mu o jejich svatbě se mluvilo celé měsíce předtím, zastínila všechno a všechny.

Když se Susan vrátila do domu, aby se napila u provizorního baru v obývacím pokoji, uviděla, že se Barry pokouší osahávat sestřenici Frances ňadra. Všimla si, že ho Frances odstrčila jen proto, že ji s Debbií uviděla přicházet.

Frances přitom měla větší strach z Debbie než ze samotné Susan. Debbie měla na rozdíl od Susan .ostrý jazyk a byla agresivní. Stará dobrá Susan podle Frances vždycky jen dělala, že nic nevidí, nebo předstírala, že tomu nerozumí, protože to bylo jednodušší.

Susan vypila velký gin s tonikem a cítila, jak jí alkohol stoupá do hlavy. Dodal jí pocit úlevy. Jsem přeci vdaná, ne? prohodila sama k sobě.

A jak Debbie zdůraznila, mám všechno, co jsem si kdy přála. Susan Dalstonová teď má opravdu všechno, po čem toužila!

Jakpak zní to staré přísloví? "Dej si pozor na to, co chceš, protože to taky můžeš dostat," honilo se jí v hlavě, přestože se tahle slova pokoušela vypudit z mysli. Byla vdaná žena, Susan Dalstonová. Měla před sebou celý život.

Můžu se pokusit o to, aby naše manželství klapalo, a snad se i pokusit změnit Barryho, udělat z něj aspoň trochu rodinný typ, říkala si. Dítě všechno vyřeší, o tom jsem přesvědčena. Barry je mi

luje už teď. Je přesvědčený o tom, že se mu narodí syn, který bude, jako by mu z oka vypadl.

Chraň Bůh!

Jestli to bude chlapec, vychovám ho k úctě k sobě samému, k lidem ve svém okolí, a obzvlášť k ženám. Přemítala o tom, co jí život přinese. Pak si dala další skleničku a brzy tančila a zpívala, jako by šlo o opravdovou svatební hostinu.

Barry netančil se Susan, ale s její sestřenicí mladá paní Dalstonová však věděla, že mu to bude muset prominout. Dnes už nechtěla potíže. Bylo jich až příliš.

"Sakra, Susan, připadám si, jako bych byl v posteli se slonem! Pohni tím svým tlustým zadkem!" chechtal se Barry a snažil se svou ženu posunout na tu část postele, která měla být její. Obrátila se, aby mu pomohla, a on se znovu rozesmál.

Pak se na Susan ozářenou měsíčním světlem podíval a zjihl. "Omlouvám se za dnešní den, zlato. To ty nervy. Pil jsem skotskou, abych se uklidnil, víš.

Lituju, že jsem neposlechl matku a nenechal to až na svatební hostinu."

Svlékal ji ze šatů a mluvil. "Zvedni zadek, Susan. Už tak je to těžké." Susan mu dovolila, aby ji svlékl do nahá. Klekl si před ni a pohladil ji po břiše. "Můj malý chlapec je tam uvnitř, plave si tam a připravuje se na to, aby se postavil světu. Bůh mu žehnej chci mu dát všechno, co by kluk měl mít."

"Třeba to bude holka, Bale. Existují dvě pohlaví," namítla Susan.

Zasmál se. "Kdepak. Je to kluk, o to jsem se postaral."

Susan se usmála. V takových chvílích Barryho milovala. Tehdy se stával mužem, kterého si vysnila. Nebyl to ten Barry, za kterého se styděla a kterého se dokonce bála.

"Vezmu ho do Upton parku, ukážu mu fotbal. Budu si s ním hrát a udělám z něj chlapa. Naučím ho prát se a být sám sebou. Tohle všechno kvůli svému synovi udělám, Susan, protože ho miluju. Já už dobře vím, jaký dokáže být svět."

"Doufám, že to bude milý člověk, Bale, intelektuál. Chci, aby byl vzdělaný, aby se z něj stal někdo. Ne jako my, kteří žijeme jen z ruky do huby. Chci, aby měl nebo měla možnost volby. Aby byl

151

150

dobrý Člověk, měl se lip než my, žil v lepším prostředí," zatoužila Susan.

Barry chvíli mlčel a přemýšlel o tom, co jeho žena řekla. Susan si moc přála, aby on chtěl pro jejich dítě totéž.

Konečně promluvil: "Poslyš, paní Dalstonová, jestli si myslíš, že z něj uděláš nějakého buzíka, tak na to zapomeň. Teď tě nepřerazím, protože jsem to v kostele zmrvil a zůstal jsem ti dlužen. Ale jestli svého syna někdy uvidím s knihou nebo s něčím jen vzdáleně podobným v ruce, urazím ti hlavu, rozumíš? Prý aby byl milý! Než pochopí, co se děje, uděláš z něj bábovku!"

Otočil ji na všechny čtyři, přestože se pokoušela zůstat na zádech. Surově ji však obrátil. Zaťal jí nehty do ramen a šeptl: "Už to dneska nevytahuj, jasný, Stránka 68

Martina Cole - Dvě ženy

Susan? Nemám na to náladu."

Když do ní prudce pronikl, už nevnímala. Naštěstí bylo za deset minut po všem.

Nohy i ramena ji z jeho surového zacházení bolely a v břiše ji svíralo.

Dvě minuty nato se svalil do postele a usnul. Ruka, kterou přes ni položil, Susan připadala jako ocelový pás, který ji tlačil k posteli.

Vyčerpaná Susan ležela a plakala. Tentokrát pro své nenarozené dítě a pro život, který zahodila. Nezaslepená láskou teď jejich domek viděla jen jako ubohou chatrč, přestože v porovnání s matčiným bytem jistě znamenal určitý pokrok.

Susan si představila, kudy se bude ubírat její další život, a strach, který ji z té vize popadl, zapříčinil divoký pohyb dítěte, které jako by se už před svým narozením vzpouzelo osudu, jejž mu jeho rodiče připravili.

Susan si jemně pohladila bříško a snažila se upokojit sebe i dítě. Byla uvězněná v pasti. V pasti, do které se chytila sama, a to bylo na celé věci nejhorší.

Susan Dalstonová samu sebe odsoudila na doživotí.

"Myslím to vážně, Joeyi. Co je mezi tebou a Susan?" naléhala June.

Joey byl opilý, ale zase ne tolik, aby si neuvědomoval, že se ocitl na velmi nejisté půdě.

Rozhodl se, že to jako obvykle zamluví.

"Co to sakra meleš? Já a Susan? Co mezi náma má bejt?"

June přemašírovala ložnici a píchla mu prstem do tváře. "Slyšels. Tak tys jí uděloval lekci? Varuju tě. Dneska jsem s tvou matkou poslouchala za oknem, takže na to nezapomeň, než něco řekneš."

Joey dostal strach. Snažil se rozpomenout, co v zahradě udělal a co řekl, ale alkohol způsobil, že si toho moc nepamatoval.

"A cos slyšela? Otce, který mluví s dcerou o svatebním dni? No to je hrůza!"

"My, to jest já a tvoje matka, jsme slyšely, jak se jí omlouváš. Viděly jsme i to, jak ses na ni zase sápal. Dobře víš, že o tom vím dávno, Joeyi. Proč si musíme zase něco nalhávat? Chci tvý slovo, že už ji necháš na pokoji. Nic víc, nic míň."

Stále mlčel, takže se mu začala vysmívat. ,"Miluju tě, Susan, jsi moje hodná holčička, vždyť to víš," napodobila ho.

Joey se posadil na postel a chytil si hlavu do dlaní. "Hladil jsi jí břicho.,"

pokračovala June. "Co se děje, Joeyi? Myslíš, že to malé je tvoje, co? A asi by klidně mohlo být. Byl by to tvůj syn a vnuk. Tohle by byl zápis do matriky, co?"

Joey se podíval své ženě do očí. "Ty žárlíš, že, June, protože tebe tak nemiluju!" křikl., Jenže Susan je moje, ne? Musíme si to jednou provždy vyjasnit. Je Susan McNamarová moje dcera? Klidně by přece mohla být dcerou někoho jinýho, ne?"

June zavrtěla hlavou a zazubila se, přičemž ukázala žluté zuby. "Ty sis to myslel už od začátku, že?"

Vzala si skleničku a obrátila do sebe její obsah. "Ona je tvoje, Joeyi, buď bez obav. To o Debbii bys měl mít pochybnosti, ne o Susan."

Joey pak pokrčil rameny a vyslovil větu, za niž měla chuť ho zabít: "Tak to bych měl začít udělovat lekce Debbii, ne?"

"Debbie má dost rozumu, takže by na něco takového nepřistoupila, kámo. Dávala ti Susan dobrovolně, nebo jsi ji k tomu nutil? Z toho, co dnes řekla, jsem pochopila, žes ji nutil, Joeyi. A myslím, že tě bavilo brát si ji násilím, mstil ses na ní, že jsem tě opustila kvůli Jimmymu," řekla June ostře.

, Jdi k čertu, June, jsi fakt jako osten v zadku. Pro tvou informaci: jí se to líbilo, to ona přišla za mnou. Všechno se změnilo až ve chví 153

152

li, kdy se objevil Barry Dalston. Začala s tím ona. Chybělas jí, takže se obrátila na mě, my se vlastně obrátili jeden na druhého."

June se začala svlékat. "Kdyby šlo o někoho jiného, možná bych tomu uvěřila,"

utrousila. "Vím, jak je zlé, když je člověk smutný, nemilovaný a nechtěný. Vím, že pak může k takovým věcem dojít. Vzpomínám si, jak mi někdo říkal, že se to stává, když v rodině umře matka. Otec a dcera hledají jeden u druhého útěchu a vymkne se to z ruky. Jenže ty nejsi dost charakterní, abys to udělal z těchhle důvodů, Joeyi. Takoví lidi si uvědomí, co udělali, a přestanou s tím. Tebe to s ní bavilo jen proto, že je tvoje dcera. Snažil ses předstírat, že není tvoje, protože ses pak cítil lip. Ale ona je tvoje. Vím jistě, že je tvoje.

Vlastně ode dneška je Barryho Dalstona," pokračovala June. "Jak sis všiml, teď uštědřuje lekce on jí. Dneska jsi je šmíroval. Já a tvoje matka jsme tě přitom Stránka 69

Martina Cole - Dvě ženy

takříkajíc načapaly. Ivy jsi zlomil srdce. Jen doufám, zejí to budeš schopen nějak vynahradit, protože ona by stála při tobě snad i tehdy, kdybys vraždil.

Tohle je něco jinýho. Byla v hrozném stavu. Bojí se, že se o tom někdo dozví, že na to přijdou, a všechny nás označí za pedofily."

Joey zíral na svou ženu. Neměla na sobě nic než podprsenku a kalhotky.

Zapalovala si cigaretu. "Prokaž mi laskavost, June," řekl Joey.

Tiše se zeptala:, ,A copak, Joeyi? Abych to ututlala? Zametla pod koberec?"

Uchechtl se. "V sedm ráno mě vzbuď, jo? Někdo z nás musí do práce."

Skočil do postele a lehl si na bok. "Říkej si, co chceš, June, ale je mi to putna," utrousil. "Bylo by to jen tvý slovo proti mýmu a přiznejme si, že není moc lidí, který by mi něco takovýho řekli do očí."

June se posadila na postel a spatra se na něho podívala. "Jen Davidsonové a Bannermanové."

Joey se znovu rozesmál. "Těm bys to neřekla, June, protože by sis pod sebou podřízla větev, zlato. Půjdeš už do postele? Jestli ne, zhasni a vypadni. Jsem unavený."

June zhasla a odešla. Natáhla si pletenou vestu a šla si sednout do obývacího pokoje. Byla tam tma, ale neobtěžovala se rozsvítit.

V hlavě jí vířily myšlenky, bylo jí jasné, že si celou situaci zavinila sama.

Už dlouho tušila, jak se věci mají, a přesto nijak nezasáhla. Pak svého muže přistihla, a opět nezakročila. Musela si přiznat, že si tím ulehčila život.

Navíc na Susan žárlila, jakkoli sama nevěděla proč. Susan jí nepřipadala nijak hezká, vlastně podle ní byla neslaná nemastná. Nejvíc ji patrně dráždil fakt, že se Susan snažila být lepší než její matka. Pokaždé, když dcera vzala do ruky knihu, ztrácela se v jiném světě, proti němuž byl v Susaniných očích Juniin život naprosto nedůležitý.

Přestože věděla, že má dcera pravdu, bolelo ji to. Možná ji však nejvíce bolela právě ona nepříjemná pravda.

June vlastně nevadilo, co Joey dělá s vlastní dcerou. Lépe řečeno: vadilo, ale z nízkých důvodů. Žárlila na Susan, protože její dcera dokázala zapůsobit na tu část Joeyovy bytosti, k níž se ona nikdy nedostala na srdce.

Bála se, že Joey Susan opravdu miluje. Že mu na ní záleží víc než na vlastní ženě, na matce jeho dětí.

Proč jí nezáleželo na tom, co svým chováním působil jejich dceři? Jaký postrádala cit, že jí o Susan ani v nejmenším nešlo? Proč měla radost, že byla Susan z domu, že už s ní nežila pod jednou střechou?

Než si začal se Susan, byla si June jista, že Joeyovi záleží jen na ní. Jiné ženy pro něho nic neznamenaly.

Teď si tím tak jistá nebyla.

Susan pro něho nebyla jen "změna", jak se vyjadřoval o ostatních ženách. Susan byla jeho dcera, jeho vlastní krev. Co ho k ní tolik přitahovalo?

June se schoulila na pohovce a zapálila si další cigaretu. Červený oharek byl kromě slabé záře, kterou do pokoje vrhala pouliční lampa, jediným světlem v místnosti.

Venku bylo chladno. June zaslechla zpěv a cvrlikání ptáků, které brzy zaniknou v hluku dopravy.

Byla neděle, volný den. Všichni budu vyspávat kocovinu, pak si skočí do hospody nebo si připraví oběd, který stejně nikdo nebude chtít jíst, napadlo June.

154

155

Zaslechla klapot Debbiiných podpatků, pak klíč v zámku a vrávoravé kroky. Vstala a odvedla opilou dceru do ložnice. Svlékla ji a Debbie usnula, jako by ji do vody hodil.

June se podívala na spící dceru z profilu. Byla zvláštním, laciným způsobem hezká, ale tělo měla mohutné a zavalité jako její otec. Vlastně platila za pěknou dívku jen díky tomu, že se všichni podívali nejdřív na ni a pak na Susan.

Zatímco pozorovala svou spící dceru, uvědomila si, že do pokoje vešel její manžel. Podívala se na něho a šeptla: "Tak teď se ti líbí i Debbie, co? Nebo je ještě něco, o čem nevím?"

Joey ji vystrčil z pokoje. Přibouchl dveře a zahučel: "Hni už sebou do postele, ženská, a sklapni."

June udělala, jak řekl. Ne snad proto, že by chtěla, ale proto, zejí bylo chladno a začínala na ni doléhat únava. Když svou ženu přitáhl k sobě, překvapilo ji, jak na něho její tělo reagovalo. Jako by celé roky žili daleko od Stránka 70

Martina Cole - Dvě ženy

sebe a právě se k sobě vrátili. Jako by se jim po sobě stýskalo, jako by po sobě dlouho toužili. Milovali se až do doby, kdy slunce stálo vysoko na nebi, a jejich těla byla vlhká potem. Za celou tu dobu si neřekli ani slovo.

Pak jako už dlouhá léta ne usnuli v objetí. June našla klid, jakkoli sama nevěděla proč. Věděla jen to, že je šťastná. Jako by se Susan vytratila, a ona vyhrála.

Přestože si nebyla jista, v čem vlastně zvítězila.

Kapitola 12

Susan měla za sebou dlouhý den. Cítila se podrážděná a unavená. Přestože od její svatby uplynul teprve měsíc, byla už v osmém měsíci těhotenství. Pomalu si začínala uvědomovat, kolik energie vyžaduje uklízení domu a příprava jídla pro manžela. Vše bylo ještě těžší s váhou, která ji táhla k zemi už od chvíle, kdy ráno vstala z postele.

Přesto však byla spokojená.

Svatba Dalstonových se stala součástí eastendského folklóru. Všichni si o ní povídali, smáli se, vtipkovali. Susan se s tím smířila a získávala si u sousedů a přátel oblibu. Domov udržovala bez poskvrnky, pravidelně prala a schody i okna se před zraky kolemjdoucích leskly jako zrcadlo.

Na rozdíl od sousedky z vedlejšího domu, Doreen Cashmanové, která žila ve špíně, děti nechávala běhat po ulicích a celé dny trávila pokuřováním a na drbech, přijaly Susan i starší ženy. Dokonce si ji oblíbily.

Susan však měla svou sousedku Doreen ráda.

Přestože byla nepořádná, pyšnila se dlouhými, peroxidem zesvětlenými plavými vlasy. Z úst jí neustále visela cigareta a úsměv měla od ucha k uchu. Byla s ní legrace a Susan ji považovala za fajn ženskou.

Zato Barry ji vůbec nemohl vystát a dával jí to okatě najevo. Doreen to bylo lhostejné. Oplácela mu stejnou mincí, čímž si jeho přízeň samozřejmě nezískala už vůbec. Patřila k typu žen, které Barry považoval za štětky. A také jí byla.

Prostitucí se občas přiživovala, a ještě své zážitky na potkání barvitě líčila.

Jejím kašpařinám

157

156

se smály dokonce i starší ženské ovšem pokud právě měly náladu. Susan ji považovala za osobnost s nezdolným charakterem, za ženu, která překypovala životem.

Po necelém měsíci se Susan naučila na Doreen spoléhat. Někdy jí až záviděla její důvtip, pohled na život a bláznivý životní styl.

Celkem vzato byla Susan se svým manželstvím spokojená. Po katastrofickém svatebním dni se manželé nastěhovali do nového domu a udělali si z něj malý ráj.

Kate Dalstonovou nadchl Susanin talent na domácí práce a na vaření. Stavovala se ke snaše každý den a obě se velmi sblížily. Susan byla ráda, že se v jejím životě objevila postava skutečné matky, za niž Kate považovala. Když Barry občas nepřišel domů, Susan mu nic nevyčítala. Připravila mu prostě jídlo a zeptala se ho, jak se mu dařilo. Chovala se, jako by se nic nestalo.

Barry si uvědomil, jaký má doma poklad, a na oplátku jí dopřával klid a lásku.

Když nebyla v domě Doreen, bylo podle něho všechno fajn.

Susan se zase snažila, aby Doreen zmizela, jakmile manžel zasunul klíč do zámku.

Toho rána svítilo slunce, teplota šplhala nahoru a radní museli zajistit vodojemy na ulici kvůli nedostatku vody. V East Endu bylo takové léto normální a Susan vděčila Doreeniným starším chlapcům za to, že se nemusela trmácet s kbelíky na vodu. Právě vařila čaj, když neohlášené přijela sestřenka Frances.

Výraz její tváře oběma přítelkyním napověděl, že se přihodilo něco vážného.

"Kde je Barry?" zeptala se Frances stručně.

Susan pokrčila rameny. Po krku i po zádech jí stékal pot. "Jak to mám vědět, Fran? Může být kdekoliv."

Frances vypadala skvěle. Susan jí nalévala čaj a obdivovala její šaty a boty.

"Vypadáš báječně. Vždycky jsi měla super postavu, holka. Využívej toho, jak se dá."

Frances se tvářila zahanbeně. Beze slova vyšla na malou zahrádku. Zdá se, že je nějaká vytočená, říkala si Doreen. Měla nejasné tušení, že nejspíš kvůli Barrymu Dalstonovi.

"Proč se s ním chceš setkat, Fran? Obvykle chodí kolem šesté. Můžeš sem zaskočit později, co říkáš?" navrhla Susan.

Stránka 71

Martina Cole - Dvě ženy

Frances stále předstírala zájem o zahradu. "Chodí ještě popíjet do Londonem?"

zeptala se.

Susan pokrčila rameny. "Nevím, pohybuje se teď s mým otcem všude možně. Můžu mu něco vzkázat?"

Doreen zachytila v Susanině hlase úzkost, vyklonila se tedy ze dveří a křikla na Frances:,,Proč se s ním vůbec potřebuješ setkat?"

Tón Doreenina hlasu přiměl Frances k návratu do kuchyně. Susan se právě posadila do křesla a začala si ovívat zpocený krk. Břicho už měla obrovité. Když se na ni sestřenka Frances dívala, zalitovala toho, co jí provedla, i toho, co jí musela říct.

"Bylas někdy poslední dobou v nemocnici? Co ti řekli?"

Susan se zasmála. "Nic moc. Že to musím vydržet. Všichni tvrdí, že poslední týdny jsou nejhorší. To jsem celá já jsem v tom, zrovna když je takové vedro.

Jsem prostě smolař."

Spokojeně si pohladila bříško a povzdechla si.

Frances se smutně usmála. "Musí to být těžké, holka. Snad tě už aspoň neotravuje Barry, že? Chci říct snad s tebou nespí? Přestali jste s tím v šesti měsících, ne?"

Doreen i Susan se rozchechtaly. "Děláš si srandu?" řekla Sue. "Každou chvíli na mě skočí. Abych byla upřímná, trochu odpočinku bych brala."

Frances se zatvářila zděšeně, a tím obě ženy ještě více pobavila.

"Poslyš, Fran, když je ženská těhotná, je prý z nějakého neznámého důvodu chlípnější a Barry tvrdí, že pro dítě je to taky dobré. Četl to v novinách."

"No to jistě! Víš, že jsem ani netušila, že umí číst?" procedila Frances skrz zuby.

Doreen a Susan se tomu zasmály, protože předpokládaly, že jde o vtip.

Frances vzala Susan za ruku a hluboce si povzdechla. "Poslyš, Susan, potřebuju si s tebou promluvit. S tím vaším miminem a tak." Otočila se k Doreen. "Mohla bys nás nechat o samotě, prosím?"

Susan odtáhla ruku a zavrtěla hlavou. "Ať řekneš cokoli, můžeš to říct před Doreen. Pravděpodobně bych jí to stejně vyslepičila."

158

159

Susan si nechtěla informaci vyslechnout, vytušila, že jí přinese jen potíže.

"Poslyš, Susan," řekla Frances, klekla si před ni a chytila ji za ruce, což Susan opravdu rozčílilo. "Nevím, jak ti to mám říct, ale musím."

"Tys spala s Barrym v den naší svatby, že? To vím už dávno," řekla Susan klidným, ale nepříjemným tónem. Doreen si otráveně povzdechla. Věděla, že její přítelkyně se necítí nijak báječně a že tenhle rozhovor jí na klidu rozhodně nepřidá. Když uviděla v Susaniných očích bolest, pocítila silné nutkání udeřit Frances pěstí do tváře.

Děvče sklopilo oči a nejistě vstalo. "To na tom není to nejhorší, Susan."

Susan byla na chvíli zmatená, pak ale pochopila, co jí chce sestřenice naznačit, vstala z křesla a popadla ji za vlasy. Odtáhla Frances z kuchyně a chtěla ji vyhodit zadními dveřmi.

"Ty děvko! Ty jsi v tom, co?" křičela.

Cítila, jak v ní dítě vlivem vyvinuté námahy začíná zápasit. Chtěla příbuznou vyhodit ze svého domova, z domu, který sdílela s Barrym. S Barrym Dalstonem, s ulhaným, falešným a nevěrným parchantem, jak ho v duchu nazývala.

Doreen se vší silou snažila od sebe dívky odtrhnout. "Přísahám, že tě zabiju, Frances," křikla Susan.

Frances se rozplakala jako dítě. Po tvářích jí stékaly slzy a rozmazávaly jí líčidla. Přesto však věděla, že nemůže odejít, aniž by této ženě prozradila, co jí prozradit musela.

"Nejsem těhotná kéž bych byla! Všechno by bylo lepší než tohle, Sue. Všechno."

Susan postřehla v jejím hlase prosebný tón a uklidnila se. V klidu očekávala zprávu, která však byla horší, než doufala. "Tak co je? Opouští mě, je to tak? A to nemá dost kuráže, aby mi to řekl sám?" zeptala se Susan.

Celý svět se jí zhroutil. Měla pocit, jako by někdo vzal sekáček na maso a sekl jí skrz hrudní kost přímo do srdce. Tahle bolest a nemohoucnost je horší než nenávist, napadlo Susan.

Doreen ji objala a utěšila jako milující matka své dítě. Protože měla víc životních zkušeností, představila si to nejhorší.

Frances se podívala sestřenici do očí. Zavrtěla hlavou a šeptla: "Chytla jsem od Stránka 72

Martina Cole - Dvě ženy

něj tripla. Kapavku, Susan."

Susan si zpočátku myslela, že snad neslyšela dobře. Nedokázala onu prostou větu vůbec pochopit.

"Cože? Co jsi chytla?" Uvědomila si, že křičí. Že ji uslyší sousedé, pokud si nedá pozor. Věděla, že ji všichni měli rádi a že ji považovali za slušné děvče, byť si o jejím manželovi mysleli své. Náhle jí na tom přestalo záležet.

Sestřenice Frances teď stála na zahrádce Dalstonových, na zahrádce, kterou mladá paní před dvěma hodinami tak pečlivě vyplela, a tvrdila, že má Susan pohlavní nemoc. Že je poskvrněná, špinavá, plná hrozné choroby. "Ty mizerná couro!"

křikla. "Jak jsi mi to mohla udělat, Fran? Jak jsi to mohla udělat někomu z vlastní rodiny?"

Frances se rozvzlykala. "Je mi to líto, Sue. Přísahám, že kdybych mohla vrátit čas. Byla jsem opilá a ty víš, jaký je. Ukecal by i šuplíky z kredence. Prosím, snaž se to pochopit.

Doreen vybuchla smíchy, až se tou salvou otřásla celá kuchyň. "Ty jsi fakt neskutečná! Klidně říkáš těhotné ženské, že tě její manžel nakazil, a ještě čekáš lítost? Bože, holka, nezbláznila ses?"

Frances stále plakala.

Doreen vzala její kabelku a vyhodila ji na zahradu. Pak vystrčila Frances ven a přibouchla za ní dveře. Přitom na ni sypala takové nadávky, že nikdo nepochyboval o tom, co by se Frances stalo, kdyby nevypadla.

Pak chytila Susan za ruku a podívala se jí do tvare. "Poslyš, Susan. Uklidni se.

Odvezu tě do nemocnice, ano? Přísahám, že se o tom nikdo nedozví. Dovedu udržet tajemství. Teď mě poslouchej na klinice pohlavních chorob je všechno přísně důvěrné. Nikdo se to nedozví, jasné? Musíš udělat, co ti řeknou kvůli tomu malému."

Susan přikývla jako dítě, které je vděčné, že se jej někdo ujal.

"Narodí se slepé? Vím, že taková nemoc může oslepit.," začala.

Doreen přitiskla Susan ještě jednou k sobě. Snažila se ji opět uklidnit.

"Poslyš, stalo se to teprve před měsícem. Mezitím neuběhlo 160

161

tolik času, aby se dítě stačilo nakazit. Ta malá kurvička mohla tripla klidně chytit bůhvíkde a Barry ho možná vůbec nemá. To by znamenalo, že kapavku nemáš ani ty, takže se začneme strachovat až tehdy, když poznáme, jak na tom jsi, jasný?"

Susan vděčně přikývla. Měla se alespoň čeho chytit. "Jo, máš pravdu, pravděpodobně jen zbytečně zmatkuju."

Když Doreen zaslechla naději v Susanině hlase, chtělo se jí křičet.

"Vždycky se jí líbil. Všem holkám se líbí, víš? Někdy je mi ho líto, musí to být těžké.," vysvětlovala Susan.

Doreen jen přikývla a moudře si své mínění nechala pro sebe. , Ale jdi, holka, zajedeme do nemocnice ve Whitechapelu, a uvidíme, co ty na to?"

Doreen pochopila, že je Susan v šoku. Pomohla jí obléct vestu a zamkla dům. Pak vlastním dětem pohrozila, že pokud něco provedou, chladnokrevně je zavraždí, a doprovodila Susan na autobusovou zastávku.

Celou dobu přitom usilovně pátrala v paměti a snažila se rozpomenout, co se stane, když žena onemocní pohlavní chorobou v těhotenství. Tuhle věc však nemohl vědět nikdo, kdo to nezažil na vlastní kůži.

Z Barryho a Joeye se stali nejlepší přátelé. Společně vymáhali pohledávky a poskytovali své síly těm, kteří potřebovali někoho pumpnout. Někdy se stávalo, že dlužníkem byl přítel, který využil kamarádského vztahu k tomu, aby dosáhl odkladu splátky. Když pak věřitel viděl, že jsou jeho peníze ztracené, zaměstnal lidi Joeyova a Barryho typu, aby dlužníkovi osvětlili proceduru vracení vypůjčených peněz.

Joey chránil věřitele, protože vždy vymohl alespoň nějaké procento dluhu. Když se časem věřitel opět rozzlobil, poslal Joeye, aby to zase vyřídil.

Celkem vzato šlo o velmi lukrativní a zajímavý podnik.

Jednoho jasného srpnového odpoledne vymáhali dluh pro ženu z Barkingu. Zapůjčila svému manželovi dva tisíce liber, které zdědila. Peníze mu poskytla na to, aby si otevřel kavárnu na Barking

Road. Tenkrát si myslela, že jsou s manželem šťastní. Kavárna jim měla vydělat spoustu peněz.

O dva roky později se však drahý manžel nastěhoval k její přítelkyni a ona Stránka 73

Martina Cole - Dvě ženy

zůstala nejen bez manžela, ale také bez zděděných tisícovek. Peníze nutně potřebovala, protože jí toulavý manžel odmítl přispívat na jejich šest dětí. Ivy seznámila tuto paní s Joeyem a s Barrym, kteří ji ujistili, že se postarají o to, aby své peníze dostala zpět.

Manžel, mohutný Řek, byl v Barkingu proslulý svou výškou a výbušnou povahou.

Spadal přesně do kategorie lidí, které Joey ponižoval ze všech nejradši. Krom toho prokazoval službičku opuštěné rodině šesti dětem, které neměly co jíst a co na sebe!

Joeyovo a Barryho pokrytectví neznalo mezí.

Stefano Karpelis právě připravoval anglickou snídani, když do jeho kavárny vešli dva známí vymahači. Nebál se jich. Hodiny ukazovaly dvě odpoledne a venku panoval krásný den. V kavárně bylo vedro, a proto nechal dveře dokořán.

Ventilátory pracovaly na plný výkon. V kavárně bylo téměř plno. Joey s Barrym pomalu vešli dovnitř a našli si volný stůl.

Stefano ihned vyrazil, protože věděl, že tihle dva nebudou chtít čekat ve frontě jako všichni ostatní. Chtěl jim také prokázat úctu. "Co si dáte, pánové?" zeptal se žoviálně. Viděl je ve své kavárně rád, protože budili zájem hostů.

"Máš to tu fakt hezký, Karpelisi. Hezký dekorace," mumlal Joey.

Stefano se dmul pýchou zdi zdobily nástěnné malby s náměty ze života v řecké vesnici., JDíky, pane McNamara, je pro mě čest, že jste zavítali do mé kavárny.

Počasí je dnes stejné jako v mé domovině horké a vzrušující."

Zasmál se a Joey s Barrym se k němu přidali.

"Kdepak jsi sebral peníze na otevření takové kavárničky?" zeptal se Barry mírně rozhněvaným tónem, takže si hromotluk nebyl jist, jak má odpovědět.

"Půjčil jsem si, samozřejmé. Jako všichni."

"Muselo to stát aspoň pár tisíc, co?"

Stefano přikývl a znejistěl. Zauvažoval, kam tím Joey míří, a uvědomil si, že za slovy těch dvou se skrývá něco, na co nechtěl raději ani pomyslet.

162

163

"A jak se má ta vaše hezká ženuška? Je oblíbenkyně my matky," vložil se do toho Joey. "A co dětičky? Jen si představ šest prcků na jednu ženskou. Já si to představit nedovedu. Moje máma tvrdí, žes svý ženě nikdy neproplatil šek, kámo."

Jejich konverzaci už poslouchali všichni a Stefanova nová přítelkyně, třicetiletá zmalovaná blondýna s velkým poprsím, je ustrašeně sledovala od pultu.

Joey začal monotónně mluvit, jako by vyprávěl houfu dětí pohádku. "Je to divný, Stefano, ale moje máma musela tvý starý dát nedávno nějaký peníze, aby zaplatila nájem a nakrmila tu hromadu tvejch dcerek a synků. Říkám mámě: Není to divný?

Slyšel jsem, že si nedávno otevřel kavárnu v Barkingu. Prý mu tam kšeft jen kvete. Jenže ona mě informovala, že máš všechno pod palcem ty a starou i s dětma a s vlastní mámou jsi nechal na holičkách. Tak mi máma říká: Jdi se na něj podívat a zjisti, co dělá, protože chudák stará Angela je úplně na dně. A to jen díky tomu, že jsi svou starou okradl o dva tácy, který jí zanechal její dědeček."

Barry vážně zavrtěl hlavou. "To je ale hajzl, co? Ani nemůžu uvěřit svým uším,"

řekl a rozhlédl se po pěti dělnících u vedlejšího stolu, aby mu to potvrdili.

"Nemyslíte, že je hajzl, když nechal svý děti i starou na suchu, zatímco si užívá jejich pár táců?"

Chlapi vehementně pokyvovali hlavami. Přesně věděli, co se od nich očekává.

Jestliže měl Řek dostat nakládačku, pak chtěli rozhodně stát na straně vítězů.

"Děsný, co?" pokračoval Joey. "K nevíře. Tahle povídačka mě fakt šokovala. Matka mi řekla: .Zvedni zadek, synku, a s tím přivandrovalcem to vyřiď."

Joey zvedl ruce nad hlavu a čekal, až všichni souhlasně zabuší na stůl.

"Takže jsem tady, Stefano. Chci peníze pro tvou starou a něco navíc na my výdaje. A pak chci tvý slovo, že svý starý budeš pravidelně platit."

Stefano se podíval Joeyovi do očí a všiml si, že se vymahač celou záležitostí náramně baví. "Chápu, co říkáte, pane McNamara, ale chtěl bych vás ujistit.,"

začal Řek.

Barry mu skočil do řeči. "Zavři zobák a přines jídlo. Až pojíme, stručně ti to vysvětlíme u tebe v bytě nad touhle hezkou kavárničkou. Pokud o tom ovšem nechceš diskutovat hned teď. Ale myslím, že nám by se to jen hodilo."

Stefano Karpelis věděl, oč jde, a pochopil, že ho zahnali do kouta. O téhle návštěvě se brzy bude vědět všude. Začínal si dělat starosti, jaký to bude mít Stránka 74

Martina Cole - Dvě ženy

dopad na obchod.

Obyvatelé East Endu jsou zvláštní, prolétlo mu hlavou. Klidně skryjí vraha, ale stejného chlapa by oběsili za to, že opustil ženu a děti a nechal je bez prostředků. Někdy se chovají opravdu podivně.

"Připravím vám anglickou snídani a pak to vyřídíme," řekl Stefano a odešel od stolu co nejdůstojněji. Tvář měl pobledlou, ale usmíval se, ačkoliv mu do smíchu rozhodně nebylo.

"Vidíš, Barry, někdy nemusíš ani hnout prstem. Když člověka očerníš v očích veřejnosti, udělá to lepší práci než puška nebo obušek," poučoval Joey.

Barry se zasmál. Oči mu jiskřily, protože v rohu kavárny spatřil dvě děvčata, která se dívala jeho směrem. Usmívala se na něho. Jedna byla malá, měla tlusté nohy a velká prsa. Ta druhá vypadala o něco lépe: měla zrzavé vlasy, plné rty a pěkně tvarované nohy, které neustále přehazovala přes sebe.

"Snad nemrkáš na támhlety dvě čubičky? Do háje, budu ti muset k Vánocům koupit vodítko, abys je mohl vzít mezi lidi," konstatoval Joey.

Barry se zasmál. Joey měl jednu dobrou vlastnost smysl pro humor. Když ještě pět minut poté neměli na stole jídlo, opřel se Joey o opěradlo židle a zařval přes celou kavárnu na jednoho svého známého u dveří: "Hej, kámo! Co chceš za to, že mi dáš kousnout do sendviče? Umírám hlady. I Hitler stačil napadnout Polsko rychleji, než tenhle řecký neřád připraví snídani!" Všichni se rozchechtali.

Stefano Karpelis jen zavřel oči a ptal se Boha, co provedl, že si tohle zasloužil.

Lékař Susan vyšetřil a pomohl jí slézt z vysokého stolu. Byla tak nemotorná, že by to sama nezvládla. Lékař byl mladý, měl široké 164

165

hnědé oči i nos, ale díky černým vlnitým vlasům a veselému pohledu nebyl ošklivý.

"Nepoznala jste začínající porodní bolesti, paní Dalstonová?" zeptal se.

Susan překvapeně zavrtěla hlavou. "Ne. V posledních dnech mě trochu bolelo v zádech, ale všichni říkali, že to je váhou, tím, že jsem přibrala. Měla bych radši honem vypadnout domů."

Pokusila se vstát, ale lékař jí mávnutím pokynul, aby zůstala sedět. "Nikam nepůjdete, paní Dalstonová. Nanejvýš k porodní asistentce. Myslím, že když máte kapavku, musíme vás i dítě sledovat. Říkáte, že jste ji chytila tak před měsícem?"

Poníženě přikývla. "Mohla jsem ji dostat i dřív, ale má sestřenka ji chytila určitě v den mé svatby. Myslím, že Frances je taková potvora, že ho mohla klidně nakazit."

Daniel Góle se na Susan podíval smutně a rezignovaně. Během doby, po kterou pracoval ve Whitechapelu, potkal spoustu žen v podobné situaci a stále znovu žasl nad tím, jak byly nezdolné. Jak dokázaly přijímat všechno, co jim život přichystal, a ještě se nad to povznést.

"Bude to dítě slepé nebo postižené, doktore? To mi dělá největší starosti."

Doktor Cole se usmál. ,Jsem si jist, že bude všechno v pořádku. Kvůli dnešním starostem jste si zřejmě přivodila předčasné porodní bolesti šok nebo strach to může způsobit. Pojďme se teď soustředit na to, abychom přivedli vaše dítě na svět, ano? Strachovat se můžeme, pokud se to ukáže jako nezbytné, platí?"

Susan přikývla, přestože si nebyla jistá, co tím vlastně myslel. "Ale narodí se o měsíc dřív. Je to kvůli té nemoci? Způsobila pohlavní choroba předčasný porod?

Je snad s dítětem něco v nepořádku?" zasypala Susan lékaře otázkami.

Doktor Cole si povzdechl a usmál se. , Jak jsem řekl, musíme počkat. Momentálně nevíme víc než to, že rodíte a že se dítě narodí do čtyřiadvaceti hodin. Nemá smysl se strachovat a riskovat, že to bude horší. Půjdu teď pro porodní asistentku a odvedu vás na pokoj."

Susan přikývla. Mluvil klidně a sebejistě, přesně tak, jak to teď potřebovala.

Jako někdo, kdo z ní dokázal sejmout tlak a napětí a převzít všechno do svých rukou.

Do nemocničního pokoje ji doprovodila Doreen spolu se zdravotní sestrou. Susan se držela ruky své přítelkyně jako záchranného lana. Měla pocit, že když se jí pustí, spadne do obrovské propasti, a tím skončí nejen její život, ale také život jejího dítěte.

Zrzka se jmenovala Sonia. Měla byt poblíž Heathway v Dagenhamu a malého synka Luka. Chlapec žil u své babičky, protože Sonia jeho výchovu nezvládala. Lukovi Stránka 75

Martina Cole - Dvě ženy

bylo pět, porodila ho ve svých čtrnácti. Barrymu to nijak nevadilo. O pannu nestál, chtěl se jen dobře pobavit.

Sonina přítelkyně se jmenovala Abigail, ale nechala si říkat Abby. Poté, co oba muži zdemolovali Stefanův byt a pořádně Řeka zmlátili, vzali děvčata do baru na skleničku a na trochu koksu.

"Abych řekl pravdu, dělá fakt mizernou snídani," podotkl Joey.

Obě děvčata se zasmála. "Podle zvuků, který vycházely z jeho bytu, ji teď nějakou dobu připravovat nebude. Bylo to skvělý, všichni slyšeli, co se tam děje," dodala Sonia.

Ukázalo se, že má v oblibě muže se správnou reputací. Jako většině žen podobného ražení ji vůbec nenapadlo, že právě špatný vkus jí přivodil nejvíc potíží. Jeden chlapeček a tři potraty ji v ničem nepoučily. Sonia byla zkrátka chodící průšvih.

Zpočátku si nebyla jistá, jestli mladého Barryho vůbec chce, protože se pořád smál vtipům svého staršího přítele, adresovaným jí a její přítelkyni, ale pak usoudila, že s nimi zajde do hospody a uvidí, co se z toho vyvine.

A jelikož jí Barry přejížděl prsty po stehnu a zabrousil i výš, vyvíjelo se to slibně.

"Dáte si ještě rum s kolou, holky?" křikl Joey nahlas v zahradní restauraci.

Děvčata přikývla. "Sakra, Bale, jestli ty dvě budou do sebe ty panáky házet tak rychle, budeme muset udělat poštu, kdyby náhodou dostaly hlad," řekl Joey a zazubil se na Abby. "I když tobě by

166

167

trochu diety neuškodilo, zlato. Od té doby, co jsem přistih svou starou v posteli s čističem oken, jsem neviděl takový stehna."

Abigail se spokojeně zasmála. Byla ráda, že jí věnoval pozornost.

Joey vešel do hospody a zamířil k baru. "Dvakrát trojitý rum, dvě koly a dvě piva, kámo."

Barman se zachechtal. "Jak vidím, táhnete to se škaredýma sestrama. Dej si bacha, kámo, ta malá tlustá žije s jedním černochem z trhu a je udělanej."

Poklepal si na nos. "Bez urážky. Jen nechci, aby mi tu někdo vytloukl hospodu."

Joey mu byl za upozornění vděčný. "A co jsou zač jsou na černé huby?"

Barman přikývl. "V jistým smyslu jo. Pokud mají nějaké prachy, samozřejmě. Ty dvě jsou fakt potvory, ale jestli odpoledne potřebujete zrovna tohle, tak hodně štěstí. Jen bacha nestojí za rvačku."

"To je sakra pravda! Dej si panáka na mě a nám dej brandy na spláchnutí velké.

Po takovém šoku potřebuju panáka. Už jsem do nich chtěl něco vrazit. Teď si to třeba rozmyslím."

Chlapík se zasmál s Joeyem. "Zatracené ženské!" poznamenal. "Kdo by je chtěl?

Moje stará matka říkávala: ,Dej si pozor, hochu, kam ho vrazíš. Pamatuj, že i ty největší špíny na světě jsou něčí dcery, matky, nebo sestry."

Joey se tomu zasmál. Tohle ho nikdy nenapadlo a líbilo se mu, jak to ze sebe ten chlapík sypal. Rozhodl se, že tuhle hlášku bude používat taky.

Sonia mezitím v zahradě svolila, aby se k ní Barry choval důvěrně, což u liberálnějších ženských z East Endu znamenalo, že si nechávala na veřejnosti osahávat ňadra.

Bylo hrozné vedro, a proto se z děvčete linula vůně parfému, smíšená s potem a s vůní jejího klína.

Věděl, že si může dovolit pomilovat ji na dřevěné lavičce, a už samotný nápad ho vzrušil.

Joey se vrátil od baru s tácem plným pití. "Chytil jsem na tom slunci trochu bronzu, děvčata? Vypadám aspoň trochu jako negr?" zeptal se.

Barry si všiml, že se obě dívky podívaly na Joye, ale nesmály se.

168

"Copak se děje? Neříkejte mi, že tak mladé holky mají nějaký předsudky vůči našim karibským bratřím? Co bychom si bez nich počali v autobusové a železniční dopravě, co?" popichoval Joey.

Abigail si zapálila cigaretu a silně z ní potáhla. "Nebo ve zdravotnictví, když na to přijde," prohodila.

Barry si uvědomil, že děvče hájí černochy, a musel se držet, aby se nerozesmál.

Joey přispěl k tématu ostřejšími poznámkami: "Máš ráda trochu černého masa, Abigail? Jen si to představ barman mi řekl, že žiješ s nějakým černým mamlasem z trhu. Je pravda, co se říká o negrech že ho mají velkýho jako kůň a vydrží Stránka 76

Martina Cole - Dvě ženy

celou noc?"

Abigail přikývla., Jo, je. Mají taky jemnější kůži a chovají se lip než bílí.

Hlavně lip než někteří staří běloši. Není to divné?"

Vzala si pohozený balíček cigaret, tašku a zvedla se. Joey ji však chytil za paži. Snažila se mu vytrhnout. "Nikam nepůjdeš, dámo. Zaplatil jsem za tebe dost peněz, takže pro mě něco uděláš. Jestli se tady ten tvůj mouřenín objeví, ostře si to s ním vyříkám, jasný?"

Sonia se zlobila, ale zase ne tolik, aby si neuvědomila, že jsou obě v průšvihu.

Ve velkém průšvihu. Oba muži se teď na ně dívali rozzuřeně, protože zjistili, co jsou zač. Šel z nich strach.

Věděly však, jak to chodí. U chlapů jako byl Joey a Barry musel člověk buď přistoupit na jejich hru, nebo počítat s velkými problémy.

Joey přiměl Abigail, aby si zase sedla. Mile se usmál a pokračoval: "Takže, dámy, ke komu jdeme po několika dalších panácích?"

Sonia se smutně usmála. "Vypadá to, že nejspíš ke mně, co?"

Joey se znovu zasmál, přičemž ukázal všechny své zuby a dásně. Žlutý jazyk od nikotinu se mu pohyboval po celé otevřené puse.

Sonia, opilá a kurážná, se podívala na Abigail a zpěvným hlasem poznamenala na Joeyovu adresu: "Ten tvůj nic moc, holka."

Abby se zase podívala na svou přítelkyni a jízlivě poznamenala: .fakt? Mám takový dojem, že s ním budeš muset taky, Sonio. Myslím, že tihle dva budou chtít dvakrát."

Barry se zazubil. Začínal se opravdu dobře bavit. O kolik se všechno zjednoduší, když s Joeyem člověka povalíme na zem a přišlápneme mu dýchací trubici, pomyslel si.

169

"To si pište. Co je jeho, to je moje a co je moje, to je i jeho," komentoval Joey Abbyinu poznámku.

Jakmile to Joey vyslovil, výraz jeho obličeje se změnil. Všichni u stolu poznali, že řekl něco vážného.

Jen Joey však věděl, co řekl doopravdy. Pozvedl skleničku a usmál se na svého zetě. "V mnoha směrech," dodal. "Na zdraví."

Susan tlačila ze všech sil. Vlasy se jí přilepily k hlavě a měla pocit, že sejí celé tělo roztrhne vedví.

,,No tak. Ještě jednou pořádně zatlačte, a pak si budete moct odpočinout," ozval se povzbudivý hlas.

Přikývla. Zhluboka se nadechla a zatlačila znovu, tentokrát silněji, přestože měla pocit, že tím ničeho nedosáhla.

Sestřička se usmála a znovu si poslechla srdeční ozvy dítěte. , Jde to dobře, ale myslím, že budete potřebovat trochu pomoct. Odpočiňte si a já si mezitím promluvím s doktorem."

Susan se vděčně položila, opřela si hlavu o polštáře a snažila se trochu rozptýlit čtením staršího čísla Womans Realm. Nikdy by ji nenapadlo, že porod bude tak bolestivý. Dosud si představovala jen hezky oblečené miminko v kočárku, které všichni obdivují. Dokonce i Ivyina vyprávění o hrozných porodech, jejichž svědkem se stala, sejí zdála na míle vzdálená skutečnému životu.

Až do dneška.

Znovu se pomodlila. Ne snad proto, aby bolestí ustaly, ale kvůli tomu, aby dítě bylo zdravé. Prosila Boha, ať není slepé, hluché nebo zmrzačené. Pomyšlení, že by uvnitř svého těla mohla mít takové dítě, ji děsilo.

Na jednu stranu toužila potomka zachránit, na druhou si však přála, aby zůstal tam, kde je, chráněn před Barrym a před zlou nemocí.

Před nemocí, kterou ji nakazil manžel. A skrze ni i své nevinné dítě.

Spolkla slzy a pak to ucítila strašlivou bolest, která ji roztrhla na dvě částí, jako by ji přeťal žhavý meč.

Zasténala, až přiběhl lékař se dvěma sestrami.

"Bože, ona potratila!" vydechla jedna z nich.

Ve chvíli, kdy Susan rodila v nemocnici ve Whitechapelu, tedy dvaadvacátého srpna roku 1968 v jedenáct třicet pět, se Barry válel v posteli se Soniou a Abigail. Opilý Joey mezitím spal na pohovce v obývacím pokoji.

Všechny předchozí hádky byly zapomenuty. Obě děvčata se ukázala jako docela zábavná a šikovná. Obzvlášť Abigail, která se při sexu dobře bavila, což byla příjemná změna. Většina ženských, které si s Joeyem narazili, to dělaly jen proto, že se to po nich žádalo. Nikdy je nenapadlo, že mají také možnost muže odmítnout.

Měly pocit, že se musejí chlapovi nějak odvděčit za koupené jídlo a pití bez Stránka 77

Martina Cole - Dvě ženy

ohledu na to, jestli se jim chtělo.

Joey a Barry si v blažené nevědomosti o tom, co se děje doma, užívali. Ani je nenapadlo dát někomu vědět, kde jsou a proč.

Ve chvíli, kdy Barryho žena sténala a chroptěla, vydával její muž tytéž zvuky.

Když jeho žena ležela na posteli smáčená potem, v potu ležel i on.

Jediný rozdíl spočíval v tom, že zatímco ona myslela na něho a uvažovala, kde asi je, co dělá a s kým, on na ni nemyslel ani v nejmenším.

Dítě se konečně narodilo a Susan si s úlevou lehla. Nechtěla nic než miminko vidět a pochovat je, aby se ujistila, že je v pořádku. Poprvé toho dne nemyslela na Barryho. Dítě mělo přednost.

Už to pro ni představovalo úlevu.

Nemyslet na manžela byla skvělá věc, jakkoli si to tenkrát ještě neuvědomovala.

Teprve později, když Susan o celém dni přemýšlela, pochopila pravdu.

Bolest, zlost a ponížení, které zažila, v ní zůstaly mnoho let, skryté v podvědomí. Čekaly jen na to, až se budou moci projevit.

V té chvíli však Susan nemyslela na nic jiného než na své dítě.

171

170

Kapitola 13

Ivy se podívala na dítě a do očí jí vstoupily slzy. Byl to krásný chlapeček vypadal přesně jako Joey, když se narodil. Měl neuvěřitelně dlouhé řasy, rty růžové jako poupátka a hluboké modré oči. Zdravé tělíčko jí padlo do náruče, jako by tam patřilo.

Ivy se uslzenýma očima soucitně podívala na Susan. V té chvíli nenáviděla muže, všechny muže na světě, ale ze všeho nejvíc svého syna a manžela své vnučky.

Položila dítě zpět do proutěné kolébky a poprvé po dlouhé době Susan objala a přitiskla pološílené děvče k hrudi ve snaze ulevit mu od zděšení a bolesti.

Susanino tělo se chvělo vzlyky. Dívka se snažila vyplakat bolest,, kterou v sobě cítila.

"Ten hajzl! Ten odporný bastard!" Nedokázala ani pořádně mluvit; jejím slovům mezi vzlyky nebylo téměř rozumět, jedině tónem hlasu jim dávala jakýsi smysl.

Ivy ji hladila po zádech a šeptem ji uklidňovala. Snažila se utěšit děvče, které vždy s takovou radostí zlobila a popichovala. Při pohledu na svého pravnuka se zajíkala vinou. Uvědomila si, co udělala, co dopustila.

"Budeš mít ještě spoustu dětí, zlato. Tohle se v životě stává."

Ivy však cítila, že její slova znějí nepřiměřeně a chabě. Copak se tahle hrozná věc vůbec dá nějak zlehčit? ptala se stará žena v duchu. Bylo to prostě nemožné.

Ženy v nemocničním pokoji se proto chytaly každého klišé či přísloví a všech hloupostí, které jim přišly na jazyk.

Susan však nebyla k utišení. Ze všeho obviňovala svého otce, ne Barryho. Její dítě se podle ní stalo obětí otcových excesů. Věděla, že Barry chce být jako Joey. Že chce mít respekt, který si její otec vydobyl. Že je jeho cílem stát se opravdovým rváčem. Člověkem, na něhož se lidi obracejí, když potřebují pomoc.

Barry kopíroval Joeye ve všem od způsobu chůze až po životní styl, jehož součástí bylo dostat každou ženskou, která na "to" vypadala. Kdo by si pomyslel, že jeden z jejich společných záletů způsobí smrt Susanina dítěte?

Susan pohlédla na matku, která seděla vedle porodní asistentky s hlavou v dlaních. Dcera, matka a babička se spolu snad vůbec poprvé cítily přirozeně.

June se podívala do Susaniny ztrhané tváře.

"Byl krásný, Susan, byl to krásný chlapeček. Byl by z něj opravdový chlap,"

řekla pevně.

Její slova uhodila na správnou strunu dceřiny duše. Susan si z tváře otřela slzy a hleny. "Tak to je štěstí, že umřel, ne? Nechci na svět přivést žádného muže.

Nechci, aby někdo prošel tím, čím jsem musela projít já s takzvanými opravdovými chlapy," řekla upřímně a ani jedna z žen se nepokusila protestovat. Obě věděly, že Susan je stále v šoku. Že bude potřebovat čas, aby našla fyzickou i psychickou rovnováhu.

Doreen vešla dovnitř se čtyřmi šálky čaje.

"Chtějí si dítě odnést, Susan."

Susan jí však skočila do řeči. Křikla jako obchodník na trhu: "Až ho uvidí jeho otec až Barry uvidí, co udělal! Můžou si ho vzít, umýt ho, obléct mu něco hezkého, abychom se všichni cítili sakra lip! Ale do té doby, než přijde, zůstane dítě tady!"

Doreen se s ní nehádala. Přemístila košík s dítětem do druhé části pokoje a Stránka 78

Martina Cole - Dvě ženy

podala Susan horký slazený čaj.

"Vypij to, holka, budeš se cítit lip."

Susan se následně rozesmála tak srdečně, až se ostatní vyděsili.

"Dej si čaj, Susan, pak pohřbíme dítě v zadní části zahrady a všichni si schrupneme," řekla Doreen.

Susan se znovu rozesmála, jenže tentokrát nemohla přestat.

Čaj se rozstříkl všude po posteli, po podlaze i po Susan. Ivy odešla z pokoje a dvě minuty poté položily tři sestřičky Susan na lopatky a píchly jí prostředek na uklidnění.

173

172

Susan cítila, jak jí těžknou víčka a ochabuje tělo, třebaže se ze všech sil snažila s účinky uklidňujících prostředků bojovat. Drogy však zvítězily. Když se pohroužila do snu o světě dětí a rakví, všechny přítomné ženy si vydechly.

"Udělá jí to dobře, spánek je skvělý lék." Ivyina slova zněla falešně i jí samotné.

Trápení Susan Dalstonové nemohlo zmírnit vůbec nic.

Barry se tvářil otráveně, Joey zuřil.

V domě byla zima, nikde nevoněla večeře a mléko došlo. Po noci strávené popíjením a požíváním drog mužům čpělo z úst a z trenýrek ještě víc.

Ani jednoho z nich nenapadlo se umýt.

Momentálně pro ně bylo prioritní jídlo a šálek čaje. Dva dny nebyli doma a ani jeden se nepodivil, kam se poděla těhotná Susan.

Joey se rozhlédl po malém obývacím pokoji a obdivně pronesl: "Musím uznat, že byt udržuje dobře. Je to tady hezký."

Barry sevřel ruku v pěst.

"Já jí ukážu, až mi přijde pod ruku," křikl. "To snad není pravda! Jsme svoji teprve měsíc, a už se kdesi potuluje! Přijdu domů, a doma je houby! Ani mlíko do čaje."

Otevřely se dveře.

"Tady ji máme! Vsadím se, že se bude jen usmívat. Počkej, jak to schytá!"

Barry se vyřítil z pokoje a jemu v patách zubící se Joey. Už se těšil, až Susan na manžela konečně vybafne a jejich dokonalé manželství skončí na stejné úrovni jako manželství všech ostatních. Obzvlášť jako to jeho.

Barryho velmi překvapilo, když spatřil svou matku.

,,Nazdar, synu," řekla stručně, ale z jejích slov čišel jakýsi skrytý význam.

Ani jeden z nich nevěděl, co Kate říct. Barry si všiml, že má zarudlé oči. Zdálo se mu, že se na něho nemůže dívat, hleděla mu přes rameno, jako by nesnesla pohled na jeho tvář.

"Ahoj, mami. Na tebe je trochu brzy, ne?" Mluvil klidně, ale z jeho roztěkaných gest vyčetla, že tuší, co mu přišla říct.

"Susan porodila včera v noci dítě chlapce," řekla.

Barry se rozzářil jako vánoční stromeček.

"Je to kluk? To je super. Susan to teda neodflákla?"

Joey i Barry byli jako u vytržení. Joey vyběhl do obývacího pokoje a vrátil se zpátky s nedopitou lahví skotské, kterou nosil v kabátě pro podobné příležitosti.

"Vykašli se na čaj, přines skleničky, pojďme to oslavit!" hulákal Joey. "Konečně kluk! Myslel jsem, že nejsou schopny porodit nic než další buchtu."

Stejně jako Barry usoudil, že Kate je tak zamračená kvůli tomu, že se na pár dní ztratili, přestože Susan byla v posledním měsíci těhotenství.

"Zemřel, Barry. Miminko umřelo, synu," dodala suše.

Jak Joey, tak Barry se na ni podívali lépe a všimli si, že má tvář ztrhanou pláčem a nedostatkem spánku.

"Co tím myslíš, jak mrtvý? Co zas udělala, spadla nebo."

Barry vypadal sklíčeně. Už se hrozně těšil na to, až uvidí, co zplodil.

Myšlenka, že dal vzniknout novému životu, mu dávala pocit moci.

"Susan nepokazila nic. Dítě zemřelo na kapavku, na pohlavní chorobu, kterou chytila od tebe, Barry. Kromě toho jsi nakazil v den svatby Susaninu sestřenici.

Nikdo neví jistě, jestli dítě zabil šok, který měla Susan z diagnózy té nemoci, nebo nemoc samotná, ale malý je mrtvý. Krásný a silný chlapeček je mrtvý, a to jen tvojí vinou! Nejradši bych ti vymlátila mozek z hlavy tady na téhle kuchyňské podlaze, kterou chudák tvoje žena drhla před dvěma dny na kolenou a velikánské břicho jí viselo až k zemi."

Stránka 79

Martina Cole - Dvě ženy

Kate se pak rozplakala studem a žalem., Jsi odporné a nechutné zvíře. Už s tebou nechci mít nic společného. Vůbec nic. A jestli to děvče bude mít jen trochu rozumu, nebude tě chtít ani ona."

Shrbená vyšla zadními dveřmi jako člověk, který přes noc hrozně zestárl.

Joey s Barrym na sebe jen v šoku zírali. "Mami! Vrať se, mami vyslechni mě!"

Barry vyběhl na zahradu a chytil Kate za ruku.

"Nesahej na mě! Už se mě nikdy neopovažuj dotknout! Susan jim nedovolila dítě odnést, dokud ho neuvidíš ty. Zachovej se aspoň 175

174

jednou jako chlap, přijmi zodpovědnost a běž do nemocnice. Pokus se napravit to, co jsi té mladé dívce a jejímu ubohému dítěti způsobil. Utiš nějak její bolest, jestli můžeš."

Odešla a nechala ho stát na zahrádce, kterou Susan každý den tak přepečlivě obstarávala. Rozplakal se.

Joey stál zaraženě v kuchyni. Hryzalo ho svědomí. Přinesl sklenku whisky Barrymu, který stál v šoku na zahradě.

"Vypij to, kámo, musíš se z toho trochu vzpamatovat. Pak by ses měl vydat do nemocnice ať to máš z krku."

Susan se podívala na malou rakev. Na bílou rakev s krásným zlatým křížem a se jménem dítěte na mosazné destičce. Stála Barryho celé jmění a jistým způsobem zmírnila jeho pocit viny.

Susan se znovu podívala na cedulku se jménem a pocítila nutkání rozječet se na celé kolo.

Stálo na ní: JASON BARRY DALSTON.

Nechtěla, aby se jmenoval po Barrym, ale jeho strašný a opravdový smutek ji obměkčil. Jestli někdy nějaký muž opravdu truchlil, pak to byl Barry Dalston.

Susan jeho zármutek na jednu stranu bolel, ale na druhou i těšil. Chtěla, aby prožíval stejnou bolest jako ona. Chtěla, aby pocítil stejnou prázdnotu, jakou ona cítila ve své náruči i v těle. Tak dlouho žila s dítětem ve svém bříšku, cítila, jak kope, pohybuje se a plave!

Bříško jí chybělo. Chyběl jí pocit naděje, kterou jí dávalo, pocit, že prožívá vzrušující tajemno, jaké může zažít jen žena. Poprvé v životě se díky tomu cítila jako opravdový člověk.

Teď Jasona pohřbívala, odevzdávala jej do rukou Panny Marie a Boha. Doufala, že se o něho nahoře v nebi dobře postarají.

Rozhlédla se po hřbitově. Po jejím boku stála June, Ivy a Kate. Debbie postávala opodál a dívčí tvářičku měla smáčenou slzami. Susan však věděla, že Debbie smutek jen předstírá. Byla příliš sobecká, než aby mohla porozumět trápení jiných. Kdyby ji člověk poslouchal, zjistil by, že mluví tak, jako by přišla o dítě ona, a ne Susan. Pro Debbii byl pohřeb jen částí dramatu, velké vzrušující hry, díky níž se ocitla v centru pozornosti. Všichni si jí teď alespoň všímali a neposlali ji k čertu.

Susan se dívala na svého manžela a pocítila k němu lítost. Strachovala se o něho, protože byl tragédií naprosto zdrcen. Jen Susan však pochopila, že Barry trpí spíš pocitem viny než žalem. Byl stejný jako její otec, jako Debbie, její matka a Ivy. Vnímali jen to, co se jich osobně dotýkalo, a nikdy nechápali všechny souvislosti. Všem bylo Susan líto, protože ona dítě nosila a porodila.

Ve skutečnosti však litovali jen a jen sebe.

Barryho nejvíce trápilo, že někde souložil právě ve chvíli, kdy "jeho" syn umíral. Neustále o svém chlapečkovi mluvil, opakoval, jak byl krásný a jaký z něho mohl být opravdový chlap. A že by zlomil nejedno dívčí srdce, až by vyrostl. Dokonce i penis měl zjevně veliký, takže ani v této oblasti o něm Barry neměl pochyb.

Susan věděla, že to je jediný způsob, jak její manžel dokáže truchlit. Jak se s tím vším může vyrovnat.

Barryho smutek však přesto nedokázal zmírnit nenávist, kterou k němu Susan cítila.

Ještě s ním ani nepromluvila. Dokonce i tehdy, když vybírali rakev s křížem z pravého zlata, schválila jeho návrh jen přikývnutím.

Cítila, jak ji někdo chytil za ruku, a vytušila, že to je Doreen. Co by si bez své přítelkyně počala? Byla jediným člověkem, s nímž Susan mluvila, a to ještě pouze o samotě. Z truchlící matky se hrnul příval slov, která zřejmě nikomu jinému než Doreen nedávala smysl.

Stránka 80

Martina Cole - Dvě ženy

Jedině tato žena se Susan všechno opravdu prožívala. Jen ona proto také dovedla pochopit, jak strašná věc se stala. Susanina matka a chudák Ivy to pochopit nedovedly. Chlapeček byl mrtev teprve tři dny, když Ivy poradila Susan, aby se dala dohromady, a pak jí řekla, že takové věci se stávají, a že by měla jít dál.

Susan se však na Ivy nezlobila. Vlastně si ji tím získala. Obě babičky totiž alespoň uznaly, že se stalo něco vskutku strašného. A obě ženy odmítly soustrast či útěchu ze strany svých synů. Stály na Susanině straně. Susan nad tím chvíli přemítala, ale pak se snažila pohřeb vymazat z mysli.

Debbiiny přesně načasované výbuchy pláče jí přišly k smíchu. Do tváře se jí vkradl úsměv, až se musela kousnout do rtu. Musela si připomínat, že je na pohřbu vlastního dítěte.

176

177

Susan pečlivě zkoumala svého otce. Alespoň je oblečený v tmavém, má vyžehlený oblek, vlasy má čerstvě ostříhané a tvář oholenou, zaznamenala v duchu. Joey si všiml, že se na něho Susan dívá, a smutně se usmál. Uvědomila si, že se opět začala usmívat, a proto si položila ruku přes pusu.

Co to se mnou je? ptala se v duchu.

Jak se mohu v téhle situaci smát?

Co mi na pohřbu připadá tak legrační?

Uvědomila si, že se směje nejspíš proto, že Jason před vším unikl. Že unikl Barrymu a Joeyovi a tomu, aby z něho dělali chlapa. Věděla, že kdyby Jason žil, nakazili by ho svými zvrácenými názory.

Barry dokonce chtěl, aby z Jasona byl boxer a zatraceně tvrdý chlap. Jason, můj milovaný chlapeček, vycítil, že před tím musí utéct. Teď jsem to pochopila, přemýšlela Susan. Stačilo, aby se na ně na všechny jen podíval, a raději odešel na věčnost.

Tahle myšlenka ji potěšila navzdory zármutku.

Cítila se v kostele nečistá, protože věděla, že stále trpí tou ohavnou chorobou, kterou dostávají jen nemravní a nečistí lidé. Stála před očima Pána a cítila, jak jí v žilách proudí stejný jed, jaký předtím proudil tělem jejího dítěte.

A to jen díky pozornosti Barryho Dalstona, děvkaře a otce mrtvého dítěte, dodala v duchu.

Znovu pocítila nutkání se rozesmát.

Na pohřbu jejího syna byli přítomni čtyři lidé, kteří podstoupili léčbu na klinice pohlavních chorob. Kdyby přišla i Frances, bylo by jich pět.

Slavná pětka.

Když o tom tak přemýšlela, málem se opět rozesmála.

Rakev byla tak malinká a opuštěná, až se Susan chtěla na kněze rozkřičet, aby do té tmy Jasona samotného nepouštěl. Potřeboval u sebe přece matku, pro případ, že by se bál. Potřeboval někoho, kdo by se o něho pořádně postaral, miloval ho a potěšil, kdyby plakal.

Proč tam nemohu s ním? Bůh si mě jistě mohl vzít také, mohla jsem přece odejít na věčnost se svým Jasonem, dávat mu lásku, starat se o něho a o jeho bezpečí, přemýšlela.

Joey řekl, že budou muset hrob nějakou dobu hlídat, protože všichni široko daleko vědí o kříži z pravého zlata.

"Nějaký pitomec ho vykope a kříž odštípne. Víš, jací tu žijí lidi."

Dokonce i Susanina matka mu řekla, ať sklapne. Susan přesto pochopila, že ji chtěl jen utěšit. Byl to Joeyeův způsob, jak zdůraznit, co pro dítě udělali.

Utratili za ně peníze a dali mu to, co Ivy nazvala "dobrým počátkem". Ale kam?

Kam ho sakra vlastně posílali? Samotného a bez matky.

Jaký Bůh může dopustit takové věci?

Uklidnila se. Je to přece stejný Bůh jako ten, který mi seslal Barryho Dalstona, ne? řekla si. A jak jsem se k němu kdysi modlila musela jsem být blázen.

Podle úlevného výrazu ve tvářích všech přítomných poznala, že smuteční shromáždění skončilo. Bány přišel k Susan a objal ji kolem ramen. Plakal. Všimla si, jak je pozorují všichni sousedé i známí, kteří se tu shlukli jako krysy kolem mrtvého těla.

"Vypadni, Barry," řekla Susan tiše, ale zřetelně, takže to všichni slyšeli. Pak se rozplakala jen kvůli Barryho vůni. Byla to vůně, kterou kdysi tolik milovala: směs parfému Old Špice, cigaretového kouře a odéru ryb s hranolky.

Kdysi pro ni Barryho blízkost znamenala všechno, cítila se s ním v bezpečí, toužila po něm a milovala ho. Nyní oplakávala dítě, plakala pro ztrátu mládí, na Stránka 81

Martina Cole - Dvě ženy

které nikdy nebude vzpomínat jako na šťastné. Barry byl jedinou dobrou věcí, která ji po životě s Joeyem a June potkala. Dlouho pro ni představoval jakýsi vysněný maják a teprve teď poznala, jak byla bláhová.

Dovolila však, aby ji pevně přitiskl k sobě. Pohřeb jejího syna nebyl tou pravou chvílí pro hysterii, ač měla Susan silné pokušení manžela nějak zahanbit.

Sousedé je koneckonců pozorovali. Nemuseli všechno vědět.

Susan Dalstonová zůstala bez iluzí a s bolavým srdcem.

V noci se probudila. Pouliční lampa před domem příjemně osvětlovala ložnici, ale jediné, co Susan cítila, bylo pálení v prsou. Z ňader jí vytékalo mateřské mléko, kvůli němuž jí bylo horko a zle.

178

179

Barry klečel u postele a Susan si teprve pak uvědomila, zeji probudil on, že ji vytrhl z milosrdného snění, díky němuž na chvíli zapomněla na bolesti. Uspávači tablety jsou skvělý vynález, napadlo ji.

"Snad po mně teď nechceš něco takového?" zeptala se mdle, ale hlasitě.

"Miluju tě, Susan Dalstonová, miluju tě víc než cokoli na světě," řekl Barry lítostivě. Susan se nechtěla rozčilovat. Neodpověděla.

"Je mi to tak líto, Susan. Opravdu. Vím, že to je všechno moje vina, ale může za to ten zatracený Joey. Vytáhl mě do hospody, naštval mě a dalšího rána jsem se probudil v téhle posteli se dvěma štětkama."

Barry se rozplakal.

Susan cítila, že je k němu podivně netečná. "Chceš mi naznačit, že ležely v mé posteli?" zeptala se krátce.

Všimla si, že přikývl. Pochopila, že se k ní snaží být upřímný, že se snaží všechno napravit.

"Byly to štětky, staré kurvy, nic neznamenaly," pokračoval. "Nebylo to takové jako mezi tebou a mnou, mezi námi to je opravdové. Miluju tě. Na nich mi vůbec nezáleželo."

Susan pobaveně řekla: "To ráda slyším. Můžu už teď spát?"

Barry jí položil hlavu na břicho, na veliké, kulaté a měkké břicho s rudými prasklinami a s povolenou kůží.

"Prosím, Sue, neodstrkuj mě. Přestaň mě od sebe odhánět., mě to taky bolí."

Ležela bez hnutí, oči upírala do tmy a bojovala sama se sebou, aby mu nesevřela hlavu mezi koleny a nerozdrtila ji.

Jak ráda ho tam kdysi cítila, jak moc se jí líbily doteky jeho jazyka. Málem podlehla svým představám a nechala se zaplavit starými pocity. Byla však ráda, že se jim přece jen nepoddala. Dopustila by se zrady na svém mrtvém dítěti.

Barry ji skoro dokázal přivést k vrcholné rozkoši; jednou nebo dvakrát téměř našel správný bod. Ona však ten pocit vždy duševně zahnala, nechtěla vědět, co vede lidi k takovému pobláznění, že jsou schopni uspokojovat tuto potřebu prostřednictvím naprosto cizích lidí.

"Využít a odkopnout" bylo jedno z nejoblíbenějších Barryho rčení. Tentokrát ho však odkopla ona.

"Nech mě spát, Bale, prosím," řekla jen. Zoufale ji sevřel do náruče. "Susan., prosím tě, Susan. Miluju tě, opravdu tě miluju. Měli bychom to zkusit znovu.

Změním se, slibuji. Zase na mě budeš pyšná. Do konce života už se jiné ženy ani netknu. Přísahám na Jasonův hrob."

Posadila se a s nehybnou tváří řekla: "Neopovažuj se přísahat na hrob toho dítěte, Barry Dalstone. Snažíš se slibovat něco, co nikdy nedokážeš dodržet. Jsi jako můj otec vyšuká každou, která mu přijde pod ruku, a to po všech stránkách sexuálně i emocionálně. Oba jste šoustali mě a oba jste mě podvedli. Mého chlapečka z toho vynech. Neopovažuj se ho poskvrnit víc než dosud. Zabil jsi ho.

Postav se k tomu čelem a už mě nech sakra spát. Chci jen spát."

Ulehla na polštář a Barry si znovu položil hlavu na její měkké břicho.

Potřeboval cítit vůni její čistoty, aby se mohl cítit jako člověk.

Uvědomil si, jaký je pro něho Susan poklad. Byla čistá a její domov také.

Udržovala v něm pořádek. A milovala jej. Věděl, že mohl dopadnout mnohem hůř, mohl si vzít Frances nebo Debbii, a ty by podobně jako June braly každého, kdo by se naskytl. Potřebovaly mít pocit, že je někdo chce, že po nich někdo sexuálně touží. Neměly tolik rozumu, aby odlišili lásku a sex.

Nepovažovaly se za nic víc než za sexuální objekty. Stávaly se z nich nešťastné ženy, protože musely stále hledat. Brát cizí chlapy, kteří je jen chvilkově využili a přitom jim vykládali staré známé povídačky, přesně takové, jaké chtějí Stránka 82

Martina Cole - Dvě ženy

ženy slyšet.

Moje Susan se škaredým obličejem a s těžkopádným tělem mi dává mnohem víc, protože nečeká nic na oplátku, uvažoval Barry. Nemusel jí kupovat panáky ani říkat ty spousty keců. Susan tu prostě byla a čekala jen na něho.

Poprvé v životě si uvědomil, co znamená věrnost.

Barry Dalston, ranař, ničemný zloděj a truchlící otec, se držel své mladé ženy, jako by ho měla zachránit před utonutím.

444

180

181

O deset dní později se Susan oblékala na další pohřeb. Tentokrát na pohřeb sestřenice Frances. Nikdo mimo rodinu nevěděl, že spáchala sebevraždu.

Frances odjela do Essexu a oběsila se na stromě v Bellhuském parku. Na místě, kterým v dětství všichni procházeli, když šli navštívit starého příbuzného, jenž už upadl v zapomnění a dávno zemřel.

Susan byla příliš zaměstnána pohřbem a vlastními smíšenými pocity, než aby si všimla článku v Daily Mirroru. Před dvěma dny byla ubita k smrti prostitutka z klubu Valbon. Její tělo se našlo pohozené mezi odpadky v Gerrard Street.

Barry si ten článek četl znovu a znovu. Pevné věřil, že tím splatil svůj dluh.

Frances se oběsila kvůli dítěti a kvůli bolesti, kterou způsobila. Té druhé ženské musel pomoct, ale stálo mu to za to.

Oplatil jim synovu smrt. Prostě našel pachatele a potrestal ho. Cítil se už mnohem lépe. Někdo musel zaplatit a jako obvykle to on nebyl.

Po pohřbu chytil Susan za ruku a podíval sejí do očí.

"Vypadáš skoro spokojeně," řekla.

Zavrtěl hlavou a zatvářil se smutně. "Jsem šťastný, protože tě mám zpátky, nic víc." Když ji tiskl ve své náruči, usmíval se. Nejsmutnější bylo, že skutečně věřil svým slovům. Manžel Susan Dalstonové prostě takto uvažoval.

Když však odcházeli ze hřbitova, Susan, přestože stále pohroužená do smutku, nalezla v jeho slovech záchvěv naděje. Na jejich společnou budoucnost.

Alespoň mu na mně záleží, říkala si. To pro začátek stačí.

Slunce stálo vysoko na obloze a svým jasem prozářilo den. Všude se probouzel život. Děti si hrály, květiny pučely a lidé šli za svou prací.

Horší už to nebude, říkala si Susan, když jí manžel pomáhal nastoupit do auta.

Když nastartoval, políbil ji na rty. Poprvé po dlouhé době mu Susan opětovala úsměv.

Odpustila mu.

Koutkem oka si Barry všiml, že je pozoruje Doreen. Přiložil za Susaninu hlavu ruku a vztyčil dva prsty.

"Mám pustit rádio, aby se nám trochu zvedla nálada?" zeptal se.

Susan nepřítomně přikývla, protože měla plnou hlavu Frances a pohřbu. Přítelkyni Doreen, která se šklebila jako šílenec a ukazovala na Barryho paroháče, proto neviděla.

Barry ji však viděl dobře a zapamatoval si její gesto, aby je proti ní později použil.

182

183

KNIHA DRUHA 1969

"Pravda je krutá, ale člověk šiji může zamilovat, osvobozuje také ty, kteří milovali."

George Santanyana 18631952

"Před zlem nenajdeš klidu, řekl Pán." Bible, druhá kniha Izajásova

, Domov je pro dívku vězením a pro ženu pracovním místem." George Bernard Shaw 18561950, Člověk a nadčlověk, 1903

Kapitola 14

"Postaráš se už sakra, aby ten parchant sklapl?" Barryho bylo slyšet víc než plačící holčičku. Susan chodila po sousední ložnici, hladila malou po zádech a snažila seji utišit.

Wendy se právě prořezávaly zoubky a evidentně ji to vůbec netěšilo. Vlastně se Stránka 83

Martina Cole - Dvě ženy

zdálo, že přišla na svět, který se jí pranic nelíbil, a všem dávala své pocity jasně najevo.

Wendy zkrátka od narození neustále plakala.

Lékař tvrdil, že trpí kolikami, Susan byla přesvědčena o tomtéž, ale Barry si myslel, že to dítě jim seslal sám ďábel. A když už se Wendy přece jen ztišila, stačil jediný Barryho pohled do postýlky, a dítě znovu propuklo v usedavý pláč.

Tím bylo všechno ještě horší.

Wendy Kathryn Dalstonová neměla svého otce v lásce. A Susan si vduchu říkala, že její dcerka nemá tak špatný úsudek.

Barryho však začínaly věčné noční nářky opravdu rozčilovat a také to dával najevo. Susan často uvažovala o tom, zda je hlasitější Wendy, nebo Barry. V

každém případě neslyšela nic než jejich křik.

Pro Susan byla malá Wendy zlatíčko. Stačilo, aby se podívala do Wendiných modrých kukadel, a celá roztála. Byla přesvědčená, že její dcera je předurčena k tomu, aby z ní vyrostla opravdová kráska, a bezmezně ji zbožňovala. Wendy pro ni byla vším. Barry, který pochopil, že už v Susanině srdci nezaujímá první místo, na dítě žárlil, sotva se narodilo. Nemohl si pomoct.

Wendy zabírala všechen Susanin čas, trpělivost i lásku.

187

Vylezl z postele, odešel do přilehlé ložnice a vytrhl dítě ze Susaniny náruče.

"Dej toho rozmazleného spratka do postýlky! Jen ať si pobrečí! Krucínál, Susan, chci mít aspoň jednu noc klid!" Jeho křik Wendy ještě víc podráždil. Vycítila napětí v místnosti i matčin strach a rozplakala se na celé kolo.

Susan dítě přitiskla k ňadrům. "Stejně ji musím nakrmit, Bale. Nech ji na pokoji. Vždyť jí jsou teprve čtyři měsíce, nepozná, kolik je hodin."

Susan držela dítě v náruči, jako by mu šlo o život, a Barry se znovu pokusil jí je vyrvat.

"Varuju tě, Barry, jestli hned nepřestaneš, ublížíš jí, a pak si mě nepřej,"

vybafla nahlas, aniž stačila vážit slova. Reagovala instinktivně tak jako každá matka, která chrání své dítě. Barry se na ni dlouze podíval a Susan se v té chvíli zmocnil strach.

"Bale, poslouchej mě Bale, prosím."

Úder pěstí, která dopadla na její obličej, byl tak nečekaný, že zavrávorala a zachytila se o kolébku. Moc nechybělo, a upustila dítě na podlahu.

Susan cítila, že se jí roztrhlo obočí a že jí teče krev. Měla pláč na krajíčku.

Barry se na ni díval jako na zpomalený film. V okamžiku, kdy se své ženy dotkl, poznal, zejí dal ránu, jakou by uštědřil muži. V mžiku pochopil, že to, co udělal, není správné.

Wendy ztichla, až mrtvolně ztichla, a oba se na ni podívali. Susanina krev kapala na její tvářičku a oba se v té chvíli domnívali, že Wendy je zraněna.

"Ty zatracený mizero, cos to udělal?" křikla Susan.

Právě onoho hrobového ticha se Susan nejvíce polekala nepřirozeného, naprostého ticha. Pak se však Wendy blaženě usmála od ucha k uchu a Susan pocítila ohromnou úlevu.

Barry se podíval na svou dceru. Nebylo pochyb, že je jeho. Tolik se mu podobala, že to pro něho bylo až skličující. Uviděl krev na jejím nosíku i úsměv, a ulevilo se mu tak, jak se jen člověku, který cítí vinu, může ulevit. Na chvíli si myslel, že jí ublížil, a to by pro Barryho bylo tím nejhorším, čeho by se mohl dopustit. Ne ovšem proto, že to byla špatnost, ale proto, že v eastendském světě každým, kdo ubližoval dětem, zneužíval je nebo je vyhnal, opovrhovali.

Mohl je klidně ztlouct, když dospěli do školního věku, ale miminko., miminko pro každého znamenalo radost. Mnohdy bohužel pro každého kromě vlastních rodičů.

Barry už měl po krk všech lidí, kteří chválili Susan a její mateřství. Dokonce i Davey Davidson uznával, jaký je Susan poklad, a pořád mu zdůrazňoval, jak jeho žena neustále pěje chválu na krásnou Wendy i na čisťounký dům. Zdálo se, že Susan je rozená matka, ačkoliv nikdo nechápal, po kom to mohla zdědit. Po June sotva.

Dokonce i Barryho matka Susan milovala. Tvrdila o ní, že je pilná jako včelka.

Když se však na svou ženu podíval, když uviděl její nezajímavou tvář a tlusté břicho ve staré noční košili, necítil k ní nic než odpor. Ňadra měla plné mateřského mléka, které jí teklo z bradavek, a dítě u nich měla přisáté ráno, v poledne i večer. "Krmím dle požadavku," říkala Susan; Barry tvrdil, že malou jen od začátku rozmazluje. Jenže copak mě poslechne? stěžoval si v duchu manžel.

Co Wendy Dalstonová chtěla, to také dostala. Ať se jednalo o mazleni, o jídlo, o pozornost či o cokoliv jiného. Dostala všechno.

Podle Barryho si na sebe Susan pletla bič, ale pořád se trochu bál. Vzal dcerku Stránka 84

Martina Cole - Dvě ženy

matce a pochoval ji v náručí. Wendy byla poprvé poslušná, jako by ji šok a hluk vyrazily dech. Podívala se na svého otce a usmála se. Svým dětským úsměvem odzbrojila každého nikdo ji nemohl než milovat.

Barry ji několik minut kolébal v náruči a žasl, jak se k němu tulila. Tehdy ji miloval. Když s ním chtěla být, když k němu měla blízko, zbožňoval ji.

Susan je pozorovala, cítila nad okem krvavou sraženinu, ale namlouvala si, že na tom nesejde. Kvůli dětem přece vzniká napětí v mnoha rodinách, usoudila. A vztah napjatý už dříve musel nyní nutně praskat ve švech.

Z pokoje odešla s jistotou, že to Barry zvládne. V koupelně si otřela tvář. Krev měla snad všude, ale byla příliš unavená, aby ji to nějak znepokojovalo. Zranění nebylo ve skutečnosti tak zlé, jak vypadalo. Susan měla tržnou ránu nad obočím.

Napadlo ji, jestli by neměla zajet do nemocnice a nechat si ji několika stehy zašít. Byla však k smrti unavená.

189

188

Přelepila ji tedy náplastí a omyla se. Do rána to počká. Barryho matce to už nějak vysvětlí.

Nevím, co bych si bez Kate počala, říkala si. Byla jejím neochvějným spojencem.

Od Jasonovy smrti se Kate k Susan chovala jako matka. S Barrym víc než rok nepromluvila do doby, než se narodila Wendy. Pak ji Susan přesvědčila, aby zakopala válečnou sekeru. Věděla však, že její poznamenaný obličej vztah mezi matkou a synem jen zhorší.

Časem se totiž ukázalo, že Kate má v jistém smyslu proříznutější pusu než June.

Přestože neklela a nehulákala, mluvila s takovým přesvědčením, že každé její slovo plně odráželo nelibost, která se v pozadí jejích výroků skrývala. Terčem této hany se Barry stával tak často, že si někdy Susan přála, aby se od nich jeho matka držela dál. Říkala si, že by jim to rozhodně usnadnilo život.

Uklidila lékárničku a vrátila se zpátky do ložnice. Barry spal na posteli s Wendy přivinutou k hrudi. Ta spinkala také. Při pohledu na poklidné zátiší otce s dcerou se musela usmát. Uvelebila se do bílého proutěného křesla a řekla si, že si schrupne, než se probudí Wendy a začne se dožadovat krmení.

Susan byla unavená, hrozně unavená.

Do kuchyně vešla Doreen s velkým jablečným koláčem. Bylo teprve půl desáté ráno, a ona už byla dokonale nalíčená a měla nový účes. Když se však nikam nechystala, neobtěžovala se s převlékáním domácího úboru.

"Tak jak se má můj andílek?" zeptala se zvesela, dokud neuviděla Susaninu tvář.

"Co ti zas udělal?" zasyčela na svou přítelkyni. "Slyšela jsem, jak vztekle hulákal, Sue. Neslyšela jsem, že by ti jednu střelil, protože jinak bych sem vlítla. Kdybych si myslela, že se tebe nebo malé dotkl, volala bych poldy, holka."

Susan si povzdechla. "Neudržel se, prostě si nemohl pomoct. Wendy dělala kravál, oba jsme byli unavení a já jsem byla hubatá."

Doreen vykulila oči. "A cos mu řekla?"

Susan zrudla. "To neřeš dost na to, abych si vysloužila tohle." Ukázala na oteklé oko a náplast. "Ráno toho hrozně litoval. Budeš se divit, Dor představ si, že spal celou noc s Wendy na hrudi. Měla bys je vidět. Když se pak ráno vzbudil a uviděl ji tam, usmál se. Poprvé se na ni opravdu usmál. Byla tak spokojená, že se ani nevzbudila na kojení."

Doreen se smutně usmála. "Konečně si uvědomil, že za ni taky nese odpovědnost?

Že je Wendy člověk, a ne panenka?"

Obě pak zaslechly, že jde Barry po schodech. ,,Právě ji krmil." Susan si přitiskla prst ke rtům a usmála se.

Barry vešel do kuchyně s Wendy v náručí. Podíval se na Doreen, jako by právě našel v salátu švába, a prohlásil: "Přibrala a to jen díky tomu, že ji krmím já. Nemusí se tolik namáhat cucat takovou pusinkou z těch tvých velkých tlustých koz. Příště mlíko odstříkej a nakrm ji z láhve."

Byl to příkaz.

Susan nepřítomně přikývla. "Z prsou pije dost. Jen není vidět kolik, protože na nich nejsou odměrky," řekla s rozzářeným úsměvem ve snaze všechno zlehčit.

"S těma prasklinama, co na nich máš, by odměrky stejně nebyly vidět. Udělej, co ti říkám, a já toho malého všiváka v noci nakrmím, aby byl klid. Ty ji jen kazíš."

Opatrně položil dítě do košíku v kuchyni. Wendy radostně zakopala nožičkama a znovu se usmála. Barry se na ni usmál také a znovu pocítil opojení ze síly, Stránka 85

Martina Cole - Dvě ženy

kterou mu dávala. Dobývání dceřina srdce se mu zdálo tou neúžasnější věcí na světě. Bylo to lepší než milostný poměr.

Však ona mi začne před matkou dávat přednost, říkal si. Byl si tím jist. Pak beze slova odešel z domu. Doreen cítila, jak se po jeho odchodu uvolnilo napětí v místnosti.

, Je to neřád, Sue, škoda, že to nevidíš stejně jako všichni ostatní."

Susan se zasmála a nalila čaj., Já to vím, Doreen. Jenže vím, jak na něj,"

vyslovila sebejistě, ale tak jistá si tím nebyla. Barry však odcházel vždy na celý den, někdy i na noc, a ona měla Wendy jen pro sebe, což jí naprosto vyhovovalo.

+ 4 +

191

190

Barry oblažoval celou hospodu historkou z nočního krmení. Když zasvěceně vysvětloval, jak se mají správně vychovávat děti, všichni muži ho poslouchali.

Barry si v té chvíli připadal ohromně důležitý. Susan si zřejmě myslí, že je jediná, s kým se dítě cítí dobře, uvažoval. Nuže, dokázal jsem jí, že se plete.

Moc plete. Všem pak radil, aby si také pořídili dítě, a tak si uvědomili, jak lehce se jejich manželkám žije.

Většina chlapů se smála a souhlasila s ním, pár se jich zasmálo jen nepřesvědčivě a jeden muž, jistý Freddie McPherson, tvrdý chlápek z doků, to nepovažoval za zábavné ani trochu.

"Pleteš se, Barry," ozval se nesouhlasně. "Ženský to mají těžký. Moje Jeanette jich měla devět, a zabilo ji to. Bylo jí jednačtyřicet, když zemřela na infarkt.

Jen kecáš, hochu. Jednou jsi nakrmil děcko, a už si myslíš, že jsi lepší než doktor Švajcr. Musel jsem se starat o devět prcků, dokud nebyla LeeAnne dost stará, aby to vzala za mě. Neponižuj ženský, protože odváděj dobrou práci."

Barry se zatvářil otráveně, ale musel jeho ostrou kritiku přijmout, protože všichni věděli, že Freddie je příkladný otec, nesporný král dětí.

Jelikož si teď připadal hloupě, snažil se celou situaci zlehčit. "S devíti to muselo být těžký," zvolal. "Jak se říká, Freddie, tys nikdy nestříkal naslepo.

Pravděpodobně jsi svou starou ušoustal k smrti!"

Tentokrát se všichni zasmáli, dokonce i Freddie, přestože poznal, jak je těžké vychovávat devět dětí prakticky bez peněz.

"To je jasný, že jsem ji šoustal. Vlastně mi to teď chybí. Šukání s děvkama vám nenahradí útěchu, kterou vám poskytne skutečná ženská taková, co zná veškerý vaše tajemství, a přesto na vás všecko miluje od smradlavých jídel až po zpocený podpaží." Jeho hlas byl naplněný steskem po ženě a po útěše, kterou mu poskytovala. Pak vešel do hospody Joey, a sotva ho Barry zahlédl, pochopil, že mají problém.

Kývl všem na pozdrav, objednal si velkou skotskou a vzal Barryho do tichého koutku, přičemž vyhodil dva chlapy od stolu, aby měli naprosté soukromí.

"Co se děje, Joeyi?" pohodil jeho společník rozzlobeně hlavou.

192

"Jde o toho zatracenýho packala Derbyho," odpověděl Joey. "Ten si fakt říká o pořádnou ránu. Mám dojem, že je začnu rozdávat."

Barry si rozčileně prohrábl vlasy. "Co udělal tentokrát?" zeptal se.

Joey vypil svou sklenku a povzdechl si. "Nechce platit. Tvrdil, že se nebojí mě, Daveyho ani Bannermanů. Zřejmě teď pracuje pro malou firmu přes vodu v Bermondsey. Nevěřil bys, komu ta firma patří."

Barryho zamrazilo v žaludku. "Snad ne bratrům Winterovým?"

"Přesně tak. Zaměstnávají ho jako vymahače dluhů, takže si zčistajasna prostě začal myslet, zeje tady šéf," procedil Joey rozzlobeně skrz zuby.

Ocitli se v obtížné situaci.

Bratři Winterové byli věhlasní a s Bannermany měli velmi složité vztahy.

Všeobecně se vědělo, že nikdo nechce válku. Jelikož Její Veličenstvo královna poslala bratry Kraye na třicet let do vězení, firmy z celého Londýna si zabíraly rajóny a bránily šije, jak se dalo. Prozatím se hlavní klany rozhodly složit zbraně, ale tato závažná událost je mohla vyzvat k akci.

"Budu si muset promluvit s Bannermanem. Uvidíme, co na to řekne," utrousil.

Barry bezmyšlenkovitě přikývl. Pak se zvrátil do židle a zazubil se."Proč mu nejdřív neudělíme lekci a teprve pak nepočkáme, co se stane? Vsadím se, že Winterové by ani nemukli, kdyby věděli, že ten chlap dluží prachy. Pravděpodobně by udělali to samý, nebo by to aspoň čekali."

Stránka 86

Martina Cole - Dvě ženy

Joey zavrtěl hlavou. "Je to moc velká věc, Bale, nechceme rozpoutat válku. Bez Bannermanova požehnání rozhodně ne."

Byl nesvůj, a to Barryho trochu znervóznilo. Joey obvykle takhle ustaraný nebýval.

"Hele, dáme si pár panáků a zapomeneme na to, co? Popřemýšlíme o tom zítra,"

navrhl Barry.

Joey zvedl svou prázdnou sklenku. Tvářil se rozzlobeně a bezmocně. "Toho zmrda nesnáším jen za to, že mě dostal do takový pozice. Kdybys ho viděl, Bale stála za ním velká gorila a druhá

193

čekala v autě. Připadal jsem si jako pitomec. Ale jednou si to s ním rozdám, uvidíš."

Bány věděl, že musí něco říct, aby Joeye trochu stáhl zpět.

"Jak jsem tam tak stál, vysmíval se mi, fakt se mi smál, a já s tím nemohl nic udělat," pokračoval Joey. "Říkám ti, Bale, bylo velký štěstí, že jsem u sebe neměl fidlátka. Prostřelil bych tomu zmetkovi hlavu."

Barry mu rozuměl. Vyšprtnout člověka z profese je něco podobného jako požádat královnu o rychlou felaci, napadlo ho. A obzvlášť to bolelo od někoho, jako byl Georgie Derby, mohutný a agresivní chlap s pusou, která by prořízla ocel, a s odpovídající mrzkou náturou. Byl to drsný chlápek jistě dokázal udělat na dlužníky dost velký nátlak. Bylo pravděpodobné, že touhle prací se z něho stane ještě větší mizera, než byl dosud.

Joey vstal, zvedl svou prázdnou skleničku a ztěžka si povzdechl. "Pojďme si dát dalšího panáka. Bůh ví, že bych jednoho snesl."

Cestou k baru se Barry snažil přijít na něco, čím by Joeyovi nějak spravil náladu.

"Jak se má mimochodem malá, Bale? Pořád řve na celé kolo?"

Všichni se zasmáli a Freddie křikl: "Copak jsi to neslyšel? Má zatraceně léčivou náruč."

Všichni vybuchli smíchy. Ačkoliv Barry uvítal zmírnění napětí, stále měl nutkání Freddieho nakopnout. Lezl mu na nervy, ale nechal to být. Začal Joeyovi vyprávět o Wendy a o tom, jak přestala vřískat, když ji pochoval. A jak nařídil Susan, aby dítě neustálým nošením na rukou nerozmazlovala.

"Nakonec, Joeyi, děti jsou jako ženský," uzavřel Barry. "Musí poznat, kdo je doma pán. Cítí se pak v bezpečí. Nemůžeš přece nechat starou, aby si dělala, co sejí zachce, ne?"

Joey se unaveně usmál a otočil se ke známým u baru. Teprve pak odpověděl. "Měl bys to říct June. Ta naposledy dělala, co sejí řeklo, když byla s kapavkou u doktora ve špitále."

Všichni se zasmáli a Barry, který cítil, že se ocitl v trapné situaci, se zaraženě přidal. "No, June je tak trochu zvláštní případ, ne?" prohodil a Joey moudře pokýval hlavou.

"Dá se to tak říct."

"Pojďme si objednat nějaké jídlo a pak se pořádně napijeme, co říkáš? Je teprve půl jedné, máme před sebou celej den," navrhl mladší z mužů.

Joey přikývl, ale všichni si všimli, že má hlavu stále plnou starostí. Ve tři hodiny odpoledne začal být agresivní a o půl páté vzteky málem vraždil. Georgie Derby ho rozzlobil víc, než si byl zpočátku ochoten připustit, a Barry ještě přiléval olej do ohně. Kdyby prý záleželo na něm, Derbyho by zlikvidoval, a v očích veřejnosti by tak získali bod.

Přestože by tím ovšem každého rozzuřil natolik, že by se rozpoutalo zabíjení bez ohledu na oběti.

Susan poraněné oko stále bolelo. Věděla, že si ránu měla nechat sešít. Při pohledu do zrcadla se jí zmocňovaly deprese. Nahá vypadala příšerně. Tvář, která nikdy nepatřila k jejím silným stránkám, vypadala teď až groteskně, oteklé obočí a oko téměř komicky. Posetá modřinami působila Susan ještě ošklivěji než obvykle.

"Jdi do háje, Barry Dalstone," řekla v prázdném pokoji.

Měli hezkou ložnici. Susan jejím zařizováním strávila spoustu času, představovala si, jak tam bude s Barrym ležet v objetí, jak se budou v posteli milovat a v neděli ráno si v ní hrát s dětmi.

"Příliš čteš, ale nic si nepromýšlíš důkladně," začala mluvit sama se sebou.

Ventilovala tak svou nespokojenost. Wendy ležela na posteli a šťastně si žvatlala.

"Ty si tady povídáš, holčičko?" Podívala se na dítě a dostalo sejí radostné žvatlavé odpovědi. Susan své dítě zbožňovala, bezvýhradně zbožňovala.

Stránka 87

Martina Cole - Dvě ženy

Když se k Wendy přiblížila, stejně jako obvykle ucítila, že se jí plní ňadra mlékem. Barry a to jeho krmení z láhve. Když na to pomyslela, usmála se.

Zvedla Wendy, položila si ji k ňadru a ucítila hebké rtíky své dcerky, hledající její rozbolavělé bradavky. Susan ji něžně přidržela a nechala ji napít, hladila jí chmýří na hlavičce a zasypávala polibky její prstíky a nožky.

Wendy se v matčině hebké náruči, obklopena známou vůní, chutí i láskou, uklidnila.

194

195

Susan jí tiše zpívala, něžně jí broukala písně a postupně ji při sání mléka ukolébávala.

Ve chvíli, kdy ji líbala a rozvažovala, zdají vyměnit plenu, nebo ji dát spát, zaslechla, jak se Barry v náladě vrací domů. Bouchl kuchyňskými dveřmi, vyběhl nahoru, a než se stačila pohnout, stál ve dveřích. Několik vteřin na obě jen zíral. Přimhouřené oči mu zlostně plály.

"Čekala jsem na tebe, Bale, ale musela jsem ji nakrmit, měla už hlad."

Znovu se na ni jen beze slova podíval.

Susan vstala a položila dítě do košíku u postele. Pak se napřímila a otočila se k manželovi.

"Ty mi to děláš naschvál, že? Něco ti říkám, a ty mě sakra nikdy neposloucháš!"

řekl rozzlobeně, ale odevzdaně, jako by přesně tohle očekával.

"Odešel jsem z práce, abych nakrmil svou dceru, ale tys to hergot musela udělat, co? Nemohlas ani minutu počkat."

"Proboha, Barry, vždyť jsou dvě hodiny ráno. Od půl deváté od včerejška jsi byl pryč. Co jsem asi měla dělat nechat ji o hladu?" řekla smířlivým tónem.

Změřil si ji zlým pohledem. "Podívej se na sebe, Susan. Vypadáš jako dojná kráva, všude máš praskliny a cecky. Myslíš si, že se mi k tomuhle chce vracet domů? Jsi tlustá, smradlavá, ošklivá ježibaba. Myslíš, že se domů těším? Tak to teda ne. Když si na tebe vzpomenu, je mi na blití."

Susan s hrůzou zavřela oči. Wendy se znovu rozplakala a její pláč se stupňoval.

Susan se automaticky shýbla ke košíku.

"Nech to děcko na pokoji! Už je rozmazlená až dost."

Susan se narovnala a prosebně na něho pohlédla. "Bale, nezačínej zas. Dnes ne, prosím."

Znovu se na ni podíval a upřel pohled na její břicho a ňadra. Na ňadra, která tolik miloval. Cítila, jak se jí v blízkosti dítěte opět spouští mléko, vnímala jeho teplo a přepadl ji nedobrý pocit, že jí to způsobí ještě větší potíže.

"Bože, Sue, ty jsi ale ošklivá," vydechl Barry.

Podíval se na řvoucí dítě a udeřil Susan surově do tváře. Úder otevřenou dlaní byl tak hlasitý, že přehlušil i křik dítěte. Násilím ji přitiskl obličejem k posteli, strčil jí polštář pod břicho a klekl si za ni.

"Nemůžu se na tu tvou vanu ani dívat, protože by se mi vůbec nepostavil." Vytáhl z kalhot penis, oteklý a ztopořený, a surově do Susan vnikl, až zachrčela.

"No jen dál, ty tlustá svině! Jen chrochtej, ty děvko."

Tvrdě přirážel. Cítila, jak jí zatíná prsty do zadku, a každý jeho pohyb ji bolel tak, jako by ji bodal nožem. Otočila obličej na stranu a spatřila celou scénu v zrcadle toaletního stolku. Viděla Barryho v kalhotách a košili, jeho zrudlou tvář, svá těžká svěšená ňadra a mléko vytékající jí z bradavek.

Čím víc se Barry blížil k vyvrcholení, tím vzteklejší nadávky se z něho sypaly.

Vycítila změnu rytmu a oddechla si. Křik dítěte byl ohlušující. Susan měla sto chutí Barryho zabít jen proto, aby mohla v klidu utišit své dítě.

Barry přirážel a snažil se Wendy přehlušit hlasem prosyceným nenávistí. "Ty tlustá, odporná děvko! Máš velké štěstí, že jsem si tě vůbec vzal. Kdo jiný by tě chtěl? Kdo jiný by ti dal děti?"

Přitáhl ji k sobě za vlasy, zakláněl jí hlavu dozadu a způsoboval jí ještě větší bolest. "Jsi jako moje matka. Myslíš si, že tvoje hovno nesmrdí. Pleteš se smrdí, ty celá smrdíš, jsi zatraceně."

V té chvíli dosáhl vyvrcholení; celé tělo se mu zachvělo, pak povolil sevření jejích vlasů. Děkovala Bohu, že už je po všem.

Odkulila se od něho a celé tělo ji bolelo. Wendy stále plakala, takže ji Susan automaticky šla vzít do náruče v domnění, že teď, když manžel dostal, co chtěl, ji nechá na pokoji.

Mýlila se.

Rány pěstí byly zpočátku silné, ale nic, co by Susan nezvládla. Seděla na Stránka 88

Martina Cole - Dvě ženy

posteli s rukama před obličejem, aby odrazila ty nejhorší. Barry však svíral ruce v pěst, dokud mu nezbělely klouby. Skřípěl zuby a hezkou tvář měl staženou do děsivého úšklebku. Odpor v jeho tváři děsil Susan víc než cokoli jiného.

Dospěl do stadia, kdy už mu na ničem nezáleželo. Teď mohl ublížit komukoliv, dokonce i dítěti.

197

196

Utekla do Wendina pokoje, skrčila se u postýlky a kryla se pažemi, jak nejlépe dovedla. Kopal ji, mlátil a zneužíval, dokud se neunavil a ze Susan nebylo nic než zkrvavená a pomačkaná troska. Zaslechl nějaký hluk a na chvíli si dokonce myslel, že je jeho původcem Susan že bouchá nohama o podlahu.

Teprve pak si uvědomil, že vychází od zadních dveří. Uklidnil se. Kdyby to byli poldové, přišli by zepředu, uvažoval.

Podíval se na svou mladou ženu. Uvědomil si, že z ní zbyly jen trosky. Vykoukl z okna z ložnice a tiše zaklel. Byla to Doreen v noční košili. V ruce držela pánev.

"Vím, že jsi tam, ty hajzle! Nech tu holku na pokoji a okamžitě vylez! Já ti ukážu, ty zbabělce!"

V hlavě mu zněl Wendin nářek. Když šel kolem košíku, popadlo ho silné nutkání do něj kopnout, odmrštit ho na druhou stranu pokoje a pak ze schodů, aby ten malý mizera konečně sklapnul.

Surově jej posunul nohou asi o půl metru. Na Wendy tím nijak nezapůsobil.

Rozkřičela se ještě hlasitěji.

Doreen už ječela z plna hrdla. "Dej mi to dítě, ty bastarde! Slyším ji. Kde je Susan? Cos jí udělal? Zavolala jsem poldy, kámo. Budou tu za chvíli."

Vrátil se zpátky k Susan. Ležela na podlaze. Teď poprvé si všiml, že se vůbec nehýbe. Dostal strach. Dokonce si chvíli myslel, že ji snad zabil.

Seběhl ze schodů a otevřel zadní dveře. Odstrčil Doreen z cesty a vyběhl uličkou za domy do noci. Ze strachu letěl jako o život.

Všiml si, že se ve všech domech svítí, a proklínal Doreen, že všechny probudila.

Vůbec ho nenapadlo, že mohl sousedy vzbudit sám. Svým řevem, tím, že dítě rozplakal. V jeho očích za všechno mohla Susan.

Doreen spěchala do ložnice a zdvihla Wendy. Opatrně si ji prohlédla a snažila se ji utišit. Ložnice Daltonových sousedila s její, takže všechno slyšela, jako by byla v pokoji s nimi. Věděla, co se stalo, a bála se o svou přítelkyni. Jakmile se postarala o dítě a uklidnila je, šla hledat Susan.

Když ji uviděla ležet na podlaze, když zahlédla její nerozeznatelnou tvář a krví potřísněnou dětskou postýlku i stěny, pocítila k Bar rýmu bezbřehou nenávist. V tu chvíli byla ráda, že utekl. Nedokázala by se ovládnout.

Susan byla při vědomí, ale zjevně měla otřes mozku. Snažila se nahmatat zeď, aby se mohla postavit. Byla potřísněná sraženou krví, ale některé rány jí stále krvácely.

"Bože! Susan, zlato! Co ti to udělal?" ptala se Doreen v šoku.

Položila košík s dítětem na podlahu a pomohla Susan vstát. Pak ji dovedla do ložnice a uložila na měkkou postel. Trvalo to snad hodiny. Susan nedokázala koordinovat své pohyby; její chůze připomínala chůzi kosmonauta v botách zatížených olovem.

Doreen zvedla košík se ztichlou Wendy. Položila jej k posteli a pak s obavami pohlédla na Susanino tělo. Její přítelkyně byla od hlavy až k patě posetá ranami. Doreen věděla, že Susan potřebuje nemocniční ošetření. Jak teď litovala, že skutečně nezavolala policii! Přivolali by doktora a možná by svým příjezdem zabránili těm nejhorším ránám.

Zastavilo ji však nepsané eastendské pravidlo: Nevolej poldy pro nic za nic.

Něco takového tu prostě nebylo zvykem. Všichni si své záležitosti vyřizovali sami. Jak ovšem Susan tohle vyřídí, o tom Doreen neměla opravdu ani ponětí.

Šla k telefonu, zavolala Kate a pak June přestože sama nevěděla, proč volá právě jí. Snad měla pocit, že se Junii dcery zželí a domluví Joeyovi, aby si to s Barrym vyřídil. Moc nadějí si však nedělala.

Pak zavolala doktorovi, kterého znala z dob, kdy ještě byla "ve hře". Dorazil do hodiny.

Barry mezitím ukradl auto nový bledě modrý zephyr s rádiem a s osmistopým magnetofonem. Chvíli se v něm jen tak projížděl, poslouchal Elvisovu Are You Lonesome Tonight? a litoval se.

Stránka 89

Martina Cole - Dvě ženy

Pak dostal nápad. Zastavil u telefonní budky a zavolal Joeyovi. Zvedl telefon okamžitě. "Cos udělal my Susan tentokrát?" osočil ho Joey rozčileně. "June právě odjela taxíkem do vašeho pitomého bytu. Měli jsme před chvílí na drátě tu všivou Doreen."

"Musel jsem jí vrazit pár facek," odtušil Barry. "Poslyš, mám skvělý nápad, jak se pomstít tomu mizernýmu Derbymu. Jdeš do toho? Chceš mu dát nakládačku, nebo ne?"

199

198

Za jeho slovy se skrývala hrozba. Mluvil tak, jako by Joey nebyl schopen konat odvetné akce. Protože věděl, kolik toho jeho tchán předtím vypil, byl si jist, že ho vyprovokuje k zuřivosti.

"O čem to mluvíš? Samozřejmě, že mu chci dát."

Barry mu skočil do řeči. "Tak se přichystej a já tě vyzvednu. Tohle se ti bude líbit, kámo. Fakt se ti to bude líbit."

Položil telefon a zamířil k Joey o ve bytu. Až dnes odvedeme tuhle prácičku, už nás nikdo nebude považovat za pitomce, říkal si spokojeně Barry. Dneska si vybuduju reputaci, skutečnou reputaci. Barry měl v úmyslu stát se legendou.

Samozřejmě s Joeyovou pomocí. Jeho tchán měl toho večera vstoupit do Barryho nekřesťanské aliance. To nás bude od nynějška spojovat, pomyslel si mladík. Byl si tím naprosto jist.

Georgie Derby byl dobrým manželem a otcem, který svou ženu a děti opravdu miloval. Oženil se až v pozdějším věku, a o to víc pro něj jeho děti i mladá žena znamenaly.

Georgie spal se ženou schoulenou po svém boku. Jejich tři děti sedmiletý Maxime, pětiletý Georgie a dvouletá Caroline spokojeně odfukovaly.

Georgiemu se zdál sen o velkém černém psu, který útočil na něho i na celou rodinu. Byl to vzteklý pes s obrovskými tesáky, kterými by mohl prokousnout i hlavy jeho dětí. Najednou začal pes dštít z tlamy plameny. Georgie ucítil pach spáleniny, pak hlasitý hřmot. Pes chrlil plameny z úst stále intenzivněji.

Probudil ho křik jeho ženy. Dům hořel jeho dům hořel. Noční můra se stala skutečností.

Vyskočil z postele, pomohl ženě na nohy a snažil se vyběhnout dveřmi z ložnice.

Žena stála jako přibitá, nemohla se ani hnout. Jen na svého muže křikla, aby zachránil děti. Vyběhl z pokoje s rukou přes ústa. Chodbou se linul černý kouř, ale poslepu se mu podařilo dotápat až ke křičícím dětem a odnést je do ložnice.

Jeho žena Natálie otevřela okno. Zdola už na ně mávali sousedé a ujišťovali je, že přivolali pomoc. Nezbývalo jim než čekat. Jejich nejmladší dcerka, která trpěla astmatem, ošklivě kašlala a celé tělíčko sejí chvělo úpornou snahou popadnout dech.

Když Georgie vyhlédl z okna a modlil se, aby hasiči a sanitka přijeli brzy, zahlédl Joeye a Barryho. Stáli u velkého světle modrého auta a nenucené na něho mávali.

V té chvíli si uvědomil, co se stalo, a strach mu sevřel hruď. Klidně by zabili jeho děti. Vzali by nevinným dětem život kvůli penězům. Přestože sám patřil mezi tvrdé chlapy, takovou věc by nikdy neudělal, ani za milion.

Pochopil, že není schopen sáhnout k odvetným opatřením, protože by tím svou ženu i děti vehnal do ještě většího nebezpečí.

Georgie věděl, že Joey McNamara je nepochybně silným soupeřem, ale domníval se, že sám je bezpečně zaštítěn bratry Winterovými. Zdálo se, že jeho protivníci chtějí boj, a nebyl si jist, zda z této války může někdo vyjít vítězně.

Uviděl, jak se jeho dceruška zhroutila matce v náruči, a přispěchal jí na pomoc.

Okamžitě však vycítil, že malá Caroline je mrtvá. Poznal to instinktivně, prostě to věděl.

Caroline byla od narození neustále nemocná. Teď zemřela zabili ji dva chlapi, kteří neměli potuchy o tom, jak moc to dítě miloval, jak moc pro něho jeho rodina i jejich společný život znamenaly.

Věděl, že teď ty dva zabije. Musel. Zlikvidovali jeho dítě. Nemohl to nechat být.

Domov mu shořel, věděl, že jeho žena už nikdy nebude jako dřív, a on kvůli dvěma lidem, kteří si mysleli, že jsou sám zákon, během hodiny ztratil chuť do života.

Počkám si na ně a dohlédnu na to, aby za to zaplatili, řekl si. Stejně jako svým jménem si byl jist i tím, co nechá vyrýt dcerce na náhrobek.

Jeho žena hystericky ječela. Prozatím musel odsunout nenávist a utěšit ji. Věděl Stránka 90

Martina Cole - Dvě ženy

však, že má na své straně silného spojence: čas.

Susan se probudila v nemocnici ve Whitechapelu a u své postele spatřila Doreen s usmívající se Wendy v náruči. Susan se nemohla ani hnout. Tělo ji bolelo jako po mučení a v hlavě se jí stále dokola honila myšlenka, že tohle všechno jí způsobil Barry.

Barry Dalston, její manžel, muž, kterého kdysi milovala z celého srdce.

200

201

"Jak je ti, holka?" zeptala se Doreen ustaraně.

Susan se pokusila usmát. "Řekla bych, že žiju. To byl vtip. Špatný, ale přece jen vtip. Jak se má moje nejmilejší holčička?" Chtěla vzít miminko do náruče, ale bylo to pro ni příliš namáhavé. "Cítím se děsně. Byl tu Barry?" Doreen neodpověděla, ale květiny rozmístěné po celém pokoji mluvily za vše.

"Ten všivák ví, že chryzantémy nesnáším," opáčila. "Jak dlouho tady jsem?"

Doreen se mile usmála. "Čtyři dny, Sue. Bez obav, malou mám u sebe. Řekla jsem tvé matce, že jsi na tom trvala, než jsi upadla do bezvědomí. Napadlo mě, že bys nechtěla, aby si ji vzali na starost oni. Kate mi ale moc pomáhá."

"Čtyři dny! A to jsem celou tu dobu tady?"

"Barry jim řekl, že jsi spadla ze schodů. Myslím, že mu to sežrali, ale nevím to jistě. Nikdo nic neřekl."

Susan přikývla. "Budu improvizovat. Nevzpomínám si na všechno, ale pamatuju si dost," řekla smutně. "Předpokládám, že se později zastaví a bude sladký jako med."

Doreen zavrtěla hlavou. "To sotva včera večer ho zatkli pro vraždu a žhářství.

A tvého otce s ním."

Susan vytřeštila oči a samým překvapením zapomněla na bolest. "A koho zavraždili?"

"Nejmladší dcerku nějakého Derbyho. Umřela při požáru na vdechnutí kouře."

"Kolik jí bylo?" zachroptěla Susan.

Doreen nedokázala potlačit rozechvění v hlase. "Jen dva roky, Susan, byla ještě batole," řekla.

Susan smutně přikývla. Ani jedna pak nepromluvila. Nebylo k tomu co dodat. Obě se ponořily do vlastních myšlenek plných odporu k vrahům a lítosti k truchlící rodině. Konečně se Wendy rozplakala a Susan se na ni podívala, jako by ji viděla prvně v životě. Zvedla se z postele, vzala dítě do náruče a přivinula je k sobě tak pevně, až se rozplakalo ještě víc.

Navzdory bolesti si Susan uvědomila, že bojuje v předem prohrané válce. Nemohla vyhrát, ale mohla pro své dítě vybojovat několik bitev. Aby oddálil vlastní konec, je Barry schopen úplně všeho. Včetně obětování nevinného dítěte, uvažovala.

O dva dny později oba muže zprostili obvinění a propustili. Několik dní nato našli Georgie Derbyho s proříznutým hrdlem.

Se Susan zacházel její kajícný manžel jako s královnou, když ale zjistila, že je opět těhotná, měla chuť se zabít. Barry byl štěstím bez sebe, protože to pokládal za znamení, že musejí zůstat spolu a stát se skutečnou rodinou. Susan však své těhotenství považovala za další hřebíček do rakve, kterou si sama připravila.

Poznala totiž, že Barry je schopen doslova všeho.

203

202

Kapitola 15

Susan bolelo celé tělo. Jako by celá její tělesná schránka řvala bolestí.

Pohladila malého Barryho po vlasech a snad už po milionté si přála, aby jeho otec zemřel.

Její manžel pochodoval po malém domku s tváří rudou vzteky a s tělem napruženým jako pérko v hodinkách. Přitom ze sebe sypal obscénní nadávky. Představila si ho v rakvi a té vize se držela jako záchranného lana. Když luxovala, vařila, pečovala o tři děti a trávila bez něho příjemný den, snila o tom, zeje po něm.

Představovala si, jak na dveře klepou policisté a místo obvyklého dotazu, kde ho najdou, jen stojí u dveří s čepicemi v dlaních a s vážnou tváří ji informují, že její manžel, otec tří dětí, je mrtev. Někdy si vysnila, že zemřel za úděsných Stránka 91

Martina Cole - Dvě ženy

okolností, v závislosti na tom, jak moc ho v té chvíli nenáviděla. Představovala si, že ho střelili šípem do srdce nebo kulkou do hlavy. Jednou si dokonce představovala, že Barryho pohřbili zaživa, ale většinou ji v jejích vizích policie informovala o tom, že zemřel při autonehodě. Samozřejmě nešťastnou náhodou narazil do stromu, a žádní další účastníci nehody tedy neexistovali.

Když měla opravdu dobrou náladu, snila o tom, že byl velmi dobře pojištěný a ona po jeho smrti dostala velkou sumu peněz. Své sny pak převáděla do filmové podoby sebe viděla úžasně štíhlou a krásnou a své děti jako dítka z časopisů.

Představovala si, jak cestuje po světě, povídá si s Davidem Bowiem a Mickem Jaggerem.

Její snové fantazie se však rozplynuly, když si uvědomila, že s ní Barry mluví tedy přesněji řečeno mluví na ni.

"Hele, Bale, nemůžeme za to, že jsi plonk," řekla. "Asi sotva z toho můžeš obviňovat děti, že? Uvařím ti dobrý čaj a připravím slaninový svitek, co říkáš?

Trochu se uklidníš, a všechno uvidíš v lepším světle. Když na tebe budou moc tlačit, skočím do zastavárny."

Opovržlivě se na ni podíval. "Zavři sakra hubu, Sue. Nezačínej mě zas vytáčet, varuju tě."

Zavřela unaveně oči. Dnes bych se bez hádek opravdu obešla, prolétlo jí hlavou.

Wendy zítra slaví deváté narozeniny a chce uspořádat večírek. Jestli mě Barry dnes večer zmydlí, všichni hosté si všimnou modřin a matky ostatních dětí mě zase budou litovat.

Věděla, proč je její manžel naštvaný. Zase byl švorc a dlužil peníze téměř každému. Od smrti Daveyho Davidsona zůstali Barry s Joeyem v jakémsi vzduchoprázdnu. Bannerman odcházel do důchodu a stěhoval se do zahraničí.

Vyplatil své dva hlavní vymahače dluhů, kteří peníze okamžitě rozházeli a čekali, že se jim nabídky pracovních příležitostí jen pohrnou. To se samozřejmě nestalo. Během dlouhých let společné práce se navíc stačili rozkmotřit s každým, kdo mohl mít zájem je zaměstnat. Nechtěli je dokonce ani jako gorily, Barrymu ale nabídli místo vyhazovače ve striptýzovém klubu. Pro něho to samozřejmě byl profesní sestup.

Susan také věděla, že po její hospitalizaci a po tragické smrti Derbyho dcery před osmi lety si místní lidé začali zachovávat od Joeye i Barryho odstup.

Všichni je sice tolerovali, přestali ale patřit mezi oblíbence. Barryho to zlobilo a kladl to za vinu právě Susan.

Když svou ženu tenkrát zmlátil, začali ho mnozí nenávidět ještě dřív, než se dozvěděli o Derbyho dítěti. Jednou v noci na Barryho a Joeye zaútočili muži ozbrojení baseballovými pálkami. Oba utrpěli vážná zranění, ale nikdy se nedozvěděli, kdo si jejich zbití objednal. Susan vytušila, že to byl Bannerman, který se tak oběma mužům pomstil a zároveň si tím usmířil bratry Winterovy.

Susan věděla mnohem víc, než si její manžel uvědomoval. Matka ji o všem podávala aktuální zprávy. Susan samozřejmě potřebovala vědět, co může čekat, a pokud možno i kdy. Musela chránit sebe i děti, jak nejlépe dovedla.

204

205

Vařila čaj a připravovala slaninový svitek a přitom v hloubi duše doufala, že se Barry uklidní. Už rozrušil děti a vypeskoval Doreen řekl jí, že se u nich doma nesmí ukázat. Doreen odešla bez námitek, ale samotný fakt, že ji našel u nich, Barryho rozčílil. Nenáviděl ji za to, že ho prohlédla.

Doreen byla na muže učiněná odbornice. Jak by ne, vždyť jich měla nepočítané, řekla si Susan a musela se usmát. Jejím současným kolíkem byl mladý Řek ze západní části Londýna. Doreen v barvitých detailech vylíčila Susan jejich milostný život, až se Susan zajíkala smíchy. Doreen nadchla dokonce i June, když poznala, jaký je dceřina přítelkyně komik. Dokázala si dělat legraci ze všeho a z každého. A z chlapů obzvlášť.

Vrátila se zpátky k prostituci, protože potřebovala peníze. Děti rostly a ona měla všude dluhy. Chvílemi Susan život, jaký vedla Doreen, opravdu lákal. Líbilo by sejí pobírat sociální dávky, tu a tam si bokem přijít k nějakým penězům navíc a dělat si, co a kdy by se jí zlíbilo. Nebyla to pro ni vůbec špatná představa.

"Budeš to sakra dělat celej večer?"

Za jejími zády stál Barry. Zaslechla z televize melodii seriálu Blue Peter a doufala, že jej budou děti v tichosti sledovat.

Wendy ucítila vůni pokrmu a přiběhla do kuchyně. "Mám hlad, mami." Rychle však zmlkla, když spatřila výraz otcovy tváře. Susan se snažila uvolnit napětí.

Stránka 92

Martina Cole - Dvě ženy

"Dobře, zlato," řekla. "Za chvilku ti něco připravím. Běž se koukat na telku."

Barry zatarasil Wendy cestu. "Tys nejedla ve škole?"

Hnědovlasá Wendy s velkýma modrýma očima zavrtěla hlavou. ,.Nechutnalo mi to, oběd byl hnusný." Stáhla obličej, aby předvedla, jak hrozné to bylo.

"A co jste měli?" zeptal se Barry přátelsky, ale dítě neoklamal.

"Rybu s hranolky. Je pátek. Bylo to hrozně mastné a tučné. Nedalo se to jíst.

Babička Kate říkala, že naše třída chodí na obědy moc pozdě, a proto je jídlo přepečené."

Zmínila se v hovoru o babičce, protože ta byla jediným člověkem, kterého otec poslouchal a k němuž se choval alespoň trochu slušně.

"Takže ty tvrdíš, že jsi dostala jídlo dobré jídlo , a nejedlas ho?"

Wendy vážně kývla hlavou. "Bylo hnusné," řekla.

Do kuchyně vběhla sedmiletá Alana. Měla černé vlasy a byla opravdu krásná ze všech dětí se otci podobala nejvíce.

"Byl to hnus, táti, já jsem to nejedla taky," řekla. Podívala se mu do obličeje, usmála se a Barry jí úsměv opětoval.

"Opravdu to bylo tak zlé, princezno? Máma ti něco připraví, co říkáš?"

Přikývla, chytila Wendy za ruku a odtáhla ji z kuchyně. Alana využívala toho, že si ji otec oblíbil, a snažila se to usnadnit chudince Wendy, která podle Barryho neudělala nikdy nic správně. Susan usoudila, že důvod dívčiny neoblíbenosti spočívá v tom, že je podobná své matce.

"Brzy budou Vánoce, Bale, už se opravdu těším," podotkla Susan. Nenáviděla se za nepřirozeně žoviální tón hlasu, za předstírání, že je všechno v pořádku, když přitom bylo všechno špatně. Moc špatně.

"No to je toho! Možná budeš muset hýbnout zadkem a shánět si práci, pokud si brzy něco nenajdu. Možná aspoň shodíš trochu špeku," pronesl Barry.

Susan zírala na muže, k němuž byla připoutána. Nenechá mě nikdy na pokoji, pomyslela si. Poskytuji mu útěchu, domov. Starám se o jeho děti, nosím jeho snubní prsten. A on mi neustále připomíná, že všechno je jenom jeho: dům, auto, žena. Dokonce ani nebyla první v pořadí.

Barry ji vlastnil podobně jako hodinky nebo svetr. Byla jen součástí jeho inventáře.

Když mu předložila jídlo, odtáhl ji za šaty k dřezu.

"Co je tohle?"

Susan se podívala do dřezu a povzdechla si. Vylila předtím čajovou konvici a zapomněla z dřezu spláchnout čajové lístky.

"Jsou to čajové lístky, Bale," začala zvedat hlas, protože už ho měla dost.

Přiblížil k ní tvář. Cítila jeho dech na své kůži, viděla zlost v jeho očích.

Zavřela hrůzou oči. Určitě chce, abych mu začala odmlouvat a poskytla mu záminku k tomu, aby mě mohl ztlouct, napadloji.

"Právě jsem se chystala je spláchnout, ale ještě jsem dřez nedezinfikovala,"

řekla jen.

207

206

Slyšela ve svém hlase prosebný tón a nenáviděla se za to. Někdy litovala, že nemá kuráž odejít, navždy od něho utéct. Strčil jí zaťatou pěst pod bradu a zakláněl jí hlavu dozadu až do chvíle, než měla napjatý každý sval v těle.

V tom okamžiku vklouzla zadními dveřmi dovnitř Kate. Barry se provinile otočil a při pohledu na matku zbledl.

"Koukám, že pán je doma, co, Susan? Jak vidím, dostáváš obvyklé pozdravení."

Barry odtáhl pěst a odešel. O několik sekund později za sebou zabouchl vstupní dveře a dům i všichni jeho obyvatelé si zhluboka oddechli.

Kate zavrtěla hlavou. "Tak tohohle chlapa jsem porodila? To je k nevíře. Jeho otec byl zločinec, ale mně by nikdy neublížil. Ať je mu zem lehká."

"Někdy si přeju, aby byla zem lehká Barrymu," vyhrkla Susan tak rychle, že se obě ženy musely zasmát.

"Wendy! Pojď sem a dej si tenhle slaninový svitek," zavolala Susan. Pak se podívala na svou tchyni. "Škoda, že si to přeju marně," řekla. Náhle se rozplakalo miminko a Susan si povzdechla. "Už je to tady zas. Barry mladší začíná, jako by měl pocit, že musí po otci převzít štafetu."

Znovu se zasmála a Kate pozorovala, jak velká nemotorná žena odchází utěšit své dítě. Vnímala bezvýchodnost snašiny situace, ale jako nejhorší pociťovala fakt, že ji do ní dostal Barry. Kdyby si člověk mohl vybírat své děti, prosila bych Boha o Susan jako svou dceru a cítila bych se poctěna, kdyby moje prosba byla Stránka 93

Martina Cole - Dvě ženy

vyslyšena, přemítala Kate.

To děvče je báječné, říkala si. Dům září čistotou, děti chodí pěkně a čistě oblékané, mají vychování a způsobný slovník. Dokonce i Alana, i když někdy kleje jako dlaždič.

Kate nechápala, jak tohle mohla Susan zvládnout při Barryho záchvatech zlosti a nepředvídatelných náladách. Děvče se mu však evidentně dokázalo postavit, i když svým vlastním klidným způsobem. O modřinách Susan nemluvila, děti chránila, a i když jí někdy opravdu ublížil, dokázala pokračovat v každodenních úkolech, které pro děti tolik znamenaly.

Běžně jim připravovala jídla a před spaním je koupala. Když mohla, četla jim, poslouchala jejich strastiplné historky a bezvýhradně je milovala. Přestože to byly Barryho děti. Barryho, který ji spálil cigaretou, když nosila Lukeho. Malý Luke zemřel dva dny po narození, protože se narodil o dva měsíce dřív a to jen proto, že drahý manžel zlomil Susan pánev.

Jak Kate bolelo, když poznávala, že přivedla na svět muže tak strašného a zvráceného! Nenávidět vlastního syna bylo hrozné, nedokázala ani setrvat v jeho blízkosti. Přesto v tomto domě trávila mnoho času. Doufala, že tak zabrání tomu, aby té chudince, která se provdala za jejího syna, zase ublížit Wendy se schoulila na babiččině klíně. Kate ji přivinula na svá plná ňadra. "Máš se dobře, beruško moje?" zeptala se babička. Wendy se šťastně usmála.

Pak přiběhla Alana. Otevřela ledničku, vytáhla z ní šunku a začala si připravovat sendvič. Usmála se na babičku a neobratně si mazala chléb ztuhlým máslem.

"Co je to tlustá čubka, babi?" zeptala se. V její krásné tvářičce se zračil opravdový zájem. Z očí jí čišela zvědavost a zároveň strach, protože ten výraz zaslechla, když otec nadával jejich matce. Kate si uvědomila, kde Alana tento výraz pochytila, takže když sedmileté dívence odpovídala, musela potlačit nutkání se rozplakat.

"Je to ošklivý výraz, který používají jen ignorantští lidé, jako je tvůj otec.

Už ho od tebe nikdy nechci slyšet, ano?"

Alana přikývla a už teď litovala, že se na to ptala.

Wendy, samá nevinnost, nahlas řekla: "On tak mluví, Alano, protože to je šmejd."

Kate přivřela smutně oči. "To je další výraz, který bys neměla používat, dítě."

Wendy se jí otočila v klíně a podívala se Kate zpříma do očí. "Ale tak o něm mluví Doreen. Říkala, že pro lidi, jako je on, to je správný výraz."

Kate měla chuť se rozesmát. Dovedla si představit, že to Doreen opravdu řekla.

Kousla se však do rtu a povzdechla si. "Je to legrace, kterou táta nesmí slyšet, ano?"

209

208

Obě děvčata se zasmála, protože měla radost, že se stala součástí spiknutí dospělých, kterému nerozuměla. Kate si přivinula obě vnučky k sobě. Velmi je milovala a jejich matku také. Přála si mít kouzelný proutek, mávnout jím a Barryho odčarovat. Na tohle však bohužel nestačila. Mohla se jen pokusit zmírnit škody, které její syn napáchal.

Barry byl v té chvíli v klubu Hilton na Old Compton Street. Mladá žena s nabarvenými černými vlasy a se svěšenými ňadry se na něho netrpělivě obrátila:

"Mohu vám nějak pomoci?" Otázku pronesla s legračním přízvukem, jaký bylo možné slyšet u nóbl lidí.

"Kde je majitel Ivan? Řekněte mu, že přišel Barry Dalston."

Děvče zvedlo telefon a vytočilo příslušnou linku. Barry využil příležitosti a rozhlédl se kolem. Pomyslel si, že to je pěkná díra. Podlahu pokrývaly vybledlé koberce a na oknech visely laciné závěsy. Klub se nezapřel Barry to poznal, aniž si jej musel nějak důkladně prohlížet. Vypadal totiž stejně jako všechny ostatní. Tlumené růžové osvětlení skrývalo nespočetné hříchy a do značné míry také ošklivost některých děvčat. Jako na povel vyšly z hlavního baru dvě vyzáblé štětky a sjely ho pohledem. Viděl na nich, že na ně neudělal dojem, a v duchu proklínal svou matku za to, že přišla k nim domů. Kvůli ní se nestačil převléknout a upravit. Dokonce ani tyhle dvě ošklivé fuchtle by o mě nezavadily, pomyslel si trpce. S nezájmem prošly kolem na toalety.

Děvče na recepci se usmálo. "Ivan bude za vteřinku dole, posadíte se. Můžu vám nabídnout něco k pití?"

Barry se uklidnil. Konečně trochu respektu.

"Velkou skotskou, a když říkám velkou, tak myslím velkou."

Stránka 94

Martina Cole - Dvě ženy

Přikývla, odešla k baru a za chvíli se vrátila zpět s velkou sklenkou Chivas Regál. Barry ji do sebe kopnul na dva loky, ale další mu už nenabídli. Když se objevil Ivan, Barry trapně postával s prázdnou sklenkou v ruce.

Ivan Reichinovich byl samotář, to ho však nečinilo o nic méně nebezpečným. Byl to cizinec tento výraz se používal pro každého, kdo pocházel z oblasti na jih od řeky. V případě Ivana to bylo Bermondsey. Narodil se ruskému Židovi, kterého vyhnali z rodné země. Ivanovi už táhlo na sedmdesát. Měl svraštělý obličej, červený

bambulovitý nos a oteklá víčka, která mu dodávala klaunovský výraz.

Ivan však nebyl blázen. Byl to násilnický a nebezpečný muž a každý, kdo mu nevrátil jeho peníze, to brzy poznal na vlastní kůži. Na rozdíl od podobných lidí se rád aktivně účastnil všech obchodních praktik, ať už se týkaly

"společnic" nebo třeba loupeže bezpečnostního vozu. Jeho jedinou malichernou slabostí bylo to, že si stále barvil vlasy načerno, což vzhledem k jeho vrásčité tváři vypadalo nepřirozeně.

Barryho Dalstona chtěl mít v podniku z toho důvodu, že klubu hrozila nová skupinka mladých chlapů ze severního Londýna. Nosili zbraně za pasem a v kufru od auta měli kalašniky. Ivan nebyl hloupý. Věděl, že se nemůže donekonečna vyhýbat mladé krvi. Většina jeho obchodních partnerů už odešla na odpočinek. On se však do důchodu ještě nechystal.

Říkalo se, že něco připravuje, ale jako ve všem ostatním, co se týkalo jeho osoby, nedával nic najevo. Všechny zainteresované vždy poinformoval až po dokončení příprav. O setkání s drsňákem Bárrym Dalstonem měl velký zájem.

"Pojď dál pojď dál, synku," přivítal ho Ivan přátelsky. "Rozhlédni se. Co na to říkáš?"

Hrál si na bodrého hostitele, ale Barryho neoklamal. Věděl, že tohle je jen součást hry. Ivan se choval jako vetchý stařec, ale ve skutečnosti byl mazaný jako liška a dvakrát tak nebezpečný. Když mu před lety někdo vynadal do židáků, osobně mu uřízl nos. Tak dosáhl vytouženého respektu.

"Děvčata se tě už nemůžou dočkat. Myslí si, že když si je oblíbíš, přimhouříš nad nimi oko. Radím ti, synu, drž se svý ženy. Jsou to profesionální kurvy a chlapy berou jako samozřejmost. Nesmíš se s nimi zaplést. Když chceš, šukej s nima, pro tebe gratis, ale dej si bacha. Nebudu tolerovat pranice mezi děvčaty, jasný? Práskají, lžou a podvádějí. Nemůžou si zkrátka pomoct, mají to vrozené.

Jako děvka se ženská už rodí, víš? Uvědomíš si to až časem."

Barry přikývl. Stařík na něho svými postřehy udělal dojem a navíc měl radost, že má zelenou, co se týká sexu. Znovu si ženské prohlédl.

210

211

"Tak, holky, tohle je pan Dalston, který bude klientům prohlížet peněženky.

Budte na něj hodné, jasné?" ozval se Ivan.

Všechny uctivě přikývly a Barry byl potěšen.

Cestou k tanečnímu parketu mu Ivan nahlas šeptl: "Používám oslovení ,holky, chápeš? Nikdy jim neříkám ženské, protože opravdové ženské nemají na tuhle práci žaludek. Prostitutky mi vždycky připadaly depresivní, tobě ne? Nesnášejí svoji práci a nenávidí muže kvůli něčemu, co ochotně dělají,pro peníze. Spousta jich končí jako lesbičky, i když tohle jim říct nemůžeš. Jako všecky ženské si totiž myslí, že všechno vědí."

Barry se zasmál. Starý pán šému líbil.

"Když se budou hrát karty, EJČekávám, že zůstaneš v herně a budeš tam udržovat pořádek. Prohlédneš kunčafty, jestli nemají nože, zbraně a tak. Jednou jsem tu měl chlápka s ampulkou kyseliny sírové. Chtěl ji vylít na protihráče, který ho několik dní předtím obehrál v kartách. Chlapi, co sem chodí hrát, berou hru vážně a očekávají od nás bezpečí. To bude tvoje starost. Ženské sem nesmějí, a obzvlášť ne, když se hraje. Jen by se snažily kunčafty odlákat a rozptýlit jejich pozornost."

Barry přikývl. Tahle práce se mu začínala líbit stále víc.

"Mimochodem, Dalstone, čekám, že budeš ozbrojen. Budeš potřebovat čpavek a obušek. Taky čekám, že u sebe budeš nosit zbraň. Možná, že ji použiješ jen jednou ročně, ale budeš ji potřebovat. Pak budu vyžadovat, abys zmlátil zákazníky, kteří odmítnou platit. Pod pultem v recepci je puška s krátkou hlavní pro případ nouze. S policií si starosti nedělej, dostávám před policejním zátahem hlášku. Jsme čistý. Taky budeš holkám shánět taxíky, aby mohly odjet za kunčaftem do hotelu a tak. Nikdy nenech holku čekat na chodníku. Rozhodně ne!

Stránka 95

Martina Cole - Dvě ženy

Mohly by je sebrat za obtěžování, a to my rozhodně nechceme. Tady je telefonní seznam volej jen do těchhle hotelů, ať si holky říkají, co chtějí. Dají nám tam slevu."

Usmál se, když uviděl Barryho zmatený výraz tváře.

"Kdyby se s kunčaftem začaly handrkovat, jednu jim vraž ale ne do tváře.

Nesmíme zničit jejich hlavní přednost. Dej jim ránu do ledvin nebo do břicha z toho mají největší strach. Smějí si ode mě koupit gumy se slevou. Mám je ve skříni v kanceláři. To je tak zhruba podstata. Myslíš, že to zvládneš?"

Barry přikývl. "A prachy? Kolik dostanu, Ivane?"

"Prachy za noc a spropitné, co dostaneš od kunčaftů. Víš, jak prohlídnout peněženku, ne?"

Barry zavrtěl hlavou. "Je to snadné, synu. Když platí poplatek u vchodu, můžeš je přesvědčit, aby se stali členy klubu, a zároveň se jim podíváš do peněženky.

Pak si na papír zapíšeš podrobnosti o jejich kreditních kartách a o tom, kolik peněz mají v hotovosti. Časem se naučíš je odhadnout. Pak je odvedeš k baru a tam předáš papírek Roselle. Bude mít jasno, s kým má tu čest, a podle toho je obslouží.

"Nevěřil bys, kolik mizerů sem přijde jen se stovkou a čeká, že si za to koupí bůhvíco. Já mám nejradši cizince, protože ti jen utratí prachy, a tím to hasne.

Nejhorší jsou Britové. Ti a pak Arabi. Dovedou být pěkní hajzlové. Někteří jsou fakt drzí. Myslí si, že jsem nějaká charita. Jo, a než na to zapomenu, bacha na takové ty podivíny. Minulý rok mi tady jeden chlápek pořezal dvě holky. Proto má taky Tom Hanley zdrátovanou čelist. Nedělal pořadně a sbíral jen smetanu. Takové věci nestrpím. Moje holky jsou chráněné. Když dokážu ochránit je, ochráním i sebe. Dáš si ještě panáka?"

Barry přikývl a žasl nad tím, jak komplikovaná práce ho čeká. Stařík se mu však líbil a za tuhle šanci mu byl vděčný.

"Nebudeš litovat, že jsi mě vzal, Ivane."

Starší muž se mu podíval do tváře a mdle řekl: "Pokud budu, hochu, budeš první, kdo se o tom dozví."

Děti byly v postýlkách a miminko leželo vedle Susan na pohovce. Právě sledovala televizi. Užívala si několika hodin klidu a pohody. Doufala, že teď Barry nepřijde domů a všechno nezkazí. Ještě musela připravit pudink a nějaké drobnosti na Wendyinu zítřejší oslavu narozenin. Peníze dostala od Kate, jelikož Barry jako obvykle skuhral, že nic nemá.

Susan zlíbala prsty svému synkovi, a ten se zajíkal radostí. Malý Barry byl prostě úžasný. Přitiskla si ho k ňadrům, hladila jeho baculaté tělíčko a přitom sledovala zábavný pořad.

Dvacet minut nato usnula únavou. Barry přišel domů těsně po půlnoci, postavil se do dveří a díval se na ni i na syna.

212

213

Malý Barry se počůral a pach moči prostupoval místností. Susan tiše pochrupkávala a ve spánku se její tvář zdála téměř hezká. Barry je chvíli pozoroval. Všiml si, že se jeho syn pohnul, zaujal pohodlnější polohu a začenichal. Susan ho instinktivně přitiskla k sobě a posunula se, aby se mu lépe leželo.

Barry se usmál. Teď litoval, zeji odpoledne uhodil.

Na kuchyňském stole měl připravený sendvič se šunkou a sendvič se sýrem. Byly potažené fólií. Při pohledu na tuhle domácí péči se cítil trochu provinile. Moje stará Susan je opravdu dobrá žena, laskavá osoba, pomyslel si.

Když rozbalil sendviče a otevřel láhev skotské, kterou si koupil, zaslechl v chodbě nějaký pohyb. Susan odnášela dítě do postýlky v ložnici. Pak se vrátila zpátky do kuchyně.

"Zdálo st mi, že jsem něco zaslechla. Chceš, abych ti připravila vejce se slaninou?" zeptala se.

"Ne, to je dobrý. Jdi do postele, holka, za minutu přijdu za tebou."

Choval se k ní hezky a Susan se při jeho náhlé proměně málem rozplakala. Někdy dokázal být tak hodný takový jako kdysi.

"Wendy má zítra narozeniny, takže musím pohnout zadkem a začít s přípravou pudinků. Usnula jsem u televize."

Dala vařit vodu a začala vytahovat mísy z příborníku.

"Udělej to ráno," řekl.

Susan zavrtěla hlavou. "Nebudu mít čas. Musím zítra připravit všechny sendviče a Stránka 96

Martina Cole - Dvě ženy

dortíky. Přijde mi pomoct tvoje máma a Doreen."

Barry rezignovaně kývl hlavou. "Sehnal jsem si práci," utrousil.

Susan se rozzářila. "Vážně? A jakou?"

Ležérně pokrčil rameny. "Právě se díváš na nového vyhazovače z klubu Hiltón.

Dostanu stovku za noc." Hodil na stůl padesát liber a Susan se na ně vesele podívala. "Dostal jsem od starýho Ivana zálohu. Málem jsem ji z něj musel vypáčit."

Zachmuřil se, když si vzpomněl na Ivanovo varování. "Nesnaž se mě podrazit, Barry," řekl mu stařec. "Vím o tobě všechno a nic mi neujde, nezapomínej na to."

Spolkl to, nic jiného mu nezbylo. Všude, kam se podíval, dlužil peníze, a nejvíc lichvářům.

"Aspoň nějaký začátek. Co je to za klub?" zeptala se Susan.

Barry se zakousl do sendviče. "Je to striptýzový klub, ale výdělek slušnej a pracovní doba jakbysmet. Ale moc zodpovědnosti, sakra moc," řekl důležitě.

"Zajímalo by mě, jestli to má nějakou perspektivu," podotkla.

Barry nahlas nesouhlasně zamlaskal. "Proč to děláš, Sue? Proč musíš jen přivolávat pech? Snažím se vydělávat, a ty mě vždycky jen otrávíš."

Vzteky kolem sebe začal plivat jídlo a Susan se začínala bát.

,.Dobrá, Bale, klídek. Jen jsem měla starost," rychle ho uklidňovala.

Vstal a silně ji šťouchl do hrudi. "Tak si o mě sakra nedělej starosti, jasný?

Starej se radši o to, abys shodila trochu špeku z té své tlusté zadnice. Vypadáš jako prasnice."

Zvedl svůj talíř a mrštil jím o zeď. Susan zbledla, ale mlčela. V duchu doufala, že tím všechno skončilo.

"Dokonce jsi proti mě popudila i moji matku. Všechno, co udělám, vždycky zmrvíš.

Nosíš mi jen smůlu."

Hlas mu vzteky přeskakoval. Susan jen bezmocně přihlížela, jak vyvádí a všechno rozhazuje po podlaze. Pozorovala pudinky, které se rozplácly na linoleu, a v duchu si povzdechla.

Pak do ní opět strčil. Jeho kostnatý prst se zapíchl do Susanina měkkého hrudníku. Udeřil ji do mlékem nalitých ňader co nejsilněji mohl, až sebou trhla.

Snažila se uzavřít do sebe, ale to Barry nechtěl. Dnes večer chtěl slyšet odpověď.

Ona mu však odpověď dát nemohla.

Strčil do ní, až uklouzla po mokré podlaze a tváří tvrdě dopadla na linoleum.

Podíval se na ni spatra a s odporem zavrtěl hlavou. Teprve pak ji zkopal.

,3ale, prosím tě, dneska ne! Dneska ne! Zítra má Wendy oslavu narozenin. Prosím, nech toho."

Napodobil ji: ".Prosím, Bale, nech mě na pokoji. Nejdřív mě rozčílíš a pak čekáš, že to nechám bejt?"

214

215

Susan si klekla. Zaslechla, že se děti probouzejí, a modlila se, aby měly dost rozumu a zůstaly nahoře, než tohle skončí. Udeřil ji do hlavy, až přeletěla celou kuchyň.

Do kuchyně vešla Wendy a Alana. "Nech moji maminku na pokoji, ty hrozný tyrane!"

zaječela pisklavým a vyděšeným hlasem Alana.

Wendy stála ve dveřích jako socha. Susan krvácelo obočí a vnímala, že se jí na spánku tvoří boule. Obočí jí roztrhl silným zlatým pečetním prstenem, který mu koupila k Vánocům.

"Vrať se nahoru, zlato. Maminka je v pořádku. Běž zpátky do postele a já tě za chvilku přijdu pfiJkrýt," řekl Alane.

Do místnosti přispěchala matce na pomoc Wendy. Barry ji však uhodil tak, až podobně jako matka přeletěla přes celou místnost. Wendy vykřikla bolestí a strachem.

Vzápětí Susan vyskočila na nohy. Využila váhy svého těla, aby Barryho odstrčila z cesty k dceři Když k ní chtěla jít, Barry ji chytil za paži. Děvče leželo na zemi, noční košili mělo zmáčenou rozlitým pudinkem a tvář zrudlou od rány. Stále křičelo.

Pak už Susan jen vnímala, jak ji obě děvčata táhnou od Barryho, který klečel na zemi před ní. Držela mu pod krkem nůž. Velký nůž, který používala ke krájení chleba.

"Mami přestaň, přestaň!" ječela vyděšeně vysokým hlasem Alana.

Susan děti setřásla. "Běžte nahoru. Hned!" zavelela hlasem, který nepřipouštěl Stránka 97

Martina Cole - Dvě ženy

námitek. Děvčata vyběhla z pokoje. Susan se podívala Barrymu do očí.

"Jestli se ještě jednou dotkneš mých dětí, rozpárám tě na kusy, slyšíš mě, hochu?"

Poprvé v životě se Barry Dalston své ženy bál. "Nech mě, Susan, myslím to vážně nebo ti zlámu vaz."

Hořce se zasmála. Jestli se jen dotkneš mých dětí, tak bys mi měl zlámat vaz, protože pokud mi přijdeš pod ruku, zabiju tě. Bez legrace, Barry. Já tě zabiju."

Poznal, že to myslí vážně, a ztěžka polkl.

Pomalu mu sundala nůž z krku. Celé tělo se jí třáslo a nemohla popadnout dech.

Všechno jí připadalo nějak jiné. Dokonce i vlastní zuby jí připadaly nezvyklé a nemístné. Ucítila v ústech hořkou pachuť a domyslela si, že to je krev.

Uvědomila si, jakou scénu připravili svým dětem.

Svěsila ruku, v níž stále třímala nůž.

"Vypadni, Barry. Hned vypadni," nařídila.

Chvíli čekal, až se Susan uklidní, a pak jí prudkým pohybem vytrhl nůž z ruky.

Zasmál se. "Tys to myslela vážně, že? Matka kvočna chrání svá kuřátka, co?"

Zdálo se, jako by na ni byl hrdý, dokonce mluvil přátelsky. Ji však nezmátl.

Vzala si ubrousek a přiložila si ho k oku. Vůči bolesti už byla imunní.

Zakoušela ji tak často, že tohle pro ni byla jen lehká rána. Podívala se mu do očí.

"Nežertuju, Bale," řekla pevně. "Mých dětí se nikdo ani netkne, a platí to i pro tebe. Teď jdi a zůstaň na noc někde jinde. Zajdi ke svým starým známým nebo kamkoliv, ale odejdi z tohoto domu."

Odešla z kuchyně nahoru, aby uklidnila děti. Wendy jí napustila vanu a snažila se upokojit malého Barryho, kterého všechen ten hluk probudil.

"Jsi v pořádku, mami?" ozvala se Wendy. Sama měla oteklou tvář a Susan věděla, zeji bude mít plnou modřin.

"A ty jsi v pořádku, zlato? Ukaž, máma se ti podívá na obličej. Dám ti na něj pusinku, srdíčko, aby tě to tolik nebolelo. Tátovi není dobře, zlato. Neví, co dělá."

Barry stál pod schody a poslouchal, co dítěti říká.

"Dáme na to habrový list, aby se ti to zahojilo, co říkáš? Pak uvařím teplé mlíčko a dáme si k němu sušenky."

Alana stále plakala, její vzlyky matce lámaly srdce.

O deset minut později Susan obě děvčata usadila do vany a řekla jim, že v pondělí nepůjdou do školy.

"Vy si teď chvilku hrajte, já půjdu uklidit kuchyň a připravím nějakou dobrotu, ano?"

Obě poslušně přikývly. "Budu mít zítra tu oslavu, mami?" ptala se opatrně Wendy.

Susan se usmála. "To víš, že jo, srdíčko. Nesmíš si to nechat tímhle pokazit."

216

217

Pomalu sešla se schodů. Celé její tělo volalo po spánku a odpočinku. Zvedla malého Barryho a přivinula ho k sobě. Počkala, dokud opět neusnul. Pak odešla do kuchyně.

Barry poházel podlahu všemi čistými ručníky ve snaze vysušit ji a otřít. Zavřela v hrůze oči. Další praní! Jako bych toho neměla už beztoho dost.

Zíral na ni. Měla na sobě starou noční košili a vypadala hrozně. Její tvář byla samý šrám, modřina a zaschlá krev. Místy jí obarvila i vlasy.

"Víš, že jsem to nechtěl, Sue." Dál se s omluvou nikdy nedostal.

"Nechci to poslouchat, jasný?" odsekla Susan. "Musím stůj co stůj všechno připravit na zítřek. Řekla jsem, že oslavu mít bude, takže ji mít bude bez ohledu na to, co uděláš."

Pak se Susan rozplakala a její vzlyky se odrážely od stěn v kuchyni.

"Jen se podívej, cos mi udělal, Barry. Zítra přijde návštěva, a já vypadám jako po autonehodě. Wendy má oteklý obličej. Proč to děláš, Bale? Proč to hergot děláš?"

Šel k ní, chvíli ji držel v náručí a hladil jí záda a ramena. Zlíbal jí vlasy a tvář. "Vezmi si tu padesátku a zajdi do lahůdek dole. Kup jí všechno, co potřebuje, a ostatním něco zvláštního. Třeba šampaňské nebo tak něco."

Susan neodpověděla, stále plakala.

"Dostal jsem dneska zabrat, holka, a vylil jsem si na tobě zlost. Ale naučilas mě dnes večer o ženách jednu věc, Susan pokud jde o děti, nemůžeš jim věřit."

Snažil se ji rozesmát, ale ona neměla zájem. "Děti nemůžeš bít, Bale. Mohli by Stránka 98

Martina Cole - Dvě ženy

nám je sebrat, a já bych se pak zbláznila."

Vzal její hlavu do dlaní a hladil jí palci tváře. "Jsi skvělá matka, Sue. Jsi fakt poklad a já jsem někdy opravdu mizera. Dnes večer jsi mě ale dostala myslel jsem si, že mé dny jsou sečteny."

Zvedl hlavu a zasmál se. "Koukni se na tu ránu pod mým krkem, holka. Ještě pořád krvácí."

"Děsí mě to, Bale. Já jsem tě opravdu chtěla zabít. Nahání mi to hrůzu," řekla.

Znovu se zasmál a všechno už jí prominul do příště. A Susan věděla, že to příště přijde.

"Přestaň dělat z komára velblouda," reagoval Barry. "Všichni manželé se hádají, proto se taky člověk žení. Kvůli šukání a hádání. Obávám se, že přesně tak to chodí i u nás."

Otřela si oči. "Slíbila jsem holkám teplé mlíko a sušenky. Jsou ve vaně."

Přikývl.

"Já to tady uklidím, ty skoč za nimi a vykoupej se. Připravím něco dobrého, ano?" navrhl.

Rezignovaně přikývla. Barry se opět změnil v toho člověka, kterého mohla milovat. A kterého kdysi milovala. Nemělo smysl se s ním přít.

O dvacet minut později Susan ležela v horké koupeli a poslouchala, jak Barry děti rozesmívá svými přihlouplými šaškárnami. Modlila se, aby mu jeho nová práce vyšla a líbila se mu.

Protože ho však znala, věděla, co bude následovat.

Co následovalo vždycky.

Pak usoudila, že jde o noční práci, takže snad bude mít konečně trochu klid.

Ležela ve vaně a cítila úlevu. Barry jí pak přinesl cigaretu a čaj, což byl pro Susan velký luxus.

Napadlo ji, že by mu měla vyhrožovat, že ho zabije, mnohem častěji.

Wendyina oslava měla až do doby, než se Joey pohádal s Barrym, velký úspěch.

Všichni se pak rychle vytratili a soused přivolal policii. Oba muže zadrželi pro výtržnost v opilosti.

Susan byla štěstím bez sebe. Konečně se mohla v noci pořádně vyspat. Poprvé za dlouhé měsíce.

Doreen zůstala až do pozdních hodin a obě spolu vypily láhev šampaňského, kterou Barry přinesl domů. Lehce přiopilá Susan prozradila Doreen, že Barry mu hrozila nožem. Obě se mohly potrhat smíchy. Celkem vzato, Wendyina oslava narozenin byla opravdu prima, napadlo Susan.

218

219

Kapitola 16

Susan konečně cítila, že má moc. Jedinkrát se mu postavila a fungovalo to.

Vyslechl ji, respektoval ji.

Týden po Wendyiných narozeninách ji však Bány ztloukl v opilosti tak, zeji museli odvézt do nemocnice.

Zdálo se, že jí přece jen neodpustil.

Rosella Digbyová byla drobné postavy. Měla dlaně jako dítě a silně nalakované nehty na baculatých prstech. Její tváři dominoval zvednutý nosík a postavě malá špičatá ňadra. Oči měla posazené daleko od sebe, takže její tvář měla výraz bezmocnosti, ačkoliv k té měla tato žena opravdu daleko. Největší na Roselle byl její charakter. Měla veliké srdce a všichni ji měli rádi.

Hodně četla, což Barryho přitahovalo. Měla vždy o všem nejnovější informace.

Susan sice kdysi četla také, ale to bylo něco jiného. Rosella je člověk s vlastními právy, utrousil Barry.

Jako bordeldámu klubu Hilton ji v eastendském světě respektovali, protože ona mrskat zadkem nemusela. A Roselle to naprosto vyhovovalo.

Prostitutku dělala od svých čtrnácti, kdy začínala v Leedsu, v Chapeltownu. V

Londýně ji teď respektovali, protože už si nemusela na živobytí vydělávat prostitucí.

Vrhla se do milostného vztahu s Barrym Dalstonem a užila si každou vteřinu, kterou se svým vyvoleným strávila. Naprosto ji uchvátil: kupoval jí květiny, bral ji na romantické večeře a jednal s nijako s normální ženou.

Byla neústupná, inteligentní a vyznala se, což byly vlastnosti, které Barryho u žen obvykle děsily. Rosella však byla něčím výjimečná. Patřila ke šlapkám, které moudře zhodnotily své peníze.

Stránka 99

Martina Cole - Dvě ženy

Jako samotářský, ale přesto přátelský typ člověka investovala do malého, ale dobře situovaného bytu s drahým nábytkem a vybavením. Barryho její bydlení překvapilo a imponovalo mu. Na stůl po

220

221

kládala ubrousky dokonce i tehdy, když jedla jen sendvič. Její syn navštěvoval soukromou školu a měl luxusní auto.

Rosella si dokázala vydělat peníze a moudře se o ně postarat. Barry ji za to nepokrytě obdivoval. On dosud utrácel jen za takové věci, jako byl alkohol a poslední dobou drogy. Společnice mu otevřely svět amfetaminů a konopí. Oblíbil si i hezké šaty, elektroniku a všechny nejmodernější hračičky.

Teď nahlédl do života někoho, kdo měl rozum a staral se o sebe. Pravdou bylo, že Rosella kouřila trávu, ale všemu ostatnímu se vyhýbala. A v prostředí klubu to bylo obzvlášť těžké.

Když pozoroval, jak se prochází po klubu, hovoří s klienty a dbá na hladký chod podniku, cítil, zeji miluje.

Barry si otřel rukou nos. Doma se neukázal celý týden a uvědomil si, že Susan z toho bude celá pryč. Ne snad, že by o mě měla strach, pomyslel si, ale spíš bude švorc.

Wendy s Alanou chtěly jet na školní výlet do Lourdes a on jim na to měl opatřit peníze. To ho rozzuřilo z alkoholu a drog už začínal být pomalu paranoidní. Měl pocit, že Susan a děti od něho očekávají až příliš. Nenapadlo ho, že peníze, které utrácel za Rosellu a za drogy, by vydaly za dvojnásobek sumy, jež dcery požadovaly na výlet. Přece vydělávám, a proto mám na ty peníze právo, usoudil.

Kopl do sebe zbytek obsahu své sklenky a odešel z baru do vestibulu. Byla středa večer, a ta je pro dělníky v Soho pomalá. Když postával u recepce, vykročila mu v ústrety vysoká černoška.

LaToyah Fieldingová, dvacetiletá prostitutka z Brixtonu, zaskakovala za recepční, která měla zdravotní volno kvůli fušersky provedenému potratu.

"Volala ti sem nějaká ženská. Tvrdila, že je tvoje žena nějaká Susan. Ptala se, jestli jsi tady a jestli tě můžu zavolat k telefonu," oznamovala dívka.

Usmívala se. Jeho soukromé záležitosti byly po celých šest měsíců, co pracoval v klubu, obestřeny tajemstvím. Hlavně kvůli Roselle, s níž začal chodit hned po svém nástupu na nové místo.

Ta teď pro Barryho znamenala všechno. Žil pro noci strávené s ní a zjišťoval, že je pro něho stále těžší opustit ji a jít domů. Nikdy opravdu nevěděl, co Rosella dělá, když není s ním. Někdy si vyrazi

la s děvčaty od fochu, aniž se prosila o dovolení. Nebyli přece typický pár.

Ona, jak neustále zdůrazňovala, byla soběstačným člověkem. Kromě toho byla sedmdesátá léta.

Kdyby se tak chovala Susan, vytloukl by z ní duši, ale u Roselly by mu něco takového neprošlo. Byla příliš nezávislá, příliš soběstačná, než aby si nechala přistřihnout křídla. V hloubi duše věděl, že spí i s jinými muži, a uvědomoval si, zejí do toho nemá co mluvit.

Podíval se do dívčiny hezké tváře a přikývl, přestože se na Susan hněval, že se mu vetřela do jeho života. Opovážila se zavolat do klubu a udělala mi takovou ostudu! uvažoval. Rozhodl se, že až přijde domů, pořádněji za to ztluče. Teď domů zkrátka musel, ať se mu to líbilo, nebo ne.

Malému Barrymu se prořezávaly zoubky a bylo mu mizerně. Ať se Susan snažila sebevíc, nemohla ho utišit. Měl rudé tvářičky, červené uši a byl rozmrzelý až hrůza. Kvůli neustálým prosbám o peníze na výlet do Francie a faktu, že si vypůjčila snad všude a v peněžence jí nezbylo ani na léky pro Barryho, se Susan ocitla v koncích.

June byla protivná, protože Susanin otec odmítal hledat si práci. Matka jí tedy pomoct nemohla a tchyni o další půjčku prosit nechtěla, aby tím nejitřila už tak dost vypjaté vztahy mezi matkou a synem. Doreen potřebovala peníze sama, ačkoliv Susan věděla, že přítelkyně by jí něco málo půjčila, kdyby ji poprosila.

Nechtěla však znovu žádat o pomoc Doreen, chtěla vědět, kde je Barry a co dělá.

Ve čtvrtém měsíci těhotenství toho měla právě dost. Děti žily o sendvičích s džemem a o chlebech s vejci, plyn, elektřinu a nájemné Susan splácela po termínu. Zdálo se, že jí brzy odpojí přívody, takže se ještě ke všemu dalo čekat, že doma brzy budou po tmě.

Do místnosti přišly dcery s Doreen. Susan se na ně unaveně usmála. "Vypadáš zničeně, holka," konstatovala přítelkyně. "Posaď se a já uvařím čaj, co říkáš?"

Stránka 100

Martina Cole - Dvě ženy

navrhla Doreen laskavě a Susan se hořce zasmála.

"Po něm pořád ani stopy, Dor. Asi má nějakou ženskou, nemyslíš?"

222

223

Doreen, která vymetla všechny kluby, věděla, že ženskou skutečně má, i to, o koho jde.

"Jak ho znám, nejspíš ano, Sue. Víš dobře, jaký je. Nic to neznamená,"

odpověděla Doreen.

Chtěla přítelkyni ušetřit dalších potíží a také doufala, že jestli Barry svou ženu kvůli Roselle opustí, umožní tím Susan, aby si trochu užila života.

"Málem nám odpojili elektřinu, zásoby jídla docházejí a nájemné i všechno ostatní už se mělo dávno zaplatit. Musím toho holomka najít. Vím, že bude zuřit, ale musím s ním mluvit a pokusit se z něj něco dostat. Problém není v tom, že by neměl peníze, vid?" řekla trpce Susan.

Doreen neodpověděla věděla, že Susan odpověď ani nečekala. Potřebovala si jen vylít srdce.

"Tvoje holky si s mýma daly housky s hovězím a hranolky."

Susan se vděčně usmála. "To je děs, co? On si chodí po světě vymóděný jako rocková hvězda, a jeho děti nemají ani co do úst. Je to odporný sobec."

Doreen se zasmála.

"Ale copak takoví nejsou všichni? Ještě jsem nepotkala chlapa, který by měl v hlavě kouska rozumu. Většina z nich myslí ocasem."

Než mohla Susan odpovědět, vypnuli elektřinu. "Tak tohle jsem opravdu potřebovala. Teď, když malému rostou zoubky. Díky Bohu, že máme aspoň plynový vařič."

Obě děvčata vběhla do kuchyně. "Mami, nesvítí světla a nejde televize."

Susan se rozesmála. "Kdybyste mi to vy dvě neřekly, ani bych si toho nevšimla."

Obě dívky se zahihňaly. "Ještě že nás teda máš, mami."

"Přineste mi z kuchyně peněženku, zlatíčka. Mám pár drobných. Zkusíme něco udělat s tím, aby vám zapnuli televizi, co říkáte?" řekla Doreen.

Vyběhly zadními dveřmi a Susan musela zadržet slzy. "Jsi ke mně tak hodná, Dor.

Co bych si bez tebe počala?"

Doreen ji objala a snažila se celou situaci trochu zlehčit. "Na to jsou přece přátelé, holka."

Malý Barry v té chvíli začal jako na povel kvílet a Susan vyběhla z kuchyně. Než ho stačila vytáhnout z postýlky a přivinout ho do náruče, světla se zase rozsvítila. Cestou ze schodů Susan přemítala nad svou situací. Musím se s Barrym setkat a vyřešit to, řekla si. Napadlo ji, jestli ji nechce opustit, ale pak usoudila, že tolik štěstí by ji snad ani nemohlo potkat. Kéž by mně nechal, abych se mohla přihlásit na úřad a mohla odsud vypadnout. S podporou v nezaměstnanosti bych si mohla udělat rozpočet a utrácet peníze po částech podle potřeby. Momentálně to ovšem možné nebylo, přestože Barry vydělával slušně. Jen Bůh ví, co s těmi penězi dělá, protože se neustále vymlouvá, jak je na tom mizerně, povzdechla si Susan v duchu.

Své zlato i všechno ostatní, co se dalo zpeněžit, dala Susan do zastavárny.

Tentokrát si však nemyslela, že bude schopna některou z věcí vykoupit od strejčka zpátky.

Dala Barryho do ohrádky a řekla děvčatům, aby na něho dávala pozor. Pak se vrátila do kuchyně. Doreen uvařila čaj a zapálila si cigaretu.

Susan už měla všeho dost. Začínala si zoufat. Utratila už dokonce i těch pár babek, které našetřila. Ocitla se doslova a do písmene na mizině. Nezbylo jí nic než prošoupané střevíce. Kvůli oteklým nohám musela doma nosit pantofle.

Ještě ke všemu bylo na cestě další dítě. Nevěděla, co si počne. Zítra už nebudu mít dětem na jídlo, napadlo ji. Pak vešla do kuchyně Wendy.

"Ještě mám tři librovky, které jsem dostala k narozeninám, mami. Můžeš si je vzít, jestli chceš."

Susan se na ni vděčně podívala. "To je dobrý, zlato. Maminka to nějak zařídí,"

řekla.

Dítě jí beze slova podalo peníze. Kdyby si je Susan nevzala, dalo by je na stůl ke svému šálku čaje. Pak se Wendy vrátila do obývacího pokoje a posadila se k Barryho ohrádce. Schovávala se mu a pak na něho vždy vybafla, aby ho rozesmála.

Držel se za bolavé ouško a zajíkal se smíchem.

Susan se podívala na peníze. Pak vyskočila ze židle a řekla Doreen: "Pohlídáš mi je pár hodin?"

Stránka 101

Martina Cole - Dvě ženy

"Kam vyrážíš?"

225

224

Susan se usmála. "To ti povím později."

Projela si hřebenem vlasy, natáhla si starý kabát a opustila dům se třemi librami v kapse.

Rosella měla na sobě lesklé šaty, které odhalovaly téměř vše. Koupila si je odpoledne na Regent Street a vypadala v nich báječně. Barry ji měl vzít do jedné čínské restaurace, kde dělali skvělé večeře pro dělníky z noční směny. Byla tam také herna a Rosella hazardní hry milovala.

Teď jí však řekl, že musí odejít domů a něco tam zařídit. Neustále si stěžoval na svou ženu. Tvrdil, že s ní zůstal jen kvůli dětem. Stěžoval si, že jen rozhazuje peníze. Teď musel jít domů, když Rosella chtěla jít ven.

"Jasně, Bale, půjdu ven s holkama," zareagovala na jeho informaci. "Chystají se do Stage. Přidám se k nim."

Stage byl brixtonský klub pro dělníky, který se nacházel kousek od Railton Road.

Kdysi to byl nevyužitý dům, který předělali na nonstop noční klub. Nějaký podnikavec zabednil okna a nainstaloval provizorní bar a hudbu. Stage byl podle svých návštěvníků prostě skvělý. Mohly se tam kouřit drogy, fetovat třeba celý den a celou noc.

Rosella věděla, jak moc Barry nevidí rád, že tam chodí, a právě proto mu o tom řekla. Udělila mu lekci ženské psychologie.

Na jevišti klubu Hilton se objevila striptérka a začala se svíjet v rytmu písně skupiny Slade. Hudba řvala na plné pecky, takže Rosella poodešla k baru. Díval se na striptérku, obzvlášť ošklivou brunetku s jestřábím nosem, s nečistou pletí a s největšími ňadry na této straně řeky.

Když se vydal k baru, Rosella už byla pryč. V duchu se usmál, vyšel do vestibulu a vkročil do nejděsivějšího snu, jaký se Barrymu Dalstonovi mohl zdát.

Stála tam Susan ve svém širokém starém kabátě a s účesem, který připomínal vrabčí hnízdo. Obtloustlé tělo včetně vypouklého bříška odhalovala celému světu.

A aby všechno bylo ještě horší, stála u ní Rosella, vypadala jako ze škatulky a poslouchala, co jí Susan říká. Pak ho jeho manželka uviděla, zeširoka se usmála a přátelsky na něj mávla.

"Támhle je. Díky za pomoc."

Susan se usmála na Rosellu, a ta jí úsměv opětovala. Jenže v jejím úsměvu nebylo ani stopy po smutku a nevěřícnosti. Obě se podívaly na Barryho, a on si v té chvíli přál, aby se země otevřela a pohltila ho do svého nitra.

Susan podle Barryho vypadala přesně jako domácí puťka. Velmi ho bolelo, že se takto ukázala celé veřejnosti. Stejně jako Rosella v duchu probral celý její zevnějšek: špatný účes, který nutně potřeboval kadeřníka, silné a beztvaré tělo; nenalíčený obličej a obrovité břicho, které prozrazovalo, že opět čeká dítě.

Všiml si jejích okousaných nehtů, které lemovala zarudlá kůžička. Měla je ztvrdlé od cigaret a domácích prací. Viděl její velká a těžká ňadra, která jí visela až k břichu. Za takové poprsí by se nestyděl ani tank, pomyslel si. Viděl její žloutnoucí zuby a dlouho nebolené nohy s křečovými žílami.

Všiml si, jak se Susan automaticky sklonila před Rosellou, jelikož ji považovala za někoho důležitého v Barryho práci. Vůbec ji nenapadlo na ni žárlit. Susan byla na něco takového příliš hodná.

Také si uvědomil, že Rosella čekala nějakou licoměrnou děvku s ústy od ucha k uchu. Přesně tak totiž svou manželku popisoval.

Když se blížil k oběma ženám, připadal si, jako by se pohyboval rozvířenou vodou.

Rosella se na něho škodolibě usmála. "Barry, zastavila se tady tvoje žena."

Otočila se k Susan a znovu se usmála. "Ráda jsem vás konečně poznala, paní Dalstonová. Dejte si u nás něco k pití. Budu v baru a všem vás představím."

Susan se na krásnou ženu usmála a přikývla. "Děkuji. Děkuji mockrát. Je mi hrozně líto, že ho musím takhle v práci otravovat."

Rosella jí skočila do řeči. "Nebuďte hloupá. Brzy se uvidíme."

Odešla a přehnaně přitom vrtěla drobným zadkem. Barry se podíval na svou ženu, na svou otrhanou a zanedbanou ženu, a začalo to v něm vřít.

"Co tu sakra děláš?" vybuchl.

Susan měla pocit, jako by ji praštil. "Musela jsem přijít, Bale, jsem už úplně plonk. Nemám ani vindru a tys nebyl doma. Odpojili nám dokonce i elektřinu."

Stránka 102

Martina Cole - Dvě ženy

226

227

Barry se otočil a všiml si, že je recepční se zájmem pozoruje. Pak se najednou všem společnicím chtělo jít na toaletu. Šněrovaly si to místností s očima na stopkách. Věděl, že si všichni mysleli, že má ženu jako ostatní vyhazovači. Ti se pyšnili hezkými ženami s vlastními auty a domy. V Susan však poznávaly samy sebe respektive názorný příklad toho, jak mohou dopadnout, pokud si nedají pozor.

Jako poražená mlíkárna.

Všechny věděly, jaký má Susan život, protože začaly s prostitucí, aby se jim nestalo totéž.

Chytil ji za paži a táhl ji ven na ulici.

"Běž domů, Susan! Zjevíš se tady a takhle mě ztrapníš! Podívej se, jak sakra vypadáš," plísnil ji.

Podívala se na něho a s odporem odfrkla. "To tě trápí jen tohle? Že vypadám ve srovnání se šlapkama mizerně?"

Neodpověděl jí.

"Poslyš možná sakra nejsem Joan Collinsová. Jak bych taky mohla? Mám tři děti a další na cestě, dluhů až běda a ještě ke všemu manžela, pro něhož jsou kolegové v práci víc než vlastní děti. Nemáme jídlo ani elektřinu a zůstala jsem bez pomoci. Je mi líto, jestli vypadám jako otrhaný pytel. Jenže, Bale, z toho, co mi dáváš, si nemůžu koupit nic než levné maso a základní oblečení." Rozplakala se a zlobila se sama na sebe, že se nechala tak vyvést z míry.

Barry vytáhl z kapsy desetilibrovku a podal ji Susan. Když to vyřídím teď, ještě budu moct jít na večeři s Rosellou, napadlo ho. Vzhledem k Susaninu nevhodnému příchodu se s ní chtěl setkat co nejdřív.

Susan nevěřícně hleděla na peníze. "To je všechno? Deset liber?"

Neodpověděl jí. Potřeboval mít večer klid, aby mohl zůstat s Rosellou. Susan neuspěla. Podívala se na něho a nevěřícně zakroutila hlavou. "Jsi sobecký parchant, Barry. Nemám peníze ani na léky pro Barryho, a ty se vůbec neobtěžuješ přijít se na nás podívat, jestli jsme v pořádku. Žiju s pár šestáky koukni se na sebe! Nové šaty, nový účes."

Píchla mu prstem do hrudníku.

"Tvoje děti večer co večer čekají, jestli jim přineseš tu dvacetilibrovou zálohu na výlet do Francie, a co uděláš? Prostě zmizíš. A co dítě, které teď čekám, Barry? Co si s ním počnu, Barry? Další hladový krk, a ty nejsi schopen uživit ani ty tři, které už máš."

Stále jí neodpovídal, jen na ni zíral. Přál si, aby odešla. Vypadala tak zmateně, tak vyvedená z míry, že se málem rozplakal. Určitě na mně musí sama vidět, jaké to pro mě je, když za mnou přijde do práce manželka připomínající beztvarý pytel, a navíc zjevně škemrá o peníze. Vypadám teď v očích všech jako špatný mužský. Záměrně mě očernila. Snaží se mě vydírat, honilo se Barrymu hlavou.

Pak přišla zevnitř Rosella a řekla mu, že ho potřebují u jednoho stolu, kde má zjednat pořádek.

Odešel zpátky do klubu a protlačil Rosellu dveřmi dovnitř. Pak se otočil k Susan a zařval: "Běž domů, ty hloupá huso! Uvidíme se ráno."

Vykročila ven. Pršelo a bylo chladno. Strčila si deset liber do kapsy a otočila se. Venku se setmělo a po ulici proudily davy lidí. Protlačovaly se kolem ní.

Otočila se, podívala se prosklenými dveřmi a všimla si, jak Barry s Rosellou o něčem hovoří. Vypadá tak elegantně, napadlo Susan. Byl v novém obleku, vlasy měl upravené a nehty po čerstvé manikúře. Uvědomila si, že když jí podával bankovku, měl jemnější ruce než ona.

Podívala se na něho, jak sklání hlavu k malé ženě v červených lesklých šatech, na to, jak s ní mluví a dychtivě hltá každé její slovo, a pochopila, proč se Barry tak obléká a pečuje o sebe.

Neměl jen přelétavou známost jako obvykle.

Barry se zamiloval.

Zatímco jsem seděla doma a strachovala se o něho, on utrácel všechny peníze za tu ženu v krásných šatech, uvědomila si. Otevřela znovu dveře a vkročila dovnitř. Opět ji obklopilo teplo. Zaštípaly ji tváře. Barry a Rosella se otočili po dveřích, které rozvířily průvan chladného vzduchu, a spatřili Susan.

Barry se na ni díval, jako by nebyla nic. Pak se k ní vydal, chytil ji pod paží a vystrčil ji zpátky na ulici. Poté ji začal vléct po chodníku. Všichni jen užasle přihlíželi.

Stránka 103

Martina Cole - Dvě ženy

Susan se mu vysmekla.

228

229

"Ty jeden ničemný lotře! Není divu, že se doma ani neukážeš! Mysleli jsme si, že jako obvykle běháš za nějakou sukní, ale jak je vidět, polepšil sis."

Znovu na ni upřel pohled a Susan si uvědomila, že zašla daleko. Barrymu mnohdy stačilo málo, ale dnes večer byl připraven vyletět do vzduchu. Surově do ní strčil. "Vypadni, Sue. Varuju tě, dej si bacha, ať neztratím trpělivost."

Znovu do ní vrazil, ale tentokrát ztratila rovnováhu a upadla na ulici. Černý taxík prudce přibrzdil a nějaký kolemjdoucí jí pomohl vstát. Rozplakala se.

Řidič taxíku se vyklonil a otevřeným okénkem na ni křikl: "Hleď vystřízlivět, ženská," a než odjel, počastoval ji přílivem obscénních nadávek.

Susan opuštěně stála na rušné ulici. Pokus přimět Barryho, aby jí dal nějaké peníze, nevyšel. Nechtěla po něm nic než finanční výpomoc. Místo toho musela snést ponížení za něco, nač měla právo. Věděla, že ho rozzlobila, ale copak na ni nikdy nemyslel? Copak ji a děti vůbec nebral v úvahu?

Dívala se, jak krčí rameny, a pocítila k němu až ohromující nenávist. Tak intenzivní nenávist, že byla takřka hmatatelná. Narůstala v ní jako velký černý mrak, odpařovala se skrz póry do okolního vzduchu.

"Chtěla jsem jen peníze na, školní výlet pro děvčata, Bale, nechtěla jsem se dočkat tvého opovržení. Musela jsem za tebou přijet metrem a utratit za něj tři libry, které jsem vytáhla z chudinky Wendy. Kdybych tě tady nenašla, musela bych jít domů pěšky, abych měla na jídlo. A ty se mnou zacházíš, jako bych měla lepru nebo jako bych něco provedla."

"Běž domů, Susan, než ti ublížím. Dnes večer na tohle nemám náladu," vybuchl.

Znovu do ní strčil, až málem opět upadla. Koutkem oka si všimla, že lidé z okolních budov jejich hádce přihlížejí.

Od dveří peep show ji s úsměvem na tváři pozorovalo hezké děvče s černou parukou a v botách na vysokém podpatku. Evidentně se domnívalo, že se Susan pokouší dostat do Hiltonu a vyhazovač se ji snaží odtamtud vystrnadit. Dívce to zřejmě připadalo legrační.

"Jsi hajzl, Barry," řekla Susan. "Nepůjdu odsud, dokud mi nedáš nějaké peníze."

Další rána ji zasáhla do brady a Susan cítila, jak se jí podlomily nohy.

Narovnala se však jako boxer a snažila se udržet na nohou. Chytila se za bolavou čelist a zaječela: "Tohle je tvoje odpověď na všecko, co? Kopání? Je mi to fuk.

Už mi na tom nezáleží." Plakala, teklo jí z nosu a celý obličej měla smáčený slzami.

"Prostě mi to je fuk. Mé děti potřebují peníze, a jestli budu muset, půjdu dovnitř a odpracuju si to. Nejsi jediný, kdo v Soho dokáže pracovat, kámo."

Rosella ji slyšela skrz prosklené dveře. Poznávala jinou stránku Barryho Dalstona, a ta se jí pranic nelíbila. Otevřela dveře a vykročila k Susan.

Chytila ji pod paží, odvedla ji do klubu a do kanceláří nad ním.

Všechny společnice opustily své stoly i bar a sledovaly scénu z manželského života, která se odehrávala přímo před jejich očima. Jedna z nich, vysoká blondýna v úzkých černých šatech opatřených flitry, podala Susan toaletní papír, aby si mohla otřít tvář.

, Jsi v pořádku, zlato?" zeptala se.

Susan přikývla. Všechny ženy stály při ní. Zajímaly se o nebožačku, která pocházela z jejich řad a která se zcela zjevně ocitla v zoufalé situaci.

"Pojďte, pojďte nahoru do kanceláře, zavolám vám domů taxík," vyzvala Rosella Susan.

Pak se podívala na Barryho, jako by byl něco odporného, co našla ve svých botách. "Za tohle z tebe Ivan sedře kůži, hochu," poznamenala.

Něžně vzala Susan pod paží a pomohla jí nahoru po točitých schodech. Její břicho se zdálo na tak stísněný prostor příliš veliké, navíc Susan stála na nohou velmi nejistě. Byla jí zima a cítila se ponížená a poražená.

V kanceláři jí Rosella uvařila kávu a přilila do ní pořádnou dávku brandy.

"Budu vám každý týden posílat nějaké procento z Barryho platu, ano? S Ivanem to vyřídím až mu to vysvětlím, bude sladký jako med. Děláme to tak u mnoha chlapů."

230

231

Stránka 104

Martina Cole - Dvě ženy

Susan prohlédla její lež, ale byla jí vděčná za to, že se jí snaží usnadnit život.

"Nechtěla jsem sem dnes večer chodit, a on mě za to zabije. Nikdy bych sem nešla, dokonce ani ze zvědavosti ne. Vím, že Barrymu se tady moc líbí, ale mě něco podobného nikdy nepřitahovalo."

Rosella se na ni usmála. "Musím přiznat, že člověk si zvykne až časem, ale abych byla upřímná, někdy si říkám, že by bylo lip, kdybych si nezvykla. Jenže se z toho dá slušně vyžít. Někdy mě napadá, jaké je být vdanou ženou a spát jen s jedním mužem."

Susan zavrtěla hlavou. "Tohle je jistě lepší."

Rosella jí nabídla cigaretu a Susan ji vděčně přijala. Barryho žena se jí zamlouvala a divila se, kde takové milé a rozumné děvče přišlo k člověku, za něhož se provdalo.

Rosella otevřela šuplík a vytáhla sto liber. Počítala bankovky a Susan ji závistivě pozorovala.

"Vezměte si to jako zálohu z jeho výplaty. Povím mu to, bez obav."

Susan si peníze vzala a schovala si je do kapsy k deseti librám, které jí dal.

"Zláme mi vaz, že jsem přišla, ale musela jsem. Jsem prakticky na mizině," řekla Susan.

Pohladila si dlaní bříško. "Chudinka miminko to dnes taky trochu schytalo."

Rosella měla najednou pocit, že se rozpláče. V Susan Dalstonové poznávala vlastní matku. Viděla její oteklou tvář při snídani, neustálý boj o to, aby uživila a oblékla děti na úkor sebe. Nikdy si nic nepořídila. Předčasně zestárla a zemřela v padesáti s pocitem štěstí, že už to má za sebou. Že najde úlevu od každodenní dřiny.

Barry se svou ženou zachází takto, protože mu to dovolí, uvažovala Rosella. Je příliš slabá na to, aby se mu vzepřela a nenechala sebou manipulovat. Rosella muže typu Barryho znala, věděla, čeho jsou schopni, ale teprve teď jí došlo, že spí s někým, kdo je stejný jako její otec. I on byl násilník a rváč, který považoval slabší za své hračky, a to dokonce i vlastní ženu a děti.

"Cítíte se natolik dobře, abyste zvládla cestu domů?" zeptala se tiše.

Susan zkřivila tvář bolestí. Rosella si vzala ze skříně kožich a usmála se na ni.

"Pojďte, odvezu vás. Aspoň si budu jistá, že dojedete domů v pořádku. Jinak bych o vás měla celou noc strach."

Susan rázně kroutila hlavou. "Ne, ne, Barry by se strašně rozčílil."

Rosella jí skočila do řeči. "Kašlete na Barryho, zlato. Pracuje tady pro mě a pro Ivana. Udělá, co se mu poví."

Susan se zjevně zděsila.

"Támhle je toaleta," řekla Rosella. "Běžte se tam opláchnout a upravit. Já si mezitím zavolám a pak vás odvezu domů. Nepřipouštím žádné námitky, jasné?"

Susan udělala, co jí řekla. Když jí někdo autoritativní zavelel, vždycky poslechla.

Močila dlouze a bolestivě, jako by se jí břicho snažilo protlačit pochvou.

Cítila silný tlak v pánvi, téměř jako porodní bolesti, a doufala, že ji nečeká další potrat.

Chvíli odpočívala na chladné toaletě. Čelo jí orosily krůpěje potu a zvedal se jí žaludek. Bolest začala procházet celým Susaniným tělem. Dostavovaly se příznaky strachu.

Barry bude nepříčetný, říkala si. Teď litovala, že nezůstala doma a nenechala tomu volný průběh.

Opláchla si ruce a tvář v umyvadle. Pak se uviděla v zrcadle nad ním černé kruhy pod očima a otékající čelist. Provlhlý starý kabát jí páchl jako špinavý pes, ruce měla drsné. Když si utírala ruce do růžového ručníku, všimla si i okousaných nehtů a ohavných tlustých prstů.

Není divu, že Barry nechce chodit domů a raději tráví čas se ženou z kanceláře, napadlo ji. Dokonce mu to přála, ale zároveň pochopila, že Rosella je příliš mazaná na to, aby s ním chtěla udržovat trvalý vztah.

Susan však potřebovala jeho peníze, musela se postarat o děti. Vkročila zpátky do kanceláře a plaše se usmála. Rosella, perfektně 233

232

nalíčená a upravená, vypadala v kožichu skvěle. Susan jí záviděla sebevědomí a Stránka 105

Martina Cole - Dvě ženy

sebejistotu.

"Tak pojďme," řekla Rosella.

Barry se dole v klubu choval jako smyslů zbavený. Díval se na Susan nenávistnýma očima.

"Kam jedete?" houkl na ženy.

Rosella pokrčila rameny. "Odvážím tvou těhotnou ženu domů."

Barry zavrtěl hlavou. "Nikam nepojedeš!" řekl rozhodným hlasem.

"Chytím si taxík, ale díky za nabídku," opáčila Rosella.

"Já tě domů odvezu, Susan," řekl. V rukou už držel klíče od auta.

Rosella pochybovačně vrtěla hlavou. "S Ivanem už jsem to zařídila."

Barry se na ni chladně podíval. "Tak to sakra zrušíš, ne?"

Chňapl Susan za ruku a táhl ji z klubu. Rosella šla za nimi. Posadil Susan do svého auta, do černého mercedesu, který jeho žena nikdy předtím neviděla.

Roselly si už nevšímal. Beze slova odjel. Zůstala stát na chodníku, dokud auto nezmizelo z dohledu.

Barry a Susan seděli v autě mlčky až do East Endu. Zastavil u Roman Road, na parkovišti poblíž činžáků.

Otočil se na Susan a podíval sejí do očí.

"Jsi děvka, Susan, je ti to jasný? Dneska večer sis podepsala ortel smrti.

Takhle mě ztrapnit! Nemůžu uvěřit, že jsi mohla něco takového udělat! Jak jsi mohla být tak přihlouplá a myslet si, že ti to projde?" hulákal Barry.

"Nechtěla jsem tam jít, Bale. Neměla jsem na vybranou." Slyšela ve svém hlase strach i prosbu a nenáviděla se za to. Musela však chránit dítě a Barry už z ní jedno před časem vymlátil.

"Musím se starat o děti, Bale. Já si na rozdíl od tebe nemůžu zvolit, co udělám, a co ne. Nemůžu se někde potloukat a celé dny si na ně nevzpomenout. Musím jim vařit, prát, vodit je do školy. Musím to dělat každý den." Chtěla ho přestat popuzovat, chtěla mlčet, ale slova se z ní drala ven jako vodopád.

"Musím si vyslechnout jejich starosti, postarat se o to, aby se učily a chodily čisté. Povídám si s nimi a snažím se jim spravit náladu, když mají za sebou špatný den.

Malého Barryho bolí ouško, protože se mu prořezávají zoubky. Neměla jsem ani pár drobných na léky, protože ses neobtěžoval mi nějaké dát. Od všech jsem si musela vypůjčit, včetně tvé matky, a čekala jsem, až se objevíš a něco mi poskytneš na živobytí. Ve dvou obchodech jsem musela kupovat na sekyru tam už mi nic neprodají, dokud nesplatím dluhy. Dneska už tvoje pověst neznamená nic, Barry.

Ty i můj otec už jste stará historie Bannerman se o to postaral.

Co jsem kromě šlapání měla dělat? Čekat na Ježíška? No dobrá, udělej svoje, klidně mi jednu vraž. Je mi to naprosto putna."

Podívala se do jeho hezké tváře a cítila, jak ji stále přitahuje. Pochopila, co na něm vidí všechny ty jeho Roselly. Byl hezký a nebezpečný. Proč jsem si to neuvědomila jako mladinké děvče? ptala se sebe samé. Mohla jsem si ušetřit spoustu trápení.

Barry na ni zíral snad pět minut a vnímal, jak je Susan nervózní, cítil její strach. Neviděl však před sebou Susan, matku svých dětí, slušnou a ryzí ženu, jistým způsobem důstojnou.

Viděl ji tak, jak ji viděla Rosella. Jako špinavou, poraženou a páchnoucí ženskou.

Za celý svůj život se nestyděl tak jako ten večer. Udeřil ji do tváře a prostorem jeho hezkého nového auta zaznělo hlasité plesknutí. Toho auta, které si koupil, aby udělal dojem na Rosellu a na ostatní společnice. Chtěl zapůsobit na houf prostitutek na úkor vlastní rodiny.

"Myslíš, žes mi to tam pokazila?" vybuchl Barry.

Znovu ji udeřil, tentokrát ještě surověji. Ohromně se bavil tím, jak se snažila chránit si obličej a tělo, když se na ni sypaly rány a monotónní proud nadávek.

Konečně otevřel dveře a vykopnul ji ven na mokrou dlažbu. Její zavalité tělo přistálo na mokrém chodníku jako pytel brambor.

Vyskočil z auta, oběhl je a začal Susan kopat. Nejprve jen zlehka, ale postupně do kopanců vkládal víc a víc síly.

Náhle je ozářila světla jako na jevišti. Dva policisté vyskočili z auta a vyběhli k nim.

"Jen pojdte, strážníku, vemte si ji," zařval Barry. "Vemte si tu odpornou děvku, protože já už ji nechci."

234

235

Stránka 106

Martina Cole - Dvě ženy

Nechal je stát nad bezvládným tělem své ženy, protože si byl jist, že policie se do manželských hádek nebude plést. Susan jim poví, co budou chtít slyšet, a já budu mít klid, myslel si.

Skočil do auta, vykličkoval z parkoviště jako šílenec a jel zpátky do West Endu k Roselle. K ženě, kterou si musel usmířit, pokud chtěl zůstat po jejím boku.

Policisté se podívali na schoulenou hromadu na chodníku a povzdechli si. "Nebyl to ten Barry Dalston?"

Starší muž přikývl. "Samo, že byl. Musíme ji odvézt do nemocnice, ať tam s ní něco udělají. Dneska nemám náladu na nějaké manželské hádky."

Susan potratila na zadním sedadle policejního auta, což policistu Hutchinsona rozzlobilo. "Tolik krve copak se ty dnešní ženské nikdy nepoučí? Volali nás k nim domů už tolikrát, že to je k neuvěření. Ona ho ale vždycky přijme zpátky."

Nenapadlo je, že Susan v tomto směru nemá na vybranou.

Kapitola 17

Susan se smála, povykovala a mluvila lehce přiopilým hlasem. V zakouřené hospodě bylo až příliš hlučno, takže se lidé navzájem sotva slyšeli. Přesto to hosty neodradilo od opileckých diskusí.

Když se na malém pódiu objevil striptér, June zaječela. Měl krátké blond vlasy, tělo samý sval a byl úžasný.

"Tak se předveď, hochu!" Svým hlasem jako obvykle překřičela všechny ostatní.

"Viděla jsem větší!"

Ivy byla ve svém živlu. Poslední dobou tam chodila hrozně ráda. Po letech strávených v zaplivaných hospodách si konečně začala po večerech užívat s takovou vervou, že všechny šokovala. Ani její syn Joey nevycházel z údivu nad její proměnou.

Susan se stala Ivyinou oblíbenkyní. Poznávala ve své vnučce sebe samu za mlada.

Blízký jí byl i Susanin zápas o to, aby si udržela postavu i duši v normálním stavu. Susan někdy litoval dokonce i Joey. Od poslední hádky s Barrym kulhala.

Barry jí tenkrát roztříštil kotník, ale lékaři to zjistili teprve poté, co potratila. Joeye ta zpráva šokovala a po přímluvě June a Ivy si vzal Barryho stranou. Zkopal ho do mrtva. Barry výprask přijal bez jediného slova, jako by jej očekával. I on poznal, že to přehnal.

Joey však v hloubi duše věděl, že Barryho ve skutečnosti ztloukl hlavně proto, že si jeho bývalý kumpán našel dobré místečko. Joey se několikrát dožadoval, aby o něm s Ivanem promluvil, věděl ale, že to Barry neudělá. Chtěl se na Joeye povyšovat, což McNamaru samozřejmě štvalo. Moc štvalo.

237

236

Nyní mezi oběma muži panovalo skryté nepřátelství, a právě proto se Joey o svou dceru staral mnohem víc než jindy. Byl to jediný způsob, jak Barrymu oplácet, a bavilo ho to.

Navíc tu byly děti, které jim přinášely radost. Ať měla Susan jakékoliv chyby, byla vynikající matkou. Nikdo ji nemohl dost vynachválit za to, že dokázala dobře vychovávat děti v tak těžkých podmínkách. Dnes však byla ve svém živlu.

Opila se a výborně se bavila. Joey se smál, když se pokusila vstát ze židle.

Striptér začal korzovat před publikem, mával penisem ženám před obličejem a jedné dobrovolnici dovolil, aby mu svlékla suspenzor pomocí zubů.

"Pojď sem, chlapče, já si na tebe vytáhnu chrup!" zvolala Ivy a všichni řičeli smíchy.

"Sklapni, matko, vždyť toho hocha vyděsíš!"

Doprovodná skladba skončila a jeviště opět potemnělo. Susan se konečně podařilo vstát ze židle. Vrávoravým krokem zamířila na toaletu. Doreen šla za ní.

"Malý Barry je ale kvítko, co? Víš, co mi dneska řekl, Sue? Ptal se mě, proč jsou na světě mraky. Tak jsem mu řekla, že díky nim je obloha hezká, takže se máme na co pěkného dívat. Víš, co mi na to řekl? Prý proč Bůh neudělal oblohu hezkou napořád, tak jako maminku?"

Susan vybuchla smíchy., Jsou mu teprve tři, ještě mě ani pořádně neviděl."

Doreen se posadila na záchodovou mísu, dveře nechala dokořán, takže kdyby vešel na toaletu někdo další, viděl by ji takhle celý bar. Bylo jí to však lhostejné.

Aspoň by bylo trochu vzrůšo, trochu srandy, říkala si.

, Je to hodný klučina," podotkla Doreen. "A jak se má Jeho Veličenstvo?" zeptala se.

Susan si povzdechla. "Nic nového. Ten se nezmění, dokud bude mít díru v zadku."

Stránka 107

Martina Cole - Dvě ženy

Doreen pokrčila rameny. Nic jiného ani nečekala.

Susan se snažila přetřít si rtěnkou v nejisté ruce rty a smála se, když se jí to nedařilo. , Jsem tak ožrala, jak jsem nebyla celé roky, Dor," konstatovala.

Doreen se utřela a nejistými pohyby si natáhla kalhotky. "No, nebude ti na škodu, když si občas povyrážíš."

Susan odklopýtala na záchod hned po ní, stáhla si kalhotky a chytila se zdi, aby neupadla. Pak se jí začal zvedat žaludek, až se musela několikrát zhluboka nadechnout. Byla opilejší, než si myslela.

"Jsem ožrala jako slíva," řekla.

Umyla si ruce a obě se vrátily ke stolu. Pak Susan spatřila Barryho a srdce sejí na chvíli zastavilo. Nuceně se usmála.

"Nazdar, Bale, dlouho jsme se neviděli," utrousila. Jízlivý tón se v jeho případě minul účinkem, ale poznámka jí způsobila alespoň trochu radosti. Popíjel velkou skotskou a Susan začala mít trochu obavu, že se tam chce zdržet. Strach ji však brzy přešel.

"Kde mám pas, Sue? Nemohl jsem ho najít."

Usmála se. "Stavil ses doma?"

Přikývl. "Viděl jsem děti, posmáli jsme se a pak jsem jim dal pár babek."

Prakticky se omlouval za to, že s nimi není. Tak tohle je novinka, pomyslela si Susan.

"A nač potřebuješ pas?"

Zaraženě se zazubil. "Jedu do Španělska vymoct Ivanovi dluh."

"Ty se máš, Bale. To je změna proti Birminghamu nebo Liverpoolu, co? Dobré bydlo, hezké holky. Zní to skvěle. Rosella jede taky, že?"

Přikývl.

Od oné noci, kdy se objevila na Barryho pracovišti, se Susanin život v mnohém změnil. Rosella se stala její přítelkyní. Postarala se o to, aby Barry dostál svým závazkům vůči rodině, a Susan na oplátku dala svolení k tomu, aby se jejich vztah rozvíjel. Věděla, že by s tím stejně nic nenadělala. Jestliže se Barry rozhodl, že chce navázat nějaký mimomanželský vztah, prostě jej měl. Ale díky Roselle alespoň mohla spoléhat na pravidelný přísun části jeho výdělku. Měla relativně klid, což jí jen vyhovovalo.

Asi jedenkrát za měsíc se s Rosellou setkala a poobědvaly spolu. Vždycky Susan něco darovala: nechala jí udělat účes, koupila jí šaty nebo kabelku. Šlo o drobnosti, které Susan potěšily a díky nimž se cítila lépe. Rosella jí věnovala alespoň špetku sebeúcty.

239

238

Navíc spolu obě ženy skvěle vycházely, jedna na druhé objevovaly věci, o nichž předtím nevěděly. Například lásku k filmům a literatuře. Susan vypadala lépe než celá léta předtím a byla se sebou spokojenější. Také vzhledem k Barryho postupnému stěhování do Rosellina bytu se jí život nezdál tak špatný. Domů chodil Barry obvykle jednou týdně, aby navštívil děti a ukázal se před zraky sousedů.

"Tvůj pas je ve skříňce na pojistky v chodbě, schovala jsem ho z bezpečnostních důvodů mezi dopisy."

Přikývl, protože byl rád, že ví, kde ho hledat. Vstal a podíval se na ni.

"Vypadáš dobře. Přinesu ti něco k pití, než půjdu, co říkáš?"

Přikývla a překvapilo ji, jak spolu dnes dokázali mluvit. Choval se k ní uctivě.

"No jo, Bale, ale myslím, že už mám dost," dodala nerozhodně.

Zazubil se a odešel k baru. Díky svému oblečení a nápadnému vzhledu mezi ostatními vynikal. Susan si ho pečlivě prohlédla. Je to opravdu hezký chlap, usoudila. Všimla si, jak se na něho dívají ostatní ženy a zaregistrovala, že na ně cestou mrkal. V duchu bodoval jejich vzhled známkami od jedné do deseti.

Usmála se. Kdyby ho tak viděla Rosella, jak mrká na mladá děvčata a usmívá se na starší ženy! Jak jim všem dává najevo, že mají šanci. Napadlo ji, jestli Barry Rosellu podvádí, ale pak tuto myšlenku pustila z hlavy.

Jestli to dělá, je blázen, usoudila. Ženy jako ona nepadají z nebe, a jestli by si toho měl někdo být vědom, pak rozhodně Barry. Zatímco ho pozorovala, zaslechla známý hlas: "Ahoj, Susan. Jak se máš?"

Byl to Peter White, spolužák ze školy.

"Ahoj, Petere, jak se máš ty? Vypadáš dobře."

Zazubil se na ni a v jeho snědé tváři zazářil bílý chrup. Peter pracoval jako obchodník. V patnácti letech odešel z domova a projížděl na malých lodích kolem Stránka 108

Martina Cole - Dvě ženy

pobřeží. Dnes pracoval pro velké obchodní značky, jako byla ACT a Blue Star.

Peter měl veselé modré oči a vlasy pískové barvy. Byl podsadité postavy a rostl mu pivní pupek, ale svým drsným způsobem byl hezký.

"Právě jsem se vrátil s Jižní Ameriky," řekl. "Napadlo mě, že sem zapadnu a zjistím, jak se všichni mají. Tvá matka vypadá skvěle, že? Ve škole jsem do ní byl zamilovaný."

Susan se nahlas rozesmála. "Nikdy jsi na ženské neměl vkus. Jsi ženatý?"

Zavrtěl hlavou.

"Vsadím se, že máš děvče v každém přístavu, co?" smála se Susan.

"Pokud je chceš nazývat děvčaty. Ve skutečnosti nejsou nic než zahraniční kurvy, ne?" ozval se Barryho hlas tak důrazně, až všichni ztichli.

Peter se zhluboka nadechl a opatrně řekl: "Tak zatím, Susan. Měj se."

Přikývla, ale Barryho zásah ji rozesmutnil.

"Jen se choval zdvořile, Bale. Bože všemohoucí, vždyť ho znám déle než tebe,"

vysvětlovala Susan.

Barry opovržlivě sešpulil rty. "Je to šmejd. Nechci, aby tě s ním ještě někdy někdo viděl, jasný?"

Starý Barry se vrátil zpátky, majetnický Barry, který ji vlastnil. Který jí mohl diktovat, s kým smí mluvit, a s kým ne. Susan pocítila tíhu deprese.

"Je to soused, Bale, nic víc. Přestaň dělat z komára velblouda. Nač bys měl asi tak žárlit? Vždyť by se za mnou ani neotočil, kámo."

Snažila se situaci trochu zlehčit, ale Barryho zamračený zjev se nezměnil.

"Radši bys už měl jít, Rosella už na tebe pravděpodobně čeká," řekla.

Nazlobeně se ušklíbl. "Snažíš se mě zbavit, abys mohla pokračovat v konverzaci s pitomým Pepkem námořníkem?"

Zapálila si cigaretu a dlouze z ní potáhla. Na scénu vešla striptérka, vysoké děvče s obrovitými stehny a s pohupujícím se břichem. Chlapi ji chtěli odrovnat, uráželi ji a snažili se alespoň si sáhnout. V Barrym jejich chování vyvolalo odpor. Už jsem lepší než tihle lidé, řekl si. Ta myšlenka ho rozveselila, a když si všiml, že Peter White mluví s jinou ženou, vstal a chystal se k odchodu.

240

241

,Jak dlouho budeš pryč?" zeptala se.

Hleděl na Susan a poslední dobou se mu zdála docela rozumná. Nic moc atraktivního, ale aspoň by už nikoho nevyděsila.

, Jak je na tom tvůj kotník?" opáčil místo odpovědi.

Barryho dotaz ji zarazil O jejím kulhání se nikdy předtím nezmínil.

, Je to dobrý, zlobí, jen když je vlhko. Asi mám artritidu, protože to prý byla ošklivá zlomenina. Ale jinak to není nic, co bych nezvládla. Proč se ptáš?"

Významně se podíval na Petera Whitea a Susan obrátila oči v sloup.

"Nemusíš mi vyhrožovat, Barry. Já žádné chlapy nechci, díky. S jedním, kterého mám, jsem moc štěstí nenadělala, že?"

Prudce pohnul rukou. Susan ucukla, ale místo úderu ji pohladil po bradě.

"Už se mě nikdy neptej, kdy se vrátím, jasné? Řeknu ti všechno, co je třeba. To ti musí stačit."

Bez dalšího slova pak opustil bar. Nikdo mu neřekl sbohem. Dokonce ani Joey.

Doreen si sedla vedle Susan.

"Nemůžu uvěřit té jeho drzosti," konstatovala.

Susan se zazubila. "Já ano. Barry je pes. Mě už sice nechce, ale pořád se bojí toho, že by mě mohl chtít někdo jiný. Nemusí mít strach. Díky, já už žádného chlapa nechci. Není s nimi nic než trápení."

V hloubi duše ji však jeho reakce potěšila a zároveň zamrzela. Vždyť už o Barryho přece nestojím nebo ano? ptala se v duchu.

Příliš se bála zodpovědět si vlastní otázku. Na druhou stranu díky ní zcela vystřízlivěla.

Když se přemístili do Joeyova a Juniina bytu, veselí pokračovalo. Gramofon nahlas vyřvával a alkohol tekl proudem. Byla to typická sobotní noc. Přišla i Debbie se svým manželem Jamesiem Phillipsem, prohnaným chlápkem z Canning Townu, který byl mírnější verzí Barryho.

Debbie byla těhotná a ostatní členové ji právě přijali zpátky do rodiny. Když se totiž přestěhovala do nového řadového domu v Rainhamu, v Essexu, se všemi se pohádala. Nějakou dobu se Debbie chovala jak trefně poznamenala její matka Jako by její hovno nesmrdělo".

Stránka 109

Martina Cole - Dvě ženy

Brzy však byla Deb osamělá, protože Jamesie trávil celé dny v práci a noci po hospodách. Mlátil ji, což nepřekvapovalo nikoho kromě Debbie. Měla potíže s donošením dítěte a už dvakrát potratila.

Susan se v duchu ptala, jestli to způsobily všechny ty potraty, na které její sestra celá léta chodila. Debbie používala potrat jako formu antikoncepce a zdálo se, že teď za to musí zaplatit. Susan ji litovala, protože věděla, kolik děti dokáží přinést člověku radostí bez ohledu na to, jak mu komplikují život.

Bez svých dětí bych nejspíš umřela, myslela si Susan. Byla si tím naprosto jistá.

Mnoha lidem připadal její život podivný, jí se ale zdál skvělý: měla něco málo peněz, děti, které milovala, a Barryho z krku. Poslední dobou se o něho starala výhradně Rosella. Dokonce si vzala na starosti i praní.

Susan odešla do kuchyně a nalila si další gin s tonikem. ILed došel, takže popíjela tekutinu teplou a oddávala se pocitu, že ji zahřívá. Když si vzpomněla na Barryho žárlení, srdečně se rozesmála. Choval se jako typický chlap, usoudila.

Najednou ji přepadl pocit osamění a zatoužila schoulit se do postele s malým Barrym. Jako benjamínek rodiny spal v posteli s ní. Někdy tam však ráno našla schoulená i obě děvčata.

Z očí jí vytryskl proud slz, když nostalgicky vzpomínala na jejich rané dětství.

Pak sejí do mysli vkradly všechny děti, o něž přišla. Jason, hezký Luke a dítě, které potratila v policejním autě.

Barry Dalston byl zloduch, surový zloduch. Všechny ty děti jí sebral stejně lehkomyslně, jako jí je dal. Bez mrknutí oka. Nalila si další gin. Tentokrát ho vypila naráz a otřásla se.

Kolem ramen ji objaly něčí ruce. Rychle se otočila.

Byl to její otec. "Copak se děje, holka? Co tu děláš tak sama?" ptal se.

Všiml si slz v jejích očích.

242

243

"Zas tě rozházel ten neřád?" zeptal se Joey chraptivým hlasem. "Viděl jsem ho, jak ti dává slovní kapky."

Pokrčila rameny., Jsem jen opilá, táto. Myslím na děti. Na dobu, když byly malinké. Jen mě přepadla nostalgie, nic víc."

Zasmála se, aby zastřela smutek ve svém hlase.

"Pojď ke mně a hezky starého tátu obejmi," řekl otec.

Susan dávala později vinu alkoholu. Věděla, že bez něj by byla pozornější.

Poznala by z tónu otcova hlasu, jak svou větu myslel. Jenže byla mladá, osamělá a smutná. Když ji k sobě přitiskl, cítila to, co musejí cítit všechny děti, když se jich dotkne rodič. Potřebovala být u někoho, komu na ní záleží, u někoho, kdo se o ni postará.

Když Joeyova ruka zašmátrala k jejím ňadrům, zpočátku si ani neuvědomovala, co otec dělá. Myslela si, že ji chce pohladit po tváři.

Když jí však ňadra začal hníst, kopla ho kolenem do přirození a odporem se otřásla. Vložila do úderu veškerou svou sílu.

Joey se zhroutil, oběma rukama si chytil bolavá varlata a sténal bolestí. Ve chvíli, kdy klesl na zem, vešla do kuchyně June. Zírala na scénu a začala zahrnovat výčitkami jak jeho, tak Susan.

"Cos mu to zase dovolila, ty odporná mrcho? Nemůžeš si udržet vlastního chlapa, tak to zkoušíš na tátovi, co?"

Všichni hosté v obývacím pokoji poslouchali a všichni napjatě očekávali, až se June s Joeyem začnou rvát.

Nebyli zklamáni.

Jakmile se mohl Joey pohnout, opřel se o dřez, zvedl se a otočil se ke své ženě:

"Co to meleš, ty hloupá děvko? Dyť je to moje dcera."

June ječela jako siréna a nedala se utišit. Právě se začala ohromně bavit dramatem, které rozehrála. "Dobře vím, o co ti šlo, kámo, nemysli si, že jen tak sklapnu. Není to prvně, ne?" křičela.

V té chvíli Joey vyrazil a vzduchem začaly svištět facky a kopance. Chytil ječící ženu za vlasy, odtáhl ji na balkon a vší silou ji začal tlouct.

Debbie ječela, Ivy ječela a Susan doufala, že někdo brzy zavolá policajty a sanitku. Vzala si kabát a kabelku a opustila byt. Vyhnula se otci i matce a vydala se pěšky domů.

Pokaždé to dopadlo stejně. Ať dělali, co dělali, každý alespoň trochu vydařený Stránka 110

Martina Cole - Dvě ženy

den si zkazili.

Znovu měla slzy na krajíčku a v krku ji svíralo tak, že nemohla polknout. Oči ji štípaly a pálily, jako by jí do nich někdo hodil hrst písku. Příliš dobře si uvědomovala, že z jejích rodinných vazeb nikdy nevzejde nic dobrého. Lidé, kteří měli hrát v jejím životě druhou nejdůležitější roli první v něm zaujímaly děti

, byli lháři a sexuální maniaci. Celý jejich život se točil jen kolem nich samotných. Barry nebyl jiný. Odjel kamsi do Španělska s Rosellou, a nenechal jí ani adresu, kam by v případě potřeby mohla napsat nebo zavolat. Kdyby se ho na něco vyptávala, jen by si myslel, že ho chce kontrolovat.

Rosella se se mnou jistě spojí pošle pohlednici nebo zavolá, říkala si Susan.

Vždycky to dělala.

Celý večer byl prima, tak proč mi to otec musel udělat? uvažovala Sue. Pro něj neexistuje nic než sex. O ničem jiném nemluví, na nic jiného nemyslí a nic jiného ani nechce. Susan už byla skoro doma. Zhluboka se nadechla a upravila se, aby si Doreenin syn, kterého si dnes najala na hlídání dětí, nedomýšlel, co se stalo.

Cestou kolem zadní části řadového domku si Susan zhluboka povzdechla.

Ze tmy se vynořila něčí ruka a chytila ji. Marně se snažila vykřiknout. Pak ucítila typickou vůni vody po holení Paco Rabanne a uvědomila si, že to je Barry.

"Co to děláš, Bale? Málem mě z toho trefil šlak."

Zazubil se. "Jen jsem čekal, s kým půjdeš domů. Napadlo mě, že by tě Pepek námořník mohl doprovodit, zazpívat ti pár námořnických odrhovaček a starou kotvou vklouznout pod hladinu."

Jeho slova ji tak pokořila, že na něho vybafla: "Co to s tebou je, Bale? Ty si žiješ s jinou ženskou, vždycky sis žil po svém, nakazils mě pohlavní chorobou, a ještě máš sakra tu drzost špehovat mě a zkoumat, jestli se mi náhodou nerozklepala kolena? Laskavě se uklidni. Nestojím o sex s tebou ani s nikým jiným. Mohl bys to už konečně pochopit? Sex nesnáším! Nedělá nic než potíže, protože k němu chybí láska. Seber si to své nablýskané fáro a jeď si se svými divnými názory ke své staré! Do mýho života už nepatříš, Bale. Šel jsi za lepším, a já tě za to neviním."

245

244

Pokusila se odejít, ale chňapl ji za ruku. "S kým si myslíš, že sakra mluvíš?

Jsi najednou nějaká skleslá, ne?"

Vytrhla se mu a popuzeně zaječela: "Otec to na mě zkoušel v matčině kuchyni!"

Sotva to vyslovila nahlas, střízlivá část jejího mozku na ni zakřičela, aby raději sklapla a Barrymu nic neříkala.

"Můj vlastní otec," pokračovala Susan. "Co to je sakra za život? Je mi sedmadvacet, a otec si myslí, že má na mě nějaké právo." Znovu propukla v pláč, až se celá třásla. Nemohla ani vysvětlit toulavému manželovi, jak mizerně se cítí. Jak se sama sebe štítí, jak necítí nic než nenávist a odpor ke všem včetně matky a Barryho.

Chytil ji pod paží a odvedl ji do domku. Zaplatil Doreeninu nejstaršímu synovi, který hlídal děti, pět liber, což chlapce neskonale potěšilo. Pak jí uvařil šálek čaje.

Když si sedala na novou pohovku, jež si koupila díky Roselle a jejím pravidelným výplatám, rozhlédla se po čisťounkém domově, který vytvořila pro sebe a pro své děti, a uvědomila si marnost svého vlastního života. Všichni s ní jednali jako s nějakou věcí, jako s něčím, co jim patří, a proto si přivlastňovali právo využívat ji a zneužívat. Nezajímalo je, zda zraňují její city.

Usrkla horkého slazeného čaje a ušklíbla se. "Věř nebo ne, ale držím dietu. Víc než rok jsem neměla v čaji cukr." Přesto teplý čaj vděčně vypila.

"Tak co bylo s tím Joeyem?" zeptal se Barry.

Zavrtěla hlavou. Jako obvykle," odpověděla stručně.

Byla svému manželovi vděčná, že ho informace o Joeyovi tak rozčílila. Jeho zájem byl pro ni velmi důležitý stejně jako zájem každého, komu na ní alespoň trochu záleželo.

"Cože? On si zase dovolil tě sexuálně obtěžovat?"

Přikývla. "To bylo tím alkoholem každopádně to tak vysvětlí. Odešla jsem od nich, když se s mámou rvali na balkoně. Řekla bych, že touto dobou budou už na záchytce kvůli výtržnostem v opilosti."

Já ho zabiju! Drž se od něj co nejdál, jasný? My s Rosellou se staráme o to, abys měla prachy, takže se s nimi nemusíš stýkat, ne?"

Stránka 111

Martina Cole - Dvě ženy

Susan si povzdechla. "To se lehko řekne. Máma sem přijde za pár dní jakoby nic, bude se vymlouvat na alkohol a pak budeme

všichni něco předstírat, než se to stane znovu. K děvčatům ho ale nepustím. Ví to moc dobře a je kvůli tomu dost nakrknutý. Kdybych se dozvěděla, že se jich jen dotkl, podřízla bych tomu hajzlovi krk, to přísahám."

"Já vím, Susan. Jsi dobrá matka. A dobrá žena. Nikdy jsem tě nedokázal ocenit, aspoň ne do doby, než jsem potkal Rosellu. Má o tobě to nejlepší mínění."

Zazubil se a Susan se usmála, protože ji jeho chvála těšila. Měla také radost, zeji Rosella má stejně ráda jako ona ji.

"Musíš se o ni dobře starat, Bale. Je učiněný poklad."

Nahlas se rozesmál. "Nemůžu uvěřit, že se můžeme o takových věcech bavit, a ty?"

Susan se smála s ním. "Proč ne? Dneska večer je všechno divné, a nejdivnější je to, že jsi mi složil poklonu. Myslela jsem si, že jsem jen líná tlustá cuchta, která má hnout zadkem a něco shodit."

Barry ztichl. "S Joeyem si promluvím," řekl konečně. "Vyřídím to. Postarám se, aby ti dal pokoj."

Susan jen mávla rukou. "Ztráta času. Na chvíli se zklidní a pak začne znovu.

Nech to bejt, způsobilo by to jen ještě větší potíže. Kromě toho na něj dnes vyjela matka. Hulákala jako pominutá. A znáš je hlavně v tichosti, ať to zůstane v rodině. Ve všech směrech!"

Barry mrkl na hodinky.

Susan si toho všimla a povzdechla si. "Měl bys už radši jít. V kolik hodin odlétáte?"

Barry se zatvářil rozpačitě. "V devět ráno. Máš pravdu, asi bych měl jít.

Rosella už bude mít strach, co se mi stalo."

Susan smutně přikývla.

"Tak nazdar, holka. Měj se."

Susan se rozechvěle usmála. "Ty taky. A užijte si to. Pozdravuj Rosellu."

Pozorovala ho, jak odchází, a povzdechla si: Kéž bych v něm dokázala tak jako Rosella probudit jeho lepší stránky! Mohli bychom být šťastní. Zavřela dveře a v domě se rozhostilo hrobové ticho. Zamkla a odešla nahoru do koupelny, aby se svlékla. V ložnici spatřila ve své posteli tři tvářičky. Všechny děti spaly jako zabité.

247

246

Susan se usmála. Vplížila se mezi ně, malého Barryho objala a obě děvčata přivinula k sobě.

Ve té chvíli pociťovala opravdové štěstí. Ať se stalo cokoliv, měla své tři děti, a za ty byla vděčná. Až spánek ji však osvobodil od pocitu prázdnoty, který pramenil z nedostatku partnerské lásky.

Když Susan sešla ze schodů na snídani, u zadních dveří už stála Kate. Susan ji pustila dovnitř s úsměvem na tváři.

, Jsi ranní ptáče," řekla.

Kate se však tvářila vážně.

"Tys to ještě neslyšela? Nikdo se tu nezastavil?"

Susan zavrtěla hlavou. Bolela ji z včerejšího pití a z následných událostí. "Co se stalo tentokrát?" zeptala se rezignovaně.

"Tvůj táta shodil mámu ze schodů. Je na jednotce intenzivní péče."

Susan zamrkala. Celá se roztřásla. "Co udělal?"

"Shodil ji z betonových schodů. Nešikovně upadla. Je v hrozném stavu, dítě."

Susan si otřela obličej. "A kde je táta? Zavřeli ho?" zeptala se.

Kate zavrtěla hlavou. "Všichni vypověděli, že spadla ze schodů v opilosti, a oni tomu uvěřili. Je u ní v nemocnici."

"Asi bych tam měla taky skočit. Pohlídáš mi děti?"

Kate přikývla. "S radostí. Přiveď je sem. Začnu chystat snídani." Otevřela nákupní tašku a vytáhla z ní slaniau, vejce a chleba.

"Víš, že už to není třeba, Kate. Bány se stará o to, abychom meh dost," podotkla Susan.

Tchyně něžně řekla: "Ale já nebudu jíst jídlo, které platil on, vždyť to víš, dítě. Už se běž připravit a jdi za svou ubohou matkou. I když Bůh mi odpusť si dovedu představit, že si o to řekla."

Malý Barry se přibatolil do kuchyně, a když uviděl babičku, zavýskl radostí.

Kate ho zvedla, přivinula ho k sobě a vdechla vůni dětského potu a aroma želatinových bonbonů z předchozího večera.

Stránka 112

Martina Cole - Dvě ženy

Susan se šla nahoru opláchnout a převléknout.

444

Debbie hrála starostlivou dceru. Susan však neoklamala. Ta věděla, že sestra miluje dramatické scény.

Když vešla do jednoho z pokojů nemocnice ve Whitechapelu, který teď obývala June, ihned poznala, odkud vítr vane.

"Jak sem můžeš chodit po tom všem, co jsi způsobila, to fakt nechápu, Susan."

Debbie se pokrytecky hněvala a předváděla divadelní slzy.

"Zavři zobák, Debbie, a řekni mi, jak to vypadá?"

Deb si ochranitelsky položila ruce přes vzduté bříško a dramaticky pronesla:

"Shodil ji ze schodů vztekle s ní mrštil vší silou. Bylo to příšerné, Susan.

Takhle jsem je nikdy neviděla."

Do malého pokoje vešla sestra, takže Debbie přešla k oficiální verzi: "Prostě letěla. Zřejmě zakopla o podpatek a v té opilosti si nemohla nijak pomoct."

Usmála se na sestru bylo to irské děvče s boky jako parní loď a s veselýma modrýma očima. "Tohle je moje sestra Susan," řekla Deb.

Sestřička se usmála. "Pan doktor přijde brzy. Zdá se, že vaší matce už je lip.

Výsledky jsou stabilní a nemá vlastně žádné fyzické rány. Má ovšem zlámané kosti. Až se probudí, bude ji všechno bolet. Byl to pořádný pád."

Susan jen přikývla, protože si nebyla jista, co na to říct. "Mohu vám přinést šálek čaje?" nabídla sestra.

Obě přikývly a usmály se. Sestra odešla. Debbie obrátila oči v sloup. "Připadám si jako takoví ti pejsci, co si je lidi dávají k zadnímu oknu auta. Jen pokyvuju hlavou a usmívám se. Kdyby radši všichni vypadli a nechali nás na pokoji!

Nemůžeme si ani promluvit."

"Myslí to dobře, Deb," řekla Susan. "Kde je táta?"

Debbie pokrčila rameny. "Šel někam s Barrym hned, jakmile odjeli policajti a mámu odvezla sanitka. Myslela jsem, Zejdou sem. Jamesie zuří. Myslí si, že bych měla jít domů a nechat to na nich. Naštval se a nechal mě tu na všecko samotnou."

Susan bylo sestry líto. Teď v těhotenství Debbie nepotřebuje ještě další přítěž, říkala si. Pak jí ztuhla krev v žilách. "Říkal Barry, že jdou sem?" snažila se vyslovit otázku klidně.

249

248

"Nevím. Křikl na něho pod balkonem a táta šel dolů za ním. Pak nastoupil do auta a od té doby jsem ho neviděla." Debbie se rozplakala. "Byla jsem tu celou noc sama."

Susan se začínala bát.

Barry se večer choval divně. Byl na ni hodný, pozorný. Stýskalo se jí po něm, a když vzala v úvahu všechno, co jí za ta léta provedl, bylo to divné. Přesto měla poprvé po mnoha letech pocit, že mu na ní záleží, opravdu záleží. Nevěděla však, jestli ji nemá rád jen jako matku svých dětí. Předpokládala, že ano. Ať už měl jakýkoliv důvod, těšilo ji to. Cítila se tak lip. Jako by se stala lepším člověkem, skutečným. Jako by tím dokázala, že vůbec existuje.

Neměla jsem mu o otci říkat, ani o tom, co udělal, vytýkala si Susan. Teď budu mít na svědomí nejen matku, ale i otce, protože naštvaný a licoměrný Barry ho klidně může zabít nebo ho někde nechat ležet polomrtvého.

Násilí, násilí, pořád samé násilí, uvažovala Susan. Copak se ho nikdy nezbavím?

Budou s ním muset žít i moje děti?

Debbie sledovala, jak se mění výraz sestřiny tváře, a povzdechla si. "Věděl Barry o tom, co se stalo?" zeptala se.

Susan přikývla.

"Předpokládám, žes mu to řekla, co?" řekla agresivně Debbie a Susan ztratila nervy. Zapomněla na to, že jejich matka leží za závěsem, a zařvala: "Proč bych mu to neměla říkat? Na rozdíl od tebe mi nepřipadá ani trochu normální, když se otec pokouší se mnou spát. Vím, že tě to nejspíš šokuje, ale je to tak. Jsem opravdu divná. A mám taky divný názor, že by člověk neměl mít sexuální styk s příbuznými, jestli mi rozumíš."

Debbie svěsila hlavu. "Půjdeš se podívat na mámu?"

Susan zavrtěla hlavou. "Ještě ne, ještě to nezvládnu."

Debbie pohrdavě odfrkla. "No jistě, nemůžeš. Ty ne paní Chytrá. Paní Přemoudřelá."

Susan jí neodpověděla. Věděla, že ji Debbie chce ranit. Přála si jen, aby sestra Stránka 113

Martina Cole - Dvě ženy

konečně pochopila, že jejich nešťastný život pramenil ze špatné výchovy. Nikdy se nenaučily náležitě milovat. Láska se u nich vždy vyjadřovala sexem, pohlavním aktem, sexuálními narážkami.

Vzpomněla si, jak otec osahával její i Debbiina ňadra, jak rozhlašoval, že jim rostou a že už nejsou jeho malá děvčátka. Nikdo to nepovažoval za špatné, ani to, že o svých dcerách mluvil, jako by mu patřily. Opravdový otec by nikdy takto nemluvil o těle svého dítěte, pomyslela si.

Debbii teď lapil do pasti muž, který se v mnohém podobal Joeyovi. Muž, který ji využíval a vzal si ji, když na ni dostal chuť. Když usoudil, že si zaslouží vyfáčko vat, prostě jí jednu vrazil a choval se k nijako k něčemu, co našel ve své botě.

Nepotřebovala být Einstein, aby pochopila, že jsou poznamenaní a že žijí pošramocené životy. Bojovali s tím po svém a na okolní svět působili dojmem, že mají všechno pod kontrolou. Stýkali se koneckonců s lidmi, kterým jejich chování nepřipadalo divné, s lidmi, kteří byli stejní jako oni. Jiní poznamenaní lidé, kteří se smáli všemu, co jim život přinášel, a kteří si tropili legraci i ze svých nejhorších životních podmínek. Když zažehnali jednu krizi, vrhali se bezmocně a bezhlavě do další.

"Debbie, myslím, že bychom se měli lékařů zeptat, jestli včera v noci někoho nepřivezli na pohotovost," ozvala se Susan. "Barryho zvrat večera moc nepotěšil, to ti povídám. Ať je, jaký chce, není schopen se smířit s tím, že se táta pořád pokouší se mnou spát. Rozčiluje ho to. A když se rozčílí Barry Dalston, může se stát cokoliv."

Debbie vytřeštila oči. Snažila se vstřebat, co jí Susan právě řekla.

"Snad si nemyslíš, že by Barry. Že by.?"

Susan zavrtěla hlavou. "To fakt nevím, holka. Nevím, co si mám myslet."

Debbie vyskočila ze židle a zaječela: "Proč jsi mu to musela říkat? Muselas přece vědět, co tím způsobíš."

Do pokoje vešla sestřička s čaji a usmála se na ně. Dublinským přízvukem je šťastně informovala: "Je tady váš otec, právě mluví s doktorem. Za chvíli tady bude."

"Je v pořádku?"

Sestra zavrtěla hlavou. "Evidentně ho velmi zneklidnil stav vaší matky, ale už je tady. Řekla jsem mu, že jste tady i vy, potěšilo ho to."

250

251

Roztáhla závěs a Susan konečně spatřila June. Vypadala hrozně, měla promodralou kůži, dýchala mělce a trhaně. Do pokoje vešel Joey. Byl upravený, oholený a čistě oblečený. Vypadal téměř jako vážená osoba.

Sestřička usoudila, že bude lepší nechat rodinu o samotě. Nejdřív se však podívala na obě ženy a tiše řekla: "Vím, že jsou to pro vás stresující chvíle, ale kdybyste se laskavě přely trochu tišeji. Máme tady i jiné pacienty, všechny velmi nemocné. A vaše matka vás možná také slyší."

Joey se podíval na svou manželku a povzdechl si: "Vypadá blbě, co?"

"Kde jsi byl? Cos dělal s Báným?" zeptala se Susan klidně veškerá bojová nálada z ní vyprchala.

"Chtěl pomoct při vymáhání dluhu, než odjede. Dal mi na to tyč."

Susan přikývla. Nemohla si nevšimnout, že se Debbie zatvářila škodolibě. Vypila svůj čaj a mlčela. O patnáct minut později Susan opustila nemocnici. Při pohledu na ustaraného manžela a dceru nemocné sejí zvedal žaludek.

Přestože byla svým způsobem ráda, že Barry jejímu otci neublížil, cítila zároveň podivné zklamání.

"Už jsi stejně špatná jako všichni ostatní," řekla nahlas a lidé ve frontě u autobusu si ji podezřívavě změřili. Susan však byla příliš unavená a rozladěná, než aby jí to vadilo.

Kapitola 18

Rosella se spokojeně rozhlédla po klubu. Protože provoz probíhal hladce, rozhodla se odejít nahoru, aby si promluvila s Ivanem. Tenhle rozhovor odkládala už dlouho.

Když vešla do vestibulu, uviděla Barryho, jak se směje s jednou z nových společnic. Byla to vyzáblá dívka ze severu. Měla oči jako mandle a nažloutlou pleť. Mezi jejími předky by se rozhodně našel nějaký mouřenín, uvažovala Stránka 114

Martina Cole - Dvě ženy

Rosella. Stála a pozorovala, jak Barry objal dívku kolem ramen a přivinul ji k sobě.

Bylo to gesto muže, který dotyčnou intimně znal. Rosellu popadl hněv, jaký může poznat jen zrazená žena. Obzvlášť, když věděla, že děvče mělo údajně chřipku a právě se vrátilo z týdenní nemocenské.

Rosella zauvažovala, jakou léčebnou kúru asi děvče podstoupilo. Zdálo se, že jsou si s Barrym velmi blízcí.

Jmenovala se Marianna. Společnice používaly jen velmi zřídka příjmení a i jména, pod kterými se představovaly, si obvykle vymyslely. Jedno děvče si říkalo Svit hvězd, další mělo příhodné jméno Donchuánova slečna. Zdálo se však, že pozornost všech mužů upoutává Marianna. Rosella uvažovala proč. Byla sice dívčím způsobem hezká, ale nijak zvlášť. Rosella usoudila, že zřejmě nabízí extra služby, což byl dobrý důvod pro to, aby jí zastoupila cestu.

Sadomaso představovalo pro kluby jen potíže. Obvyklý nabídkový list tvořila soulož a relace. Jakmile se od tohoto menu některá z dívek odklonila, na čas si sice zajistila větší přísun peněz, ale také se rychleji opotřebovávala. Při pohledu na Mariannu však Rosella přemítala o tom, zda na sobě nechá páchat nějaké násilí.

252

253

Měla spoustu volna, takže ji Rosella podezírala, že má klienty i bokem.

Každý, kdo se nechal kvůli penězům mlátit nebo zneužívat, byl pro Rosellu záhadou. Kdysi sice sama za jistou cenu poskytla pár slušných facek, a měla dokonce pár pravidelných klientů, s nimiž se občas stýkala, ale stát se objektem něčí nenávisti jí připadalo ztracenou záležitostí.

Podle ní měla prostitutka vykořisťovat klienta, ne naopak. Barry si všiml, že je Rosella pozoruje, a odtáhl se od Marianny. Děvče kolem ní prošlo a usmálo se.

Rosella tenhle typ žen znala, během let jich barem prošla spousta. Nevydrží u nás dlouho, protože se jí chystám brzy sdělit smutnou zprávu že není to, co klub potřebuje. To by jí mělo zatnout tipec, říkala si Rosella.

V recepci byla Catriona, Afričanka s širokými lícními kostmi. Uznale se usmála na Rosellu a kývla směrem ke dveřím. Ivan právě odcházel, což Rosellu rozladilo, protože s ním chtěla mluvit. Když si však přitáhl kabát, ozval se z klubu výkřik a pak tupý úder. Rosella vešla dovnitř s Barrym v patách.

Marianna klečela a snažila se vyprostit vlasy ze spárů černé společnice Lucilly, kterou tu považovali za tvrdou holku. Proslula tím, že na ulici vyřídila nějakého vyhazovače pouhým úderem pěstí. Hezkou tvář meto zkřivenou napětím.

Její přítelkyně Lizzy, která vždycky dělala, co jí Lucilla řekla například jí dávala peníze a balila jointy , teď sledovala bitku s rozzářenýma očima. Ostatní společnice přihlížely také, ale spíš ustrašeně.

Rosella si všimla, jak Barry zakročil. Vyzdvihl Lucillu za vlasy a napůl ji táhl, napůl odtrhoval od ječící Marianny. Během zásahu přišla o celé chuchvalce vlasů.

"Dobrý, dobrý, uklidněte se, dámy," ozval se žoviálně Barry. Vysokou černošku však nepustil.

"Počkej, až vypadneš, já tě zabiju! Slyšíš, co ti říkám?" křičela Lucilla a kopala druhou ženu, která ležela na zemi. Jehlovými podpatky pokaždé zanechávala na Mariannině těle krvavou stopu. Marianna nemohla nic než ležet a rukama si krýt hlavu, aby se ochránila před další sprškou ran.

"Co se tu ksakru děje?" Rosella se rozhlédla po tuctu ženských stojících okolo baru. "Co hergot provedla?" Když promluvila, všimla si dvou zákazníků, kteří požádali o účet, a povzdechla si. "Ať je mezi těmi dvěma cokoliv, zvedněte zadky, nebo si ještě dneska budete hledat jiný klub. Vy ostatní se laskavě dejte do kupy a vraťte se na místa, kdyby přišli další zákazníci. Jste tady jen kvůli nim, ne?"

Tón jejího hlasu nepřipouštěl žádné námitky. Dokonce i Lucilla si uvědomila, že zašla příliš daleko. Rosellu měla ráda, protože žádnou z dívek neupřednostňovala a všem přidělovala zákazníky spravedlivě. Když se děvčata vrátila na místa, aby upokojila rozhněvané zákazníky, Lucilla se vymanila z Barryho sevření.

"On tady dělá dealera," vyhrkla. "Dává jí samé svinstvo háčko, herák, jak chceš. Ona to prodává. Nesnaž se zapírat, hochu, protože mi to ta kurvička sama řekla. Drogy jsou tady moje parketa a budou tu jen amfetaminy a barbituráty, stimulátory a občas trochu trávy." Podívala se na Rosellu rozzuřeným pohledem.

"Teď tady rozjíždí kšefty s heroinem a metamfetaminem, smíchanými dohromady. Je Stránka 115

Martina Cole - Dvě ženy

to nebezpečný zboží. Snad tady takové zboží nechceš, Rosello?"

Barry mlčel, a tím jí řekl všechno, co potřebovala vědět.

Nakopla zkrvavenou Mariannu. "Seber si svý zboží a vypadni. Ty taky, Barry. Oba máte padáka." Myslel si, že se mu to jen zdá.

Rosella přece věděla, že mám tenhle vedlejšák, uvědomil si. V čem je problém?

Lucilla se pak při pohledu na Barryho vyjevený obličej rozesmála hlubokým chlapským smíchem. Marianna se zvedla z podlahy. Silně krvácela.

Jestli se dozvím, že děláš v některém klubu v Soho, budu jim nucena říct, proč jsem tě propustila," řekla Rosella sladce. "Takže kdybych byla na tvém místě, moje milá, změnila bych město a pořídila si novou identitu."

Mluvila arogantně, protože věděla, že se může postarat o to, aby se děvče ocitlo na černé listině. Žádné kluby nechtěly tvrdé drogy v lokálu. Heroin byl pro holky z ulice. Společnice z klubů měly být o stupínek výš. Když jednou vyzkoušely háčko, obvykle na ulici stejně skončily. Byl to jed. Ničil holky i kluby samotné. Lidé závislí na heroinu lhali a kradli, a tato děvčata už sama o sobě nepatřila

255

254

mezi žádné andílky. Nemohla jim dovolit fetovat v práci. Na heroinu vzniká velmi silná závislost. Celý život by se jim změnil v nekonečný koloběh souložení a injekcí heroinu. Rosella už to viděla mnohokrát.

Měla tedy právo na své straně a zároveň cítila jistou kapku škodolibé radosti, že může oplatit těm dvěma podvod. Člověk, který by převezl Rosellu Digbyovou, se ještě nenarodil, myslela si.

Zamířila nahoru do kanceláře. Nalila si velkou sklenici brandy. Vtom se do dveří vřítil Barry. Čekala ho. Zády k němu se ještě pousmála a pak se otočila. "Co pro tebe můžu udělat?" Tuhle větu používaly společnice, takže za normálních okolností by je oba rozesmála. Barry se vážně naštval. Viděla na něm, že jí chce podat vysvětlení. Že se bude snažit nějak ospravedlnit sebe i své činy.

Bylo jí ho líto. Neměl dokonce ani čas na to, aby si vymyslel výmluvu. Věděla, že mu na ní velmi záleží, i to, že lidi jako Barry si lásku pletou s majetnickým pocitem. Poznala, že se musel neustále utvrzovat v tom, že má nad ženami moc.

Moc, která ho opravňovala k tomu, aby je využil. Takový byl Barry.

Rosella seděla za stolem, popíjela brandy a tvářila se jako nezaujatý pozorovatel. Věděla, že tohle mu vadí ze všeho nejvíc.

"Nic pro mě neznamenala.," začal.

Rosella mu skočila do řeči. "To doufám, Barry, protože jestli znamenala, pak to říká mnohé i o mně, že? Jenže tys nepochopil, že netoleruju žádné miliskování.

Je mi fuk, o koho jde. Beru to, že občas zaskočíš k ženě, ale kromě toho máš patřit jen mně. Já už s Ivanem nespím, i když je otcem mého dítěte."

Všimla si, jak se Barrymu vytratila barva z obličeje. "O čem to mluvíš?"

Rosella se zasmála a vychutnávala si svou moc nad neinteligentním, násilnickým, ale tak hezkým zlodějíčkem. Zvlhčila si rty růžovým jazykem.

"Ivan je otcem mého syna," řekla. "My dva jsme spolu byli hodně dlouho. Proč myslíš, že bych jinak měla v klubu takové postavení? Myslela jsem si, že jsi dost bystrý, aby ti to došlo."

Zůstal stát naprosto vyvedený z míry. "Chceš říct, že ty a Ivan."

Se šťastným úsměvem přikývla. "Byla jsem prostitutka, Barry, vzpomínáš? Byla to moje práce. Ivan mi nabídl alternativu a já se jí chopila oběma rukama. V mnoha směrech."

Zachechtala se. "Bůh mu žehnej, ale jemu už se nepostaví. Přesto nás spojuje dítě a obchodní zájmy. Jak vidíš, já na rozdíl od Susan mám ráda život i práci ve svých rukou. Dokonce i v době, kdy jsem se živila jako šlapka, jsem měla vždycky všechno pod kontrolou. Dávala jsem si něco stranou a peníze mi pak pomohly. Spát s Ivanem, s milým a bohatým člověkem, pro mě bylo jistě lepší než šoustat den co den nějaké cizince. To jistě chápeš, ne?"

Barry na ni hleděl s odporem a se závistivým respektem zároveň. Chápal, co mu říkala, ale nijak se mu to nezamlouvalo.

"Byla jsem ti věrná, Barry, a od tebe jsem očekávala totéž," dodala Rosella.

Vzala si nějaké papíry ze stolu a tímto gestem ho propustila. Začetla se do nich, jako by to bylo to nejzajímavější, co v životě viděla. Barry stál před ní jako zpráskaný pes a nemohl přijít na nic, čím by se jí vetřel do přízně.

Rosella vzhlédla a tvářila se udiveně. "Ty jsi ještě tady?"

Zíral na její usměvavou tvář a bublal v něm vztek. Otočil se a vypochodoval z Stránka 116

Martina Cole - Dvě ženy

pokoje.

Jemně zvolala: "Můžeš tady zůstat do konce týdne, musím za tebe najít náhradu a prodiskutovat to s Ivanem."

Barryho mužská ješitnost ho nutila prásknout dveřmi, ovšem ta část, která Rosellu milovala, doufala, že tím získá šanci mezitím všechno urovnat. Budu mít pár dní na to, abych si to u ní vyžehlil, říkal si. Nemohl se vrátit domů k Sue, prostě nemohl. Poznala by, co se stalo, hned jak by vešel do dveří.

Když za sebou opatrně zavřel dveře, Rosella se uchechtla. Přiměju ho prosit o chleba a užiju si to, uvažovala. To, co dělá mimo zaměstnání, je jeho věc, ale podvádět mě s jednou ze společnic? Nemohla to nechat jen tak. Kdyby to udělala, vystavila by mu tím povolení, aby to příště udělal opět. Dala by mu najevo, že se smíří se vším, co provede.

Ale ona rozhodně nebyla jako Susan,

256

257

Sklíčený Barry se té noci vrátil domu ke své ženě. Susan poznala manžela už ve chvíli, kdy zarachotil v zámku klíč. Dvě minuty nato stál ve dveřích ložnice a díval se na ni, jak leží v posteli se třemi

dětmi.

Miminko se mělo už brzy narodit a Susanina silná postava byla ještě tlustší než obvykle, tvář i končetiny jí otékaly.

"Jsi v pořádku, Bale?" řekla jen.

Zavrtěl smutně hlavou. Malý Barry otevřel oko, a když spatřil svého otce, přitulil se k matce, nezaujat novým příchozím.

"Ten už se sem nevejde, vid?" zasmála se Susan. "Je zázrak, že se sem vůbec vejdeme my."

Jejím slovům se zasmál dokonce i Barry. "Jdi postavit na čaj, Bale," řekla Susan. "Za chvíli seběhnu dolů."

Šel tedy do kuchyně. Susan jemně posunula všechny děti a vyklouzla z postele.

Natáhla si na oteklé nohy staré pantofle, vytáhla silně poskvrněný župan a tiše se vykradla z ložnice. Ode dveří ještě jednou zkontrolovala, zda jsou děti dobře přikryté, a zamířila dolů.

Vešla do kuchyně a zívla. Břicho jí viselo takřka až ke kolenům a na hlavě měla vrabčí hnízdo.

"Krucinál, holka, vypadáš děsně," řekl Barry laskavým hlasem.

Šťastně si pohladila bříško."Až se narodí tohle malé, budu v pořádku, ale to dítě mě ubíjí. Všechno ze mě vycucne. Jsem pořád strašně unavená."

Soucitně pokyvoval hlavou. Zatímco naléval čaj, Susan si zapálila cigaretu a zhluboka z ní potáhla. V Barryho přítomnosti vždycky zatoužila po nikotinu.

"Tak co tě sem přivádí v tuhle noční dobu? Nečekala jsem tě,"

ozvala se.

Vzala si ze stolu kartáč, začala si pročesávat vlasy a cigareta se jí přitom pohupovala v koutku úst. Oči jí zrudly kouřem, tváře jí zčervenaly a ztvrdly z chladu. Venku stále ještě panovala zima.

Barry si představil Rosellu v hedvábném župánku s červenou výšivkou, který si koupila v Portugalsku. Vzpomínal na její ladné ženské pohyby, jež ji tolik odlišovaly od Susan, která typově připo

mínala spíše Yoothu Joyceovou než Ursulu Andressovou. Andressová byla jednou z jeho nekonečných erotických fantazií.

Susan si hlasitě a vděčně usrkla čaje. "To jsem potřebovala," vydechla. "No tak, Bale, odpověz mi: Co tě přivádí domů?" naléhala.

Začal si na stole balit joint.

"Snad ses nerozešel s Rosellou?" zeptala se chraptivým hlasem, ale Barry jí neodpověděl. Tím jí vlastně řekl všechno, co potřebovala vědět.

, Ach, Bale, jsi hloupý či co? Takovou holku jako je ona už nikdy nenajdeš."

Barry se pekelně soustředil, aby byla cigareta úhledná. Když s ní byl spokojen, zapálil si a zhluboka potáhl.

"Zvoral jsem to, Sue. Víš, jaký jsem."

Susan si zhluboka povzdechla: Mám to s ním trápení, pomyslela si. Teď zřejmě čekal, že ho přijme zpátky, a to ona nechtěla.

"Chceš, abych s ní promluvila a zjistila, co se dá dělat?"

Podíval se na ni pohledem naplněným odporem. "Chceš mi říct, že mě chceš mít z krku? Myslel jsem si, že budeš mít radost."

Susan se zapomněla a vybafla: "Tak to ses pletl, vid?"

Stránka 117

Martina Cole - Dvě ženy

Barry užasle kroutil hlavou. "To snad není pravda! Moje stará mě nechce zpátky.

Platím účty, šatím a živím vás, starám se o to, aby bylo všechno fajn a ty mi drze řekneš, že jsem tady na obtíž."

Susan zavrtěla hlavou, zděšená změnou jeho chování. V tomhle stavu byl nebezpečný.

"Nic takového jsem neřekla, a ty to víš. Já jen, že jsi byl s Rosellou šťastný, byli jste dobrý tým. Měla jsem radost, že jsi šťastný, Bale. I když je možná těžké tomu uvěřit, ona tě udělala lepším člověkem. Dokázala ti dát něco, co já nedovedu ani za milion."

"A co to má být, ty chytráku?" opáčil. "Kromě toho, že jsem si s ní mohl o něčem rozumném povídat, koukal se na hezký obličej a zažil s ní nejlepší sex, jaký jsem kdy měl?"

Susan si nadzvedla bříško, aby si udělala trochu pohodlí, a chvíli přemýšlela.

"Dala ti klid duše a motiv k práci. Já a děti jsme ti to nikdy neposkytly. Nás jsi viděl vždycky jen jako balvan, který tě táhne k zemi. S Rosellou jsi byl šťastný, a jestli jsi všechno zvrtal, je

258

259

to sotva moje vina, že? Nevylívej si zlost na mně. Já si o ní myslím jen to nejlepší."

Barry se rozesmál. "Ty jsi fakt případ, ale mě neoblafneš, Susan Dalstonová.

Žiješ si jako královna. Máš pár peněz, děti a od života víc nechceš, ne? Dal jsem ti všechno: děti, peníze a hezký bydlení. A co dostanu na oplátku já?"

Susan se mu podívala s těžkým srdcem do tváře. Přestože si toho nijak nevážil, snažila se mu dát všechno, co mohla. Sebe, vlastní sebeúctu, nejlepší léta svého života. Porodila mu děti a slušně je vychovala navzdory všem překážkám.

Udržovala pro něj dům, když ho náhodou napadlo zajít se k nim podívat.

Teď byla opět v požehnaném stavu a byla ráda, jakkoli ji do něj Barry přivedl v podstatě násilím u ostatních dětí to nebylo jiné. Šetřila a utrhovala si od úst, aby děti měly všechno, co potřebují, a ještě něco málo navrch. A on měl tu drzost srovnávat ji s Rosellou, která měla život, o němž Susan jen snila. Mlátí rně, kdykoliv se mu zachce, zesměšňuje všechno, co jsem kdy udělala, vysmívá se mým pokusům o vylepšení domova a teď očekává, že ho přijmu zpátky s otevřenou náručí? uvažovala popuzeně.

Přesto je jasné, že nemám na vybranou.

Když se chce vrátit domů, vrátí se, a hotovo.

Život je pes tedy alespoň ten můj.

Rosella vypadala skvěle, a Susan jí to také neopomněla říct. Rosellu upřímný kompliment potěšil.

"Vypadáš fantasticky, holka, jako ze žurnálu."

Rosella se zazubila. "Před chvílí jsem se vrátila z kosmetiky. V Soho je jeden teplouš, který umí skvěle líčit. Příště tě vezmu s sebou, miluje výzvy."

Obě ženy se rozesmály. "Tak v mém případě teda bude mít výzvu jako hrom, co?"

Rosella se láskyplně zasmála.

"Jak se má ,šťastný Harolď?" zeptala se neutrálním tónem a Susan chvíli uvažovala. Teprve pak položila přítelkyni otázku:

"Upřímně?"

Rosella přikývla.

"Kdyby se dozvěděl, že jsem ti to řekla, zabil by mě. Ale ať jde do háje. Řeknu ti, že jsem ho v životě neviděla v takovém stavu. Takový nebyl dokonce ani tehdy, když byl ve vězení. Chová se jako malý kluk, který přišel o svou nejlepší pistolku. Čestné slovo, většinu času žije jako ve snách. Po zbytek času dělá mně i dětem ze života peklo."

Rosella se zatvářila ztrápeně. "Je mi to líto, Sue. Měla jsem si uvědomit, že to odskáčeš."

Susan si povzdechla. "On tě miluje, Rosello. A byla jsi pro něj dobrá, udělala jsi z něj lepšího člověka."

Pokrčila ramena a stáhla hezký obličej do úšklebku. "Měl na to myslet, než šel šoustat s tou kurvičkou," opáčila.

Susan mávla rukou a zavrtěla zkušeně hlavou. "Nic pro něho neznamenala, holka.

Takových bylo! Pro Barryho nejsou nic, jen si s nimi krátí chvíli. Trochu mu zvýší sebevědomí, nic víc. Má kapacitu mozku jako komár, takže mu musíš prominout. Moc toho teď lituje."

Ke stolu přišel číšník, aby si mohly objednat, a obě se na hezkého mladíka Stránka 118

Martina Cole - Dvě ženy

usmály. Susan si všimla, jak se uklonil, aby nalil Roselle pití, a uvažovala, jak velkou moc má hezká tvář.

Susan jako by pro něho neexistovala.

Rozhlédla se po italské restauraci. Byla na Dean Street a Susan se tu cítila jako doma, tak často sem chodívala. Vzpomněla si na den, kdy sem přišla poprvé.

Byla hrozně nervózní, protože měla strach, jestli jsou její šaty a líčení dost dobré. A jestli Rosella nebude litovat, že ji sem pozvala. Obě se však dobře pobavily a zasmály. Susan tady byla hned jako doma. Ocitla se tak v části opravdového světa, na místě, kam se lidé chodili najíst, pobavit a zasmát.

Když se stala Margaret Thatcherová ministerskou předsedkyní, uvědomila si řada žen, že mohou dosáhnout svého cíle, pokud se o to pokusí. Tedy samozřejmě za předpokladu, že nemají za krkem Barryho, který by každý takový pokus znemožňoval.

Barry novou ženu na politické scéně nenáviděl, nenáviděl na ní naprosto všechno a tvrdil, že Dennis Thatcher by měl tu saň zkrotit a srovnat. Susan ji ale obdivovala o to víc.

261

260

Margaret Thatcherová dala Susan naději, naději, že její dcery jednou dostanou rovnoprávnou práci a povedou normální život. Učitelé tvrdili, že Wendy by mohla studovat na univerzitě. Vstřebávala znalosti rychle a patřila k nadprůměrně inteligentním studentům. Měla také dobrou a láskyplnou povahu, starala se o mladší sourozence a pomáhala matce, jak mohla.

Susan neklidně poposedla na židli. Tohle poslední dítě bylo obrovské a neustále jí tlačilo na močový měchýř. Rosella objednala a opět se otočila k Susan.

"Objednala jsem ti plotici s máslem a citronem, nějakou zeleninu a velký těstovinový salát. Pak suché červené víno, aby mělo malé dost železa. Jedna sklenka ti neublíží, rozhodně ne tolik jako to množství cigaret, co vykouříš."

Obě se zasmály. "Vím, že bych měla přestat, ale od doby, co je Barry zpátky, mi praskají nervy. Líbilo se mi být sama. Bez smradlavých ponožek, agresivity a záchvatů vzteku. Bylo to fajn. V poklidu a fajn."

Obě se zase zasmály, ale pak se Rosella zatvářila vážně. "On mi ublížil, Sue.

Dělat to s takovou kurvou a ještě u mě na pracovišti. Víš, děvčata mé musejí respektovat, a když si pomyslí, že tohle dokážu spolknout, budou na mě kašlat."

Susan soucitně pokyvovala hlavou. "Já ti rozumím, ale to je celý on, ne? Jediným důvodem, proč to udělal, bylo pravděpodobně to, že chtěl vědět, jak na to zareaguješ. On je prostě takový."

Číšník jim přinesl předkrmy a Susan se usmála. "Mohlo mě napadnout, že objednáš tohle, ty káčo."

Před Susan se objevila obrovská mísa špaget v boloňské omáčce.

"Jen to sněz, dítě potřebuje výživnou stravu." Nemusela to říkat dvakrát. Susan se hned se pustila do jídla. , Jak se daří dětem?" zeptala se Rosella. "Wendy s Barrym si pořád vjíždějí do vlasů. Wendy už je dvanáct a myslí si, že snědla všechnu moudrost světa. Nutno přiznat, že ve srovnání s Barrym určitě ano, ale pořád ho zlobí. Vysvětlila jsem mu, že Wendy je ve věku, kdy má na všechno svůj názor, ale on tvrdí, že nemá na žádné názory právo." Susan do sebe hodila další 262

lžíci a zahihňala se. "Barry je ale případ, že? Myslí to smrtelně vážně."

Rosella si způsobně kousla do crostina. "Nevadí ti, že budeš mít další dítě?"

otázala se.

Susan pokrčila rameny. "Ani ne. Myslím, že vychovávat děti je to jediné, v čem jsem dobrá. Vychovávat děti a milovat je. Jsem fakt nudná. Co jiného mi zbývá? S

dalším dítětem to přece nebude takový rozdíl, ne? Jen bych chtěla, aby je Barry viděl stejně jako já. Jenže on si myslí, že děti jsou jen moje starost. Když je všechno v pořádku, jsou jeho, ale když zlobí, jsou jen a jen moje."

"Můj malý Joseph víš, moc často ho nevídám. Je na internátě a spoustu času tráví v jiné rodině. Miluju ho, ale můj životní styl se sotva slučuje se správnou výchovou dětí," vyznala Rosella.

Susan pokyvovala hlavou, ale tuhle věc u Roselly nikdy nepochopila. Tedy fakt, že téměř nevídá svého syna. Stýkala se s ním jen zřídka ve škole nebo u prarodičů, kde žil.

Nechtěla na ni však naléhat. Věděla, že její přítelkyně k tomu má své důvody, a v případě Roselly byly určitě dobré.

Ivan je dobře zajistil, takže Rosella mohla svému synovi leccos dopřát. Už teď Stránka 119

Martina Cole - Dvě ženy

plánovala, že ho v jedenácti letech pošle do Švýcarska na studia. Byl to její sen mít syna, z něhož bude někdo. I kdybych o tom nikomu na světě nesměla povědět, budu to vědět já. To mi bude stačit, uvažovala Rosella.

"Mám v autě pár dárečků pro děvčata a něco pro malého Barryho. Nemohla jsem jim odolat," řekla.

Susan se zasmála. "Ty je rozmazlíš."

"Já vím, ale tvoje děti za to stojí. Jak to jde jinak?"

Susan rozčileně zatahala za ubrus a tiše řekla: "Kéž bych mu mohla pomoct. Je na tom fakt hrozně. Už je to víc než týden, a on je čím dál tím sklíčenější."

Rosella se rozchechtala, až upoutala pozornost ostatních hodovníků.

"To je dobře. Jemu to jen prospěje. Možná mu v pátek zavolám a řeknu mu, že ho ještě pár týdnů budeme potřebovat než si najdeme náhradu."

Susan se ulevilo. "Díky moc, Rosello! Já jsem si myslela, žes ho poslala k vodě nadobro."

263

Rosella se znovu rozesmála. "Proč mi záleží zrovna na něm, to fakt nechápu,"

podotkla. "Nejspíš proto, že ho mám ve své moci. Má to s tím každopádně mnoho společného. Když se sejdu s tebou a poslouchám, co všechno ti dělá, nenávidím ho. Se mnou takový není."

"To by se neodvážil, holka, v tom je jádro věci," opáčila Susan. "Máš jeho lásku i respekt, proto se k tobě chová tak dobře. Kromě toho jednoho prohřešku si myslím, že můžeme s jistotou říct, že žádný podobný prohřešek neudělá!"

Susan byla štěstím bez sebe. Malý Barry bude zase spát se mnou v posteli, holky budou mít klid a já si budu moct večer odpočinout před bednou a sledovat "ty staré blbosti", jak pořady nazval Barry. Budu si zase žít v klidu a pokoji, radovala se v duchu.

To je bájo, říkala si. Pohladila si bříško a zašklebila se. "Myslím, že jsem ty špagety snědla moc rychle." Nahlas si krkla a položila si ruku před ústa.

"Promiň, že ti dělám ostudu," utrousila.

Pak zbledla, když ucítila, jak jí praskla voda a vytekla na křeslo a na podlahu.

"Sakra, Rosello, praskla mi voda," řekla Susan.

Rosella se rozesmála, jako by to byl vtip, a pak vyskočila ze židle. "No tak honem do nemocnice."

Deset minut nato Susan sedéla na koženém sedadle Rossellina vozu a držela se palubní desky. "Vidělas, jak se všichni tvářili? Vsadím se, že někteří litovali, že si objednali játra."

Rosella i Susan se rozesmály. "Vydržíš až do East Endu?"

Susan přikývla. "Myslím, že jo, ale sakra pospěš, holka. Ten malý prcek už je na cestě, cítím, jak se tlačí ven."

Barry s Rosellou se dívali na miminko. Bylo krásné. Vypadalo, jako by bylo na světě už několik týdnů. Nad nádherným dítětem roztál dokonce i Barry. Dcerka nebyla vrásčitá ani zarudlá. Měla pleť jako broskev.

"Jak může tahle ošklivá ženská rodit tak hezké děti, to nikdy nepochopím," řekl Barry žoviálně. Měl vedle sebe Rosellu, a to ho neskonale těšilo.

Susan otevřela malátně oko. , Já jsem to slyšela, ty sprosťáku," řekla.

Rosella jí stiskla ruku. "Je nádherná, Sue, opravdu úžasná. Až z toho mám chuť taky založit rodinu!"

Barry se zamračil, ale nic na to neřekl. Chvílemi však uvažoval nad tím, že by byl opravdu raději, kdyby s ním otěhotněla pak by ji nemohl mít nikdo jiný.

Susan vstala z postele a vážně řekla: "Před ním to neříkej! Drží se starého pořekadla: Dobře ošoustat, ale špatně obout. Jinak řečeno: s dětmi na krku, ale bez bot."

"No, ty bys to asi měla vědět nejlíp," odsekl.

Barry pozoroval, jak se jeho žena a milenka spolu smějí, a připadalo mu, že je jaksi stranou. Když se dozvěděl, že jsou přítelkyně, měl pocit, že ho do něčeho vmanipulovaly, přestože si to tak vlastně přál.

Měl Rosellu zpátky a všechno bylo zase prima.

Teď však nad ženami žasl. Správně by se ty dvě měly na smrt nenávidět, napadlo ho. A to by se mu asi líbilo víc.

"Chtěla bych ji pojmenovat po tobě," řekla Susan. "Protože jsi celou dobu byla se mnou, Rosello."

Barry zíral na svou ženu tak nevěřícně, jako by mu právě sdělovala, zeje milenkou Henryho Kissingera.

"Nebuď hloupá, Susan.," začal.

Nenechala ho domluvit. "Zvolím zkrácenou podobu Rosellina jména třeba Rose, co říkáte?"

Stránka 120

Martina Cole - Dvě ženy

Rosella se potěšené usmála. "Pokládám to za velkou čest, Susan. Opravdu."

Lítostivě se podívala na dokonalé novorozeně. "Už bych radši měla jít. Nemůžu nechat klub bez dozoru. Ivan už bude zuřit, kde jsem tak dlouho. Stárne a na klub už sám nestačí. I když by to nikdy nepřiznal."

Barry rozpačitě řekl: "Můžu tě doprovodit k autu?"

Rosella přikývla. Políbila Susan i malou Rose a slíbila, že je přijde zítra navštívit.

Před nemocničním pokojem se jeden na druhého podívali a Barry vážně řekl:

"Promiň, Rosello, moc mi chybíš."

Jemně přikývla, "Susan mě umluvila, abych ti dala ještě jednu šanci. Není to zvláštní?"

264

265

Zavrtěl hlavou. "Ani ne, Rosello. Ona se vyzná a dokáže s tím žít."

Rosella se podívala do jeho hezké tváře. Měl melírované vlasy přesně podle módy a vypadal jako fotbalista nebo hvězda populární hudby. Pro jeho modré oči by člověk mohl umřít a postavu měl prostě fantastickou. Zdědily to po něm všechny jeho děti.

"Víš, jsi blázen, Barry. Susan je slušná ženská. Lepší, než my dva můžeme kdy být. Existují chlapi, kteří by za takovou ženu dali nevímco. Ona je to nejlepší, co mě kdy v životě potkalo. Poprvé mám kamarádku, které můžu důvěřovat, se kterou můžu mluvit o všem možném a nemusím mít strach, že mě bude odsuzovat za to, čím se živím. Nemusím předstírat, snažit se budit respekt. Můžu si s ní povídat o Josephovi, a ona chápe, že pro něj chci lepší život, přestože by své děti nechala odejít jen přes svou mrtvolu."

Cítila, jak se jí do očí hrnou slzy, a Barry ji přivinul k sobě a objal ji.

"Buď na ni hodný, Bale, prosím. Nezacházej s ní tak jako obvykle. Aspoň jí kup nějakou kytku nebo něco, aby se cítila jako někdo neobyčejný."

Přikývl. "Tak dobrá, kámo. Uvidíme se dnes v noci?"

Odtáhla se od něho a přikývla.

"Vracíš se tedy do práce?" zeptala se.

Zazubil se a pod jeho úsměvem jí roztávalo srdce. Připomněl jí, jakou moc má krása. Vypadal moc dobře a byl nebezpečný. Právě to z něho činilo tak přitažlivého muže. Postavila se na špičky, aby ho k rozčilení porodní báby a dvou sester, které asistovaly u porodu, políbila na rty.

"Uvidíme se později."

Barry se usmál. "To rozhodně ano, miláčku, jen se mě zkus zbavit."

Vrátil se do pokoje ke své ženě s širokým úsměvem na tváři. "Jak je ti, holka?

Dneska jsi odvedla stoprocentní výkon za hodinu a půl bylo po všem. Začínáš v tom být moc dobrá. Brzy budeš dávat hodiny, jak rodit děti."

Když si Susan všimla, jak je šťastný, ulevilo se jí. Do pokoje vešla sestřička s čajem a toustem. Pohled, kterým počastovala Bar rýho, byl naprosto výmluvný. Susan musela potlačit úsměv. Dívala se, jak cukruje na svou dcerku, a očekávala příchod své matky, otce, Kate a Doreen.

Na Doreen a Kate se těšila. Bez matky a otce by se klidně obešla. Věděla však, že se jim nevyhne, protože se budou chtít podívat na vnouče. Pak rychle odjedou domů a důkladně zapijí narození dalšího člena rodiny.

A Susan jako obvykle udělala přesně to, co se od ní čekalo.

Na tohle byla prostě mistr.

266

267

Kapitola 19

Rosella si Barryho pozorně prohlížela. Za celý rok, který uplynul od narození jeho posledního dítěte, se s malou Rose sblížil víc než s ostatními dětmi. Byla jeho zlatíčko, jeho radost. Dokonce i Alanu, svou předchozí favoritku, odsunul na vedlejší kolej.

Když jí vyměnil plínku a začal ji pusinkovat na pupík, Rosella pocítila chvilkovou hlodavců bolest, téměř žárlivost, a snažila se ji rychle potlačit.

Měla bych být vlastně ráda, že je Barry přece jen schopen nějakého citu, říkala si. To dokazovalo, že je přece jen lidskou bytostí.

Jeho láska k Rose však přerostla téměř k posedlosti.

Stránka 121

Martina Cole - Dvě ženy

Rose jako by otci z oka vypadla jako by se Barry znovu narodil, počínaje úžasnýma očima až po ostře řezané rysy ve tvářích. Zdědila po něm husté černé vlasy i jeho šarm. Všude, kam s ní přišel, ji všichni vychvalovali, obdivovali její krásu a líbeznost. Byla opravdu nádherná.

Barry si ji k sobě bral, jak nejčastěji jen mohl, ať už ráno nebo odpoledne.

Rosella pozorovala, že se v něm probudilo otcovství. Sue mu v tom nemohla bránit.

"Kdo je tatínkova holčička?" žvatlal na dcerku.

Rose mu dala pusu a on se nahlas rozesmál. "Vidělas to? Dala pusu starému tátovi. Ona ví, kdo je tady důležitý, že, zlatíčko?"

Rose si chytila baculatou nožku, nahlas si upšoukla a nepřestávala se smát.

"No, tak takhle neumíš odpovědět ani ty, Barry. Myslím, že ti právě řekla, co si o tobě myslí," řekla Rosella upjatě a snažila se zakrýt své pocity úsměvem. Neustálá přítomnost dítěte, byť tak roztomilého jako Rose, vrhala na všechno jiné světlo.

Barry jako otec jí prostě neseděl, přestože si to vyčítala. Snažila se své pocity ospravedlnit tím, že Susan se jeho posedlost dcerou také nezdála. O ničem jiném než o Rose nemluvil, až to začínalo být únavné.

"Nemyslíš, Bale, že bys ji měl už vrátit zpátky? Za dvě hodiny otvíráme."

Přikývl, ale nepřestával k dceři upírat pozornost. "Susan už se bude bát, kde jste," dodala Rosella.

"Tak ať se kruci bojí, Rose je moje stejně jako její," odsekl.

"Ale ty tři další děti taky, Bale. Jsou tvoje i Susaniny."

Neřekl na to nic, své mínění si nechal pro sebe, ale viděla na něm, že je otrávený. Při pohledu na svůj zrcadlový obraz Barry konečně pochopil, co je rodičovská láska. Ostatní tři děti bral spíš jako svůj kříž, který musí nést.

Byly to dobré děti, a ač s nevolí přece jen musel uznat, že Susan byla dobrá matka. Rose, jeho malá Rosie, však byla něco naprosto jiného.

Ona byla celý táta.

Reagovala na něho tak, jak jiné děti nikdy nereagovaly, a Barrymu jaksi nedošlo, že těm ostatním nedal nikdy příležitost, aby se mu staly něčím víc než mrzutostmi. Připadal si jako nejlepší otec na světě. Muž, kterému ostatní nerozuměli.

Obzvlášť ženy ne.

Když tímto způsobem došel v úvahách ke svým partnerkám, zrychlil převlékání Rose.

Kousek od místa, kde bydlela Sue, měl totiž ženskou, a zbyl mu čas právě tak na kafe a trochu špásu. Když líbal Rosellu na rozloučenou a sliboval jí, že do sedmi bude zpátky, přeběhl mu po zádech mráz. Jestli se to Rosella dozví, zabije mě. Jenže ona se nic nedozví. Posledně jsem se přiučil jednomu nesmím se nechat chytit, uvažoval.

Poté co vrátil Rose její matce, zamířil do obecního bytu Maggie Brittanové.

Maggii bylo pětadvacet a měla malého synka Duana. Byla přesně ženou, kterým Susan říkala "špína". Doma měla nepořádek, její 268

269

synek pobíhal po ulicích, pila a kouřila celý den. S každým, kdo jí přišel na oči, si připila, nosila na sobě příliš málo oblečení a užívala příliš mnoho líčidel. Celkem vzato byla přesně to, co Barry potřeboval. Žádné velké debaty kromě pár sprosťáren a soulože, která trvala tak dlouho, jak chtěl on. A když po hodině odcházel, nepřevážel ho žádný pláč.

Ve chvíli, kdy zaparkoval Rosellin Aston Martin před panelákem, kde bydlela Maggie, si připadal jako šťastný muž. Když vešel do bytu, Maggie spala na pohovce. Bylo na ní vidět, že plakala. Vlasy měla stažené do malého copu a kůži zarudlou a skvrnitou. Nos měla oteklý a ústa nespokojeně našpulená.

Ucítil zápach odpadků a správně si domyslel, že odpadkový koš je přeplněný.

Maggie nakysle zapáchala. Když se na ni podíval, něžně se usmál.

Je to fakt špinavá coura, usoudil.

Maggie otevřela oči a popotáhla. "Ach, to jsi ty, Barry."

Posadila se a snažila se trochu upravit.

Chtivě se na ni podíval. "Mám jen hodinu."

Zazubila se. "Na to, co chceš, je to spousta času."

Odepnul si kalhoty a vytáhl již ztopořený pyj. Přitáhl k němu její hlavu a strčil jí ho do úst. Pozoroval ji, jak ho žužlá, a ušklíbl se. Byla sice špína, Stránka 122

Martina Cole - Dvě ženy

ale dovedla si s ním pohrát.

Rozhlédl se po ubohém pokoji, viděl všude špínu a cítil pach jejího těla, cigaret, levného parfému a smaženého jídla. Registroval, jak mu jazykem přejíždí po uzdičce, i vzrůstající vzrušení. Začal pohybovat boky, aby získala takový rytmus, jaký mu nejvíc vyhovoval.

Zajížděl jí až hluboko do hrdla, slyšel, jak se přitom dáví, a smál se tomu.

Vychutnával si moc, kterou nad ní měl. Člověkem, který byl známý, který měl jméno a pověst kriminálníka, se nechala klidně zneužít.

Ve svém malém světě si pak připadala jako někdo, s kým se počítá. Mohla vyprávět kámoškám, že s ní šoustá Barry Dalston, místní drsňák a šílenec. Že je to její chlap. Jako bych se s ní snad chtěl ukazovat na veřejnosti! ušklíbl se v duchu.

Odvedla však to, co se od ní očekávalo, a když si opět zapnul kalhoty, uvařila mu kávu.

"Máš to tu jako na skládce. Mám ti snad sehnat sluhu, aby ti tu uklidil?"

Maggie se tomu smála, protože byla příliš hloupá, aby pochopila, zeji tím vlastně urazil. Plivala do dřezu nebo do misek. Na kredenci byly vidět neumyté hrnky od snídaně.

"Hoří mi celý krk."

Zasmál se.

"To se mi fakt hodí, Bale. Potřebovala jsem se s tebou setkat. Dneska jsem měla příšernej den. Víš, že jsem se stýkala s Peterem Grovesem?"

Přikývl. Peter byl opravdu divný patron. Moc se podobal jemu, ale jak Barry v duchu dodal nebyl takový formát.

"Copak? On tě nepotěšil?" zeptal se ješitně a všiml si, jak se na něho Maggie dívá.

Přikývla. Jo, nepotěšil. To bude to správné slovo. Myslí si, že ode mě chytil nějaký herpes."

Barry měl pocit, jako by mu na varlata sáhla ledová ruka a pomalu je mačkala.

"Cos to řekla?" zeptal se, jako by neslyšel.

Maggie se mu podívala do očí a povzdechla si, dotčená, že ji neposlouchal.

"Řekla jsem, že si myslí, že ode mě chytil tu nemoc, co sejí říká herpes. Prý pochází z Ameriky, tak jak to hergot mohl chytit ode mě? Pitomec! Kde bych já narazila na Arnika?"

Zdvihla popuzeně ruce.

Barrymu se zdálo, že se mu hlava plní horkým vzduchem. Rozhlédl se po zaneřáděném bytečku a začal se mu zvedat žaludek.

"Ty k tomu nemáš už co říct?" pobídl ji.

Rukou si držel přes kalhoty penis, jako by se bál, že mu bez jeho vědomí najednou zmizí.

Herpes, hlavní téma společnic, nová metla, uvažoval. Do prdele! V dnešní době používali kondomy i lidi, kteří spolu dlouho žili. Děvky vždycky chytily všechny choroby jako první a ony je také roznášely dál. Mluvily o tom a snažily se tomu vyhnout. Tedy ty rozumné. Na čele mu vyvstaly krůpěje potu.

270

271

Rosella mi uřízne koule, jestli se o tom dozví, proběhlo mu hlavou.

"Proč si teda myslí, že to má od tebe?" zeptal se znovu.

Maggie se zasmála. Její zuby se mu náhle zdály žluté a teprve teď ji uviděl v pravém světle. Jako špinavou děvku. Proč jsem to neviděl předtím? ptal se v duchu. Nejraději by se nakopl.

"Myslí si, že tím nakazil svou manželku tak na to přišel. Každopádně s tím odšmajdal do špitálu, kde mu sdělili špatnou zprávu. Jenže jak může vědět, že to má ode mě? Prý šoustal jen se mnou. No to jistě. Ten by za dobrého osvětlení vyšoustal i vlastní sestru!"

Začala si žvýkat nehet na ruce, a když dospěla k pointě celého příběhu, zatvářila se sklesle. "Dal mi facku, Bale. Řekla jsem mu, že se ti to nebude líbit, a on na to: ,Jen mu to sakra řekni. A taky mu vyřiď, ať se za mnou staví."

Očekávala od Barryho ubezpečení, že to s tím zmetkem vyřídí. Pak by měla o čem vyprávět. On však na ni jen civěl, a když spustil, dostala strach.

Upíral na ni chladný pohled. .Jestli zjistím, že mám herpes, Maggie, osobně tě zabiju, rozumíš?"

Seškrábla si strup na paži a Barrymu se při pohledu na její tetování a na šedavou kůži zvedl žaludek. Vzpomněl si na svou svatební noc a na to, jak Stránka 123

Martina Cole - Dvě ženy

nakazil těhotnou ženu. Znovu se mu dělalo zle.

Rosella nebude tak důvěřivá jako Susan. Ta mi neodpustí, říkal si.

Jestli máš herpes ty, tak čí je to vina, co? Moje ne, Barry. Já se jen pobavím, nic víc. O sebe se musíš starat sám, kámo," odsekla Maggie.

Vzpomněl si na prostitutku, kterou ukopal k smrti, a zauvažoval, jestli by mu něco takového prošlo ještě jednou. Všichni však věděli, že sem chodí. Aston Martin, který si tak spokojeně zaparkoval opodál, ho prozradil. Dělalo mu dobře, že si lidi povídají o tom, že šoustá s takovou kurvou. Patřilo to k jeho image ostrého chlápka. Jenže s tím byl teď konec.

Když úder dopadl, Maggie vyletěla z kuchyně až do chodby. Barry ji důkladně zmlátil, aby jí tak oplatil to, co mu provedla. Když skončil, byly stěny potřísněny krví. Teď mohl být spokojen.

272

Tvář měla oteklou a zmodralou k nepoznání. Také zlomenou ruku. Barrymu to bylo jedno.

Podle něho si o to Maggie řekla o každou ránu, kterou jí zasadil.

Jakmile skončil, odešel z bytu pryč. Ostatní nájemníci vyšli na balkony slyšeli, že Maggie má potíže. Starší ženy pokyvovaly hlavami, ale policii nezavolal nikdo. Pozorovaly, jak jde Barry ze schodů a jak nastupuje do nóbl fára. Teprve pak, když to považovaly za bezpečné, vešly do bytu a snažily se hysterické dívce pomoct.

Barry se vrátil zpátky k Susan a celý příběh jí vypověděl.

"A co je ten herpes?" zeptala se Susan rozpačitě. Nebyla si jistá, co mu na to má říct.

, Je to jako pohlavní choroba. Vlastně to je pohlavní choroba. Na rozdíl od jiných nemocí se jí ale už nezbavíš. Máš to celý život jako mateřské znamínko.

Bolí to, dělají se ti mokvající rány a cítíš se nezdravě."

"Může tě to zabít, Bale?"

"To sakra může, pokud tím nakazíš mě," křikl zoufale.

"Tak od koho jsi to chytil? Od Roselly jistě ne. Tomu nevěřím."

"Samozřejmě, že jsenťlo nechytl od ní, ty hloupá krávo. Chytil jsem to od štětky."

"Víš jistě, že to máš? Nechal sis udělat test?" ptala se dál Susan.

"Stejný člověk každopádně nakazil i toho gangstera Grovese a on tím zase nakazil svou ženu."

Susan se zděsila. "Chceš tím říct, že ten bastard nakazil chudinku Brendu?"

Přikývl.

"Ten hnusák! Doufám, že na to chcípne," konstatovala Susan.

Barry obrátil oči v sloup. "To já doufám taky, ale teď mám větší starost o sebe, Sue."

"Chudák Brenda, nedávno se jí narodilo mimino, že? Pár měsíců po mně se jí narodil chlapeček. Viděla jsem ji na klinice. To je ale hajzl!"

"Myslím, že na tom jsme se už oba shodli," uzavřel Barry. "Nemohli bychom teď změnit téma? Sue, já jsem vyplašený. Rosella mě vystřelí do kosmu, jestli tu věc zjistí."

273

Susan na něho jen zírala. Nebyla si jistá, co si Barry představuje, že na to řekne.

"Musíš si nechat udělat test, Bale. Abys to věděl jistě," poradila mu.

Přikývl se zasmušilou tváří. Celé tělo se mu třáslo a ruce měl neklidné. Byl jako tygr v kleci a Susan ho bylo jistým způsobem líto. Nikdy nemyslel na následky svých činů. Celý život strávil tím, že si dělal, co se mu zlíbilo, aniž se strachoval, že by se mohlo přihodit něco strašlivého.

Když se to pak skutečně stalo, vždycky za to mohl někdo jiný.

"Od koho jsi to chytil?" vyhrkla.

Nemohl sejí podívat do očí. "No tak, Bale, kdo je viník?"

"Maggie Brittanová," řekl tak tiše, až si Susan myslela, že snad špatně slyšela.

"Snad ne tetovaná Maggie!" vykřikla nevěřícně.

Maggii znal snad každý, byla legendární. Šla s každým, což znamenalo skutečně s každým. Maggie si narazí chlápka po několika panácích a jen se tomu směje, rekapitulovala v duchu Susan.

Brittanovi na tom byli ještě hůř než její rodina, což vypovídalo o mnohém.

"Ach, Barry, cos to udělal? Ona má všecko od filcek po tripla. Co tě to napadlo? Proč zrovna s ní?" nechápala Susan.

Zavrtěl zmateně hlavou. Teď sám nevěděl proč.

Stránka 124

Martina Cole - Dvě ženy

"Prostě proto, že existuje," odpověděl.

Susan jízlive dodala:, Jako třeba Everest? Ježíši, Barry, někdy ti fakt nerozumím. Představ si, že bych šla dneska večer ven a potkala prima chlápka. Já bych se líbila jemu, on mně, tak bych si ho přivedla domů a rozdali bychom si to spolu. Co by sis o mně myslel? Protože takoví chlapi, kteří by šli se mnou do postele, jistě existují, jak jsi právě dokázal svým chrápáním s Maggii Brittanovou. Když to dokáže ona, nepochybně bych to zvládla i já."

Pořádně si přihnul skotské a ani se nepokusil nějak reagovat.

"Chápeš, že tvé chování můžou lidi odsoudit, i když jsi chlap, Bale?" pokračovala. "Víš, jak mi bylo ten den, kdy jsem přišla o Ja sona? Dovedeš si představit, že bychom tak přišli o malou Rose a to jen proto, že ho nedovedeš udržet v kalhotách? Představ si, 274

že bys byl na mém místě, přemýšlej o tom, cos mi udělal. Věděl jsi přece, že ho do mě strkáš jen pár hodin poté, cos ho měl v jiné."

Její slova mu připomněla, že měl svůj penis před chvílí v Maggiiných ústech, a pocítil silné nutkání jít se pořádně umýt. Susan ho zrazovala od záměru vylít si na svůj nešťastný orgán bělicí roztok, a tak jej "dokonale očistit".

Při pohledu na svého manžela k němu pocítila nezměrnou nenávist. Věděla, že slova pro něho nic neznamenají a že pro něho nikdy nic znamenat nebudou. Zajímal se jen sám o sebe.

O to, co sám chtěl, co potřeboval.

Nikdy nepomyslel na někoho jiného.

"Rosella mě zabije, Susan," opakoval.

, Jak už jsem řekla, budeš si muset zajít na test. Nic jiného dělat nemůžeš, že?"

Neodpověděl.

"Hele, víš vůbec jistě, že to Groves chytil od ní? Možná to dostal jinde,"

podotkla.

"Když ji zmlátil, nejspíš si zjistil zdroj nákazy. Rozhodně se s ním sejdu. To musím, ne?"

Susan přikývla. "Asi teď není nejvhodnější doba se na to ptát," změnila téma,

"ale chci si pořídit trojdílnou skládací pohovku, tahle už má dost."

Barry, dohnaný úzkostí k šílenství, přikývl. "Už? No dobře, zaplatím, co si budeš přát. Jestli chceš, celé si to tady předělej, ale slib mi, Sue, že mi pomůžeš. Půjdeš se mnou na kliniku, že?"

Smutně přikývla.

Ať ji rozzlobil sebevíc a vyvolal v ní jakkoli intenzivní nenávist, nikdy mu nemohla odolat, když se choval jako teď. Jako opravdový Barry, jak se naivně domnívala.

"Neboj, Barry, všechno se vyřeší. Teď se radši vrať do práce, protože jinak se Rosella bude divit, kde jsi."

Rosella už si dělala starosti. Barry se choval nějak divně. Řekl jí, že si opařil varlata a otekly mu, a proto se s ní nemůže milovat. Stalo se to však už před týdnem navíc se mu vkradla do koupelny a ne 275

shledala nic závadného. Když ho ale začala hladit, málem ji od sebe odstrkoval.

"Děje se něco, Barry? Něco, co bych měla vědět?" ptala se. Sklonil hlavu a začal si zapínat košili, aby se jí nemusel podívat do očí. Zvedl hlas, jako by byl rozčilený, jako by nemohl uvěřit, na co se ho vyptává. "Pro boha živýho! Bylo to fakt nepříjemné, Rosello, to se stává. Tak za den dva budu v pořádku. Přestaň se hádat, prosím. Prostě mě nech trochu se vzpamatovat."

Zírala na něho. "Co se děje, Barry?" zeptala se přímo. Její hlas nepřipouštěl námitek.

Barry se jí konečně podíval do tváře. "Co tím myslíš?" Stále ještě seji snažil nějak odradit.

"Říkám ti, Barry, že chci vědět, v čem je problém. Když mi to povíš, můžeme to nějak vyřešit. Jestli mi to nepovíš a budeš pokračovat v téhle šarádě a předstírat, že je všecko prima, pak tomu budu muset přijít na kloub sama. Pojďme si promluvit a uvidíme, co se s tím dá dělat, co říkáš?"

Barry hleděl na její krásnou podrážděnou tvář. Rosella pro něho byla vším, ale zároveň věděl, že by nikdy nepochopila, že potřebuje i jiné ženy. Susan to chápala. Byla vděčná, že ho má proto by mu odpustila všechno. S Rosellou to však bylo jiné.

Pochopil, že ho nepřestane uhánět, dokud se nedozví pravdu. Nebyla hloupá.

Dokázala se vyptávat tak dlouho, až se dozvěděla všechno.

Stránka 125

Martina Cole - Dvě ženy

Zkusil to tedy jinak. "Počkej, zajdu se podívat na malou Rosii. Slíbil jsem Susan, že je odvezu na kliniku. Až se vrátím, promluvíme si, jo?"

Hleděla na něho snad dvacet vteřin, než odpověděla: "Chci, abys byl ve dvanáct zpátky a odpověděl mi na mé otázky. Jinak odsud padáš, Barry. Pryč z mého bytu a pryč z mého života, jasné?"

Všiml si jejích smutných očí plných odhodlání a zase ho přepadl pocit, že je v pasti. Dnes bych měl dostat výsledky testů, takže se dozvím, jak na tom jsem.

Usmál se od ucha k uchu, třebaže mu do smíchu nebylo. "Půjdu se podívat na malou a pak se uvidí, ano?"

Rosella sotva postřehnutelně kývla hlavou a Barrymu se ulevilo. Měl tedy pár hodin. Pokud jsem infekci nechytil, vylížu se z toho, 276

usoudil. Ačkoliv by ho netrápilo, kdyby nakazil někoho jiného, děsil se, že by mohl nakazit Rosellu nebo že už ji dokonce nakazil.

Když na to pomyslel, polil ho studený pot. Ta nemoc už jí mohla proudit v žilách, prolézat jejím tělem a čekat, až bude moci poprvé zaútočit.

Nevěděl, jestli se jí vůbec smí dotýkat. Co když je infikovaná a nakazí mě znovu? Mohlo by se to ještě zhoršit. O téhle nemoci se toho zřejmě moc neví, usoudil.

Na klinice ve Whitechapelu mu připadali lékaři stejně ignorantští, jako byl on sám. Barry však mluvil s Grovesem, a ten mu potvrdil, že nemoc naprosto jistě dostal od Maggie.

Groves využíval žen, když se mu zachtělo, stejně jako Barry. A stejně jako Barry teď byl mrtvý strachy. Musel stále vysvětlovat důsledky nemoci své ženě.

Barry políbil Rosellu letmo na rty a opustil byt. Napadlo ho, jestli odtamtud neodchází naposled. Jestli bude jeho domovem i později. Vzal si její auto pro případ, že by už nikdy neměl takovou příležitost. Pokud chytil velké H, jak chorobě říkal Groves, pak byl v mnoha směrech v háji.

Susan připravila čaj a položila před Barryho šálek. Všechny děti poslala k Doreen, aby mohla s manželem v klidu odejít na kliniku. Dosud je nevyzvedla, kvůli Barryho naprostému šoku a odporu, který pociťoval k sobě samému.

Byl pozitivní.

Nejzvláštnější jí připadalo, že ho dokázala litovat. Znala ho totiž tak dobře, že pochopila, že její manžel nikdy na nic nepomyslel, dokud nebylo příliš pozdě.

Teď už pozdě opravdu bylo.

Rosella už o něho ani nezavadí a kdo by jí to mohl zazlívat?

"Maggii Brittanovou zabiju. Bůh je mi svědkem, že si to ta běhna odskáče."

Zlobil se, ale Susan si uvědomila, že jeho hlas nezněl přesvědčivě. Věděl, že nemoci, kterou má, se už nezbaví. A nepomůže mu ani zabití Maggie. Ona ho sice nakazila, ale Barry v hloubi duše věděl, že za to mohl on. Že si to způsobil sám.

277

A právě s tím se nemohl tak snadno smířit.

"Musíš jí to říct, Bale. Má právo to vědět," řekla Susan.

Surově od sebe odstrčil šálek s čajem. Čaj se rozlil po stole a šálek spadl na podlahu.

"Jak jí to můžu říct? Vždyť víš, jaká je. Ona mi to jen tak nepromine, bude bez sebe vzteky," soptil.

Susan zvedla šálek z podlahy a automaticky začala utírat vylitý čaj utěrkou.

"Že bude bez sebe vzteky? Bude zuřit, ale přesto má právo to vědět, Bale. Je to příliš vážná věc, než abys ji mohl jen tak zamést pod koberec. Příliš vážná, než abys dělal, že o tom nevíš, a doufal, že to nějak dopadne. Slyšel jsi, co říkal ten chlap na klinice. První útok nemoci může být mírný, ale taky může způsobit vážná poškození. Mohlo by ji to zabít. Musíš jí to říct."

Když ji zasáhla Barryho pěst do spánku, právě namáčela použitou utěrku pod tekoucí vodou.

"Neříkej mi, sakra, co mám dělat, Susan. Poradím si s tím sám," křikl.

V uších jí zvonilo. Rukou se zachytila o dřez, aby neupadla.

,,Proč se navážíš do mě, Bale? Co jsem udělala?" zeptala se plačtivým hlasem.

"Jsem tvoje žena, kamaráde," pokračovala. "Stála jsem při tobě, a ty se mi takhle odvděčíš? Uhodíš mě, když se ti snažím jen pomoct?"

Civěl na ni, ale Susan z dřívějších zkušeností věděla, zeji nevidí. Jako obvykle měl před očima jen to, jak se z dostane ze šlamastyky, do níž se dostal.

"Na rozdíl od kapavky, kterou jsi nakazil mě, Bale, nebude v tomto případě pár injekcí a antibiotik stačit. Musí si nechat co nejdříve udělat testy."

Přikývl. "Vždycky bych mohl říct, že jsem to chytil od tebe, Sue."

Stránka 126

Martina Cole - Dvě ženy

Vytřeštila oči a otevřela ústa, ale nedokázala ze sebe vypravit ani slovo.

Chytil ji za paži a vykřikl: "To je jediná věc, kterou můžu říct, že, ty hloupá děvko? Nemůže si stěžovat, že jsem šoustal tebe, že? Jsi hergot moje žena."

278

Susan zoufale vrtěla hlavou. "Ty hajzle!" křikla. "Chceš, aby si myslela, že jsi to chytil ode mě, aby to vzala lip, co? Ale od koho jsem to jako měla chytit, Bale? Od nějakého eastendského fantoma? Koho z toho obviníš?"

Kousl se do spodního rtu. Wendy dělala totéž, když měla nějaké starosti. Teď si ještě začne kousat nehet u palce, napadlo ji.

Jak dobře ho znala! "Je mi líto, Bale, ale tohle ti Rosella stejně nespolkne.

Zná mě lip než ty. Ví, že bych nákazu nešířila. Kéž bychom mohly říct totéž o tobě!"

Upřeně na ni zíral. "Nic jiného jí říct nemůžu. Já se nemůžu vrátit zpátky, Sue.

To nemůžu," fňukal. Jsem zvyklý na lepší bydlo. Už se sem nemůžu vrátit. Přijdu o práci a kde pak budeš ty, co? Nedostaneš žádné peníze na ty své třídíme sedací soupravy a ani na děti."

Susan poznala, že ji chce umluvit, aby vzala vinu na sebe. Tím by si to s Rosellou zjednodušil, pomyslela si. Udělá ze své ženy nemravného jedince, který šíří epidemii.

Smutně zavrtěla hlavou. "Promiň, Bale, ale do toho já nepůjdu. V žádném případě."

Všimla si, jak zaťal ruce v pěst, a instinktivně ucukla, ale on je proti ní nepoužil. Vyřítil se z domku a bouchl za sebou dveřmi.

Rosella zbělela jako křída. Vypadala, jako by byla na smrt nemocná.

"Co že jsi od Susan chytil, Bale?"

Sklopil oči a tiše odpověděl: "Zatracený herpes, kurva jedna. Zřejmě se vychrápala s nějakým chlápkem z hospody."

Otevřel náruč, jako by se ocitl v pasti a nevěděl, co jí má ještě říct. Bány improvizoval. Doufal, že ho Rosella neprohlédne a promine mu. Susan přece byla její kámoška.

Rosella se snažila vstřebat, co jí právě řekl. Herpes? On chytil herpes? Od Susan? Od své ženy?

Než jí informace pronikla až do mozku, uběhlo snad celých pět minut. Bylo to nejdelších pět minut v životě Barryho Dalstona.

Pak se rozchechtala pisklavým smíchem, který neměl daleko k slzám.

279

"Ty odporný hajzle! Ty budeš obviňovat chudáka Susan z něčeho takového?

Obviňovat ji z něčeho, co jsi udělal fy? Od koho to máš od Marianny? Chytils to od té kurvičky, nebo jsi ho strkal ještě někam jinam?"

Trefila hřebíček přímo na hlavičku. Znala ho lépe, než si myslel. Povídačce o tom, že chytil pohlavní chorobu od Susan, se vysmála. Jeho žena měla k sobě příliš velkou úctu, než aby spala s kdekým. Věděl to Barry a věděla to i Rosella.

Rozčileně, ale hrdě vstala. "Chci, aby sis sbalil své krámy a odešel. Nebudeme o tom už mluvit. Chci, abys vypadl. Jo a hleď, ať mě nenutíš, abych do toho zatáhla i Ivana. Jestli mě jen trochu rozzlobíš, přísahám na život svého syna, že ho do toho zatáhnu."

Díval se, jak si obléká sako a z tváře jí čiší zděšení. "Vrátím se sem za hodinu a očekávám, že do té doby tady po tobě nezůstane ani stopa," řekla stroze.

Šel k ní a snažil se ji obejmout. "Prosím, Rosello, udělám všechno."

S nenávistným úšklebkem a s výrazem odporu, který se jí zračil v tváři, mu skočila do řeči: "Nemyslíš, že už jsi toho napáchal dost? Jestli mám ten zatracený herpes taky, budu tě nenávidět, dokud budeš naživu, ty šmejde!" S

těmito slovy se odtáhla a opustila byt. Vzala si s sebou jen klíče od svého vozu.

"Krucinál, zavři těm spratkům zobáky, Susan! Chci spát!" vybafl Barry hlasitě. A agresivně. Byl vzteky bez sebe. Dětský křik ho přiváděl k šílenství. Chtěl jen ležet v posteli a v klidu se utápět ve svých depresích. Řev a hádky dětí, jejich smích a křik pro něho byly poslední kapkou.

Susan vešla do ložnice a zařvala na něho: "Nemůžu utišit čtyři děti, Bale, je to fyzicky nemožné. Vstaň a dej se dohromady. Vrať se do normálního světa a aspoň jednou se chovej jako chlap."

Pak odběhla do koupelny a plácla malého Barryho a Rosii po baculatých zadečcích.

Oba začali naříkat.

"Už toho vy dva nechtě, nebo vás vytáhnu a hned vás uložím do postýlky,"

pohrozila.

Stránka 127

Martina Cole - Dvě ženy

Ječeni okamžitě ustalo. Koupání děti prostě milovaly. Patřilo k jejich nejoblíbenějším denním činnostem. Také je naprosto vyčerpalo, takže se jim lépe usínalo.

Bylo pondělí, půl šesté večer a Barry měl deprese, protože už nežil tak jako dřív. Ačkoliv mu Ivan nabídl práci v jiném, o něco horším klubu v Soho, a pořád za slušné peníze, přestala ho práce bavit a začal uvažovat o tom, že se vrátí k vymáhání pohledávek. Tentokrát to však mělo být na vlastní pěst. Chtěl odkupovat pohledávky a pak je vymáhat za sebe. A přivodit si další potíže.

Byl přesvědčen o tom, že když něco dokáže, s Rosellou se to nějak urovná. Ona už s ním však nechtěla mít nic společného.

Od Susan se dozvěděl, že Rosellin test byl negativní, a to ho zklamalo. Myslel si, že kdyby měla herpes také, znamenalo by to společnou vazbu. Byli by si blíž.

Wendy si ve svém pokoji pustila gramofonovou desku. Paul Young na ní zpíval Tam, kde pověsím svůj klobouk. Byla to tak hluboce dojemná píseň, že se málem rozplakal. Přesně tak jsem žil předtím, než jsem chytil herpes, než jsem si zničil život, uvažoval.

Wendy si v opojení pustila hudbu hlasitěji a Barry vyskočil z postele a odpochodoval do pokoje, který společně sdílela tři děvčátka a jeho syn.

"Hned ten zatracený krám vypni, Wendy, chci tady mít klid!"

Wendy poslechla, ale tvářila se všelijak. "Neofrňuj nos, děvče. Jsem tvůj otec!"

vybafl rudý vzteky. "Jste jen banda všiváků! Proč se s várna vůbec mazlím, to nechápu."

Do této kategorie zahrnul i malou Rose, o kterou po návratu k rodině přestal jevit zájem. Rozhlédl se po pokoji, jeho pohled sklouzl po plakátech hvězd populární hudby a po hifi soupravě na toaletním stolečku.

"Uklidte si ten kutloch! Jste stejní jako vaše matka! Nic než budižkničemové!"

zařval.

Susan křikla z koupelny: "Musím říct, že jsi vskutku okouzlující! Právě takové budižkničemy ovšem sám dobře znáš, že, Bale?"

Vyšla na podestu schodů a Barry, který měl všeho plné zuby, ji mlátil tak dlouho, až upadla na podlahu. Dětí ho viděly. Rosie ječela strachy, malý Barry rovněž a Alana rychle vycouvala ze schodiště do pokoje. Wendy vyšla z pokoje, a protože se za matčina příkoří

281

280

cítila zodpovědná, chytila otce za ruku a snažila se ho od matky odtáhnout.

Rozpoutala se bitka.

Barry udeřil svou nejstarší dceru po tváři a natrhl jí ret.

Teprve když do domu vešla Doreen, uklidnil se natolik, že mohl odejít z domu.

v

Odvedla Susan do ložnice a položila ji na postel. Její přítelkyně měla obličej rozbitý na kaši. Drobotinu vytáhla Dor z vany, s pomocí Wendy děti oblékla a pak je s Alanou poslala k sobě domů. Wendy pospíchala k babičce Kate se vzkazem, že má sehnat lékaře.

Doreen své přítelkyni soucitně otřela tvář. "Musíš se ho nějak zbavit, Sue,"

řekla.

Susan na to neodpověděla. Tohle věděla i sama jenže jak to provést?

Jak se člověk může zbavit někoho, jako je Barry? uvažovala. Někoho, kdo nenechá nikoho na pokoji? A někoho, kdo na tom, co udělal, nevidí nic špatného?

Zruinoval život tolika lidem vlastním dětem, Roselle, matce, také mně, pokračovala v úvahách. Dokonce zničil i životy cizích lidí. Doneslo se jí, co udělal Maggii Brittanové byla to další místní senzace.

Barry Dalston se chová jako zákon sám, a dokud nenajde nějaké alternativní bydlení, třeba u jiné ženské, budu v pasti, říkala si. Můžu si jen přát, aby nechal děti na pokoji. Ty to snáší hůř. Já jsem si už na jeho záchvaty zuřivosti koneckonců docela zvykla.

Doktor nepřišel, ale i bez jeho diagnózy bylo jasné, že Barry zlomil Susan lícní kost a žebra. Ženy pro ni udělaly, co mohly. Život se vrátil do starých kolejí a Susan nezbylo než čekat, co se z toho vyvine.

Nic jiného dělat nemohla. Barry stál jako vždycky v čele rodiny.

Když konečně přijela policie, byl už dávno pryč. Podívali se na Susan, povzdechli si a vypili čaj, který jim připravila Doreen. Vtipkovali, že už si přivykli, že sem nemusí jezdit, když je Barry pryč. Zato když je doma, rozhodí jim velmi často noční směnu.

Stránka 128

Martina Cole - Dvě ženy

Neudělali však vůbec nic. Nic dělat ani nemohli.

4 4 +

Barry se vrátil domů o půl jedné v noci. Byl opilý na mol. Pil se svým tchánem a oba se do toho obuli jako za starých časů. Susan ležela na lůžku a Wendy usnula na pohovce u televize. Vešel do obývacího pokoje a viděl, jak s nevinnou tváří spí.

Ňadra se jí vzdouvala pod příliš těsnou noční košilkou. Klekl si k ní a podíval se jí do tváře. Jednou z ní bude kus, usoudil. Už jako sotva čtrnáctiletá byla velice pohledná. Řeklo mu to už hodně lidí.

Ve své opilosti usoudil, že jí je škoda pro nějaké místní kluky a že je příliš dobrá pro ty pitomce, s nimiž se seznámí. Povídačky o studiu na univerzitě a o dobrém vzdělání neposlouchal. Podle něho to byly jen blbé žvásty.

Usmyslel si, že jeho dcera potřebuje chlapa, pravého chlapa, který by jí ukázal, jak má používat své tělo. Jak s jeho pomocí získá, co chce. Právě tohle pořádné ženské umějí, utvrzoval se v duchu ve svém přesvědčení. Využívají svého zlatého dolu.

Tenhle výraz ho rozesmál a Wendy se probudila. Všiml si strachu v její tváři i toho, jak si před jeho pohledem instinktivně zakryla prsa. Zkřížila ruce na hrudníku jako mrtvola v rakvi.

Jemně je roztáhl a povzdechl si. Sklonil hlavu k jejím ňadrům, něžně jí pohladil zadeček a obě ruce jí chytil nad hlavou.

Wendy se snažila posadit, ale přilehl ji svým tělem. Táhla z něj whisky a pivo, cigarety a brambůrky.

Přisál se svými rty k jejím. Cítila pachuť v jeho ústech a s odporem ho od sebe odstrkovala, otáčela hlavu na stranu. Snažila se mu vykroutit, ale zároveň nechtěla vzburcovat matku.

Věděla, že kdyby se to máma dozvěděla, strašně by se rozzuřila.

Ta však mezitím ležela nahoře na posteli s oteklou a zhmožděnou tváří. Tři mladší děti byly stále u Doreen. Klidně spala s vědomím, zeje o všechny postaráno, že jim Barry nemůže ublížit.

Proč jen jsem se rozhodla vrátit domů? ptala se Wendy sebe samé. Proč jsem nezůstala u tetičky Doreen? Měla pocit, že si za to může sama, že to je pouze její chyba. Moje gramofonové desky rozpoutaly bitku rodičů. To, že jsem ležela na pohovce napůl nahá, zase zavinilo tenhle otcův výpad, myslela si smutně.

283

282

"Prosím tě, táti, přestaň! Prosím! Přestaň!"

Jeho páchnoucí dech byl silnější, když se své dceři vehementně snažil roztáhnout nohy od sebe. Slyšela animální zvuky, které přitom vydával, a ochutnávala své vlastní slané slzy. Nakonec sebrala veškeré síly a kopla ho do přirození. Barry upadl na bok a Wendy vyběhla z místnosti jako vítr.

V půli schodů upadla. Hluk probudil Susan. Wendy se zvedla a slyšela, že matka něco volá. Dívka vešla do pokoje a řekla jí, že otec přišel opilý a upadl.

Barry vyšel nahoru po schodech, a když přišel do manželčiny ložnice, Wendy už byla ve svém pokoji. Dveře zatarasila skříňkou. Pak se schoulila v posteli a poprvé za dlouhá léta litovala, že tam s ní nejsou její sourozenci.

Barry se svalil na postel vedle své ženy a okamžitě usnul. Začal hlasitě chrápat a jen občas ze spaní cosi zamumlal.

Wendy ležela v posteli vyděšená k smrti. Vyděsil ji muž, kterého odjakživa nenáviděla.

Pořád na sobě cítila jeho ruce, jeho páchnoucí dech a jazyk, kterým se snažil vklouznout do jejích úst. Při pomyšlení na to, co jí chtěl udělat, se Wendy zvedl žaludek. Chtěl znásilnit vlastní dceru.

Kapitola 20

Wendy přinesla matce šálek čaje a toust. Čekala v pokoji, dokud otec neodešel z domu, pak se oblékla a vrátila nábytek na své místo.

V noci skoro nezamhouřila oka. Z lehkého spánku ji probudil sebemenší zvuk a každý pohyb. Celé tělo měla ve střehu. Jako by čekala, že se něco stane.

Když se ráno podívala do matčiny tváře, povzdechla si. Kdyby se jí svěřila, byly by z toho jen potíže. Při pohledu na matčin zhmožděný obličej i tělo usoudila, že matka má svých problémů beztoho dost.

, Jsi v pořádku, holčičko?" zeptala se Susan znepokojeně.

Wendy si smutně povzdechla a z modrých očí jí čišela bolest.

Stránka 129

Martina Cole - Dvě ženy

, Je mi fajn, mami. Spíš tebe bychom se meh pro všechno na světě ptát! Jen se podívej, co zas provedl. Nemůžeme ho nějak donutit, aby šel pryč?"

Susan se podívala na svou krásnou dceru a celý život jí připadal marný. Dovedla dětem vařit, prát a chránit je před okolním světem. Co se však Barryho týkalo, nemohla dělat nic.

Uchopila dceřinu štíhlou ruku a před očima uviděla její dětský prstýnek se srdíčkem.

,J?oslyš, srdíčko, on tě má určitým způsobem rád. Víš dobře, že bych si přála, aby bylo všechno jinak, ale nemůžu ho nutit dělat něco, co nechce. Nemůžu udělat nic než doufat, že se to zlepší. Nic jiného nám nezbývá. Později se bude cítit mizerně a nějakou dobu bude zas klid, uvidíš."

284

285

Susan věděla, že neříká nic než prázdná slova. Zoufale však toužila, aby se její dcera cítila lip.

Každý nádech a výdech byl pro ni utrpením, polámaná žebra ji nesnesitelně bolela. Musela však předstírat, že to není tak špatné. A že se jen necítí ve své kůži. Být takto potlučená neznamenalo nic než další neradostný den v životě Susan Dalstonové.

"Vyžeň ho odsud, mami. Prosím, zbav se ho," řekla smutným a zlomeným hlasem Wendy.

Susan jí pevně stiskla ruku. "Já nemůžu, zlatíčko. Víš přece, jak to je. Poldové nechtějí nic slyšet a takoví lidi, jako jsme my, nikoho nezajímají. Proto chci, abys měla vzdělání a vypadla z takového života. Zařiď si pro sebe lepší život ve světě, kde jsou lidé civilizovaní a povídají si spolu a kde pěsti nejsou jedinou možností, jak leccos řešit."

Wendy ke své matce pocítila takový příval lásky, že sejí vrhla do náruče. Tiskla matku k sobě, jako by ji nechtěla nikdy pustit. Susan cítila z dceřina objetí lásku, ale také mučivou bolest v žebrech.

Jemněji od sebe odstrčila a něžněji políbila na čelo.

"Jednoho dne odsud vypadne, to ti slibuju. Ale než se mu uráčí nás opustit, jsme namydlení, holka," řekla Susan.

Wendy věděla, že matka mluví pravdu, ale ve své mladistvé nevázanosti doufala, že přece jen musí existovat způsob, jak se ho zbavit jednou provždy. Vždycky existuje nějaký způsob, jak vyřešit problém jde jen o to jej najít, uvažovala.

"Zůstaň ležet a odpočívej, mami. Děti pohlídám, nepůjdu dnes do školy. Stejně si musím opakovat."

Susan přikývla. Po rozhovoru s dcerou se cítila lip. Když se Wendy postavila, všimla si Susan jejích ňader, tolik podobných těm svým, když byla ve stejném věku, i krásné tváře, která snad ani nemohla patřit jejímu dítěti.

Wendy má bystrý rozum a použije ho, aby se jednou měla lépe, pevně věřila Susan.

Rosella zaslechla bouchání na dveře. Povzdechla si. Věděla, kdo je za nimi.

Unaveně vyšla do chodby a zavolala: "Odejdi, Barry, než zavolám Ivana, a ten tě odstraní jednou provždy."

"Pusť mě dovnitř, Rosello, musíme si promluvit," křičel.

Opřela se o chladivou bílou zeď v chodbě a pocítila silné nutkání se rozplakat.

Barry byl skutečný neřád. Mlátil ženu a kradl. S ní takový nikdy nebyl. Nikdy. S

ní se stával jiným mužem.

Mimo sféru jejího vlivu se měnil v Pana Drsného. Připadalo jí to směšné.

Zvedla telefonní sluchátko a rychle vytočila číslo, protože věděla, že musí udělat poslední krok.

O pět minut později tam dorazili dva muži z Ivanova hráčského doupěte na Dean Street. Z okna přihlížela tomu, jak Barryho krátce po poledni surově zmlátili baseballovými pálkami přímo na rušné londýnské ulici.

Nikdo se do bitky nevměšoval, nikdo nezavolal policii a nikoho to nezajímalo.

Vyjma mě a snad Susan, která to zase schytá, napadlo Rosellu. Stane se terčem jeho vzteku a zuřivosti. Když si to Rosella uvědomila, vyděsilo ji to. Musela však Barryho Dalstona vypudit ze svého života.

Byl její pošetilou chybou, trhlinou, kterou chtěla mít, a to bez ohledu na následky. Jak může hezký chlap člověka přimět k tomu, aby všechno ostatní hodil za hlavu? Věděla, že kdyby se mu znovu podívala do očí, upadla by v pokušení opět mu odpustit. A to nechtěla.

Na rozdíl od Susan měla zázemí, stáli za ní lidé, kteří mohli Barryho vyřídit jediným způsobem, který takoví muži jako Barry Dalston respektovali. Násilím.

Stránka 130

Martina Cole - Dvě ženy

Surovými ranami baseballovými pálkami, a když se to ukáže jako nutné, třeba i pomocí pistole.

Zavolala sanitku, ale až deset minut poté, co zůstal ležet na zemi.

Do domu vpochodovala June a beze slova postavila na čaj. Podívala se po Susaniných kuchyňských skříních.

"Koukám, že jsi dost dobře zásobená, zlato."

Susan přikývla. Seděla na kuchyňském stole, tvář měla stále potlučenou, ale posledních pět dní už se dokázala hýbat. Maličká Rose přicupitala nejistým krokem do místnosti, otevřela si příborník a začala si hrát s pokličkami.

286

287

June se na ni usmála. "Ty jsi ale princeznička, viď? Podívej se na ty oči! Kdo je babiččino sluníčko?"

Rose se usmála od ucha k uchu, až všem zjihlo srdce.

"Já, já," volala. Měla zpěvný hlásek, a když se jím snažila tvořit slova, obě ženy rozesmála.

"Tak jak to jde, Susan?" zeptala se matka.

June nalila čaj. V úzké černé sukni a v lodičkách na vysokém podpatku vypadala mnohem mladší, než ve skutečnosti byla.

, Jde to. Jako obvykle. Barry je už skoro týden nezvěstný, takže teď máme všichni trochu klidu. Proč?"

Svou matku znala až příliš dobře na to, aby si uvědomila, že Juniina hra na starostlivou babičku může znamenat jen jedno. Chce mě pumpnout, došlo Susan.

"Jestli chceš prachy, tak ti musím říct, že jsem úplně vystavená, matko. Nemám peníze ani na zmrzlinu," řekla.

June se k ní otočila čelem.

"Proč musíš být vždycky tak mizerná husa? Náhodou jsem ti chtěla nabídnout pár babek. Tvůj otec přišel o víkendu k nějakým prachům. Obral nějakého bookmakera z Green Lanes, z Ilfordu."

Rozesmála se, když uviděla Susanin šokovaný výraz. "Vsadil na vítěze. Myslela jsem, že trochu peněz rozházím, když už jsou Vánoce za rohem."

Položila na kuchyňský stůl padesát liber. "Můžeš mi je vrátit v novém roce, buduje potřebovat," zasmála se a Susan unaveně přikývla. ,,Než je utratím, počkám, s čím přijde Barry. Abych byla upřímná, už je zase bez práce. Doufám, že si něco brzy najde. Pořád se musím domáhat nějakých příspěvků. Nic jiného mi nezbývá. Víš, jaký je. Nikdy nevím, co bude příští den."

June chápavě pokyvovala hlavou. "To je mu podobné. Vím, o čem mluvíš, ale aspoň ho už máš zpátky.

Susan obrátila oči v sloup. "Jo, je to báječné, hrozně mi chybělo bití, hádky a jeho surové výbuchy. Děti byly naprosto zdrcené, když odešel, nemohly si přivyknout na klid a pohodu. Už jsem si říkala, že je pošlu na Falklandy, aby zas mohly žít v neustálém válečném stavu."

June se zazubila. "Ty jsi are ironická koza, Susan."

288

"Abych řekla pravdu, přála bych si, aby byl on i otec pod kytičkama."

June si srkla čaje a potáhla si z rothmansky. "Mně o tom něco povídej,"

utrousila. "Já sama si přeju, aby tvůj otec už natáhl bačkory. Starý nekňuba!"

Pak se zasmála. "Vzpomínám si, že mě jednou to jsi byla ještě mimino ztloukl přímo na trhu v Romfordu. Řekl, že jsem se koukala na jednoho chlápka. A já, jako že se June jmenuju, jsem se na něj samozřejmě koukala." Zhluboka si potáhla z cigarety a pak pokračovala: "Ale byl hezký. Až moc hezký." Susan se nevěřícně zeptala: "Kdo? Můj otec?" June se hlasitě rozchechtala. "Ne, ten druhej chlápek.

Byl to Turek nebo něco takovýho byl hezký, snědý a měl úžasně veliké oči."

Zahleděla se do dáli, do jiné doby a na jiné místo. "Ale stejně jsem ho měla.

Tvůj otec se to nikdy nedozvěděl, ale vrátila jsem se tam a dostala ho. Byl prostě úžasný! Samý sval a kůži měl jako čokoládu. Černí se mi vždycky líbili.

Není to legrační? Něco ve mně prostě začalo vřít, a bylo to. Víš vůbec, o čem mluvím, holka?" zeptala se June vážně. Vždycky, když Susan poslouchala matku a cítila její nekonečnou touhu vyhledávat muže, zmocnila sejí nepříjemná lítost.

"Zacházejí s ženskou tak, jak to má být, jsou vděční za to, že je chceš," řekla June.

"Možná tenkrát, mami, když jsi pro ně byla nová. Dneska by s tebou nejspíš zacházeli jako všichni. Asi ne jako Barry a můj táta, ale tak jako se normální chlapi chovají ke svým ženám."

Stránka 131

Martina Cole - Dvě ženy

June přikývla. "Asi jo, ale tenkrát se mi to u nich líbilo. Nejvíc se mi líbil lov, víš? Ten pocit, že jsem někdo, že někam jdu. Cítila jsem, že skutečně žiju.

A že jsem pro někoho důležitá." "Byla jsi důležitá pro mě a pro Debbii, mami."

June zavrtěla hlavou a odmítavě mávla cigaretou. "Ne. Když tě nechce chlap, nemáš pocit, že jsi žádoucí. Stárnutí se těžko snáší. Chlapi se na tebe přestanou koukat, prostě si tě ani nevšimnou. Připadáš jim příliš stará, aby se obtěžovali. Je to těžký, když jsi kdysi byla atraktivní ženská, za kterou se každej otočil."

Susan se pousmála. "Ale mami, vždyť vypadáš lip než já a vždycky jsi vypadala a to jsem vlastně pořád ještě mladá. Za mnou se nikdo neotáčel. Nikdy."

289

June pokrčila rameny. "Bylas odjakživa ošklivý dítě, zlato. Mělas smůlu. Kdyby měla Deb mozek jako ty, mohla to někam dotáhnout. Vypadala dobře tělo nic moc, ale byla dost hezká, aby dostala všechno, co chtěla. A teď se na ni podívej, civí v Rainhamu a nemá nic, ani děti. Vyklubala se z ní fakt nešťastná ženská.

Ozvala se ti vůbec?"

Susan zavrtěla hlavou.

,.Doslechla jsem se, že Jamesie si našel nějakou kočku, prý s ním má dítě. Deb to musí hodně bolet. Když je ženská neplodná, musí to pro ni být hrozné," řekla Susan.

"Obzvlášť, když to táhneš s takovým mamlasem, jako je on! Nikdy jsem Iry neměla ráda. Jen se podívej, co všecko způsobili ti jejich katolíci. Bomby a tyhle svinstva. Nevím, kam ten svět spěje," dodala June.

Susan se chtěla matčině neznalostem zasmát, ale neudělala to. June byla prostě June. "Půjdeš dneska večer do hospody?" zeptala se matka dcery.

Susan zavrtěla hlavou. "Pochybuju, mami. Nemůžu si to dovolit a děti mě tu potřebují."

"Nech je u Doreenina kluka, nebo ať je pohlídá Wendy. Udělá jí jen dobře, když ti občas trochu pomůže."

June byla na Wendy vysazená, a to Susan rozčílilo. "Začíná z ní růst opravdová kráska, mami. Vidíš na ní jen to její tělo," namítla.

June pokrčila rameny. "K čemu ho má, když ho nepoužívá, holka?"

Susan se podívala matce do očí. "Myslíš tak, jako jsi ho používala ty? Aby své tělo prodávala? Víš, existují dvě možnosti, jak se dá pohlížet na tebe i na tvůj život," reagovala ostře.

June pokrčila rameny.,.Dělej si to po svým, ale říkám ti, že se na vás na všechny bude jednou koukat opovržlivě."

Susan se zlomyslně zasmála. "To doufám, protože chci, aby se měla lip, a ostatní děti taky.

June se najednou zatvářila zkroušeně. "Já jsem pro tebe a pro Deb udělala jen to nejlepší."

Susan se rozesmála. "To mám přesně na mysli, mami, přesně tohle mám na mysli."

290

Byla to Doreen, kdo Susan té noci přemluvil, aby si s ní vyrazila do hospůdky.

Konala se tam velká párty s živou hudbou. Susan si naplácala na obličej spoustu šminek, oblékla se do nejlepších šatů a saka z Marks Spencers. Děti dostala na starosti Wendy.

Susan stále pobolívala žebra, ale chtěla se dostat ven, pobavit se a přijít mezi lidi. Doreen ji přesvědčila, že právě proto by si měla vyrazit s rodinou a přáteli do hospůdky.

Nakonec byla ráda, že šla. Objevila se tam dokonce i Debbie. Ztloustla, tvářila se smutně a pod okem měla zbytky černého monoklu, který byl vidět i pod nánosem pudru. Sestry se usadily vedle sebe a Susan si vyslechla, jak Debbie systematicky pomlouvá všechny přítomné ženy. Obzvlášť ty, o nichž věděla, že o ně dlouhá léta usiloval Jamesie.

V hospůdce to žilo. Přišli lidi různého stáří, hudba byla dobrá, hlasitá a dalo se na ni tančit. Alkohol tekl proudem.

Zkrátka a dobře typický eastendský večer.

Ženské se držely pospolu, chlapi stáli u baru. Mladší děti seděly venku na zídce, popíjely kolu a jedly křupky, zkoušely si první polibky a praly se.

Od doby, kdy byla Susan malé děvčátko, se mnoho nezměnilo.

Tehdy se cítila v bezpečí.

Po několika sklenkách bacardi s kolou se uvolnila. Napětí začínalo opouštět její tělo a starosti se jí postupně vytrácely z mysli. Doreen ze sebe jako obvykle dělala kašpara a všichni se chechtali. Dokonce i Deb přestala s pomlouváním a začala se bavit. Když kapela vytáhla starší písně Beatles, Susan měla sto chutí Stránka 132

Martina Cole - Dvě ženy

jít si zatančit. Tleskala aspoň do rytmu a zpívala. To jí muselo stačit. Když pak začala June s Joeyem tančit twist, všichni je sledovali, hecovali a pokřikovali na ně.

Susan se smála, jako by ji nic na světě netrápilo, a tleskala a skandovala s ostatními. Desátý říjen roku 1983 byl dnem, který se Susan z mnoha důvodů natrvalo vryl do paměti. Poprvé od Barryho návratu domů se cítila uvolněně, málem jako mladičké děvče.

291

Pak zpozorovala Petera Whitea a zamávala mu přes bar. Zamával jí také a začal se prodírat davem lidí, aby si s ní mohl promluvit.

"Líbíš se mu, Sue," podotkla sestra.

Mávla rukou. "Nebuď hloupá. Známe se už celá léta, od dětství. Je jen zdvořilý."

Debbie se smyslně zachechtala. "Chce být trochu víc než jen zdvořilý, holka, to mi věř. Vždycky se na tebe vyptává."

"Chová se jen přátelsky, Deb. A teď už toho nech."

Peter se na obě usmál a kývl na pozdrav ostatním ženám u stolu. Susan milovala pozornost ostatních. Všichni se dívali, jak mluví s tímto upraveným, svobodným námořníkem, který působil jako milý člověk, byl hezky oblečený a měl oči jen pro ni.

"Dlouho jsme se neviděli, Susan. Jak s tebou život zametá?" Zelené oči mu zářily a ona se zahihňala.

"Jako obvykle, kámo, a co ty? Už sis našel hezké děvče?"

Peter, s několika panáky v žaludku, ženě Barryho Dalstona bezstarostně odpověděl: "Ty nejlepší jsou už zadané včetně tebe, děvče."

Susan se zarděla. Celá zrůžověla a její matka na ni přes celou hospodu křikla:

"Jejda, moje dcera se stydí! Na co se tě zeptal, děvče? Na velikost podprsenky?"

Všichni se rozchechtali, včetně Petera.

Susan zavrtěla hlavou a vyhrkla: "Nevšímej si jí, Petere, ona je zvíře."

V hospodě však bylo příliš hlučno, takže se neslyšeli. Naznačil jí pohybem, že si jde pro drink a odešel od ní. Zarděla a šťastná se Susan podívala na svou sestru a zazubila se. "Můj Bože! Myslím, žes měla pravdu. Já se mu fakt líbím!"

Debbie upila pernodu s černým rybízem a uštěpačně poznamenala: "Pak to musí být tvou osobností, to je jediné, co můžu říct."

Euforie ze Susan rázem vyprchala a oplatila sestře stejnou mincí: "Tak to aspoň nemusíš mít strach, že by se našel někdo, komu by ses ze stejného důvodu líbila ty!"

Debbie nejistě vstala. "To máš pravdu, Susan, ale já bych nechtěla, abych se někomu líbila zrovna kvůli tomu, protože by to znamenalo, že jsem tak ošklivá, že chlapa nemůžu sbalit jinak!"

292

Odvrávorala k baru a Susan viděla, jak došla k Peterovi a položila mu ruku kolem ramen. Políbila ho a objala. Při pohledu na ně se Susan zmocnila deprese.

Doreen se posadila na Debbiino místo a šeptla Susan do ucha: "Jen se na ni koukni taková tlustá husa! Ta by se bez pomoci halucinogenních drog nemohla líbit nikomu!"

Obě se rozchechtaly tak nahlas, že se po nich všichni podívali. Debbie také.

Pochopila, že se smějí na její účet, a přitiskla se blíž k Peterovi. Vyplázla na sestru jazyk.

Susan na oba ukázala vztyčený prst a obě se znovu rozchechtaly.

"Myslím, že na lodi musí hodně onanovat," prohlásila Doreen.

"Přestaň, Dor. Je to fakt milý chlap."

Doreen přikývla., Já vím, holka. Tak proč to není tvůj chlap? Jen pomysli na to, jak by ses s ním měla. Pořád by byl na moři, vídala bys ho jen tu a tam.

Pravidelně by ti platil, a ty by sis mohla žít po svém. Sakra, myslím, že po něm půjdu sama!"

Susan se zakřenila: "Ale nelíbím se mu. Má mě jen rád. Jako přítele," řekla zadumaně. Přestaly si na chvíli povídat a obě se pohroužily do svých myšlenek.

Obě přemítaly nad tím, jaké by bylo žít s někým, kdo by je měl rád.

Pak zpozorovaly, jak Peter Debbii odstrčil, a uslyšely její smích, když na svých tlustých nožkách připomínajících kriketové branky málem upadla.

"Víš co? Vypadá přesně stejně jako moje matka, nemyslíš, Dor?" Doreen moudře pokyvovala hlavou. "Celá tvoje matka, holka. Jenže menší, mladší a zlomyslnější.

Nechtěla bych být na jejich místě ani za všechen čaj v Číně. Nejsou to ani ženské, jsou to paraziti."

Susan přikývla na souhlas, ale znovu sejí zmocnila deprese.

"Chci jít domů, ona mě fakt otrávila."

Stránka 133

Martina Cole - Dvě ženy

Doreen zvedla prázdnou skleničku a začala Susan domlouvat. "Nesmíš jí dát najevo, že tě štve, jen na tebe žárlí. Jsi milý člověk, Susan, a to ti nikdy nikdo nevezme. Pamatuj na to. Vždycky na to mysli. Teď ale sklapni a seď tady, dokud nepřinesu další dvojité panáky."

Susan jako obvykle udělala přesně to, co jí řekli.

293

Barry byl vzteklý a zfetovaný. Předtím se zastavil u své kočky v Manor Parku.

Třicetiletá Christine Carvelová byla matkou pěti dětí. Její obličej stále nesl stopy dávno zašlé krásy, byla tlustá, ale měla snad tu nejlepší povahu, jakou kdy žena měla.

Chrissy na všechno pohlížela s nadšením a všechno brala jako zábavu.

Šest dní od posledního útoku na Susan strávil Barry právě u ní. Chovala se k němu jako ke králi, jedl a pil, co hrdlo ráčilo, dokud se necítil na to, že se může vrátit ke svým.

Chrissy ho zásobovala kokainem a amfetaminy a ubalila mu pár jointů, aby ho trochu zchladila. Když se konečně dal trochu dohromady, odešel se slibem, že se brzy vrátí a nějak sejí odvděčí.

Chrissy byla na muže, kteří ji jen využívali, zvyklá. Věděla, že někdy na oplátku dostane pár babek a taky nějaké drogy. Lidi k ní chodili, když potřebovali na noc či na týden někde složit hlavu, když utíkali před policajty, nešťastnými ženami a přítelkyněmi. V něčí společnosti se cítila dobře a všechno brala takové, jaké to bylo. Nikdy proto nikomu nečinila žádné příkoří a nikdy se ničím netrápila.

Každé její dítě mělo jinou barvu pleti a Chrissy je zbožňovala. Nemohla však odolat pověstnému chlápkovi obzvlášť, když byl tak hezký jako Barry Dalston.

Vzala ho k sobě do postele a pár dní si užila. Když u ní přežil těžké časy, nechala ho zase odejít v dobré náladě. Ještě mu k tomu přidala pětku.

Byla prostě taková.

Barry ji opustil s úsměvem od ucha k uchu a s herpesem. Z léků, které mu v nemocnici předepsali, začínal být paranoidní. Byl přesvědčen o tom, že Rosella a Susan se proti němu spikly. V Chrissiině bytě žil v iluzorním světě za zataženými závěsy, ve světě dobré muziky a přátelské atmosféry. Ve skutečném světě se mu však ženy zdály srdečné daleko méně. Barry Dalston trpěl feťáckými paranoidními představami.

Wendy uložila děti do postele a lehla si na pohovku. Když zaslechla cvaknutí klíče v zámku, ztuhla. Barry vešel dovnitř a zůstal stát ve dveřích do kuchyně.

Podíval se na ni, a když si všiml jejího ustrašeného výrazu, uklidnil se.

Alespoň moje dcera si uvědomuje, s kým má tu čest, napadlo ho.

"Kde je tvoje matka?" zeptal se.

Wendy pokrčila rameny. "Šla ven, ale brzy se vrátí."

Nechtěla mu říkat, že Susan odešla do hospůdky, když si nebyla jista, v jaké náladě přišel.

Barry napodobil její hlas i postoj, ale ona mu neodpověděla.

"Co tím chceš říct jak šla ven? Já jsem jí přece neřekl, že může jít ven, nebo snad ano?"

Wendy si všimla, že její otec je celý bez sebe, a snažila se ho uklidnit. "Nemám ti uvařit čaj, táti? Chceš něco k jídlu?"

Barry ji ignoroval. Posadil se na pohovku a vytáhl z kapsy balíček. Položil ho na stůl a přikázal Wendy, ať mu přinese z kuchyně zrcadlo. Udělala, co jí přikázal, a Barry si začal na zrcátku pomocí žiletky zručnými pohyby sekat prášek. Když byl hotov, rozdělil jej čtyřmi čarami a seškrábl do patřičného tvaru.

Pak si sroloval trubičku a vdechl prášek nejprve jednou nosní dírkou a pak druhou. Zaklonil hlavu a rozkašlal se, když pocítil pálivý účinek.

Podíval se na Wendy. "Chceš to zkusit? Mít první rauš se svým taťkou?" Tvářil se skoro přátelsky.

Vrtěla rázně hlavou. "Já se drog ani netknu." Odsuzující tón jejího hlasu ho rozzlobil.

Já se drog ani netknu," napodobil její hlas. "Ty jedna upjatá couro!"

Wendy přemýšlela, jak se má zachovat. Neodvážila se nechat s ním dětí samotné.

Kdyby se některé z nich probudilo, s jeho náladou by si vykoledovalo leda pořádný výprask, přemýšlela. Matka by mě pak zabila. Wendy se ocitla v pasti.

"Na co ses koukala?" zeptal se.

,,Na nic, jen jsem si opakovala," odpověděla Wendy.

Barry jen pomalu přikývl, jako by byl příliš omámený, aby pochopil, co říká.,,Aha, ona si opakovala. Naše chytré děvče si opakovalo." Mluvil tak, jako Stránka 134

Martina Cole - Dvě ženy

by v místnosti byl ještě další člověk. Zvedl knihu, kterou před chvílí otevřela.

"Hrozny čeho?" zašilhal na svazek.

294

295

"Hněvu. Hrozny hněvu. Je to román od Johna Steinbecka."

"Kdo to sakra je?" Odhodil knížku na podlahu. "Pojď sem ke mně. Pojď se přitulit ke starému taťkovi."

Wendy zůstala stát u dveří.

Chvíli na ni jen zíral. "Řekl jsem ti, abys šla sem," nařídil a ukázal na podlahu mezi svýma nohama. "Tak pojď! Hned!" Zařval a Wendy při pomyšlení na své spící sourozence raději poslechla. Přitáhl si ji mezi kolena a podíval se na ni.

"Nebylo to tak těžké, co?" Držel ji za ruce a Wendy měla sto chutí se mu vytrhnout a utéct z domu, přestože věděla, že to udělat nemůže.

"Rosteš, holka, koukněme se na ty kozy! Tvoje matka byla taky taková zralá na věc. Vsadím se, že s tebou chce chodit spousta kluků, viď?"

Přikývla. "Ale já nechci chodit s nimi. Chci jít nejdříve studovat na univerzitu. Jednou budu cestovat po světě." Bylo pro ni moc důležité, aby věděl, jaká opravdu je. Chtěla, aby chápal její potřeby a přání.

Barry se zachechtal. "Ani náhodou! Skončíš stejně jako všechny. Vdáš se za nějakého nekňubu a budeš mít břicho jako meloun. Tvoje matka měla tyhle iluze před lety taky. Naštěstí jsem jí je brzy vytloukl z hlavy. A z tebe je vymlátím taky!"

Wendy se kousla do rtu.

Barry se jí podíval do tváře. Byla to skutečně hezká dívka. Měla krásné, husté tmavé vlasy a byla na svůj věk vyspělá. Tipl bych jí tak osmnáct, myslel si Barry. Měla ženské tělo, plná ňadra a dlouhé nohy. Podobala se mladé Joan Collinsové měla stejně nehybné oči a stejně posazené lícní kosti.

Cítil, jak ho její mládí a krása přitahují.

Představil si, jak si ji jednou vezme nějaký mladík se špinavýma rukama a s nikotinovým dechem. Nějaký zmetek ji ukecá, a ona si před ním lehne na záda.

Barry přesně věděl, jak to chodí. Kolikrát to sám udělal!

Posadil šiji na klín. "Dej svému tátovi pusu."

Snažila se znovu vstát a Barry se smál, jak se mu vzpouzí.

Ze začátku s ní opravdu jen žertoval.

296

Když se jí však dotkl, situace se změnila. Sáhl jí na ňadra a v tu chvíli se mu začala bránit vší silou. Šmátral dceři po celém těle, slyšela, jak se vysmívá jejím marným pokusům vymanit se mu ze sevření. Strčila ho loktem do břicha, tak prudce a silně, až se převrátil na podlahu.

Dopadl ztěžka na lokty a převrhl konferenční stoleček. Prázdné kávové hrníčky i malé laciné drobnosti se rozbily. Susanina pýcha a radost velká skleněná mísa na ovoce, kterou používali jen o Vánocích se roztříštila na tisíc kousků.

Wendy se postavila a chtěla utéct, otec ji však v běhu chytil za kotník, takže upadla na zem. Ztěžka se zhroutila na střepy a vyjekla, když se jí jedna ze střepin zapíchla do kolene.

Otec na ni obkročmo vyskočil, posadil se jí na břicho a třikrát ji uhodil do tváře.

"Uklidni se, ty hloupá děvko!" nadával jí.

Nadzvedla boky ve snaze shodit ho ze sebe. "Pusť mě, táto. Nech mě vstát,"

procedila skrz zuby, a když se na ni Barry podíval, uvědomil si, že se ho vůbec nebojí. Bála se jen toho, co jí chtěl udělat, ale z něho samotného strach neměla.

Ve svém amfetaminem povzbuzeném mozku cítil, že to není správné. Že by k němu měla mít aspoň úctu.

, Jsi stejná jako tvoje matka, Wendy, myslíš si, že jsi lepší než já," vyčítal jí. "Všechny si to myslíte. Ty, Rosella i tvá zatracená matka. Vy všecky si myslíte, že jste něco víc jen proto, že jste ženT ské. Proto, že máte mezi nohama dvě půlky."

Přitáhl si její hlavu ke své tváři., Jenže nejste. Někdo kdysi řekl: Jak vůbec můžeš věřit někomu, kdo jednou za měsíc celý týden krvácí a přitom sakra neumře?

Na tom je kus pravdy. Vy ženské jste ďábelské děvky. Rozumíš? Tak rozumíš?" Teď už na ni řval.

Wendy se při jeho slovech rozplakala. "Prosím tě, táti. Prosím, nech mě vstát.

Ubližuješ mi. Bolí mě to."

Stránka 135

Martina Cole - Dvě ženy

Hleděl do její pobledlé a strnulé, přesto však krásné tváře. Byla to jeho dcera, jeho vlastní krev. Jenže je to jisté? napadlo ho. Co když je produktem Joeye a jeho vlastní dcery? Ve svém paranoidním stavu si chtěl zdůvodnit a ospravedlnit to, co jí chtěl udělat. Sexuální akt byl pro Barryho způsob, jak trestat ženy.

Mohl tak zasít své

297

semeno, uspokojit svůj chtíč a ženy ponížit. Podle toho, v jakém byl právě rozmaru, jim to mohl buď zpříjemnit, nebo znepříjemnit.

Vzpomněl si, jak mu Wendy hned od narození svým neustálým řvaním a pláčem ztěžovala život. Susan na něho i na všechno ostatní kromě dětí přestala mít čas.

Všem jim ještě ukážu, usmyslel si. Wendy, své matce, své ženě, a dokonce i Roselle. Ve své otupělé mysli věřil tomu, že se své milence pomstí i tím, co se právě chystal udělat.

Stiskl dceřina ňadra a začal je divoce hníst, až zaječela bolestí.

, Jsi děvka jako tvoje matka."

Wendy začala hystericky vzlykat a úzkostí vykřikla. "Táto, prosím! Nech mě.

Krvácím a bolí mě."

Barry se zachechtal. "Já nejsem tvůj táta, zlato. Joey je táta vás všech. Vaše matka šoustala vlastního otce celá léta. On není tvůj děda, ale otec. Já ne.

Moje je jen Rosie. Vy ostatní jste mi odporní."

Wendy ztichla a poslouchala. Nebylo pochyb, že otec opravdu věří tomu, co říká.

Wendy věděla o pokřiveném vztahu mezi matkou a dědou. O tom, že babička June dělala žárlivé scény, když Joey zůstal se svou mladší dcerou o samotě. Všimla si, že děda rád osahává své malé vnučky.

"Všichni jste kříženci, zatracení hybridi," pokračoval nenávistně Barry.

Alana a malý Barry stáli ve dveřích a dívali se na něho. Upřel na ně nechápavý pohled. Barry držel v náručí medvídka Pú, ošuntělého a posypaného drobky. Susan mu ho musela občas vzít, když usnul, aby ho mohla vyprat.

Barry navzdory svému stavu věděl, že tentokrát zašel příliš daleko. Drogy mu však daly pocit všemohoucnosti, který v něm převládl.

Zdrcený pohled v dceřině tváři ho ujistil o správnosti jeho počínání. "Vy dva se vraťte se do postele, nebo s vámi zatočím," křikl na dětí.

Předstíral, že vstává, a obě dětí vystartovaly po schodech nahoru k plačící Rose, která slyšela hluk a nechápala, proč není jako obvykle s ostatními.

Když Wendy uviděla, že se k ní blíží otcův obličej, instinktivně násilníka kousla. Její zuby, stejně hezky tvarované, jako měl on, se mu zaklesly do lícní kosti. Wendy se do ní zakousla, jak nejsilněji mohla, až ucítila v ústech pachuť jeho krve. Zmocnil sejí strach.

Pak ji Barry opravdu uhodil. Bolest a vztek z něho udělaly nepříčetného člověka.

Wendyiny vyděšené výkřiky bylo slyšet po celém domě. Rosie seděla na posteli s malým Barrym a Alanou. Z přízemí k nim doléhaly zvuky rvačky.

Když se Wendyiny výkřiky bolesti a šoku vystupňovaly do maxima, lehl si malý Barry na postel a položil si otrhaného medvídka na tvář. Všechny děti plakaly kromě Rosie, která objevila na podlaze půl sušenky a ukazovala na ni ve snaze dát Alane najevo, co chce. Ale dnes poprvé si roztomilého dítěte nikdo nevšímal.

Alana jen beze slova seděla a plakala. Domyslela si, co se dole odehrává.

"Vidělas ji? Můj Bože, myslela jsem, že umřu smíchy," povídaly si Susan a Doreen cestou domů z párty. "Nemůžu uvěřit, že to fakt udělala. Teda takhle se tam předvádět. A před takovým šmejdem."

Doreen a Susan znovu vybuchly smíchy.

"Jenže pořád to je její manžel," rozvíjela komentář Debbiina chování Doreen.

"Měla by ses na to kouknout z Debbiina pohledu. Ale jak do té holky vrazila!

Bože, viděla jsem to, přestože jsem byla na opačném konci hospody!"

Susan přikývla. "Chudák Debbie. Je to stejný mizera jako Barry klidně si pozve svoji kočku na večer, kde je se svou manželkou! Je mi jí fakt líto. Vím, že se někdy chová jako husa, ale jak jí mohl takovou schválnost udělat?"

Přišly až na uličku u zadní části domu. "Podívám se, co vyvedly děti, a pak na tebe ťuknu, jestli nemáš chuť na čaj," nabídla Dor.

"Dobrá, Doreen. Dej nám tak deset minut, než se dáme do kupy," řekla Susan.

Vešla do kuchyně zadními dveřmi a překvapilo ji, že všechny čtyři děti sedí za kuchyňským stolem. Jediný pohled na Wendyinu tvář mluvil za všechno.

"Kde je?" vyhrkla. Něžně chytila dceru za ruce a uviděla na nich zhmožděniny a otlaky.

"Co se stalo? Byl opilý?" ptala se překotně.

Wendy přikývla a pak smutně promluvila chraptivým hlasem zdálo se, jako by celá léta nehovořila. "Byl zdrogovaný, mami.

Stránka 136

Martina Cole - Dvě ženy

298

299

Choval se jako šílenec. On mě. On mě." Nemohla dokončit větu, ale když Susan spatřila na jejím župánku krev, věděla přesně, co se jí dcera snaží sdělit.

"Řekl, že to je správné, protože prý není můj otec. Říkal, že můj otec je děda,"

vzlykala Wendy a ramena se jí při každém slově chvěla.

Ostatní děti byly zticha, tušily, že se stalo něco hrozného. Dokonce i maličká Rosie tiše seděla na podlaze a s prázdným pohledem ve tváři pojídala drobky.

Susan si uvědomila, co se stalo její milované dcerce, a cítila, jak ji opouštějí síly.

Ocitla se kdysi na jejím místě, věděla, jaký k sobě musí její dcera cítit odpor, jakou musí pociťovat bolest z vědomí, že ten, kdo ji měl chránit, s ní zacházel hůř než s nějakou prostitutkou. I ona kdysi poznala vztek a pocit bezvýchodnosti, když se snažila vzpamatovat. Věděla, že tahle vzpomínka ji bude pronásledovat celý život a zničí jí každý hezký den.

Jak se sama sobě musí hnusit! Už nikdy nebude děvčetem, kterým bývala, ta dívka jednou provždy zmizela, uvažovala trpce Susan. Už nikdy se nevrátí. A důvěra také ne. Komu by ještě dokázala důvěřovat, jestliže nemohla věřit ani vlastní rodině?

Do místnosti vešla Doreen, a dokud si neuvědomila, co se před ní odehrává, usmívala se. Její vybělené vlasy a nános modrých očních stínů vypadaly v jasně osvětlené kuchyni příliš uměle; v úzkém triku a na vysokých podpatcích působila jako osoba, která něco předstírá. Jako plastiková panenka Barbie. Při pohledu na dívenku před sebou otevřela v šoku pusu dokořán. "Bože, Sue, co udělal tentokrát?"

Susan se roztřásla. Připadala si, jako by se pohybovala ve vodě. Obrátila se ke své přítelkyni.

"Vezmi je všechny k sobě, ano? Prosím tě, odveď je k sobě a ulož je. Musím to s ním vyřídit. Musím toho bastarda vyřídit jednou provždy," řekla tichým hlasem, jako by se bála, zeji někdo uslyší.

Doreen zavrtěla hlavou. "Zavolej poldy, nech ho odvézt."

Susan jí skočila do řeči. "A co se stane? To, co obvykle? Zavřou ho na noc na záchytce a ráno ho zase pustí domů? Ne! Odveď ty tři nejmladší. Chci si s Wendy promluvit o samotě." Podívala se na svou přítelkyni a Doreen bezmyšlenkovitě přikývla.

"Jak myslíš, Sue." Zvedla Rosii a další dvě děti ji beze slova následovaly, jako by pochopily, že se bude dít něco, co nesmějí vidět.

Když všichni odešli, vzala Susan dceru do náručí a dala jí najevo veškerou svou lásku. Hladila ji po vlasech a utěšovala ji, jak mohla. Vzpomněla si na reakci své matky, když se jí stalo totéž. Na Juniinu naprostou lhostejnost. Na slova nevyřčená nahlas, kterými z celé události jednoznačně obviňovala ji.

"On je prasák, Wendy," řekla Susan konečně. "Odporná a smradlavá svině! Tys ses proti tomu, co provedl, nemohla bránit. Ať se stane cokoliv, nikdy na to nezapomeň, ano?"

Wendy smutně přikývla. Při pohledu na nešťastnou dceru se Susan znovu rozzuřila.

"Je pravda, co říkal, mami? Že děda je můj otec?" ptala se šeptem Wendy.

Susan si ji přivinula blíž k sobě, ale neodpověděla.

"Kde je?"

"Nahoře. Je nahoře. Na posteli," odpověděla dívka.

Susan vyběhla po schodech do ložnice. Barry ležel napříč na posteli. Všimla si, že vedle něho leží láhev brandy, kterou zřejmě našel v příborníku v obývacím pokoji. Byla prázdná.

Pak sešla dolů ze schodů a podívala se na svou dceru. Chvíli si hleděly do očí a Wendy se znovu rozplakala. Susan ji objala a utěšovala. "Pamatuj, že na tom nezáleží. Vůbec na tom nezáleží. Nemůže tě to opravdu změnit. Wendy, ty můj andílku! Změní tě to jen tehdy, když to dovolíš."

Když se obě vyplakaly, doprovodila Susan dceru k Doreen. Řekla své přítelkyni, ať jí ošetří řezné rány a pak ať ji odvede k babičce Kate. Měla se dozvědět, že Barry svou dceru surově zřídil a že ji chce Susan přes noc nechat mimo domov.

Doreen přikývla a uvažovala, jaký to bude mít konec. Nebyla hloupá, poznala, že Barry se na Wendy provinil víc než pouhým bitím.

Když se Susan vrátila domů, oblékla si kabát a zašla do telefonní budky na rohu ulice. Zavolala do klubu Roselle a požádala ji, zda by Stránka 137

Martina Cole - Dvě ženy

300

301

u sebe nenechala na pár dní Wendy. Řekla, že Barry se opět projevil. Rosella z tónu jejího hlasu poznala, že jde o něco vážného. Souhlasila.

Zdálo se, že se proti Barrymu spikly všechny ženy světa. Což se také v jistém smyslu stalo.

Susan se pak vrátila domů a postavila na kávu. Počkala, až se voda začne vařit, zalila kávu v hrnku a odešla do chodby. Důkladně prozkoumala obsah skříně pod schodištěm a našla velké tesařské kladivo. Položila ho na stůl, vypila kávu a vykouřila cigaretu.

Rozhlédla se po domku, který tolik milovala, když v něm nebyl Barry.

Milovala dveře ošoupané od dětských kol, hraček a koloběžek. Milovala papírovou tapetu v kuchyni, zdobenou mísami s ovocem a zeleninou. Milovala starý stůl se všemi jeho škrábanci od krájení chleba na dětské sendviče. Milovala i vybledlé modré lino a otřískané hrnky tržiště.

Byl to její domov nikoliv jeho. Hnízdo, které se snažila vytvořit uprostřed naprosto chaotického života s člověkem, který neviděl nic než sebe a to, co sám chtěl a potřeboval.

Zvedla kladivo, pomalu prošla celý dům a vnímala všechna jeho zákoutí i vůně.

Pak šla do ložnice za svým mužem. Za svým zákonným manželem, který ležel napříč na posteli s tváří pokousanou a poškrábanou vlastní dcerou. Děvčetem, kterého se zmocnil jako zvíře. Jak dobře Susan věděla, jaké to pro Wendy muselo být!

Tolikrát zažila totéž na vlastní kůži.

Při pohledu na manžela se v ní nahromadila taková nenávist, že by stačila na povraždění zločinců celého světa.

"Cos to udělal, Bale?" promluvila Susan. "Vzal sis ji svým nakaženým tělem, jako by pro tebe nebyla nic vůbec nic. Ať už jsi kdekoliv, doufám, že ti to za to stálo. Jen si přeji, abys opravdu cítil tohle, ty zlinkovaný parchante. A aby ses mi díval do očí a zažil strach, jaký zažila tvá dcera."

Susan zdvihla kladivo nad hlavu a vší silou ho uhodila do lebky. Tento pohyb zopakovala ještě více než stokrát, dokud z jejího manžela nezbylo zhola nic.

Každopádně nic, z čeho by se dal poznat.

Barry Dalston byl navždy pryč.

Susan byla potřísněná krví, úlomky kostí i částí mozkové hmoty. Klidně opustila místnost, uvařila si další kávu a vykouřila další cigaretu. Pak přes sebe přehodila starý kabát, zašla do telefonní budky a zavolala policii.

Doreen ji pozorovala z okna ložnice a cítila, zejí po tváři stékají slzy.

Uvědomila si, co přítelkyně provedla. Na rozdíl od zbytku světa však také věděla, proč to Susan dovedla až do takového konce.

Pravý důvod se však nikdo nedozví, umínila si, rozhodně ne ode mě. Susan chránila své děti, jak by to udělala každá slušná matka na světě.

Když přijela policie, všechny děti už spaly. Kromě Wendy, která trpělivě seděla u své babičky a čekala, až ji vyzvedne Rosella. Dívka u ní měla zůstat, dokud jí nezmizí zhmožděniny. Pak se bude moci opět ukázat v ulicích, aniž by se musela bát, že ostatní odhalí, co se jí stalo.

302

303

KNIHA TŘETÍ

1985

"Nenínad současnost." Paní Manleyová 16631724, Ztracený milenec, 1696

" Kvapně se vdát a pozbýt svůj věnec na lásku nedbat jen na plný měšec."

Elizabeth Thomasova 16751731

" Co se stalo, nedá se odestát." William Shakespeare 15641616, Macbeth, 1606

Kapitola 21

Susan se probudila hlukem. Každé ráno ve vězení začínalo bušením na dveře a křikem. Pak následovala vřava. Když Sue otevřela oči, uviděla, že šiji prohlíží její spoluvězeňkyně.

Matty Enderbyová se na ni něžně usmála. Měla už upravené vlasy, vyčištěnou tvář a vytrhané obočí.

, Je ti dnes ráno lip?" zeptala se chraptivým hlasem, jaký mívají pornohvězdy.

Byl hluboký, sexy a skrýval v sobě jistý příslib.

Stránka 138

Martina Cole - Dvě ženy

"Jdi do prdele," řekla Susan ospale. Silně se rozkašlala, až se Matty s odporem odvrátila.

"Mám ti přinést čaj?" zeptala se.

Susan přikývla. "Mám v hubě sucho jako stará baba v rozkroku."

Matty se opět štítivě otočila a Susan se zasmála. "Koukám, že jsi moc nóbl trestankyně, takže se budu mírnit ve výrazech. Jinými slovy: Vystřel a přines mi čaj."

Matty odešla z cely a Susan se na pryčně posadila. Vypadala mizerně a stejně se i cítila.

Vyklouzla z postele, vzala si ručník a mýdlo Camay. Pak se zahleděla do malého zrcadla nad umyvadlem a vyplázla na sebe jazyk. Připadala si skrz naskrz ošklivá.

Vlasy, které jak se jí teď zdálo nikdy nepatřily k jejím silným stránkám, jí zplihle visely až k ramenům a z nedostatku slunce jako by ztratily barvu. Kůži měla uhrovitou, bradu posetou černými tečkami a nos samou šupinku.

Jen její oči se zdály živé, ve střehu, přestože se v nich zračily starosti a moudrost.

307

Matty se vrátila zpátky s čajem a položila Susanin hrnek na stůl u dveří.

"Páchne to tady," řekla.

Susan přikývla. "Promiň, ale v noci jsem se zpotila jako prase."

"Něco se ti zdálo, mumlala jsi ze spaní a chrápala," komentovala Matty.

Susan se ušklíbla. "A jak se znám, celou noc jsem proprděla. Fazole nikdy nepatřily k mým nejoblíbenějším jídlům."

Věděla, že dostává druhou ženu do trapné situace, a pranic jí na tom nezáleželo.

Po svém pobytu v Durhamu opravdu nepotřebuju ke štěstí nic než sdílet celu s nafměnou husou, jako je Matilda Enderbyová. Co si ta káča o sobě myslí? říkala si Susan.

Místo plakátů nahých chlapů s bimbasy o velikosti baseballových pálek měla v cele plakáty s ovocnými mísami a s ženami ve starobylých kostýmech, které právě seděly na pikniku na zeleném travnatém břehu.

Všechno jí to připadalo strašně cizí.

Už si pomalu zvykala na tvrdý vězeňský život. Byl to systém, který měl člověka ubít. Každá trestankyně se tady stala součástí ženské party. Vtipkovaly o mužích a o jejich typických vlastnostech a předstíraly, jak jim chybí sex, přestože ve skutečnosti byl to poslední, na co by myslely.

S touto spoluvězeňkyní byla Susan uvězněná v nějakém alternativním světě, kde lidé pojídali okurkové sendviče a hráli podle pravidel.

Připadalo jí to nenormální.

Susan se napila čaje a znovu se zahleděla na plakáty.

"Jsou to obrazy Moneta," řekla Matty.

Bez zájmu pokrčila rameny. "Opravdu? Myslela jsem, že to jsou plakáty."

Rychle pila čaj a vychutnávala jeho sladkou chuť. Pak si svlékla noční hábit, omotala se ručníkem a vyšla z cely. Cestou do sprchy potkávala ženy všech tvarů, barev i vyznání. Některé se na ni usmály. Jiné se na ni dívaly obezřetně pověst ji zřejmě předešla.

Věděla, že s nabídkou přátelství počkají, dokud svou kolegyni nepoznají lépe.

Susan tomu rozuměla. Cítila se ve vězeňském pro 308

středí bezpečně. S Matty si připadala, jako by ji zatáhli do nějaké hry.

Stála pod proudem vlažné vody a chvěla se. Chvíli musela počkat, až si její tělo zvykne na tuhle teplotu. Pak se celá namydlila, umyla si vlasy a začala se oplachovat.

Mladá černoška s kmenovými znaky na tváři jí nabídla šampon Head Shoulders.

"Tohle mýdlo ti zničí vlasy, člověče. Vem si šampon."

Susan vděčně přikývla.

Omývala si zplihlé mastné vlasy krémovým šamponem a dokázala si ten prostý úkon náležitě vychutnat.

Ve vedlejší sprše se líbaly dvě ženy, ale Susan byly lhostejné nevšímala si jich. Vyšla ze sprchy, aniž jim věnovala pohled. Poskytla jim soukromí tím, že se nedívala. Nechala je na pokoji. Takový byl nepsaný vězeňský zákon.

Cestou do cely si sušila vlasy drsným ručníkem. Tam už na ni čekala dozorkyně s přísným výrazem tváře a se šokujícími červenými vlasy.

, Jméno!" zavelela tvrdě.

"Dalstonová Susan, PX4414."

Žena přikývla. "Návštěva v jedna patnáct," řekla a opět odkráčela.

Stránka 139

Martina Cole - Dvě ženy

Doufala, že to budou děti, ale nedělala si velké naděje. Sociální pracovníci zase zkoušeli nějaké rafinované triky. Snažili sejí namluvit všelicos. Raději tyhle myšlenky vypudila z hlavy, protože v jejím současném postavení bylo o jistých věcech marné přemýšlet. Tenhle nácvik si člověk musel vypěstovat, aby se nezbláznil.

O dvacet minut později už si pročítala poštu každodenní dopisy od dětí. Malý Barry jí naškrábal: "Miluju tě", Alana přidala krátký vzkaz o nové škole a o nových přátelích. Susan si přitiskla oba dopisy k hrudi, jako by chtěla jejich slova nasát svým tělem.

Pak se srdcem v krku otevřela Wendyin dopis. Její nejstarší dcera už byla v patnáctí letech ženou. Wendyiny dopisy i jejich obsah byly příliš dospělé, a plavě to Susan trápilo ze všeho nejvíc.

Na rozdíl od Alany, která nepsala o ničem jiném než o líčení, o hudebních skupinách, o módě a o televizi, Wendy své matce popi 309

sovala, jak se mají ostatní děti. Jak se jim Rosie, kterou všichni považovali za dokonalé dítě, vzdalovala, protože trávila mnoho času u Simpsonů u pěstounů.

Psala o tom, jak jsou milí, ale že holčičce nahradit matku přece jen nemohou.

Tyhle dopisy Susan děsily z více důvodů. Wendy dávala vinu sama sobě, přestože k tomu neměla důvod. Susan jí to musela neustále připomínat.

V Durhamu to bylo těžké, cesta z Londýna dlouhá a složitá. Susan se s dětmi nevídala často. A když už přijely, byly tak rozrušené, že se navzájem překřikovaly a bojovaly o matčinu pozornost. Malá Rosie už ji pomalu nepoznávala. Když ji Susan vzala do náruče, obvykle se rozplakala.

Snažila se to pustit z hlavy. Teď se mohlo všechno změnit. Rosie ji nyní mohla navštěvovat častěji. Jejich vztah se mohl oživit.

Pročesala si vlasy pečlivěji než obvykle, pro případ, že by ji přišly navštívit děti. Chtěla pro ně vypadat hezky.

Matty se vrátila do cely a potěšena, že se Susan umyla a učesala, se usmála.

"Prý máš návštěvu."

"Zprávy se tu šíří rychle," utrousila Susan.

"Mám ti udělat vlasy? Ať vypadáš trochu upraveněji?" nabídla se Matty.

Matilda hořela nedočkavostí, aby ji mohla nějak potěšit, a Susan najednou pocítila záchvěv únavy. S touhle ženskou dlouho nevydržím, říkala si. Skončí to zřejmě dalším obviněním z vraždy.

Za deset minut už však měla hezký drdol a Matilda jí dokonce přemluvila, aby se trochu nalíčila. Když se Susan podívala do zrcadla, překvapil ji rozdíl. Matty se spokojeně zasmála.

, Jsi skoro hezká," řekla., Jen pečovat o svou pleť a mít pár hezkých šatů, a byla bys kočka."

Susan zachrčela. "Hele, zlato, i kdybych vyhrála v sazce a šla na plastiku, kočka bych stejně nebyla. S mým tělem sotva."

Znovu se na sebe obdivně podívala do zrcadla a zadoufala, že přijdou děti. Mohla využít jen jedné návštěvy a chtěla ji užít moudře.

"Kdybys chtěla, mohla bys shodit pár kilo. Přestaň se cpát těžkým jídlem a drž se zeleniny."

"Co to s tebou sakra je, Enderbyová? Vzala sis do hlavy, že budeš moje osobní poradkyně, nebo co?"

Matty se otráveně usmála. "I tak by se to dalo říct. Máš tady jméno. Dokonce i Rhianna se má před tebou na pozoru, a ta si z nikoho jinýho těžkou hlavu nedělá."

Susan na to nereagovala.

Matty nenaléhala. Místo toho vzala do ruky malou lahvičku a s úsměvem informovala Susan, že si hodlá namalovat nehty.

Susan nad bezúčelností jejího počínání nevěřícně zavrtěla hlavou.

Matty už ale stála u dveří do cely a pronesla vážným hlasem: "Vlastně jsem pracovala jako asistentka a teď tu pro holky dělám kosmetiku. Dávám jim rady a tak. Měla by ses stavit, mohla bych ti pomoct. Možná vypadám jako blbá ženská, ale pod tou fasádou je mozek jako počítač."

Poslala Susan vzduchem pusu a odešla z cely. Susan na dveře vyplázla jazyk a povzdechla si. Tahle holka je na hlavu, řekla si v duchu.

Věděla, že si svým pobytem v Durhamu získala jméno.

Jedna lesbička dala Susan najevo, že jí padla do oka. Susan ženě vysvětlila, zeji považuje jen za kamarádku, o nic víc že nemá zájem. Vysoká blonďatá mužatka tím nebyla nijak potěšena.

Na odmítnutí nebyla zvyklá, urazila se a Susan udělala ze života peklo. Julia Stránka 140

Martina Cole - Dvě ženy

Stoneová svou novou oběť neustále pronásledovala chodila za ní do sprchy, na toaletu, do tělocvičny, tvářila se rozzlobeně a nepřetržitě ji něčím zastrašovala. Pak se Susan doslechla, že se ji Julia chystá lapit ve sprše.

Nechtěla se nechat znásilnit, a jelikož poznala, co je Julia zač, věděla, že by jí to nevysvětlila. Julia totiž automaticky považovala Susan za svou protivnici.

Strčila si tedy do ponožky kulečníkovou kouli a takto vyzbrojená se vydala ke sprše. Julia Stoneová skončila na dva měsíce v nemocnici. Tímto činem dosáhla Susan dvou věcí: Julia Stoneová přišla o prestiž a nová vězeňkyně ji naopak získala. To byl také pravý důvod, proč se před ní měla Rhianna na pozoru a proč se tak chovaly i ostatní ženy.

Udělala dojem dokonce i na dozorkyně.

310

311

Susan však nechtěla být ani jako Rhianna, ani jako Julia. Nešlo jí o nic víc než o přežití.

Místnost vyhrazená pro soukromé návštěvy měla zdi natřené tlumenou zelenou barvou. Prý proto, že zelená uklidňuje. Susan však připadaly stěny jako pozvracené. Posadila se za stůl a začala si okusovat zbylé nehty. Když se rozlétly dveře, napřímila se a se srdcem až v krku vyhlížela některé ze svých dětí.

Dovnitř však vešel asi třicetiletý neformálně oblečený mladík. Na Susan byl až příliš neformálně oblečený, ale netrápilo ji to. Hnědé vlasy měl sestřižené tak, jako by holič použil místo nůžek vidličku a nůž. Měl veselé hluboké zelené oči a plné rty.

"Ahoj, Susan. Jsem rád, že vás konečně poznávám."

Všimla si, jak má hezké zuby rovné a souměrné. Připadal jí jako pravidelný návštěvník zubní ordinace. Škoda, že ve stejné míře nepečuje o své vlasy, napadlo Susan.

"Colin?" Zaslechl v jejím hlase zklamání a usmál se, aby zakryl nervozitu.

"Colin Jackson, mluvili jsme spolu telefonicky."

Susan s pohledem upřeným na jeho odřené džíny a opraný svetr přikývla.

"Tak vy jste to právnické eso, které bude řešit moje odvolání?" Tónem svého hlasu mu dala jasně najevo, jaký z něho má dojem. Roztomile zrudl.

"Vím, že jsem dneska oblečený dost ležérně, ale měl jsem docela dost práce.

Viděl jsem ráno vaše děti."

Všiml si, jak se jí rozjasnila tvář, a v duchu si povzdechl.

,.Přivedou je v pátek. V pátek odpoledne," dodal.

Úsměv jí zase povadl. "To je ještě spoustu dní," řekla sklesle.

Snažil se ji trochu rozveselit. Otevřel aktovku a vytáhl z ní složku. Byla asi deset centimetrů široká.

"Mám tady všechny papíry, které se vztahují k vašemu případu."

"Jak vzrušující! Můžete se se mnou přít jak chcete, ale nemám k tomu co dodat.

Vzala jsem to kladivo a prostě jsem ho zabila."

Colin se vlažně usmál. "Takhle jednoduché to ale není, že, Susan? Něco ten násilný čin spustilo. Víme, že vás pravidelně tloukl, víme, že to byl surový kriminálník. Víme i to, že vás několik dní předtím, než jste ho zabila, také ošklivě zmlátil. Ale proč jste ho zabila až za tak dlouhou dobu?"

Usmála se. "Protože dřív jsem ho zabít nemohla. Všechno mě bolelo, měla jsem zlomená žebra a můj obličej vypadal tak, jako by mi po něm někdo skákal. Při posledním soudním líčení vyšlo najevo, že nic z toho nebylo dost důležité, protože to prý byla předem uvážená vražda. Překvapilo mě, že mi vůbec povolili se odvolat."

"No, od té doby se věci pohnuly, ne? Učinila jste prohlášení jen jedinkrát té noci, kdy k incidentu došlo. V něm jste tvrdila, že už jste měla manžela dost a že nadešel čas, aby umřel. Jsou to vaše vlastní slova. Teď můžeme obhajobu stavět jen na příčině. Budeme muset dokázat, že se vám snažil ublížit zas, že jste se ho bála. Jestli o tom přesvědčíme soud, myslím, že dosáhneme snížení trestu na základě toho, že váš čin bude kvalifikován jako zabití."

Spokojeně se usmál. Očekával, že Susan bude potěšena stejně.

"Musím předstírat, že jsem se tenkrát chovala jako nepříčetná, je to tak?"

Colin se zatvářil pokořeně. ,.Nechtěl jsem, abyste si myslela, že po vás chci, abyste lhala."

Susan pokrčila rameny. "Poslyšte, Coline, to, že jsem toho mizeru utloukla Stránka 141

Martina Cole - Dvě ženy

kladivem, byla nejrozumnější věc v mém životě. Vím, že vám to možná bude připadat divné, ale je to pravda. Měla jsem to udělat mnohem dřív."

Colin poznal, že Susan mluví upřímně. Měla vepsáno v očích, že pravda je na její straně. Když ji dnes viděl s vyčištěným obličejem a s vlasy vyčesanými, musel uznat, že vypadala jinak než osoba na fotkách, které se v novinách objevily před dvěma lety.

Tenkrát vypadala vyděšeně, byla tlustá a tvářila se tvrdě. V obličeji neměla nic, co by alespoň vzdáleně připomínalo starost, a rozhodně se v něm aezračil strach. U soudu seděla s kamennou tváří. Její obhájce ji proto ani nepozval na lavici svědků. Snad všichni psychiatři napsali stejnou zprávu. Že nejednala v afektu, že odmítá o osudném dni mluvit, že odmítá označit svůj čin za špatný.

Používali stále táž slovit: Susan prý bez přestání zdůrazňovala, že nastal čas, aby její manžel zemřel.

312

313

Nakonec dostala za vraždu doživotí soudce se odvolával na to, že neměl jinou možnost. Susan se totiž odmítala svěřit s tím, co se oné noci stalo. Přiznala se pouze k manželově zabití. V policejním protokolu podepsala: "Kdybych měla možnost, udělala bych to znovu." Vyšetřovatelé se plácali po zádech, bulvární plátky měly žně. Susan pak zmizela ve vězení a postupně na ni všichni zapomněli.

Její čtyři děti ji však zbožňovaly a bylo evidentní, že ona miluje je.

Krátce řečeno: Susan udělala všechno pro to, aby ji vsadili do vězení. Jako by chtěla být od svých dětí pryč. Jako by chtěla, aby ji všichni považovali za vražedkyni. Odmítla dokonce použít výhrůžky a zastrašování jako omluvu pro svůj čin. Vyšla z případu jako žena, která se rozhodla manžela zabít, a proto chtěla, aby ji podle toho také odsoudili.

Colinův šéf si však umínil, že ji dostane ven, a udělal kampaň za její odvolání.

Za několik měsíců se mělo konat nové soudní Učení. Všichni se domnívali, že pravda snad konečně vyjde najevo, ale zdálo se, že se mýlili.

"Poslyšte, Susan. Kdybyste byla rozumná, mohli bychom vás dostat ven. Zpátky k dětem, zpátky do života."

Tupě na něho zírala.

"Víme, co vám dělal, prošli jsme si vaše lékařské zprávy. Není žádná ostuda, že jste mu jeho surovost oplatila. Všichni jsme něčeho takového schopni."

Asi minutu mlčela. Nakonec promluvila tak, jako by mluvila k dítěti.

"Ale já jsem mu nic neoplácela," řekla. "Na to zapomeňte. Zabila jsem ho pět dní po posledním zmlácení. V té době byl opilý a v bezvědomí. Byl snadný terč. Ale něco vám řeknu, Coline, a můžete si to klidně zapsat do toho vašeho notýsku ve chvíli, kdy se kladivo dotklo jeho lebky, jsem zažila vůbec nejkrásnější pocit, jaký si umím představit. Nemohla jsem přestat. Bylo to lepší než alkohol, drogy nebo sex. Jsem sice zavřená, ale uchránila jsem před ním své dětí. Nechci se omlouvat za svůj čin, protože toho nelituju. I teď, po těch dvou letech v base, bych to udělala zas. Já na rozdíl od Barryho za své hříchy platím, l když nakonec za ně vlastně taky

314

zaplatil." Zazubila se. "No jasně, že zaplatil. Sama jsem se o to postarala."

Colin na ni zůstal civět. Šokovalo ho, co řekla, přestože věděl, že má pravdu.

Susan patřila k lidem, kteří uznávali zásadu oko za oko. Po přečtení jejích lékařských zpráv dokázal pochopit, že člověk dosáhne bodu, kdy už nemůže snášet víc.

Kéž by Susan pochopila, že můžeme případ vyhrát, zeji dokonce můžeme dostat ven, říkal si Colin. Připadalo mu, jako by sejí ve vězení ulevilo, jako by si ve svém trestu libovala.

Když jí soudce přečetl rozsudek, Susan Dalstonová se smála. Byl to její jediný emocionální projev během celé šňůry soudních líčení. Odmítla i radu svého poradce, aby jako důkaz své neviny předložila své lékařské zprávy. Odmítla vlastně všechno, co jí mohlo pomoct.

Krátce řečeno nechala se klidně zavřít.

"Jak se daří dětem?" zeptala se Colina.

Usmál se. "Mají se dobře. Zvládají to. Tento týden přijedou. Ta nejmladší je Rosie, že? Je o ni u pěstounů dobře postaráno. Zbožňují ji. Nevíte o někom, kdo by si vzal k sobě ty starší? Nejstarší dcera prý občas bývá u vaší přítelkyně Roselly Digbyové. Nemohla by si vzít i ty další?"

Susan zavrtěla hlavou. "Ne, nemůže. Kéž by dovolili mé kámošce Doreen, aby je Stránka 142

Martina Cole - Dvě ženy

přivedla. Chtěla šije vzít k sobě."

Colin pokyvoval hlavou. "Obávám se, že sociálka v žádném případě nesvolí, aby je měla ona."

Susan se ušklíbla. "Možná je odbarvená blondýna od rány a každé z jejich pěti dětí má jiného tátu, ale říkám vám, zeje skvělá matka a báječný člověk. Ale všechno je relativní, vidte? Jak to s dětmi dopadne? Nikdo mi nic nechce říct,"

dodala.

Colin jí neodpověděl, protože to sám nevěděl. Schůzku se sociálními pracovníky měl domluvenou v druhé polovině týdne. "Budu vědět víc, až si promluvím se slečnou Beachamovou, sociální pracovnicí."

Susan znovu přikývla a zapálila si další cigaretu. "Tak co s tím budete dělat?"

zeptala se.

Colin pokrčil tftmeny. "Nevypadá to, že bych mohl udělat mnoho, že?"

315

"Já si jen v klidu odsedím své," opáčila Susan. "Dostanu se ven za čtyři roky, možná dřív. Nevím, proč se se mnou vůbec obtěžujete. Nemám k tomu, co jsem řekla, co dodat."

"Abych byl upřímný, ani já ne," odtušil mladík. "Ale rád bych se vás na něco zeptal, Sue. Myslete na své děti a na to, jak jim bez matky asi je. Moc vás milují a jako matka jste nesklidila nic než pochvalu. Ovšem kde jste ke své schopnosti přišla, to opravdu nechápu."

Susan se upřímně rozesmála. "Tak vy už jste se setkal s mou matkou? Stará běhna.

Prodala prý svůj příběh novinám a nahrabala si." Pokrčila rameny. "Nic jiného jsem ani nečekala, já jí to přeju. Ale abych odpověděla na vaši otázku: Dělala jsem při výchově přesný opak toho, co dělala ona."

"Nemyslím, že by vaše děti taky někoho chtěly vraždit."

Susan zbledla a zavrtěla hlavou. "Já taky ne, Coline. Já taky ne."

Vstala. Rozhovor pro ni skončil.

"Jen se na ni podívej! Ona si fakt myslí, zeje něco extra."

Susan neodpověděla, ale při pohledu na Matty, která držela v ruce jeden ze svých nástrojů k provádění manikúry, byla ve střehu. Sledovala, jak Rhianna vybírá peníze nebo zboží pro Matty od každé ženy, která si přišla pro profesionální radu odsouzené vražedkyně.

Susan viděla tváře žen plné nadějí. Jejich starosti se částečně rozplývaly.

Usoudila, že jestli je Matty podvádí, nezbývá, než jí popřát hodně štěstí.

Susan se posunula co nejblíže ke stolu, aby lépe slyšela.

To, co Matty říkala mladé černé prostitutce, dávalo smysl, a předčilo i Susanin odhad. Pokud se nesnažila někoho okrást, pak s tím Susan nemohla než souhlasit.

Navíc to nebylo v rozporu s vězeňským systémem. Užasla, co někteří lidé dokáží udělat pro cigaretu s filtrem nebo pro tyčinku Mars, aby jimi mohli zaplatit Matildin honorář.

Najednou se z rádia ozval hlas Lionela Richieho to si jedno z děvčat pustilo svou oblíbenou píseň na plné pecky. Tančilo a zpívalo: Hello, is it mé youre lookingfor?, ale dozorkyně stáhla zvuk

316

a jedna z agresivnějších lesbiček vykřikla: "Ne, to sakra ne, ty ošklivá kurvo!"

Všechny se zasmály, ale děvče si pro sebe zpívalo dál.

Susan s úšklebkem poslouchala Mattyiny rady.

"Ty jsi tady za rvačku a vyhrožování, že?"

Děvče přikývlo. "A za těžké ublížení na zdraví."

"Tak řekni svému právníkovi, aby uzavřel obchod. Pověz mu, že těžké ublížení na zdraví přiznáváš, ale ostatní obvinění ať vyvrátí. Přiznáš vinu na základě polehčujících okolností. Řekneš, že jsi byla pod vlivem drog a nemělas jednání zcela pod kontrolou. Budeš za chvíli venku. Kvůli předchozím záznamům stejně nějaký trest schytáš. Takhle si ho ale zkrátíš a zpříjemníš si vězení."

Děvče se usmálo."Dík, Matty. Udělám to."

Susan sledovala, jak šťastně děvče odhopsalo. Věděla, že pro mnohé bylo nejhorší zjistit, co se stane. Potřebovaly se na to připravit. Když věděly, oč jde, mohly se s tím lépe vyrovnat.

Susan si užívala výsady, že je ve vyšetřovací vazbě, protože se projednávalo její takzvané odvolání, i když s ním vlastně souhlasila jen proto, aby se dostala blíž k dětem. Chtěla být co nejblíže Londýnu. Vídala děti jen zřídka když si sociální pracovníci našli čas a přivezli je. I pro děti to byla dlouhá cesta, vězení v Durhamu nepatřilo k právě nejpřístupnějším místům v zemi. A taky ne k nejpohodlnějším.

Nejlépe jí vyhovovalo nedaleké Cookham Wood, kde navíc nebyla tak tvrdá Stránka 143

Martina Cole - Dvě ženy

bezpečnostní opatření. Tam se děti mohly proběhnout a trochu se pobavit.

Celé odpoledne pozorovala, jak ženy chodí za Matty, která jim poskytovala rady.

Susan poslouchala a zjistila, že většina rad měla smysl. Pak se přiblížilo mladé děvče s dlouhými blonďatými vlasy a s očima posazenýma daleko od sebe, ale Rhianna jí zastoupila cestu.

Děvče zvedlo dvě cigarety. Matty zavrtěla hlavou a ušklíbla se.

"Jdi do prdele, pro tebe tu nic nemáme," řekla Rhianna tvrdě. Jedna z žen za stolem vztekle vyskočila a dozorkyně rychle přiběhla, protože měla strach, aby se nerozpoutala rvačka.

317

"Napiš svýmu příteli a zeptej se na radu jeho, ty čubko. On ti přece pomohl to dítě zabít, ne?" vybuchla opět Rhianna.

Děvče svěsilo hlavu.

"Ona mu pořád píše," křikla jedna z žen. "Zapíchl jejího synka, spálil ho a mučil, ale pořád mu píše milostné dopisy, viď, zlato?"

Ženským klesla nálada, protože si vzpomněly na vlastní děti, o které se teď museli starat příbuzní nebo stát. Na děti, které bezvýhradně milovaly a od nichž byly odloučeny. Mnohé ženy tady byly právě kvůli dětem. Prostitutky, kapsářky a podvodnice se často snažily nakrmit a obléct své potomky, a to jediným způsobem, jakým to dovedly. Měly muže, kteří nedělali nic. Zpravidla své ženy oplodnili a pak odešli k další ženě, k dalšímu dítěti a pak zase dál.

Když se ve věznici objevil někdo jako Caroline Hartová, nenáviděly ji z celého srdce, protože zabila dítě, nejvzácnější poklad. Možná se přely, bily, kopaly, ale žádná z nich by neublížila svému dítěti.

Dozorkyně odvedla děvče od vchodu do kulturní místnosti. Snažila se uklidnit situaci dřív, než se jí vymkne z rukou. Tohle děvče mělo být v izolaci, ale z nějakého důvodu je tam nedali, proto bylo třeba dávat dobrý pozor, aby ženské nechtěly převzít zákon do svých rukou. Ve věznicích se podobné věci stávaly často.

Napětí v místností povolilo a Marty si začala sklízet své propriety. Rhianna jí později odevzdá podíl a Matty, která kromě jointu nekouřila, rozprodá věci ostatním ženám. Rhiana vybírala také sázky.

Susan vše tiše pozorovala. Věděla, že Rhianna ji sleduje stejně jako ona ji.

Pravděpodobně měla strach, že se Susan pokusí převzít moc. Ta však neměla zájem.

Usoudila, že to Rhianně bude muset při vhodné příležitosti říct.

Do té doby se však musela chovat tvrdě, postarat se o sebe. Nějaká šílená vysoká černoška ji nijak netrápila.

Ubalila si další cigaretu a uvažovala, jak se asi mají dětí. Těšila se, až uvidí jejich tvářičky rozjasněné štěstím a radostí, že můžou být na chvíli u ní.

Setřásla depresivní pomyšlení, že setkání s nimi je závislé jen na vůli cizích lidí, a znovu musela samu sebe přesvědčovat, že je nutné se s tímto faktem smířit.

318

Slíbila si, že jednoho dne tohle všechno skončí. Opravdu. Odsedím si svoje a zaplatím cenu za to, že jsem Barryho Dalstona pustila do svého života, přemýšlela.

Wendy nalila sobě i Roselle kávu. Rosella dojatě pozorovala, jak je děvče šťastné, že může jít navštívit matku. V posledních dvou letech se dívka velmi změnila.

Té noci, kdy ji Rosella vyzvedla, byla Wendy v hrozném stavu. Třásla se strachy jako osika. Připomínala mladou gazelu chycenou do pasti. Rosella se představila jako přítelkyně její matky a vysvětlila dívce, že ji Susan poprosila o laskavost: má si vzít Wendy k sobě, dokud se všechno nevyřeší.

Pro Rosellu bylo šokující a smutné poznání, proč Susan svého manžela zabila.

Bylo evidentní, co se stalo. Rosella se pak divila sama sobě, jak mohla na Barrym vůbec něco vidět. Jak si namlouvala, že se tehdy choval jinak. Wendy byla jeho vlastní krev, a on se jí zmocnil, jako by nebyla nic, zacházel s ní hůř než s placenou prostitutkou, přemítala. Rosella odhalila pravou příčinu jeho smrti z dívčiny chůze, z jejích podlitin rozsetých po celém těle i z jejího krvácení.

Té noci se do Rosellina srdce vplížila silná nenávist k Barrymu. V té chvíli si přála být u toho, když ho Susan ubíjela kladivem, chtěla mít v rukou další kladivo a pňdat mu pár ran i za sebe.

Pochopila, proč Susan nechce mluvit o tom, co se té noci i během jejího manželského života v jejich domě dělo. Chránila svou dceru i sebe. Proč by lidé měli vědět, že člověk s nevyléčitelnou pohlavní chorobou krátce před smrtí znásilnil svou mladičkou dceru? Děvče by muselo žít celý život s tím, že o tom Stránka 144

Martina Cole - Dvě ženy

všichni vědí. A to si nezasloužilo.

Rosella se cítila za to, co se stalo, částečně zodpovědná. Kdybych Barryho tak neodkopla., uvažovala. Určitě trpěl. Ale jak mohl dopustit, aby si tolik vytrpělo i jeho vlastní dítě?

Vzala si od Wendy kávu. Usmály se na sebe. Nikdy se nebavily o tom, co se té noci vlastně seběhlo, a Rosella na Wendy nechtěla naléhat. Její domov se stal pro Wendy útočištěm před každým, kdo se o matčině činu dozvěděl. Před lidmi, kteří se na ni dívali jako na dceru vražedkyně, jež chladnokrevně zabila svého manžela, aniž

319

l

přitom pomyslela na čtyři děti, které zůstaly bez otce i bez matky. Jako na dceru ženy, která si spokojeně žila z manželových příjmů získaných nemorální cestou a která přijala i jeho způsob života.

Barryho v očích veřejnosti vymalovali jako rošťáka k pomilování, závislého na drogách a alkoholu, a tudíž ne zcela zodpovědného za své činy.

Obvyklou výmluvou na všechno byl fakt, že to byl chlap. A chlapi se podle názoru převážné části veřejnosti mohou projevovat násilnicky, protože to prý mají v povaze. Ženám se však této výsady nedostávalo. Když se násilnicky projevila žena, odsoudili ji jako nemorální. V očích všech za všechno mohla Susan, protože u soudního přelíčení řekla jen to, že by ho zabila zas.

Noviny se tohoto prohlášení chopily a udělaly ze Susan lidskou zrůdu.

Rosella nechápala, jak mohou být lidé tak nespravedliví. Proč Susan nepromluví o tom, jaký život vedla ve skutečnosti? napadlo ji. Proč neřekne, že není jen nějakou holkou kriminálníka, která se po noci strávené v hospodě vrátila domů a v opilosti se prostě rozhodla zabít manžela?

Správně už měla být doma a starat se o své děti, které byly tím jediným, co kdy v životě chtěla.

Wendy nakrájela višňový koláč na úzké plátky. Opatrně položila jeden dílek na talíř a podala ho Roselle s malým ubrouskem. Rosella jej od ní přijala a potlačila úsměv. Uvědomila si, že chudinka Wendy si myslí, jak předpisově zvládá stolování.

"Půjdeš se podívat za mámou, když je teďblíž?" zeptalo se děvče.

Rosella zavrtěla hlavou. "Nemůžu. Abych řekla pravdu, nemůžu se smířit s tím, že tam Susan vůbec je."

Wendy přikývla a v její krásné tváři se zračilo tolik bolesti, že se Rosella málem rozplakala.

Wendy se celým srdcem ztotožnila s módou osmdesátých let a Rosella ji v tom podporovala. Ačkoliv finančně vypomáhala i ostatním dětem, nevídala je často.

Jen tu a tam je jménem Susan navštívila, aby zkontrolovala, zda se o ně pěstouni opravdu starají.

Přestože se lidé podivovali přátelství mezi majitelkou nočního klubu a vražedkyní, nikdo se na nic neptal. Rosella věděla, že díky autu, hezkému oblečení i pečlivě modulované řeči působí důvěryhodně. Udržovala také těsné kontakty s Doreen. Obě dělaly, co mohly.

Když však Susan poprosila Rosellu, aby si k sobě vzala i další děti, odmítla.

Susan na ni dál nenaléhala. Wendy se však na Rosellu mohla kdykoliv obrátit.

Susan měla největší starost právě o Wendy. Rosella tušila proč. Zdálo se, že děvče prožilo trauma, které podle všeobecného mínění způsobil matčin násilnicky čin. Ti, kteří tušili, že v tom bylo něco jiného, svorně mlčeli.

"Už se opravdu těším, až ji uvidím, Rosello. Moc mi chybí. Někdy v noci přemýšlím o maličkostech, které pro nás dělala. Vzpomínám na dobu, když byla o hladu, jen abychom měly my, děti, co jíst. Jak u nás seděla, když jsme jako malí bývali nemocní. Jak nás povzbuzovala, když jsme se cítili mizerně. Vzpomínám si, jak jsme si jednou v létě udělali piknik na zahradě. Byl tak bujarý, že si všichni sousedi mysleli, že jsme se zbláznili. Chovali jsme se jako královská rodina. Měli jsme sendviče a koláče pana Kiplinga. Byla tam tehdy hrozná prcá."

Wendy se usmála a při vzpomínce na ten den se jí zamlžily oči. Tenkrát bylo venku horko a děti hrály v uličce kriket.

"Pak přišel domů táta a jako vždycky všechno zkazil." Zavrtěla hlavou.

"Tehdy ji zase zmlátil. Všichni jsme jako vždycky utekli k Doreen. I tam jsme slyšeli, jak na ni řve a surověji bije."

Znovu se odmlčela, ponořená do svých myšlenek. "Doufám, že mě v pátek vyslechne.

Jestli to neudělá, nevím, co si počneme," dodala.

Rosella pokrčila rameny. "Tvoje matka má po všechno dobrý důvod. Na to nikdy nezapomínej."

Stránka 145

Martina Cole - Dvě ženy

Wendy se usmála, ale tak smutně, že ji Rosella toužila obejmout.

"Na to nikdy nezapomenu," řekla dívka. "Nikdy nezapomenu, co pro mě udělala.

Nikdy. A jednou jí to oplatím."

Rosella se napila kávy a přikývla. "To víš, že ano, zlatíčko. To víš, že ano."

320

321

Susan si právě nalévala do hrnku teplou vodu, když k ní zamířila Rhianna. Na tohle setkání byla Susan připravena, spíš se divila, že k němu nedošlo už dřív.

Rhianně trvalo celé tři dny, než se přišla zeptat, jak se věci mají.

Teď, když k tomu konečně došlo, Susan znervózněla. Navzdory své pověsti nepatřila k žádným drsňákům. Musela se tak ovšem tvářit, aby ji ostatní ženy nevyužívaly k dosažení svých záměrů.

Od prvních dnů ve vězení poznávala, že to, co se stalo Barrymu, všechny děsilo.

Ženy nechtěly, aby se jim stalo totéž, takže se k Susan chovaly uctivě.

Projevovaly jí úctu, protože si myslely, že ji vyžaduje. Ta však netoužila po ničem jiném než v klidu si odpykat trest.

Doufala, že až tohle vy svědí Rhianně, nechá ji černoška na pokoji.

Rhianna měla vlasy spletené do stovek úzkých copánků, díky nimž vypadala mladší a něžnější, než ve skutečnosti byla. Nabrala si do hrnku horkou vodu stejně jako Susan a vybafla:

"Tak jak je to s tebou, Dalstonová? Co chceš?"

Susan se jí podívala do očí a v duchu doufala, že zběsilý tlukot jejího srdce a roztřesené ruce neprozradí, jaký má ve skutečnosti strach.

Ležérně pohodila rameny. "Chci si tu jen v klidu počkat na výsledek odvolání,"

řekla s předstíranou lhostejností. "Nemám zájem o nic z toho, co sis tu vydobyla ty. Nemám v úmyslu ti přebírat kšefty ani ti dělat nějaké problémy. Ale nebudu tady za pitomce. Nenechám se ponižovat ani nikým využívat. Chci si to tu zkrátka odsedět a dost."

Rhianna, která napůl očekávala rvačku, se uklidnila. Susaniny masité a mohutné paže jí naháněly strach. Pouhé pomyšlení na to, co jimi provedla, v ní vyvolávalo obavy.

"Co tím chceš říct?" zeptala se.

Susan si zhluboka povzdechla. "Chci říct, že máš v klidu pokračovat ve svých kšeftech. My dvě bychom mohly být buď kámošky, nebo nepřátelé. Nemám zájem se nějak zaplést do tvých obchodů. Jinými slovy: Nech mě na pokoji, a já nechám na pokoji tebe."

322

Rhianna stále nemohla uvěřit tomu, jaké má štěstí. "Ty fakt nic nechceš?"

ujišťovala se.

Susan zavrtěla hlavou. "Jen sakra trochu klidu, jestli to je v téhle díře možný."

Rhianna se zasmála. "Klid mít budeš, to buď bez obav. A jestli ti můžu nějak pomoct, dej mi vědět. Jestli budeš chtít něco, co se dá sehnat, tak ti to seženu, souhlasíš?"

Napřáhla ruku s pečlivě namalovanými fialovými nehty a Susan ji přátelsky stiskla.

"Dobrá, Rhianno," řekla. "Hodily by se mi nějaký cigára."

Usmála se. "Máš je mít. Poprvé zdarma jako dárek. Pak za obvyklou cenu."

Susan se zasmála a obě ženy si oddechly.

, Jestli chceš, stav se do mé cely na kafe," nabídla Rhianna.

Susan nabízené přátelství potěšilo., Je to normální cela s normálními věcmi?"

zeptala se ještě.

Rhianna se zachechtala. "Marty už ti leze na nervy? Poslyš, dej na moji radu: Je mnohem mazanější, než vypadá. Nenech se splíst tím, že se chová jako bůhvíjak křehká ženská, je to mozkovna na vysokých podpatcích. Rozumíš?"

Susan se usmála. "To už jsem vypozorovala, ale pěkně mě vytáčí."

"Nechceš si trochu zalaškovat s nějakou holkou? Zařídím ti to. Zapomeneš na starostí," navrhla Rhianna.

Susan zavrtěla hlavou. "Poslyš, Rhianno, na lesbické laškování jsem nikdy nebyla. Vlastně jsem nikdy nebyla ani na chlapy."

Černoška se zasmála a ukázala neobyčejně bílé zuby. "Venku mě lehčí sex taky nezajímá, ale tady je to fajn. Trochu společnosti, trochu špásu. Trochu něžnějšího sexu. Ukrátíš si tím chvíli, víš?"

,J3ík za nabídku, ale tohle vynechám," řekla Susan.

Stránka 146

Martina Cole - Dvě ženy

Obě se navzájem důkladně změřily pohledem. "Máš dost špatnou pověst. Neslyšela jsem o tobě nic hezkýho," řekla Rhianna.

Susan v jejím hlase vycítila překvapení. "No, abych řekla pravdu, o tobě bych mohla říct to stejný. Možná se na to kafe přece jen stavím."

Vydaly se do Rhianniny cely, která byla stejně jako Susanina ve čtvrtém patře.

Když kráčely po kovových schodech, všimly si jich 323

ostatní vězeňkyně a bedlivě je sledovaly. Ty, které vsadily na rvačku, posmutněly, ale všechny byly rády, že ty dvě mají první konfrontaci za sebou.

Teprve v Rhiannině cele si Susan konečně oddechla. Zatímco Rhianna chystala kávu, prohlížela si Sue fotky Roberta Redforda a skupiny Spandau Ballet.

Povzdechla si. Tohle pro ni byla normální cela se spoustou pašovaného zboží a nepořádkem podobným jejímu. Cítila, že konečně našla spřízněnou duši.

Z malého rádia se linuly rockové písně a reggae. Všude se válela poházená líčidla a levné zvlhčovací krémy. Vypadalo to tam jako v pokoji mladé dívky a ve vzduchu se mísily vůně mýdla, kouře a potu.

Susan se tam cítila dobře. Po třech dnech strávených s klasickou hudbou a mezi obrazy Moneta si tady připadala jako doma.

Nejdůležitější však bylo, že se zbavila své největší obavy. Konečně se jí ulevilo. Teď si můžu v klidu odsedět další dny svého trestu, uvažovala. Pak budu moct jít domů, konečně domů. Všechny dluhy budou splaceny.

Beze zbytku.

Kapitola

22

June, už mírně opilá, otevřela dveře s úsměvem od ucha k uchu.

"Mohu vám nějak pomoct, zlato?" řekla družným přiopilým hlasem.

Colin se přívětivě usmál., Jsem tady kvůli vaší dceři Susan."

Pozvedla si povadlá ňadra a znovu se usmála. "Vy jste od novin?" zeptala se s nadějí v hlase. Colina rozesmutnilo, s jakou lehkostí dokáže těžit ze situace, v níž se ocitla její dcera.

"Jsem její právní zástupce," odtušil Colin. "Potřebuji s vámi mluvit. Pozvete mě na chvíli dál?" V tom okamžiku se zevnitř ozval chraptivý mužský hlas:, June, mohla bys sakra zavřít ty dveře?"

Colin využil příležitosti a překročil práh.

Vybavení bytu ho šokovalo. Zvenčí se byt jevil jako typicky městský: se špinavým balkonem, s rozházeným smetím a prostoupený pachem moči. Uvnitř to však vypadalo naprosto jinak. Stěny byly natřeny nabilo, nechyběla bílá kožená sedací souprava ani skleněné stoly. Celkový dojem umocňoval tmavě hnědý huňatý koberec a čokoládově hnědé sametové záclony. Při nákupu zařízení se evidentně nešetřilo.

Colin si však všiml, že koberec by potřeboval vyčistit nebo alespoň zbavit prachu.

Joey seděl v obývacím pokoji před velikou televizní obrazovkou a videosoupravou.

Colin přesně věděl, kde vzali peníze na takové zařízení.

June si všimla mladíkova obdivného výrazu, a zapýřila se. "Hezký, vidte? Hrozně ráda se dívám, jak se lidi tváří, když sem vkročí. Všechen nábytek do pokoje jsme koupili přímo na výstavě. Prostě

324

325

jsem přišla do obchodu a všechno tam naráz nakoupila, dokonce i obrázky na stěny," řekla hrdým hlasem.

"Stejný pokoj jsem kdysi viděla v časopise. Tak co ta káča provedla tentokrát?"

Postřehl v jejím hlase podráždění a podivil se, jak se může matka stavět tak necitelně ke svému vlastnímu dítěti. Získal tak představu o Susanině výchově a byl poděšený a fascinovaný zároveň.

"Vy se na mě nepamatujete?" zeptal se.

June zavrtěla hlavou.

"Před nedávném jsem vás navštívil kvůli dětem."

Úsměv jí povadl. "Už si na vás vzpomínám vy jste ten rozedraný parchant v riflích."

Colin se jejímu popisu zasmál.

"Tak proto jste se vrátil? Abyste mě zas obtěžoval? Nechci žádné dítě. Měla na ně myslet, když vytloukala kladivem ze svýho starýho duši," opáčila June.

Já si myslím, paní McNamarová, že přesně na ně v té chvíli myslela, vy ne?"

Stránka 147

Martina Cole - Dvě ženy

odporoval Colin.

Joey odvrátil pohled od obrazovky a zařval: "Vyžeň toho patrona odsud, než mu dám jednu pravačkou. Už mám po krk té žáby i celého toho povyku, který způsobila. Ostuda a ponížení nás hluboko zasáhly, kámo. Setsakra hluboko."

Colin se podíval na podsaditého muže ve značkové teplákové soupravě a na jeho vlasy vylepšené nepříliš vydařenou trvalou.

"Vaše dcera byla pravidelně bita, pane McNamaro, manžel ji surově zneužíval a vybíjel si na ní zlost. Myslím, že ona si těch pravaček užila až dost, vy ne?"

Colin se v duchu bál. Věděl, že Joey McNamara je stejně surový zloděj, jako byl jeho zeť. Věděl i to, že Joey vydělal spoustu peněz na prodeji historek z dceřina života. Vylíčil ji jako surovou ženskou, která chtěla za každou cenu dosáhnout svého. Když šlo o peníze, neměl tento povedený pár žádné zábrany. Oba neviděli nic než vlastní zabezpečení.

Joey vstal. Colin si teprve teď uvědomil, jakého má před sebou hromotluka.

"Měl bych vás varovat, pane McNamaro jsem právník, a pokud na mě vztáhnete ruku, nebudu mít jinou možnost, než na vás zavolat policii."

Joey se podíval na svou ženu a June vyvedla mladého muže z místnosti.

"Nevytáčejte ho, hned vybuchne, chlapče. Věřte mi, že to, co se přihodilo se Susan, se na nás podepsalo."

Poznal, že mu June lže, viděl jí to na očích. Věděl, že lidé jako oni mají z právníků strach. Nebáli se policie, ale právníků. Lidé v oblecích jim naháněli hrůzu. Souviselo to s jejich společenským postavením. Lidé v oblecích vlastnili domy a platili daně. Lidé jako McNamarovi jim nerozuměli a nikdy se o to ani nesnažili.

U dveří se Colin znovu pokusil navázat s June rozhovor.

"Poslyšte, Susan hrozí nebezpečí, že o své děti přijde," řekl. Jde především o Rosii její pěstouni se pokusí o adopci. Možná jim ji povolí."

June se usmála."Doufám, že to udělají, a holka dostane šanci na slušný život.

Rozhodně bude mít větší šance než u té zatracené vražedkyně."

Colin se jí podíval do očí. "Vy to opravdu myslíte vážně, že? Vy nechápete, že mateřská láska skutečná mateřská láska je pro dítě to nejdůležitější, co může mít? Je důležitější než peníze a cokoliv jiného.

Přišel jsem dnes k vám, abych apeloval na vaši slušnější stránku, na vaše mateřské cítění. Jenže jen jsem promarnil čas, že? Vydělali jste na své dceři tolik peněz, a svým vnoučatům jste nekoupili ani sáček bonbonů. Je mi z vás zle, opravdu zle. Ať už Susan udělala cokoliv, paní McNamarová, její děti ji zbožňují. Předpokládám, že vy něco podobného o těch svých říct nemůžete."

June otevřela dveře a doslova ho vyhodila ze svého domu. Žena, která šla podél balkonu, se zastavila a se zájmem je sledovala. June na ni začala křičet: "Už ses sakra podívala? Chceš fotku na památku?"

Přibouchla dveře Colinovi před nosem, a ačkoliv se cítil trapně, byl rád, že se svými posledními slovy trefil do černého. Cestou k autu zaslechl něčí hlas:

"Hej, pane!" Otočil se a uviděl proti sobě 326

327

kráčet Debbii. "Viděla jsem, že vás máma právě vyrazila. Jste tady kvůli Susan?"

Přikývl.

"Jsem její sestra Deborah. Jak se má?"

Povzdechl si. "Abych řekl pravdu, nijak dobře. Fotky v novinách vám spravedlnost nepřinesou."

Debbie se usmála. "Já jsem na fotkách nikdy nevypadala dobře, dokonce ani na svatebních. Patřím k lidem, kteří vypadají tlustší než jsou, chápete?"

Usmál se a jako by pookřál.

"Jak se mají děti?" zeptala se Deb.

Pokrčil rameny. "Nic moc. Strašně jim chybí matka."

Debbie si povzdechla. "To určitě ano. Sue byla skvělá matka. Byly to hodné děti.

Všechny."

"Pořád to jsou hodné děti. Proč je nechodíte navštěvovat, abyste viděla sama, jak se mají?" zeptal se.

Zavrtěla hlavou. "Můj Jamesie by s tím nesouhlasil. Chce, abych se od nich držela dál. Jen mě to zajímalo, nic víc. Jen jsem byla zvědavá."

Poznal, že Debbie lže, a podivoval se, jak se mohla rodina tak rozdělit.

"Musí ten váš Jamesie vědět o všem, co děláte?" ptal se podrážděně. , Jsem si jist, že vás děti rády uvidí. Potřebují vidět někoho, koho znají. Obzvlášť ty Stránka 148

Martina Cole - Dvě ženy

mladší."

Viděl jí na očích, jak je zmatená. Poznal, že by je viděla ráda.

"Vy přece víte, kde jsou, že? Nikdo vám nemůže bránit, abyste se stavila, když půjdete kolem, ne?"

Nechal otázku otevřenou a doufal, že pochopí.

"Co tedy pro Susan děláte?" zajímala se Deb.

"Snažím seji přimět, aby souhlasila s odvoláním. Přestože se odvolala, zdá se, že nemá zájem si pomoct."

Debbie se usmála. "Ona jen chtěla pryč z Durhamu, znám svou sestru. Využila odvolání k tomu, aby se na nějakou dobu dostala blíž k dětem. Musí to pro ni být tortura, znamenaly pro ni všechno."

Slyšel v jejím hlase závist.

"Vy nemáte děti?"

328

Debbie pohodila nenucené rameny. "Ne, ale můj starej děti má."

Colin zaregistroval v její odpovědi bolest. Nevěděl, co na to říct.

"Dětí vaší sestry jsou svým způsobem bez matky, jsem si jist, že by tetičku velmi uvítaly. Známou tvář, někoho, koho znají. Přemýšlejte o tom," zakončil rozhovor.

Debbie se k jeho návrhu nevyjádřila. "Pozdravujte ode mě Sue, ano?" požádala Colina. "Řekněte jí, že brzy napíšu."

Přikývl a sledoval, jak klopýtá na jehlových podpatcích, jak pod nemoderní minisukní ukazuje krátké tlusté nohy, podíval se i na její odbarvené vlasy.

Colin se podivoval nad rodinou, jejíž členové mezi sebou bojovali. Rivalita je prý v rodinách běžná, a obzvlášť v East Endu, napadlo ho. Trvalo mu dlouho, než si to uvědomil. Nebylo to pro něho nijak snadné. Ať se v rodinách stane cokoliv, děti mají zůstat prioritou, řekl si v duchu.

Cestou k autu začal klít. Za dvě minuty mu někdo stačil rozbít boční okénko a ukrást rádio.

"Do prdele!" ulevil si.

Byla to poslední kapka, která dovršila jeho vskutku mizerný den.

Susan byla celá bez sebe. Byl pátek a měly přijít na návštěvu všechny čtyři děti. Probudila se v pět ráno. Skoro celou noc probděla. Byla to druhá návštěva od doby, co byla v Holloway, a nemohla se jich dočkat.

Marty se usmála, když viděla, jak si po sobě stele. Poslední dobou si Susan začala stlát postel, protože ji to ušetřilo mnohých mrzutostí. Matty přestala lamentovat nad stísněnými prostorami a nepořádkem.

"Víš, když to uděláš hned, jakmile vstaneš, je to prostě hotové, a máš klid,"

nechala se slyšet.

Susan se zasmála a dobrou náladou nakazila i Matty, která ji už pěkně rozčilovala. Její neustálé uklízení Susan vytáčelo tak, že měla chuť ječet.

Musela však přiznat, že udržováním pořádku se život opravdu usnadnil.

"Dneska mě přijde navštívit právnická Geraldina by se ti líbila. Je schopná a je to i fajn člověk. A to je u právníků vzácné, to mi věř. Většina z nich se na nás dívá spatra," afektovaně protahovala hlásky Matty.

329

Susan přikývla. "No, ty jsi na právníky expertka. Obzvlášť na jejich vraždění."

Zasmála se vlastnímu vtipu a pak se omluvila. "Jen jsem si dělala legraci, Matty. Víš, že jsem to tak nemyslela."

Matty se slzami v očích smutně řekla: "Já na rozdíl od tebe, Susan, lituju, že jsem to udělala. Neměla jsem na vybranou."

Susan si povzdechla a položila masitou ruku na Mattyino štíhlé rameno. "Já vím, zlato. Jsme na jedné lodi, takže jestli to někdo chápe, pak jsem to já."

Odsuzovala se za to, že Matty neustále posílala do háje, ale podle ní si ta ženská o nic jiného nekoledovala. Příliš rozumovala a celou svou bytostí patřila do střední společenské vrstvy. Ve vězení ovšem seděla spousta trestankyň, které se mohly pochlubit dobrou mluvou a dokonalou výslovností, obvykle šlo o defraudantky a zlodějky.

Matty se brzy dostane ven na odvolání její čin klasifikovali jako zabití v sebeobraně, uvědomila si Susan.

Stejný postup chtěl uplatnit i Susanin právník.

Susan však netoužila po tom, aby se jejím případem někdo zabýval příliš podrobně. Musela chránit své děti. Obzvlášť Wendy. Bylo samo o sobě dost zlé, že ji znásilnil vlastní otec, Susan Dalstonová nechtěla nedopustit, aby tato informace pronikla na veřejnost. Moje děvče by s tímto stigmatem muselo žít po celý život, uvědomovala si. Susan se proto rozhodla raději vytrpět svůj trest.

Stránka 149

Martina Cole - Dvě ženy

Některé věci se podle ní prostě měly nechat být.

"Upravíš mě dneska, Matty? Abych pro děti vypadala trochu slušně?" zeptala se Susan.

.Jistěže, Susan. Vím, že se mi směješ, ale necítíš se lip, když vypadáš lip?"

odpověděla spoluvězeňkyně.

Susan si prohrábla rozcuchané vlasy a zazubila se.

"Jen když mě uděláš tak pěknou jako minule. Malý Barry mi řekl, že vypadám moc hezky. Řekl, že vypadám jako královna a sociální pracovnice si nejspíš myslela, že měl na mysli královnu z karet."

Matty se zasmála. "Jsi nenapravitelná."

"Když to říkáš ty. Zní to hezky, i když nevím, co to znamená."

"Běž si dát sprchu a já tě pak upravím, i když sama nevím, proč se s tebou vůbec obtěžuji. Jakmile návštěva odejde, celou mou těžkou práci zase zničíš."

Susan zamrkala. "To proto, že ta vysoká dozorkyně lesbička si se mnou chce pořád povídat. Jiný důvod nemám."

Cestou z cely každému vesele rozdávala pozdravy. Nikdo a nic ji nemohlo sundat z obláčku, na němž plula. Zanedlouho měly přijít její děti Susan Dalstonová byla nejšťastnější ženou v Anglii.

Malý Barry jí vběhl přímo do náručí. Přinesl s sebou svou kresbu, na níž byla zpodobená ve vězeňské uniformě a měla úsměv od ucha k uchu. Kolem ní byly všechny jeho sestry a slunce na obloze zářilo. Táta se na obrázku jako obvykle vznášel do nebe. Bylo to vůbec poprvé, kdy Susan synovy představy nebolely.

Jejímu chlapci bylo devět a evidentně si to v hlavě srovnal tak, jak nejlépe dovedl.

Celý rok strávila ve vyšetřovací vazbě a další rok ve vězení. Pro matku to byla dlouhá doba a pro její děti ještě delší. Děti se však dokázaly ze všeho brzy vzpamatovat a Barry se s tím vyrovnal ze všech nejlépe.

Rosie seděla na klíně sociální pracovnice a obezřetně svou matku pozorovala. V

tomto střeženém prostředí se děvčátko jen stěží mohlo projevit přirozeně. Wendy vzala holčičku do náruče a povídala si s ní, aby ji uklidnila.

Susan se podívala na Wendy z profilu dívenka se tolik podobala otci i matce zároveň. Uvažovala, jak mohla porodit tak krásné děti. Barry měl pouze hezký zevnějšek, uvnitř byl prohnilý skrz naskrz. Modlila se, aby to po něm žádné z jejích dětí nezdědilo.

"Babička Kate tě pozdravuje, ale už tu cestu nezvládne, mami," řekla Wendy.

Susan přikývla a zasmála se, když Alana začala malého Barryho honit kolem dokola. Nějak tím prolomila ledy.

"Je už jí lip?" zeptala se Susan.

Wendy zavrtěla hlavou. Tmavé vlnité vlasy jí padaly do tváře.

"Má špatné srdíčko, mami. Bůh jí žehnej, ale není téměř schopná pohybu."

330

331

Kate po Barryho smrti prodělala silný infarkt. Susan za to cítila zodpovědnost, přestože se její tchyně stále snažila získat děti do svého opatrovnictví a necítila k Susan žádnou zášť.

Byla vlastně jediným člověkem, který otevřeně stál na Susanině straně.

Susan si o Kate dělala starost a strachovala se i o Ivy.

Ivy se přes všechny své chyby snažila stát při vnučce, ale June a Joey jí jakýkoliv kontakt s ní znemožnili. Jako by na ně Ivy vrhala špatné světlo.

Odhalovala, že zřejmě nemají pravdu.

Ačkoliv lidé Joeyem i June opovrhovali, nedávali to najevo. Ivy přestala o Susan diskutovat, což pro ni nebylo jednoduché. Při předávání zpráv a získávání informací se spoléhala na Doreen.

Doreen policii v noc vraždy lhala. Řekla jim, že Wendy nebyla doma. Totéž vypověděli i ostatní, aby Wendy měla od policie pokoj. Susan byla jí i Kate za tuto lež nesmírně vděčná.

Dokonce i menší děti odpřisáhly, že Wendy nebyla doma, a časem své lži opravdu uvěřily.

Doreen jí psala každý týden a vždycky se snažila Susan nějak rozveselit, ačkoli ji nikdy nenavštívila. Chodívala však za Kate, aby se ujistila, že je o starší ženu postaráno. Kate byla příliš nemocná, než aby se mohla zúčastnit soudního líčení, ale zůstaly se snachou v písemném kontaktu a Susan její dopisy poskytovaly útěchu. Často se divila, jak se její tchyně mohla domyslet, co se té noci stalo. Nikdy se však o tom spolu nebavily.

Stránka 150

Martina Cole - Dvě ženy

Pohladila Rosiinu malou baculatou nožku a dítě se na ni usmálo, až Susan poskočilo srdce.

"Pozdravuje tě Rosella a říkala, že ti napíše. Ten Colin působí jako milý chlapík, mami. Měla bys ho poslechnout. A dostat se odsud."

Susan odmítavě mávla rukou.

"Už jsme to probíraly, zlato. V žádném případě nemíním nic dělat. Už je to za námi, ano? Nechme to tak, jak to je. Mám se dobře a vše, co se té noci stalo, je zapomenuto. Posloucháš mě?"

Wendy smutně přikývla. "Cítím se zodpovědná za to, že jsi tady, mami. Děti tě potřebují."

Susan ji přerušila. "Děti jsou v pořádku a mě tady nemůžou držet navždy. Přestaň už si dělat starosti. Měla bych si je dělat já. Tobě se snad nezdám v pořádku?"

Wendy jí neodpověděla. Namísto toho postavila Rosii na zem, vstala a rozhlédla se po místnosti. Susan ji pozorovala. Wendy jí dělala největší starosti. Byla až příliš štíhlá, i přes své vyvinuté poprsí. Občas na ní bylo vidět, zeji něco trápí.

Wendyina tvář postrádala výraz a Susan poznala, že myslí na to, co se tehdy stalo. Její dcera si za onu událost znovu a znovu dávala vinu. Bez ohledu na to, kolikrát jí Susan opakovala, že na celé události nezáleží, věděla, že Wendy jí nikdy neuvěří.

Dokud nebude opravdu po všem a já se nevrátím domů ke své rodině, dodávala v duchu Susan.

Pak Rosie natáhla k Susan ruce. Tvářila se přitom jako cheshirská kočka. Susan ji zvedla, přivinula k sobě a v duchu přesvědčovala samu sebe, že bude všechno v pořádku. Když jí Alana a malý Barry začali vyprávět o svém domově v Essexu, přestalo ji bolestně svírat u srdce.

Jsou to dobré děti, vyrovnají se s tím, říkala si.

Musela tomu věřit.

Wendyina tvář ji však strašila i poté, co všechny políbila na rozloučenou.

Dokonce ani fakt, že Rosie na odchodu plakala, nebyl pro Susan tak bolestný jako pocit, že obětuje všechny děti na úkor jednoho.

Ale co jiného jí zbývalo?

"Noci tu nesnáším víc než všechno ostatní, a ty, Sue?" Susan ležela v šeru na pryčnd a souhlasně povzdechla. "Říkám si, že to nepotrvá věčně. Musíš si to říkat taky, Matty. Jinak se všichni zblázníme. Koukni se třeba na Agnes, začíná jí dvanáctiletý trest. Ve srovnání s ostatníma je to fakt fůra let. Skončí v Durhamu jako já. Povídám ti, že tam zažije pořádnej kulturní šok." Její spoluvězefikyně nezvykle mlčela. "No tak, Matty, Ven s tím, holka. Co tě zas žere?" "Jenom to tady nesnáším. Říkám si to noc co noc. Jaký promarněný život!

Rozhlédneš se kolem sebe a vidíš takové jako Ca 333

332

roline, vražedkyně dětí. Když pak pomyslíš na sebe, rozčílíš se. Chci říct, že jsme udělaly špatnou věc, ale bylo to jediné východisko.

Mého manžela bavilo mi ubližovat. Smál se, když mě bil nebo ponižoval. Zkoušel mou trpělivost. Přestože jsem v některých ohledech něčeho dosáhla, pořád si myslím, že jsem čekala příliš dlouho," řekla Matty.

Susan se posadila a sáhla po plechovce s tabákem.

"Dostalas čtyři roky, holka," konstatovala. "To na vraždu nebo zabití není moc."

Matty seskočila z horní palandy a usedla na podlahu vedle Susan.

"Na něj je to až moc dlouho. On za ty čtyři roky nestál. On si smrt zasloužil,"

řekla tvrdě. "Bože, jak jsem ho nenáviděla!"

Susan si ubalila tenounkou cigaretu a zapálila si. "To je divné, víš? Já jsem k Barrymu nikdy necítila nenávist. Rozhodně ne pořád. Jen chvílema, jestli mi rozumíš."

Matty vytáhla zpod spodní palandy krabici.

"Dáš si panáka, Sue?" zeptala se. V ruce držela neotevřenou láhev vodky. "Mám i nějakou limonádu. Neustále mě překvapuje, jak všechny šokuje, že tu máme i alkohol. Existuje koneckonců jen jediný způsob, jak ho sem dostat přes dozorkyně. Je štěstí, že jsou tak přátelské. Teda aspoň některé."

Susan byla nadšena. "Dám si, kámo. Díky."

Obě si nalily do hrnku velkou vodku s kapkou limonády. Susan se napila a uznale si olízla rty.

"Řekla bych, že přesně tohle by nám naordinoval doktor."

Stránka 151

Martina Cole - Dvě ženy

Matty se zasmála. "Ty jsi ale cvok, víš?"

"To už jsem slyšela mockrát obzvlášť od svého drahého zesnulého manžela."

Pozvedla hrnek a zasmála se. "Na zesnulé manžely a na jedinou dobu, kdy od nich má človék trochu klidu."

Matty se tomu zasmála. "Víš, co bych si teď přála?" zeptala se Susan. "Abych s tebou byla v mém malém domku, s dětmi a deskami. Pak bychom si mohly dát pár panáků, trochu se posmát. Ty bys pak mohla jít domů a děcka by ráno čekaly, až jim přichystám snídani. Pak bych je odvezla do školy, pokecala si se sousedkami a uklidila dům. Víc od života nečekám. Nechci ani vyhrát dostihy, ani se vdát za filmovou hvězdu. Mně by tohle stačilo."

Matty z jejích slov vycítila samotu a bylo jí Susan líto. "Jednou se ti to splní," utěšovala ji.

, Jenže tou dobou už budou moje děti o hodně starší a nebudou mě tolik potřebovat. Budou více či méně soběstačné. Dokonce i Rosie, protože ji dají do dětského domova, a tam se o sebe děti dokáží postarat brzy. Měla by sis někdy vyslechnout holky, co jsou tady. Většina jich tímhle systémem prošla."

Matty jim dolila hrnky a obě chvíli popíjely mlčky, ponořeny do svých myšlenek.

"Jak to jde s tvým odvoláním, Sue? Na rozdíl od ostatních o tom nikdy nemluvíš."

Susan si ubalila další cigaretu a odfrkla: "Není o čem mluvit. Neprojde, ale aspoň jsem na nějakou dobu blíž dětem."

"Určitě můžeš využít toho, že tě bil, i to ostatní. Je rok 1985, Sue. Už není doba temna. Dnes jsou ženské před násilím chráněny."

"Opravdu?" poznamenala Susan jízlivě. "Že se nám oběma ale dostalo pomoci!

Poldové u nás bývali tak často, že mi psali o Vánocích pohledy. Ale nikdy neudělali vůbec nic. Jo, vzali ho na záchytku na noc, prokázali mi službu. Druhý den ho propustili, hodného a střízlivého. Jenže Barry nepotřeboval chlast, aby se choval jako parchant. Nepotřeboval nic než svoji chorou mysl. Když je všechno tak jiné, tak co děláme tady? Minulý týden pustili ven chlapa, který zabil manželku za to, že ho sekýrovala. Soudce řekl, že ho svými neustálými stížnostmi rozčílila k nepříčetnosti. Jaký je v tom rozdíl? Oni nás sekýrovali, málem z nás vymlátili duši, a přesto musíme platit za životy, které jsme jim vzaly. Bez ohledu na to, jak bezcenné životy to byly. Můj Barry byl šmejd, ale soudci to bylo fuk."

Matty chvíli mlčela.

, Jenže ty sis moc nepomohla, že? Buď fér. Tvoje prohlášení bylo jako vyznání masového vraha. Řekla jsi: JJdělala bych to znova. Tohle soud slyšet nechce.

Zákony téhle země vytvořili oni, chlapi. Musíš přistoupit na jejich hru, udělat ze sebe ubohou malou ženu. Být osobou, která potřebuje ochranu. Ty jsi z toho vyšla jako hrdlořez."

334

335

Susan se vážným hlasem zeptala: "Měla jsem se chovat tak jako ty?"

Přiopilá Matty se zasmála. "Přesně. Trefila jsi hřebíček na hlavičku. Právnická Geraldina má za svými zády všechny ženské spolky a organizace. Brzy budu venku a stanu se feministickou hrdinkou." Píchla prstem do Susaniny tváře.,.Napíšu o tom knihu a vydělám na ní jmění. Víš, já jsem ze střední společenské vrstvy. Jsem hezká a vzdělaná. A oni u soudu vzdělané lidi neradi posílají do chládku. Jde o společenskou třídu, opravdu.

Jenže jsem se v rámci svého světa dopustila kardinálního hříchu. Já jsem nejen zabila muže, ale zabila jsem muže, který byl právník. Představoval součást politického systému bez ohledu na to, co dělal. Jenže já je porazím a nakonec stejně vyhraju."

Její bystrý mozek na Susan učinil dojem, ale Mattyiným postojem si zcela jistá nebyla.

"Ty ses opila," pronesla Sue.

Matty se rozchechtala tak, že se její smích rozléhal po chodbě a přivolal dozorkyni. Zabušila na dveře a vyzvala je: "Zklidněte se, vy dvě."

Posíleny alkoholem se obě hihňaly jako školačky. Matty nalila oběma další plný hrnek.

.Zabila jsem ho, to je fakt, ale legrační je, že on to vůbec nečekal." Matty se znovu zasmála. "Mělas vidět jeho obličej! Byl úplně v šoku! Vůbec to nečekal,"

dodala.

,odejť by to čekal. Nikdo nemůže čekat, že ho někdo bodne do srdce, ne? Ve slušné společností se to obvykle nestává," řekla Susan.

Stránka 152

Martina Cole - Dvě ženy

Obě se znovu rozesmály. Tentokrát bylo bušení na dveře hlasitější a noční dozorkyně zaječela:"Řekla jsem, zklidněte se."

"Vsadím se, že to řvou vždycky jenom lesby," usoudila Sue.

Matty si musela strčit do ústcíp Susaniny přikrývky, aby znovu nevybuchla smíchy.

;

,,Ne abys měla plačtivou opici, jakou má vždycky Rhianna."

Susan zavrtěla hlavou. "Neboj, nebudu."

Matty se Susan důvěrně svěřila: "Víš, už jsem to zkoušela se ženskou, když jsem byla ve vyšetřovací vazbě. Není to pro mě. Já 336

jsem na chlapy. Tedy vlastně: Dávám přednost mužům, když už to mám dělat."

Susan se zazubila. "Mně to bylo fuk," řekla Susan. "Bány mě za celé ty roky neudělal ani jednou. Dokonce ani tehdy, když jsem ho fakt milovala zpočátku.

Ale ten chlap z filmu Šílený Max, ten Australan. Jak se jenom jmenuje?"

"Mel Gibson."

"To je ono, Mel Gibson. Tomu bych dala. Všecko. Se vším všudy. Všechno, co by chtěl." Pak se podívala na sebe a zatrpkle se usmála. "Hm, ale není toho moc, co by někdo mohl chtít ode mě, co?"

"Copak ty sis sex nikdy neužila? Ani sama se sebou?" divila se Matty.

Susan tohle šokovalo a také to Matty řekla: "Klídek, holka. Jsem pro pokecat si o všem, ale tohle podle mého zachází moc daleko."

Matty se doopravdy bavila. Ráda lidi šokovala a poznala, že tahle zmínka o masturbaci Susan vyvedla z míry.

"Chceš říct, žes nikdy nemasturbovala?" Zamračila se. "Jak tomu tady říkají holky?"

Susan se opřela o palandu. "Nevím, ale jedno vím jistě jsi opilá. Opilá a odporná."

Matty se znovu rozesmála. "Já z tebe umřu! Kleješ, mluvíš sprostě jako všechny ostatní a stydíš se za něco tak normálního, jako je masturbace. Je to jedna z nejpřirozenějších věcí na světě. Nejpřirozenější sedativum. Klidně mluvíte o krámech a o šoustání, ale sebeukájení vás uvádí do rozpaků."

Matty se začínala rozčilovat, a Susan proto raději zmlkla. Věděla, jak se lidé pod vlivem alkoholu chovají. Měla s tím bohaté zkušenosti.

"Dobrá, Matty. Klid. Nerozčiluj se. Já o těch krámech nemluvím a nikdy jsem nemluvila. Nejspíš mě tak vychovali."

Snažila se obrátit to v žert. Matty však pokračovala: "Lidi jako ty rodiče nevychovávají. Takové jen stáhnou. Stáhnou k tomu, abys byla stejná jako obi.

Tak to je říkáse tomu socializace."

Susan se napilá z hrnku a povzdechla si: "Ať se to jmenuje, jak chce, jsou to kecy."

337

Matty přikývla. "Všecko jsou jen kecy, chápeš? Právě to je tak děsně směšné."

Susan se zasmála s ní, přestože jí to vůbec směšné nepřipadalo. Neměla vlastně ani ponětí, co řekla Matty legračního. Nedávala to však najevo. Věřila, že každý má občas právo si ulevit, upustit trochu páry. A Matty zjevně potřebovala upustit víc páry než ostatní.

Susan vždycky rozesmálo, když místní děvčata skučela nad šestiměsíčními tresty za krádeže v obchodě nebo za používání ukradených šeků či bankovních karet.

Chovaly se, jako by měly před sebou trest smrti. Zapomínaly, že ona a pár dalších tu čekají na skutečně dlouhý trest. V opravdových věznicích.

Většina z nich odsud poputuje do otevřených věznic, dostanou práci na farmě nebo na zahradě, pár měsíců si tam budou pokuřovat a bude po trestu, myslela si Susan. Kdežto mě znovu přemístí do vězení s ostrahou a budu se tam muset znovu aklimatizovat.

"Jen se zasměj, holka, prospěje ti to," řekla jenom.

Matty se znovu rozchechtala, až se za břicho popadala.

"Ta tvoje kázání. Ty fakt nic nevíš, viď, Susan? Ty to opravdu nevíš."

Znovu vyprskla smíchy, ale tentokrát to byl strojený a smutný smích.

Susan dolila oba hrnky a chvíli popíjely mlčky.

Věděla, že Matty myslí na to, čím se v duchu stále zabývá i Susan. A říká si, jaké by to bylo, kdyby se všechno seběhlo jinak a kdyby se tak stalo už dřív.

Susan však dospěla k jednomu zdrcujícímu závěru: Ať přemýšlela, jak chtěla, stejně to nemohlo být nic platné, absolutně nic. Barry je mrtvý, děti jsou stále samy a nezměnilo se nic bez ohledu na to, jak jsme si to všichni práh, říkala.

"Věděla jsem dlouho dopředu, že ho zabiju, Susan," ozvala se Matty a podívala se své spoluyězeňkyni do tváře. V pološeru vypadala groteskně.

Stránka 153

Martina Cole - Dvě ženy

"Jenže on to vůbec netušili" pokračovala. "Victor to nevěděl. Jak by taky mohl?

Nemohla jsem mu to přece říct, že? A zkazit mu to překvapení."

338

Znovu se rozesmála. Tentokrát tiše jako dítě přistižené s krabičkou zápalek.

"Ale udělala jsem to. Řekla jsem si, že ho zabiju, a udělala jsem to. Říká se tomu pozitivní myšlení. Vzpomínám si, že jsem o tom četla v Cosmopolitanu.

Mozitivní pyšlení." Susan se rozchechtala s Matty, která se usilovně a zároveň marně pokoušela správně vyslovit ten jazykolam.

, Jsem ožrala, jak bys řekla ty," prohlásila nakonec.

Susan jí vzala hrnek a pomohla jí vylézt na horní palandu. Pak ji přikryla.

"Trochu si schrupni. Já to uklidím. Ty se vyspi."

Vzala láhve, aby důkazní materiál ukryla před ranními dozorkyněmi. Když otevřela krabici pod palandou, uviděla v ní půl láhve skotské a hromádku trávy. Strčila vodku dovnitř a uklidila krabici z dohledu.

Pak slila obsah obou hrnků do jednoho a vypila zbytek vodky. Vychutnávala si teplo, které sejí rozlévalo v žaludku. "Tohle mi fakt přišlo vhod, holka,"

utrousila.

Matty otočila hlavu a podívala se z horní palandy na Susan. "Jsi fajn, Susan."

Susan ji uchopila za ruku a pevně ji stiskla. "Ty taky nejsi špatná, holka. Ale teď si trochu schrupni. Ráno budeš jak spráskaný pes."

Matty se znovu zasmála. "Máš krásné děti, Susan. Moc krásné. Dokonce i dozorkyně je na fotkách obdivovaly. Viděla jsem je, jak na ně koukaly."

Susan se v duchu usmála.

, Já jsem o dvě děti, které jsem čekala s Victorem, přišla. Není to hrozné?"

Susan stála vedle palandy, chytila Matty za ruku a přitiskla si ji k hrudi, jako by byla jedno z jejích dětí, smutných a ustaraných.

"Můj starej jich ze mě pár vykopal, holka. Vím, jak se cítíš. Fakt."

Matty se snažila ve tmě zaostřit pohled.

"Ale za to Victor nemohl, Susan. On ty děti chtěl, to já jsem je nechtěla.

Každopádně ne s ním. Bojím se, že nejsem mateřský typ. Každý můj potrat obrečel, protože jsem mu o tom neřekla dřív, než bylo po všem. Pak už s tím nemohl nic dělat, že? Jenže Victor nebyl nikdy k ničemu. V tom byla největší potíž hrozně mě tím

339

štval. Vzdělaný a chytrý muž, ale co se ženských týkalo, byl úplně hloupý."

Susan nevěděla, co na to má říct. Proto jen držela Matty za ruku a snažila se ji utěšit.

"Nemusíš se kvůli tomu bičovat. Všichni někdy děláme věci, kterých litujeme,"

řekla prostě.

Matty však vážným hlasem přiznala: "Ale já toho vůbec nelituju. Ničeho, Susan.

Čeho bych měla litovat? Zbavila jsem svět jednoho nanicovatého pitomce, který se jmenoval Victor Enderby."

"Chceš říct násilníka Enderbyho, ne?"

Matty ve tmě zavrtěla hlavou. "On nebyl žádný násilník, Sue. Byl to nejtišší a nejlaskavější chlap na světě. To byl taky důvod jeho pádu. Myslela jsem si, že ho snesu, ale nezvládla jsem to. Přiváděl mě k šílenství. Nudil mě k smrti, až jsem ho začala nenávidět. Musela jsem se ho zbavit, chápeš, ne?"

Susan jí neodpověděla. Přitáhla Matty přikrývku ke krku a řekla: "Radši se vyspi. Ráno budeš mít hlavu jak pátrací balon."

Matty už usínala. Susan cítila, že by nechtěla být Matildou Enderbyovou za nic na světě. Napadlo ji také, co jí ráno řekne.

Nezbylo jí než doufat, že si Matty tenhle rozhovor nebude pamatovat a nikdy se k němu nebude vracet. Ona sama měla v úmyslu zapomenout na všechno, co si vyslechla. O některých věcech je lepší pomlčet. O tom byla Susan přesvědčena už dlouho a Matty jí jen připomněla, jak je nebezpečné mluvit, pokud má člověk co skrývat.

A Matty co skrývat rozhodně měla.

Wendy se jako obvykle probudila už se zpěvem ptáků. Ležela v posteli v dětském domově v Charltonu a rozhlížela se kolem sebe. Vypadalo to tam jako v nemocnici sterilně bílé zdi i nábytek.

Posadila se, otevřela okno a zapálila si cigaretu. Zhluboka nasála a vtáhla tabák až do plic. Kdyby matka jen tušila, že kouřím, ta by mi dala! napadlo ji.

Jenže matka tu přece není, že?

Wendy se poškrábala na noze a povzdechla si.

Jestli má pan Potter noční službu, každou chvíli strčí do pokoje hlavu a zase to bude zkoušet, uvažovala. Ale tentokrát na něho byla připravena. Měla pod Stránka 154

Martina Cole - Dvě ženy

polštářem schované malé ostří.

340

Neměla v úmyslu mu ublížit, jen mu pohrozit.

Když zaslechla cvaknout kliku, vyhodila cigaretu z okna a s tlukoucím srdcem se zahleděla na dveře. Kéž by zůstaly zavřené! přála si.

Pan Potter však už vcházel dovnitř.

Mohlo mu být něco po čtyřicítce a měl blonďaté řídké vlasy a špatné zuby. Tento fakt ho však evidentně netrápil, protože se pořád usmíval.

Obzvlášť na děvčata. Na starší děvčata.

"Už jsme svěží tak brzy po ránu?" zajímal se.

Zamířil pomalu k její posteli, ale Wendy mu neodpověděla.

"Kouřilas, že?" Stále se usmíval. Neodpověděla ani tehdy, když se jako obvykle dotkl jejích vlasů. Jakmile však zašmátral rukou k, jejím ňadrům, vytáhla zpod polštáře ostří. Vyskočila z postele a kryla si zbraní tělo.

"No tak do toho, pane Portere!" zasyčela a potěšilo ji, když si všimla, jak zbledl.

Ještě jednou na mě sáhnete, a podříznu vám krk! Jsem víc podobná matce, než si lidi myslí. Jsem stejně špatná jako ona, slyšíte? Já se sebou nenechám nikým orat, jasné?"

Pan Potter dostal skutečný strach a bylo to patrné. Beze slova opustil místnost a Wendy se uklidnila.

Snažila se uklidnit.

Vyhrála jsem! uvažovala. Nemohla uvěřit tomu, že se tak brzy vzdal. Sebral se a prostě beze slova odešel.

Byla bez sebe radostí. Vzala právo do svých rukou a vyhrála. Už žádné probouzení v nelidskou ranní dobu a žádné čekání na to, jestli přijde, začne mě osahávat a obtěžovat svým odporným dechem, myslela si.

Chopila se moci a postavila se mu. Vyhrála bitvu, a tudíž i válku.

Na oslavu si zapálila další cigaretu. Vtom se však rozlétly dveře a v nich stála paní Readingová, pan Potter a dva další asistenti.

"Má u sebe nůž. Vyhrožovala mi jím."

Pan Potter, respektovaný sociální pracovník a mládežnický vedoucí přesně věděl, co dělá. Ostří našli na místě, které jim ukázal a vysvětlování vyděšeného děvčete už nikdo neposlouchal. Smutně se

341

Kapitola

23

na Wendy usmál, když přivolali policii, a těšilo ho, když viděl, jak je vyděšená.

Wendy si uvědomila, že nevyhrála vůbec nic. Zato slova paní Readingové v ní zůstala zakořeněna po celý život: "Krev se holt nezapře, pane Pottere. Už jsem toho byla mnohokrát svědkem. Krev se prostě nezapře."

Rosella nemohla uvěřit tomu, co se o Wendy doslechla. Nebylo to v souladu s ničím, co o dívce věděla, a proto usoudila, že za jejím útokem na sociální pracovníky musí být něco víc.

Potlačila úsměv. Kdyby tak viděli, jaké zbraně jsem musela kdysi sebrat mladým děvčatům ve svém klubu! Jedné holce z Birminghamu, která si říkala Angelina, jsem dokonce zabavila střelnou zbraň. Ta dívka vypadala jako anděl, ale mluvila jako námořník. A měla v úmyslu zbraň použít.

Angelina však patřila mezi paličaté šlapky, které věděly o životě víc, než si mnozí vědci dokáží představit. A v mnoha směrech víc než Wendy, uvažovala Rosella. V duchu se ptala, jak na tuhle zprávu asi zareaguje Susan. Ve své situaci s tím ovšem stejně nemohla nic dělat.

Při pomyšlení na svou přítelkyni Rosellu vždycky začal pobolívat žaludek. Susan zavřeli do vězení v podstatě za nic to Barryho měli před dětmi někde zavřít.

Jemu by totiž vůbec nevadilo, že s nimi není.

Do bytu přišel Ivan, a když vkročil do obývacího pokoje, Rosella se na něho usmála.

"Vstala jsi dnes brzy, Rosello. Jen jsem přinesl pár věcí pro Josepha. Má dneska přijet domů, ne?"

Usmála se. "Ano, to má. Můžeš sem přijít kdykoliv, vždyť víš."

Kdysi měla na dveřích řetěz, a to znamenalo, že má společnost. Dveře už však neměla zamčené hodně dlouho, a to mu dělalo starosti.

343

Stránka 155

Martina Cole - Dvě ženy

342

"Jsi mladá žena, zasloužíš si trochu rozptýlení. Nedovol, aby tvůj život ovládly Barryho děti. Byl to zmetek. Bůh ví, že lituju, že na něm kdy spočinulo moje oko. Věděl jsem, že s ním budou problémy, ale netušil jsem, že tak veliké, to mi věř."

"Přinesu ti kafe. Mám na něj taky chuť," řekla Rosella.

Pohupovala při chůzi boky tak elegantně, až Ivan zalitoval, že už není schopen dosáhnout erekce. Mládí měl dávno za sebou a musel se s tím smířit. Dnes v této ženě nemohl vyvolat nic než úsměv, a to ho bolelo. Jen vydělával peníze, čekal na smrt, vychutnával si dobré jídlo, pití a těšil se ze společnosti přátel.

Rosella mu na chvíli dokázala vrátit mládí. Dala mu také syna, milého, hezkého a chytrého chlapce. Dělal si teď o ni starosti. K Wendy se chovala jako k vlastní dceři.

Když vešla do pokoje s kávou, usmál se na ni. Staříkovy vlhké oči ji rozesmutnily. Ivan v poslední době opravdu zestárl a Rosellu napadlo, co si bez něho sama počne.

Předklonila se a stařík zahlédl před očima její krémově hnědý dekolt a tmavě hnědou bradavku. Pokrčil rameny. "Dneska už se můžu jen podívat, Rosello. Pro chlapa je to hrozná věc."

Něžně ho pohladila po tváři. "Jen tehdy, pokud si ten chlap v životě nic neužil.

Tobě zůstaly vzpomínky a máš mě a Josepha. Co víc bys od života chtěl?"

"Když to říkáš takhle, zní to skoro zajímavě. Ale teď mi pověz, co je nového s tím děvčetem?"

Ivanovo kouzlo z velké části spočívalo v tom, že vždycky dokázal uhodit hřebík na hlavičku. Poznal, že má Rosella starosti, a dokonce věděl, z jakého důvodu.

"Wendy zřejmě vyhrožovala nějakému sociálnímu pracovníkovi ostřím. Našli zbraň na místě, které označil, a přivolali policii. Já si ovšem myslím, že k tomu musela mít dobrý důvod. Určitě. Já to děvče znám není taková. Jestli u sebe měla ostří, chtěla se před někým nebo něčím chránit."

Přikývl. "Možná jí tam někdo dělal ze života peklo. V takovém prostředí to není nic neslýchaného. Můžeš se za ní jít podívat?"

Rosella přikývla. "Zavolali policii, ale ten pán, nějaký Potter, vůči ní odmítl vznést obvinění. Myslím, že to je od něj hezké, ale sociální pracovníci jsou všichni útlocitní, že?

O takových dětech se v novinách dočítáš pořád, jenže tvůj názor se změní teprve tehdy, když některé z nich poznáš."

Ivan se zazubil. "Nezapomeň, že z dětských domovů pocházejí naše nejlepší holky.

Dostane se jim tam dobré školy ale ne takové, jakou máme většinou na mysli."

Rosella se nesmála, ale pochopila, že je to pravda. Spousta děvčat, s nimiž pracovali, byla dříve v péči dětských domovů. Třebaže o péči se mnohdy dalo jen sotva mluvit.

"Zajímalo by mě, jestli se nedá něco zjistit o tom Potterovi," řekla.

Ivan zavrtěl moudře hlavou a znovu se zazubil. "Nechám si ho zjistit. Ty se uklidni a připrav se na dnešní den. Mám ještě nějaké kontakty obzvlášť na policii. Uvidím, co se na něj dá vyhrabat."

"Je divné, že mu vyhrožovala, nezdá se ti? Proč by Wendy měla pro nic za nic někomu vyhrožovat?"

Ivan jí neodpověděl, protože poznal, že Rosellu napadlo totéž, co jeho.

Wendy byla unavená a rozzlobená.

V izolaci měla přemýšlet o tom, co provedla. Měla si připomínat, že pan Potter na ni byl hodný, a zpytovat svědomí, proč to udělala.

Pohrávala si s myšlenkou, že jim všechno poví, ale od ostatních dívek věděla, že obviněním ze sexuálního zneužívání by jen ztrácela čas.

Fakt, že se mladé dívky a chlapci ocitli v tomto zařízení, většinou už sám o sobě vypovídal o tom, že mají sexuální zkušenosti. Většina z nich je také měla, což bylo sice smutné, ale pravdivé. Někteří se leccos přiučili právě od takových lidí, jako byl pan Potter.

Choval se jako dravec. Nejprve si děti naklonil, skamarádil se s nimi a teprve pak začal se svými nechutnostmi. Nejdříve dívky objímal kolem ramen a jakoby náhodou se dotkl jejich ňader. Předstíral, že se s nimi chce prát, aby je mohl osahávat a přitom se tvářit, že to je jen nevinná hra.

Jak dobře Wendy tyhle finty znala! Děvčata si o nich povídala, dokonce si z toho dělala legraci. Směšné to ovšem nebylo ani trochu, protože když tenhle špás zašel příliš daleko, nikdo děvčata neposlouchal, a už vůbec se nenašel nikdo, kdo by je chránil.

Stránka 156

Martina Cole - Dvě ženy

345

344

Wendy se bránila a byla ráda, že to udělala. Nestalo se to totiž poprvé a měla takový dojem, že ani naposled.

Dveře se rozlétly a Wendy skočilo srdce až do krku. Spatřila slečnu Beachamovou s tácem naloženým sendviči a čajem. Mladá žena se na ni usmála a Wendy jí úsměv plaše opětovala. Ještě nikdy v životě nebyla tak ráda, že není sama.

"Napadlo mě, že ti přinesu něco k jídlu a podívám se, jak se ti daří."

Slečna Beachamová měla ošklivý obličej, vyzáblé tělo a krásný hlas. Wendy by ho dokázala poslouchat celé hodiny.

"Děkuji vám, slečno."

Vzala si nabízený tác a položila si jej na okenní parapet, protože v celé místnosti nebyl kromě jediné palandy žádný nábytek.

, .Nepotřebuješ něco?"

Wendy přikývla. "Šikla by se cigareta."

Slečna Beachamová protáhla obličej. Svou obličejovou mimikou strčila do kapsy celý slovník. "Uvidím, co se dá dělat, ale nic neslibuji."

Přestože byla sama nekuřácká, chápala, jakou má známá věc hodnotu v tomto bezútěšném prostředí. Všichni dělali něco, čím uvolňovali stres. Většina dětí v domově se zbavovala napětí právě kouřením, s cigaretou měli své zkušenosti dokonce i sedmiletí chovanci. Znepokojovalo ji to, ale snažila se je pochopit.

Právě v tom tkvělo její tajemství: Snažila se děti v domově pochopit. A pomoct jim. A děti na to reagovaly, protože na rozdíl od ostatních dospělých se jim nesnažila vnucovat svůj názor. Prostě jej jen řekla a nechala na nich, co s ním udělají.

, Jak se má pan Porter?" zeptala se Wendy.

Slečna Beachamová bleskově změnila výraz a pokrčila rameny.

"Po všech stránkách dobře. I když je očividně v šoku," řekla uštěpačně bez skutečného soucitu. Pana Pottera neměla v oblibě a on zase neměl rád ji. Věděla to, protože se mu nezdáte atraktivní, a on stejně jako většina mužů uznával na ženách jenom jediné krásu.

"Co se mnou bude?" Slečna Beachamová z Wendyiných slov vycítila samotu a strach a potlačila nutkání dívku obejmout a utěšit.

346

"Strávíš tu pár dní, budeš předstírat, že jsi dostala za vyučenou, a pak se vrátíš jako by nic zpátky. Jo, a pan Potter má z nějakého důvodu vyměněné směny, takže se máš na co těšit, no ne?"

Wendy se usmála od ucha k uchu. Slečna Beachamová jí právě naznačila, že ví, oč jde, a že to chápe. Tohle pro Wendy znamenalo víc než cokoli jiného. Konečně našla spojence, opravdového spojence.

"Teď ale sněz tohle, ať se posilníš. Budeš to potřebovat, moje milá."

Wendy spokojeně přikývla teď už věděla, co ji čeká.

"Dneska mám noční, takže se mi možná podaří přinést ti sem pár cigaret. Zkusím to, ano?"

Wendy znovu přikývla. Slečnina návštěva jí zlepšila náladu. Alespoň mám o jednu starost míň, říkala si. Potter už nebude mít noční. Konečně jí bylo dopřáno trochu klidu.

Susan padala únavou, ale měla výbornou náladu. Právě zvládla první hodinu v tělocvičně a velice ji překvapilo, jak ji cvičení baví. V kapse měla dopis, který ji potěšil natolik, že se jej musela stále dotýkat a připomínat si, že opravdu existuje.

Vrátila se zpátky do cely, posadila se na palandu a vytáhla si oba listy, aby si je znovu celé přečetla.

Velmi ji překvapilo, že Petera Whitea napadlo napsat jí pár řádků. Dopis odeslal před dvěma měsíci. Na obálce stálo jen její jméno, žádné vězeňské číslo. Psaní poslal do věznice Holloway. Oni jej pak odeslali do Durhamu a teprve teď se dostal do rukou jí. Moc ji potěšil.

Byl to jen přátelský dopis, v němž se jí Peter ptal, jak se má a jak se daří dětem. Pak jí psal, že směřuje na lodi ACT2 do Austrálie. Tyhle lodi měl rád.

Celou loď jí detailně popsal a nakonec uvedl svou adresu na moři.

Přál si, aby mu odepsala. Navrhoval, že by si mohli psát, aby se jeden o druhém víc dozvěděli.

Susan si přitiskla dopis k hrudi a povzdechla si. Bude skvělé mu napsat, Stránka 157

Martina Cole - Dvě ženy

zjistit, co je nového v jeho životě i v zemích, které navštěvuje, uvažovala.

Těšila se, že jí napíše o lidech, s nimiž se setkává. Jeho očima bych mohla poznat celý svět, říkala si.

347

Políbila dopis pod Peterovým podpisem. Hned po obědě mu odepíšu, umínila si.

Napíšu mu něco málo o sobě a pak mu položím spoustu otázek, aby se měl při své odpovědi čeho chytit.

Do cely vešla dozorkyně Billingsová a usmála se. "Je tady váš právník, Dalstonová. Dejte se do pořádku a pojdte."

Susan zůstala překvapeně hledět. "Co chce?" zeptala se.

Žena pokrčila rameny. "To mi povíte vy. Teď ale zvedněte zadek, už na vás čeká."

Upravila se, jak nejlépe dovedla, a následovala dozorkyni z cely. Měla strach.

"Věděla, že tohle není pravidelná návštěva, takže se obávala, že se něco stalo s některým z dětí. V hlavě se jí honily všechny možné hrůzné představy. Třeba ta, že Rosie je na smrt nemocná. Nebo že si Barry polámal kosti. Byla to nekonečná šňůra vizí. Ačkoliv věděla, že by se měla přestat trýznit, nedokázala s tím přestat.

Zdálo se jí, že odemknutí všech dveří trvá celou věčnost a že ji všichni brzdí.

Když konečně vešla do návštěvní místnosti, byla celá zpocená. Colin stál u okna a jeho štíhlou postavu podtrhovala sluneční záře zvenčí.

"Co se děje jde o některé z dětí?" vyhrkla.

Okamžitě z jejího hlasu vycítil strach. "Jde o Wendy. Ale než se zhrozíte, ujišťuji vás, zeje v pořádku. Nic se jí nestalo."

Susan svěsila ramena, posadila se na židli a ztěžka si povzdechla.

"Co se stalo?" Tvář měla bledou jako mrtvola. Dokonce i rty měla bílé jako křída.

"Napadla sociálního pracovníka ostřím nože." Colin zvedl ruku, aby nic neříkala.

"Než spustíte, vyslechněte mě, Susan. Je v pořádku, ve vězení není, protože sociální pracovník nevznesl obvinění. Potrestali ji v rámci domova. Nejde o žádnou velkou věc. S podobnými problémy se potýkají stále. Je to pochopitelné.

Ona má spíš strach z toho, že se to dozvíte. To je přirozené."

Susan na něho civěla, jako by mu právě vyrašil na bradě dlouhý rudý plnovous a narostly mu prasečí uši.

"Cože udělala? Co moje Wendy udělala?" zeptala se tak nevěřícně a šokované, že se Colin málem rozesmál.

"Podívejte, Susan, zní to hůř, než jaké to ve skutečnosti je. Věřte mi.

Zavrtěla zděšeně hlavou."A co jí udělal? Proč mu vyhrožovala?"

Colin pokrčil rameny., Já nevím."

, Jak nevíte? Myslíte, že prostě sebrala ostří nože a rozhodla se jen tak vyhrožovat jednomu ze sociálních pracovníků? Chcete mi namluvit, že se moje Wendy prostě zcvokla?"

Vyskočila a vypadala hrozivě. Dozorkyně, která měla službu, přišla k ní a posadila ji zpátky na židli. Susan ji setřásla jako obtížný hmyz.

"Uklidněte se, Dalstonová," křikla žena.

"Uklidnit se? Vy si ze mě snad střílíte. Jak se mám uklidnit? Moje dítě má potíže, a já s ním nemůžu ani mluvit. V jakém je stavu? Je v pořádku? Jak je na tom?"

Colin otráveně zavřel oči. Tahle ženská mi dělá víc problémů než kdokoliv jiný předtím, pomyslel si. Ta si není vůbec ochotna pomoct. Vlastně se mu zdálo, že se z vězení nechce dostat. Chce zůstat zavřená, a ještě čeká, že se o všechno postarám, jako bych byl příslušník její rodiny a tím díky Bohu nejsem, láteřil v duchu Colin.

"Poslyšte, Susan, uklidníte se?" zeptal se. Dozorkyně postávala poblíž. Susan cítila těžkou vůni jejího deodorantu a zvedal se jí žaludek.

"Už to dál nesnesu, přísahám, že už to dál nesnesu," řekla.

Colin šel k ní a něžně jí položil ruku na rameno. , Já vám rozumím, Susan. Proč si tedy nechcete pomoct? Mohla byste být venku a s dětmi dřív, než byste si myslela."

Odtáhla se od něho a zatvářila se zasmušile. "Vy mi nerozumíte, Coline."

Pokrčil rameny. "Tak v tom máte pravdu. Nechápu vás. Vůbec vás nechápu."

Chvíli mlčela. Zaslechla něčí tichý rozhovor a smích zvenčí. Záclony se pohupovaly v letním vánku, který se dovnitř vkrádal přes mříže. Susan se podívala do oken a věděla, že je v pasti.

, Jak je na tom teď? Je opravdu v pořádku?"

Přikývl. Rozčilovala ho její neochota pomoct sobě a svým dětem. Tohle mu Stránka 158

Martina Cole - Dvě ženy

nepřipadalo přirozené. Evidentně své děti miluje, tak proč se nechce dostat ven?

ptal se sám sebe.

444

348

349

Matty byla o dvě místnosti dál, popíjela kávu a mluvila o svém odvolání, jako by to byla hotová věc.

A podle Matildy také byla.

Její právnická, Geraldina OHarová, seděla naproti ní.

Geraldina byla nádherná žena. Ve svých devětatřiceti měla postavu modelky. Mohla se pochlubit hustou zrzavou hřívou, šelmovskýma zelenýma očima a plnými rty.

Oblékala se do černých kostýmků s úzkou sukní a s ramenními vycpávkami. Celkový dojem umocňovaly zářivě rudé rty a nehty. Byla veskrze ženou osmdesátých let, přitažlivou, vážnou a cílevědomou. Patřila také ke známým feministkám a k televizním celebritám. Kolegové jí přezdívali Odpůrkyně mužů, protože se vždy zastávala práv žen a bojovala za případy, které její kolegyně pokládaly za ztracené.

Neměla manžela, přítele ani milence.

Ne snad proto, že by ji nikdo nechtěl právě naopak. Geraldina byla doslova zaplavena nejrůznějšími nabídkami, ať už se týkaly pozvání na večeři nebo do postele.

Nechtěla však o nich nic vědět. Zajímala se výlučně o svou práci. Tvrdila, že muži jen odvracejí ženskou mysl od důležitých věcí v životě. Nikdo si nebyl tak docela jist, jestli to myslí vážně, nebo zda to je jen jeden z jejích žertíků.

Neobtěžovala se to však nikomu vysvětlovat.

Navzdory feministickým názorům, které zastávala, pro ni však bylo velmi těžké oblíbit si ženu, jež právě seděla naproti ní. Tato skutečnost ovšem nijak nepoznamenala Geraldin bystrý úsudek.

Od prvního dne však měla z Matildy Enderbyové divný pocit. Dokonce i prosté potřesení rukou jí bylo nepříjemné. Proto se napříště jejímu doteku pečlivě vyhýbala.

Matty právě mluvila a Geraldina se přiměla vnímat, co říká.

"Victor byl v mnoha směrech zvrhlík. Měl zájem o zvrhlé sexuální praktiky.

Bičování, pornofilmy. Šlo mu hlavně o bolest."

"Bolest působil, nebo přijímal?" zeptala se Geraldina úsečně.

Matty obrátila oči a povzdechla si. Její hezká tvář byla v klidu ještě hezčí. Po dlouhém mlčení konečně odpověděla: "Vlastně obojí, ale hlavně ji působil."

Geraldina se zahleděla na ženu sedící proti ní a pousmála se.

"V jeho domě ani v kanceláři se nic nenašlo. Nic, co by prozrazovalo jeho sexuální choutky. Mám v úmyslu navštívit prostitutku, jejíchž služeb využíval."

Podívala se do svých záznamů. "Mariah Brewsterovou. Uvidíme, co nám k tomu poví ona. U posledního soudního líčení prý nebyla moc ochotná vypovídat, je to tak?"

Matty se zatvářila jako rozzuřená manželka. "Když jsem se o ní dozvěděla, byla jsem opravdu rozčilená. Dovedete si představit, jak jsem se cítila, když jsem zjistila, že za sex platí nějaké cizí osobě?"

Geraldina pokrčila rameny. "Muselo to být jistě otřesné, ale na druhou stranu se vám asi ulevilo, že?"

Matty přikývla. "Samozřejmě."

Geraldina se napila kávy a zapálila si cigaretu. Zhluboka si potáhla a usmála se.

"Vypadáte báječně. Snášíte to tady dobře?"

Matty nasadila jeden ze svých odzbrojujících úsměvů. "Musím, co jiného mi zbývá?" prohodila. "Pořád si říkám, že brzy bude po všem, a já budu moct jít dál."

,.Nenapadá vás, kde si mohl schovávat své sexuální pomůcky, biče a podobné věci?

Váš byt, jeho kancelář, a dokonce i garáž byly naprosto čisté. Pokud nic nenajdeme, nebudeme to moci pro naši obhajobu použít. Nemáte na sobě nějaké evidentní stopy, na které bychom se mohli podívat?"

Matty zavrtěla rázně hlavou, až se jí husté kudrliny začaly pohupovat kolem tváře. "Obávám se, že nemám. Rány se mi dobře hojí."

"Nemáte vůbec žádné jizvy?"

"Nemám, ale samotný fakt, že chodil k prostitutce, leccos prozrazuje, ne?"

Geraldina vstala a protáhla se. Černý vlněný kostým měla bez jediné poskvrnky.

Dojem nekazil ani jediný vlásek.

Stránka 159

Martina Cole - Dvě ženy

"Ne nezbytně. Podle výpovědi té Brewsterové to byl milý pán."

Než Matty stačila odpovědět, ozval se z jedné z vedlejších místností hrozivý rámus. Nějaká žena začala vykřikovat obscénní nadávky, až Matty vyskočila ze židle.

"Zdá se; že to je moje spoluvězeňkyně, Susan Dalstonová."

Geraldina se zděsila. "Vy jste v cele se Susan Dalstonovou, s tou ženskou s kladivem?"

351

350

Matty přikývla a odešla ke dveřím.

Do místnosti strčila hlavu dozorkyně a smutně se usmála. "Budu vás tady muset zamknout, než odvedu vězně. Je mi líto."

"Vy odporní, ničemní mizerové! Rosie., chci svoji Rosii!"

Susan měla hlas zastřený slzami. Slyšely, jak všem dozorkyním a přítomným říká přesně to, co si o nich myslí: "Já tě zabiju, ty jeden zatracený šmejde!"

Geraldina instinktivně zdvihla ruce k tváři. "Co se to pro všechno na světě děje?"

Matty pokrčila rameny a hleděla na dveře, jako by přes ně dokázala vidět.

"Já nevím, Geraldino, opravdu nevím."

Colin zůstal v naprostém šoku. Když viděl, jak Susan povalily tři statné dozorkyně na zem, chytil se za krk. Překvapilo ho, že mu z něj neteče krev.

"Rosie!" ječela bez ustání Susan.

Odtáhli ji z místnosti do chodby. Někdo zmáčkl bzučák, takže Susaniny zoufalé výkřiky přehlušila siréna, která upozorňovala všechny dozorkyně, že došlo k nějakému vážnému inciďentu. V rozhlase se ozvalo volání, aby se na místo dostavil lékař a uklidnil vězeňkyni sedativy.

Colina přepadl pocit viny a lítosti. Musel jí to říct. Nepočítal však s tím, že ji zpráva tolik zasáhne. Očekával, že bude rozzlobená, ale nenapadlo ho, že se ho pokusí uškrtit holýma rukama.

Susan zmizela v houfu dalších dozorkyň, které se ji snažily zkrotit. Stáhly jí přes hlavu triko a Colin uviděl její starou podprsenku a těžká ňadra.

Celou dobu ječela. Křičela jméno své dcery.

Po určité době, která se zdála jako věčnost, ji lékař konečně uklidnil sedativy.

Někdo se smiloval a vypnul sirénu. Ticho, které se najednou rozhostilo, bylo stejně šokující jako nenadálý hluk.

Službu konající dozorkyně, slečna Dobbinová, pohlédla na Colina a jízlivě poznamenala: "Dneska jste udělal dobrý skutek, že?"

Podívala se na ostatní a utrousila: "On prostě Dalstonové klidně řekl, že její nejmladší dítě půjde k adopci."

Nevěřícně vrtěla hlavou. "Máte vůbec ponětí, jak se asi cítila, hochu?"

Ostatní ženy se na něho podívaly, jako by byl ta největší špína. Jenže tak to přece nebylo! bránil se v duchu. Snažil jsem se jí to podat jemně! Otevřel ústa, ale než stačil promluvit, okamžitě ho zarazily: "Jdi s tím do prdele! Měli bychom tohohle chlápka rychle odvést. Až se vrátí zpátky, začne to znovu."

Když byla Susan pryč, dozorkyně odemkly dveře ostatních místností, takže právníci mohli odejít. Colin věděl, že slyšeli každé slovo. Sebral si aktovku a snažil se svůj odchod co nejvíce pozdržet.

Geraldina ho však viděla. Zůstala chvíli u dveří a povídala si s Matty, než ji odvedli. Když vyšel z vedlejší místnosti, už na něho čekala. Okamžitě ji poznal.

Geraldina OHarová nepatřila k lidem, které bylo nutno představovat.

"Jste v pořádku?" zeptala se.

Smutně přikývl.

"Zřejmě vás ten krk bolí a koukám, že vám utrhla límec."

"To je teď ten nejmenší problém."

Colin se jí podíval do zelených očí, kterými ho naprosto paralyzovala. Rychle se snažil upravit, protože věděl, jak je rozcuchaný a nedbale oblečený. Tohle dělal už od dětství a přiváděl tím k šílenství svou matku i každou vážnou známost.

"Pojďte na čaj. Bude vám lip," navrhla.

V tomhle prostředí byla Geraldina jako doma. Usmívala se, s každým si povídala, ptala se všech na děti, manžely a rodiny. Udělala na něho dojem. Právníci to obvykle ve věznicích nemívají snadné, obzvlášť, když mají dostat ven vrahy.

Geraldina se tu však evidentně cítila jako doma stejně jako ve vězeňském baru.

Přinesla ke stolu čaj a usmála se.

"Takže vy jste právník Susan Dalstonové?" zeptala se.

Stránka 160

Martina Cole - Dvě ženy

"Jsem Colin Jackson. Pravděpodobně už bývalý právník. Myslím, že dostanu eastendský kopanec do zadku."

,,Nemůžete ji za to vinit. Zřejmě jste jí způsobil šok. To se stává všem. Mě povalil na zem klient ve Wandsworthu."

352

353

Colin se na ni podíval. "Nedivím se mu, když jste tam přišla takhle."

Zazubila se. "Byl to lupič, stalo se to před pár lety. Musela jsem mu oznámit, že jeho žena zemřela na mozkový nádor, když byl ve vyšetřovací vazbě. Zvláštní je, že ačkoliv byl uznán nevinným, pět dní po procesu se oběsil."

"Jedna tragédie za druhou, vidle?"

Geraldina se napila čaje a zapálila si rothmansku. "Díky nim si vyděláváme peníze. Jaká je vlastně Susan Dalstonová?" Usmála se a ukázala tak své dokonalé zuby.

Colin pár vteřin přemýšlel a pak upřímně odpověděl: "Je to dobrý člověk. Nemá ve vězení co pohledávat. Měla by být u svých dětí. Susan je zbožňuje, a ony zase jí. Manžel ji celá léta nemilosrdně mlátil. Dokonce ji zkopal tak, le několikrát potratila. Nakazil ji pohlavní chorobou, ale ona přisoudním přelíčení nic z toho nepoužila. Řekla jen to, že kdyby měla možnost, udělala by to zas. Její právníci ji proto ani nepovolali na lavici obžalovaných. Jen by si to zhoršila. Odsoudili ji a skončila v Durhamu. Myslím, že podala odvolání jen kvůli tomu, aby byla blíž dětem. Dnes jsem jí musel sdělit, že sociálka hodlá dát pěstounům k adopci její nejmladší dceru. Nemůže s tím nic dělat. Nemá nikoho, kdo by se o děti postaral, rodina o ně nemá zájem. Proto se úřady dohodly, že dítě půjde k Simpsonům."

Pousmál se. "A v té chvíli se mě pokusila uškrtit."

"Takhle se to dělá?" řekla něžně a on se na ni znovu usmál. "Ano, Geraldino. A navíc její nejstarší dcera včera v noci vyhrožovala sociálnímu pracovníkovi ostřím nože. Jistě si dovedete představit, jak to s ní zamávalo."

Geraldina zavrtěla hlavou a povzdechla si: "To je panečku příběh. Životy některých lidí jsou neuvěřitelně smutné, že?"

,,Na rozdíl od rozkošné Matty, samozřejmě."

Geraldina vykulila oči. "Vy ji znáte?"

Colin se zazubil. "Jen od vidění. Pracoval jsem pro Victora, když jsem končil studia. Abych si přivydělal. Ona tehdy byla jeho sekretářkou. Nebyli ještě svoji."

Geraldina se podívala na hodinky a kousla se do rtu. "Podívejte, teď už mě tlačí čas, ale mohli bychom se sejít později?"

Colin poťouchle zvedl obočí. "Vsadil bych se, že mnozí muži o něčem takovém jen sní."

"Vy ne? Přestávám na muže působit?"

Zasmál se. Líbila se mu a měl pocit, že on se líbí jí. Prohrábl si rukou rozcuchané vlasy a zasmál se.

, Já mám volno. Řekněte kde a v kolik se sejdeme."

"Co takhle u Zilliho na Dean Street?" navrhla. "Musím se dostat do Soho. Mám schůzku. Kolem půl osmé?"

Přikývl.

"Tak zatím."

Zazubil se na ni. "Na to si můžete vsadit." Sledoval, jak odtamtud odchází, a měl pocit, jako by se jeho život převrátil naruby. U jeho stolu se zastavil dozorce.

"Všiváku! Jak si může takový cucák popíjet čaj s tou chodící sexbombou?"

Colin se na něho podíval a se smrtelně vážnou tváří řekl: "Žebral jsem, samozřejmě."

Rhianna vešla do Mattyiny cely a vyhrkla: "Je to o chudince Sue pravda?"

"Ano, obávám se, že ano. Nechovají se k ní jako hajzlové?"

Rhianna si odfrkla. "Přesně tak, ty hloupá. Svou dceru jsem neviděla od doby, co jí byly tři roky," zavzpomínala smutně.

"Dali ji k adopci?" Zdálo se, že Matty to začalo opravdu zajímat.

Rhianna zavrtěla hlavou. "Ne, vlastně ne. Dali ji mé matce. Požádala o svěřenectví. Podepsala jsem papíry. Moje matka se pár dní poté vypařila a já od té doby ani jednu z nich neviděla."

"To je děsné," vydechla Matty.

Rhianna ji napodobila. "Ano, je to děsné, slečno Enderbyová. Ale takový už je Stránka 161

Martina Cole - Dvě ženy

život, že? Máma si asi myslela, že dělá správnou věc."

Zapálila si joint a zhluboka si potáhla. "Co to děláš?"

Matty otevřela náruč, takže si Rhianna všimla, co to má na klíně.

354

355

"Jen jsem nahlédla do Susaniných věcí, nic víc. Podívej na tohle od malého Barryho." Podala Rhianně dopis.

Ta jí ho sebrala a zařvala: "Co to krucinál děláš? To jsou Susaniny soukromé věci. Nemáš právo je očumovat."

Matty vstala a pokrčila rameny. "Co jí to udělá? Ona o tom přece neví, že?"

Rhianna zuřila. "Je to nepsané právo, Matty." Píchla jí dlouhým fialovým nehtem do tváře. ".Nesahej na nic, co ti nepatři", měla bys ho znát."

;í

Začala Susaniny věci sbírat.

Matty se tvářila otráveně. "Hele, klid, Rhianno, copak jí to ublíží?"

Černoška se k ní postavila čelem a Matty překvapilo, když zahlédla, jak jí po tvářích tečou slzy. Tiskla si kresby a dopisy k hfudi, jako by měly větší cenu než zlato.

"Už se ničeho ani netkni, slyšíš? Jestli to uděláš, podříznu tě. Tohle je jediné, co tady Susan zvenku zůstalo. Je to její život, Matty, ne tvůj a ani nikoho jinýho. Jen její. Je to její soukromý život, do nějž se může ponořit, když chce. Jsou tady její vzpomínky. V duchu může promlouvat se svými dětmi a objímat je. Může o nich snít a milovat je a nikdo nemá právo jí do toho zasahovat. Jestli to nechápeš, tak jsi ještě sobečtější děvka, než jsem si myslela."

Matty mlčela. Smutně rozzlobenou ženu poslouchala.

"Nevíš o lidech vůbec nic, ani o jejich potřebách," řekla Rhianna rozzuřeně.

"Pluješ si tady, jako bys byla bůhvíkdo, jako bychom my ostatní byly pod tvoji úroveň. Jenže nejsi lepší než kterákoli z nás. Všechny totiž víme, jak lidi sdílejí s ostatními to, co chtějí sdílet. Nemůžeme prostě jen brát, co se nám zachce. Kdes to vzala?"

Matty se cítila, jako by jí někdo nafackoval. "Dobrá, Rhianno. Uklidni se."

Rhianna byla tak vzteklá, že se Matty začala obávat o svou bezpečnost.

"Ty fakt nic nevíš, viď, Matty? Ty nechápeš, cos provedla, že?" pokračovala zlostně.

Rhianna jí strčila Susaniny věci do ruky a vážně řekla: "Dej to pryč a dneska mi nechoď na oči. Myslím to vážně, Matty. Nemám na tebe náladu."

Susan se probudila na nemocničním lůžku s přivázanýma rukama. Chvíli si nebyla jista, kde se to ocitla. V ústech cítila sucho. Jazyk měla oteklý snad na desetinásobek velikosti a z očí sejí řinuly proudy slz. Zaregistrovala, že pláče. Že plakala ze spaní. Pak si uvědomila, co se stalo, i to, proč je přivázaná.

Chtěli mi vzít Rosii, jako by byla kus koláče nebo starý svetr, naříkala v duchu. Oni se rozhodli, že u Simpsonů se bude mít lip, a pravděpodobně bude, ale není to správné. Rosie je přece moje dítě, benjamínek. Dokonce ani Barry jí nedokázal odolat.

Nosila jsem ji, chovala a milovala, ještě než přišla na svět. I tu její tvářičku jako broskvičku a pisklavý pláč.

Koutkem oka Susan viděla, co měla v kapsách, když ji svlékali. Na malém nemocničním stolečku ležel Peterův dopis. Znovu cítila, jak jí vlhnou oči: Takový to byl krásný den! Mělo mě napadnout, že na hezké dny a věci nemám nárok, vyčítala si.

Celým jejím životem se proháněla jedna katastrofa za druhou. Přesto vždycky pevně věřila, že ji jednou potká štěstí. Že dostane to, co chce. Jen jedinkrát.

Jednou.

U postele se objevila něčí tvář. Byla to drobná žena kolem šedesátky se špatným chrupem a s rozcuchanými vlasy staženými čelenkou. "Chcete něco, co by vás trochu rozveselilo? Co by vám zahnalo špatnou náladu?"

Susan zavrtěla hlavou. Drogu, která by jí zvedla náladu, ještě nevyrobili. Po dnešku si nebyla jistá, jestli ji nějaký šťastný okamžik ještě někdy vůbec potká. Nebyla si ani jista tím, jestli po štěstí vůbec touží. Vždycky jí je vzali tak rychle, že se toho začínala bát.

Štěstí asi existuje pro jiné lidi, pro lidi z časopisů a televize. Ne pro takové, jako jsem já a moje děti, usoudila.

Stránka 162

Martina Cole - Dvě ženy

Znovu se rozplakala. Byl to smutný a osamělý nářek, který se ozýval do doby, než jí píchli další injekci, a ona upadla do bezesného spánku.

357

356

Kapitola 24

Mariah Brewsterová žila na Wardour Street. Když ji Geraldina uviděla, překvapil ji její vzhled. Očekávala obvyklý typ prostitutky. Místo toho spatřila ženu středního věku s hezkými vlasy, s pěknou postavou a ve velmi střízlivých šatech s vestou. Mariah ji uvítala jako královnu a Geraldina tak zažila další šok.

Celý byt působil jako útočiště mladé dívky, samý potah, stoly pokryté ornamenty a různými suvenýry. Na konferenční stolek nachystala odpolední svačinku včetně sendvičů a koláče, velkou konvici s čajem a čajové pečivo.

"Prosím, posadte se, slečno OHarová. Jsem moc ráda, že jste přišla včas. Hrozně nerada čekám a asi za hodinu dorazí klient, takže jsem vás nechtěla popohánět.

Je to trochu nezdvořilé, vidíte?"

Geraldina žasla a ženu si okamžitě oblíbila. O pět minut později si dala plátek koláče a opatrně si položila na kolena šálek s čajem.

"Máte krásné vlasy, ale nejspíš vám to říkají stále, že?" podotkla Mariah. "Moje nejstarší dcera má taky krásné vlasy. Studuje na univerzitě všeobecné právo."

Geraldina se usmála.

Mariah se napila čaje a způsobně si otřela korálovou rtěnku látkovým ubrouskem.

"Tak co pro vás mohu udělat? Nemám, co bych k poslední výpovědi dodala."

Geraldina přikývla. "Rozumím, ale musím prozkoumat všechny možnosti. Chci jen, abyste mi svými slovy pověděla o Victoru Enderbym. Jaký byl? Co od vás chtěl?"

Mariah se pohodlně uvelebila v křesle a zavřela oči.

"Byl to milý pán. Velmi zdvořilý a laskavý. Kéž bych měla takových víc." Usedla a usmála se. "Dáte si koláček?"

Geraldina zavrtěla hlavou.

"Chtěl po vás někdy něco neobvyklého? Myslím po sexuální stránce."

Mariah Brewsterová se zvonivě zasmála. "Victor? Kdepak!" Zvedla ruce. "Přímo na věc, žádné líbání. Sex pro něj vlastně nebyl moc důležitý."

Zamračeně se jí to snažila vysvětlit. "Bylo to spíš jako rande. Nosil mi víno dobré víno, žádné levné svinstvo. Naučila jsem se od něho o víně hodně, byl tak trochu nadšenec. Znalec vína."

Znovu se zasmála. "Otevřel láhev a pak jsme si povídali. Poprvé za mnou přišel tak před deseti lety. Tehdy ještě žila jeho matka. Neustále kolem ní musel skákat kvůli jejím nemocem a ještě poslouchat její ustavičné výtky. Myslím, že u mě hledal útočiště, někoho, komu by se mohl svěřit a s kým by mohl být. Strávit zkrátka příjemné odpoledne nebo večer a nemuset si dělat starosti, že je Victor Enderby, právník. Nebo což bylo možná ještě důležitější Victor Enderby, syn."

Usmála se. "Měli jsme se s Victorem fajn. Sex byl pro něj něco jako bonus navíc.

Za chvíli bylo po všem. A bez komplikací."

"Nebyl na sadomaso, nesvazoval vás? Ani ruce nad hlavou?" zeptala se Geraldina.

Mariah zavrtěla hlavou a znovu se zasmála. "Victor to nemohl dělat ani při rozsvíceném světle! Nedokázal o sexu vůbec mluvit. Celou dobu jsem ho vždycky vedla já. Když už se jeho pár hodin chýlilo ke konci, vzala jsem ho za ruku a odvedla ho k posteli. Platil v hotovosti. Peníze mi vždycky dal do obálky, kterou položil k posteli. Byla s ním prima dohoda. Jak už jsem řekla co bych dala za to, kdybych měla takových, jako byl on, víc!"

Geraldina si nedovedla představit, jak někdo mohl chtít naprosté cizince, lidi z ulice. Mohli mít nějakou nemoc nebo čert ví co, říkala si.

Mariah zřejmě četla její myšlenky, a proto dobromyslně, ale smutně řekla:

"Podívejte se, moje milá, chápu, že se vám můj styl života zdá divný. Musíte si však uvědomit, že já nejsem vy. Musím

359

358

vychovávat tři děti a platit jim dobré školy. Všechny jejich potřeby jsem schopna touhle prací splnit. Když mi zemřel manžel, zůstala jsem bez jediné pence. Všechno, co jsme měli, prohrál v hazardních hrách. Dům nám zastavili a já se doslova ocitla na dlažbě. Tahle práce mi vrátila nezávislost. Nevybrala jsem si ji, jen plní svůj cíl.

Stránka 163

Martina Cole - Dvě ženy

Moje dětí si myslí, že jsem úřednice ve státní správě. Že dělám pro vládu důležitou práci. A proč by si měly myslet něco jiného? Jsem jejich matka, jejich rádce a chodím každodenně do práce stejně jako všichni ostatní. Když se večer vrátí domů, jsem u nich. Miluju je. Je to prosté, že? Kdybych měla více takových Victorů, byla bych šťastná žena, to mi věřte. Pracuju v bordelu, ale nahrabala jsem si slušné peníze, dokud jsem měla možnost. Jednoho dne ze mě bude babička a budu žít v Eastbournu v malém bungalovu jako důvěryhodná osoba. Všichni musíme žít; jak se dá, a dělat, co můžeme."

Geraldinu naprostá upřímnost této ženy uvedla do rozpaků. "Já vás neodsuzuji,"

řekla krátce.

Mariah se usmála. "Ale jistěže odsuzujete. Je to v lidské povaze. Víte, já nikoho neodsuzuju. Jak se píše v Bibli: .Neodsuzuj, nechcešli být sám souzen.

Každopádně je tam něco takového. Bili mě, okradli mě, ale přežila jsem díky mužům, jako byl Victor. Dík čestným a milým mužům, kteří hledají útěchu, a ne sex. Když se seznámil se svou ženou, byl moc šťastný. A já jsem měla radost kvůli němu."

"On vám o tom řekl?"

Mariah přikývla. "Byl štěstím bez sebe. Byla mladší, velmi atraktivní a on opravdu věřil tomu, že ho chce. Že jí na něm záleží. Přišel za mnou a řekl mi, že už ke mně nemůže chodit, protože by to nebylo vůči ní fér. Vůči Matildě. Dal mi pár stovek jako odchodné. Byl to opravdu férový chlap. Za šest měsíců po svatbě se zas vrátil. Myslela jsem si, že to tak dopadne, protože se to zdálo být příliš krásné, než aby to mohla být pravda."

Geraldina nevěřila svým uším. "Ve své výpovědi jste se o tomhle nezmínila."

Mariah pohodila rameny. "Předtím jsem se do toho nechtěla plést. Dovedete si jistě představit, že to bylo to poslední, po čem bych toužila. Jenže když jsem si pak přečetla, co o něm napsali, řek

la jsem si, že by to měl někdo uvést na pravou míru. Ona se mu vysmívala: jeho sexuálním výkonům i jeho životu. Z toho muže se stal pouhý stín. Byl skvělým právníkem zabýval se trestním právem, to jistě víte. V soudní síni prý byl fantastický. Jenže se ženami na tom byl jako ztracený chlapeček. Pořád ho před sebou vidím, jeho ztrápenou tvář. Ona ho ničila a on nechápal, co se pokazilo.

Dokonce si nechala vzít jeho děti, říkal mi to. Jestli ji chcete dostat z vězení, vyřiďte jí ode mě, že je ulhaná mrcha. Dítě pro něj bylo vrcholem toho, po čem ve svém životě toužil. Když šla na potrat, byl úplně vedle. Ona se zřejmě rozhodla ho zničit, a také sejí to povedlo. Ale překvapilo by mě, kdyby ji uhodil. Odmítám uvěřit tomu, že to udělal."

"Vy myslíte všechno, co jste mi teď řekla, vážně, viďte?"

Mariah si prohrábla pěstěnou rukou vlasy. "To myslím. Znala jsem ho spoustu let.

Opravdu jsem ho znala. Možná jsem prostitutka, ale nějako ostatní. Já si klientelu vybírám. Většinou mívám takové, jako byl Victor. Muže, kteří žijí svou prací a občas potřebují trochu péče a hýčkání. Nic víc. Říkávala jsem mu: Ožeň se, pořiď si rodinu a trochu si užívej. Nic jiného nepotřeboval. Něco vám řeknu: Byla bych ráda, kdyby si chtěl vzít mě. Brala bych ho všemi deseti. Byl to milý, vzdělaný a inteligentní muž, ale co se té potvory týkalo, byl stejný jako všichni ostatní. Jakmile se dotkl jejích koz, byl z něj úplný pitomec."

"Byla jste do něj zamilovaná?" zeptala se pomalu a tiše, až se Mariah znovu rozesmála.

"Po patnácti letech souložení za prachy nikoho milovat nemůžeš, děvenko. Ne doopravdy. Můžeš si někoho oblíbit nebo si někoho vážit. Byla bych vděčná, kdybych měla někoho takového, jako byl on. Kdybych měla zaplacené všechny své účty a mohla poskytovat péči jen jemu, nikoliv zástupu cizích mužů. Udělala bych, co by si přál, a strávila každý den jen péčí o něj. Rozumíte mi?"

Nejpodivnější bylo, že jí Geraldina rozuměla. Pravděpodobně lépe než většina ostatních žen.

"Děkuji, že jste si našla čas, Mariah. Velmi si toho cením."

Smutně pohodila rameny. "Je mi líto, že jsem vám nemohla říct to, co jste chtěla slyšet. Kéž bych mohla." Pak se usmála. "Lidé se 360

361

na nás prostitutky dívají spatra, ale chcete něco vědět? My alespoň nic nepředstíráme. Řekneme si o peníze a za to poskytneme to, co je třeba. Chceteli, poskytneme službu. Ženské, jako je ona, jen berou a nic za to neumějí dávat. Ona je skutečná děvka, protože šla do manželství kvůli tomu, aby něco získala, a na Stránka 164

Martina Cole - Dvě ženy

rozdíl ode mne a mých kolegyň se ho nemohla jen tak zbavit. Já můžu jít domů, do svého skutečného domova, a na všechno tohle zapomenout. Ona nemohla. Musela se na jeho obličej dívat ráno, v poledne i večer. A to byl její problém. Myslím, že ho zabila, aby se ho zbavila. Protože udělala chybu a on ji rozčiloval. Měla dům, peníze i prestiž, ale nic víc. Protože on ji moc miloval a hodně od ní žádal. Já to vím a myslím, že to víte i vy."

Geraldina té ženě naslouchala a instinktivně vycítila, že jí říká pravdu. Svoji pravdu.

Nejhorší na celém případu bylo, že Geraldina Mariah Brewsterové věřila.

Když odcházela, Mariah si s ní potřásla rukou a usmála se. "Victor byl milý pán, slečno OHarová, nebylo v něm nic takového, co se o něm psalo. Pokud to bude nutné, vystoupím u soudu a povím jim to. Vím, že jako prostitutku mě nebudou považovat za důvěryhodnou svědkyni, ale já znám pravdu," řekla a udeřila se do hrudi.

Geraldina na schodech potkala vysokého muže v důchodovém věku. Upoutal její pozornost šedivými vlasy a špatně sedícími zuby. Měl v ruce igelitovou tašku.

Ucítila vůni levandulové vody po holení a kouř doutníku.

Otočila se a zpozorovala, že vchází do malého bytu jako vážený host, a zaslechla Marianin zvonivý smích.

Obrátil se jí žaludek, jakkoli její srdce Mariah porozumělo. To ji překvapilo ze všeho nejvíc. Mariah Brewsterovou si opravdu oblíbila. Což o Matildě Enderbyové říct nemohla.

"Nemohl bys být aspoň jednou hodný, Barry Dalstone?" odsekla paní Eappenová.

Zjevně se rozčílila. Už to ji otrávilo, protože se vždycky považovala za milou a starostlivou osobu.

Fakt, že často pociťovala u mnoha dětí, které měla v péči, silné nutkání je zardousit, ji ubíral na cti.

Ona se přece znala, věděla, že v hloubi srdce je dobrý člověk. To jen Barry Dalston, kterému teklo z nosu a padaly kalhoty a který si špatně zapnul košili, ji zase rozzlobil.

"Ale slečno, já Simpsonovy nemám rád. Já mám rád jen svou mámu. Já chci mámu,"

volal chlapec.

Už zase měl slzy na krajíčku, a to ji otrávilo ještě víc.

"Simpsonovi jsou moc milí lidé a budou se starat o tvou sestřičku. Byli tak hodní, že dovolili, abys u nich s Alanou strávil odpoledne na dětském hřišti."

Pokusila se usmát, ale vyšla z toho jen grimasa. "Tak proč neumíš prokázat trochu vděku, Barry, co?"

Podíval se na ni krásnýma blankytně modrýma očima a pohodil rameny. Celé jeho devítileté tělo se naježilo. Přísně se na ni podíval a vážně řekl: "Já chci svou mámu. Proč nemůžu jít raději navštívit mámu?"

Paní Eappenová obrátila oči v sloup, jako by se Barry Dalston měl nějaký zázrakem proměnit v milého chlapečka.

"Myslím, že Simpsonovi by měli jít do prdele a vrátit mou sestru zpátky. Jim ona nepatří, je mámina," vybuchl.

Paní Eappenová si povzdechla a zaskřípala zuby. Klekla si a chytila chlapce za ramena.

,.Nezapomeň, že tvoji matku přivedla do vězení sprostá mluva, Barry. Škaredý jazyk je počátkem špatnosti v Údech. Ze sprostého mluvení budeš špatný i uvnitř a začneš dělat špatné věci. Takové, jakou udělala tvá matka. Teď jdi k Simpsonům a chovej se jako vděčný chlapec. Spousta dětí by ráda zažila takový den. Ony by uměly prokázat vděk, tím si můžeš být jist."

Setřásl ji. "Tak tam pošlete je. Já půjdu navštívit mámu," odmlouval.

"Nemůžeš jít navštívit matku, pokud není stanovena návštěva. Vysvětluju ti to snad padesátkrát za den, dítě. Tvoje matka se vzdala práva se s vámi vidět, když se zachovala ničemně a odvedla ji policie. Pochopíš už to?" Začala zvyšovat hlas, jakkoli se ze všech sil snažila zůstat trpělivá a nekřičet.

Barry na ni stále upíral pohled a tentokrát nic nenamítal.

"Chápeš to, Barry?" opakovala.

363

362

Potáhl nosem. Hlasitě a dlouze, až se paní Eappenové obrátil žaludek a tvář sejí odporem stáhla do úšklebku.

"Jděte do háje, chci mámu," řekl tiše, ale přesvědčivě. Celé tělo se mu napjalo, když šiji tvrdě měřil pohledem.

Stránka 165

Martina Cole - Dvě ženy

Alana v té chvíli vešla do místnosti a zasmála se. "Barry, přestaň klít! Kdyby to máma věděla, jednu by ti vrazila."

Přišla k němu a za pár vteřin ho upravila. Paní Eappenová je sledovala s výrazem zoufalství ve vyzáblém obličeji.

"Naučil se klít tady, paní. My jsme doma nadávky používat nesměli, protože jsme tomu nerozuměli, a když jsme nepřestali, dostali jsme výprask," řekla dívka.

Celé tělo paní Eappenové ztuhlo, a když vstala, podívala se na obě děti, jako by právě vylezly z kanálu a posadily se za jídelní stul.

4

"Alano, vypadáš hezky," konstatovala paní Eappenová. "Postarej se o Barryho a dohlédni na to, aby byl u Simpsonů hodný. Jsou velmi laskaví."

Alana ji přerušila a napůl se usmívala. "Já vím, paní Eappenová. Měli bychom jim být velmi vděční, ano? Velmi vděční."

Paní Eappenová poznala, že je poražena, a dala se spěšně na ústup. Té noci si posteskla svému manželovi:, Jak může člověk brát vážně dítě, které má jméno po manželce známé rockové hvězdy!"

Barry a Alana se však vydali k Simpsonům, hráli si se svou sestrou a naprosto netušili, že Rose jim brzy zmizí z obzoru. Že se z ní stane slečna Simpsonová.

Už nikdy neměla žít v domě plném dětí, v domě s ošoupaným nábytkem a s matkou, která ustavičně žila na pokraji pohromy. Kde navzdory jejich otci a nedostatku peněz byli všichni tak šťastní. Skutečně šťastní.

Geraldina vešla do Zillťs s úsměvem, kterého si všiml nejen Celin, ale i číšníci, zákazníci a vůbec všichni přítomní.

Na Colina udělala dojem. Věděla, jaký rozruch způsobuje, a každému dala kousek ze sebe, aby se pak mohla uvolnit a užívat si. Celé odpoledne přemítal nad tím, jaké asi je být atraktivní. Být tak žádoucí.

Když se osprchoval a oblékl si svou jedinou slušnou košili a kalhoty, uvažoval, co si lidi pomyslí, až ho uvidí jíst v její společnosti. Doufal, že budou předpokládat, že spolu chodí. Věděl však, že něco podobného se mu může splnit jen v těch nejodvážnějších snech.

Geraldina se posadila proti němu a usmála se. Úsměv jí opětoval. Ať jde svět do háje! myslel si. Záleželo mu jen na tom, že byli spolu. Ať si třeba lidi myslí, že jsem její mladší bratr nebo klient, říkal si.

"Omlouvám se, že jdu pozdě," řekla.

"To je dobrý. Docela rád jsem si tu poseděl. Přišel jsem dřív."

Geraldina se zazubila. "Myslela jsem si to. Vypadáte jako ten, kdo chodí všude dřív."

Nebyl si jist, jestli se mu nevysmívá.

Objednala láhev dobrého vína a chvíli spolu popíjeli a mluvili o ničem.

"Tohle jsem potřebovala. Objednáme si jídlo, nebo si ještě dáme něco k pití a trochu se uvolníme?"

Colin se usmál a ona znovu převzala vedení. Vybrala jídlo pro oba, za pár sekund přivolala číšníka a pak spolu zase mohli nerušené hovořit. Říkal si, že se ocitl po smrti v nebi. Je nádherná, ještě lepší, než jsem si dřív myslel, uvažoval.

"Tak co víte o Matildě Enderbyové?" řekla rozverně, ale věděl, že to myslí vážně. Chvíli přemýšlel a pak odpověděl: "Když jsem tam pracoval, Matty byla jen sekretářka, ale mluvilo se o nich už tenkrát. Jedna žena z kanceláře se vrátila do práce, aby dokončila přísežné prohlášení, a přistihla je ve vášnivém objetí."

Zazubil se. "Vlastně to bylo víc než objetí. Matilda ho přivázala punčochami k židli a seděla mu na klíně. Zbytek ponechám na vaší fantazii, legrační je, že Victor předčil všechny dohady a v očích ostatních stoupl. Do té doby byl jen skvělý právník, ale jako z člověka si z něj dělali srandu."

, Jistě v něm odhalila skryté stránky," řekla.

Geraldina se na chvíli ponořila do svých myšlenek.

Mávl na ni a usmál se. "Pamatujete si na mě? Večeříme spolu a povídáme si."

364

365

Zavrtěla hlavou a zasmála se. "Promiňte, ale byla jsem mimo." Lokla si vína. "Co jste si o ní myslel? Předpokládám, že jste se s ní stýkal, mluvil jste s ní."

Colin si prohrábl vlasy a povzdechl si.

"Nikdy jsem ji neměl moc rád. Byla hezká, vlastně krásná, a oblékala se sexy.

Myslím, že než se zaměřila na chudáka Victora, probrala většinu mužů ve firmě.

On byl chodící průšvih. Celá léta se staral o svou matku, byl plachý a v důchodovém věku. Kdybyste ho viděla v soudní síni, nikdy byste nevěřila, že je Stránka 166

Martina Cole - Dvě ženy

to týž neslaný nemastný chlap z práce. Bylo to opravdu zvláštní."

Přikývla.

"Viděla jsem ho jednou nebo dvakrát a byl setsakra dobrý. Za pár minut roztrhal na cucky všechny svědky. Přitom nikdy nezvýšil hlas. Byl báječný."

"Takže víte, co mám na mysli. Ona mu úplně popletla hlavu. Jen uvažte: Tohle mladé, velmi mladé a hezké děvče po něm jelo jako blázen. Bylo to k smíchu.

Zkušenější muži by se s ní vyspali a odkopli ji; tak jako to udělali ostatní, jenže Victor takový nebyl. Měl respekt ostatních, ale s nikým se moc nepřátelil, ani do kolektivu nezapadl. Byl to skvělý právník, ale po práci honem spěchal domů. Neměl ženské, dokonce s nikým nežertoval, žil spíš sám pro sebe.

Myslím, že Marty si to uvědomila, a proto se na něj zaměřila. Po svatbě samozřejmě chtěla, aby se oba stali součástí společnosti. Divadlo, večeře, práce. Nemyslím, že okolí jejich manželství pokládalo za šťastné. Nikdo ji neměl rád. Obzvlášť manželky. Myslím, že do ní viděly, a ona to poznala. Dokonce ani Victor nebyl tak přitroublý, musel si to domyslet. Jenže myslím, zeji miloval."

Geraldina hleděla na mladíka před sebou. Dal by za to ruku do ohně, tím si byla jista. Zdálo se, že Matty mohl člověk buď milovat, nebo nenávidět.

Victor ji miloval.

Byla to příčina jeho konce?

Přinesli jim jídlo, takže na chvíli přerušili rozhovor. ,,Nerada to říkám,"

přiznala Geraldina, "ale mám pocit, že Matty něco tají. Ty její řeči ve stylu

,já chudinka a o tom, jak trpěla, a přitom nemá jediný důkaz kromě návštěvy lékaře, kterého vyhledala týden před vraždou.

Evidentně mu navykládala o krutostech manželství a o tom, jak má špatné nervy.

Dokonce i doktor se zdál být skeptický.

Nikdy tedy nepřišla do práce s nějakými stopami násilí. Tvrdila přitom, že ji Victor rád uvazoval, ale o tom jste se zmínil. Ocitla jsem se znovu na začátku.

Víte, nemám ji moc v lásce, a to mě trápí. Opravdu trápí."

Colin přikývl. "Vím, co tím myslíte. Já cítím totéž k Susan, jenže já ji mám naopak příliš rád. Přestože mě dnes chtěla uškrtit. Chápu, proč tak vyváděla.

Vím, co cítí ke svým dětem, a samozřejmě vím i to, co cítí ony k ní. Ona svou rodinu udržovala v chodu bez ohledu nato, co se jí stalo.

Barry Dalston byl prachmizerný ničema. Mlátil ji, ponižoval. Měl jsem přístup do jejích lékařských záznamů jen si to poslechněte: Její první dítě zemřelo, protože ji nakazil pohlavní chorobou, kterou chytil v den jejich svatby. Jestli se její dítě narodilo předčasně ze strachu, nebo z nemoci samotné, to nikdo neví, ale předurčilo to celé jejich manželství. Ona dávala a on bral. Nakonec ho více než sto ranami umlátila kladivem. Stal se z něj člověk bez tváře, nezůstalo z něj nic, podle čeho by se dalo usoudit, jak vypadal, ani to, co zažil před smrtí. Vešla do pokoje, když byl v bezvědomí, a zabila ho. Pak zatelefonovala na policii a uvařila si kafe. Když přijeli, byla ještě celá potřísněná krví, měla na sobě úlomky kostí a zbytky mozku. Proč ho zabila právě takhle? Proč mu chtěla vzít jeho identitu? Jako by ho chtěla naprosto vymazat, aby z něj pro nikoho nic nezbylo."

Podíval se na Geraldinu, která s povzdechem pohlédla na chutný salát z kuřecích jater.

"Promiňte, nepřemýšlel jsem," omluvil se.

Geraldina zezelenala a on se cítil hrozně.

"Mě to prostě fascinuje, víte? Může člověk snést tolik, že když se konečně naštve, všechno se v něm nahromadí? Každý kopanec, každá bolest a každá urážka?

Dožerou se takoví lidé natolik, že jde jejich racionální uvažování stranou a musí zabít? Připadá mi to tak promyšlené. Vešla do pokoje, uviděla ho, jak leží, a rozhodla se ho vymazat ze svého života, z domova, pryč od svých dětí. Co ji k tomu

367

366

přimělo? Zmlátil ji pět dní předtím, takže to nemohla použít na svou omluvu.

Proč ho nezabila té noci, kdy ji napadl? Proč čekala? Tehdy večer si vyrazila a byla opilá. Podle její přítelkyně Doreen se však výborně bavila. Přiznává to i Susan. Tvrdí, že prostě přišla domů a rozhodla se ho zabít.

Já jí nevěřím. Prostě nevěřím. Snášela toho víc, než by byl schopen vydržet kdokoli jiný, a chránila své děti. Nikdy by je neopustila, kdyby nemusela. Ona je zbožňuje, jsou pro ni vším. Proč by se zčistajasna rozhodla udělat něco, co by je rozdělilo? Nechala je v domově. Věděla, jaká je její rodina. Prachmizerní Stránka 167

Martina Cole - Dvě ženy

mizerové, kterým šlo jen o peníze. Nechtěla jim svěřit děti do péče, ani kdyby to chtěli. Prostě mi to nějak nejde na rozum."

"Třeba to bylo tím alkoholem. Mohl v ní vzbudit násilnické jednání," navrhla Geraldina.

Colin si prohrábl už teď neupravené vlasy, takže se mu na jedné straně naježily, až vypadal jako malý chlapeček.

"To si nemyslím. Nemám pocit, že by to bylo alkoholem," opáčil. "Nemyslím, že to bylo něco, co bychom dokázali racionálně vysvětlit."

"Tak proč? Proč to tedy udělala?"

Povzdechl si. "Já nevím. Opravdu nevím. Ale jednoho dne to zjistím."

Geraldina jej pozorovala. Viděla, jak moc ho Susan Dalstonová trápí, i to, jak moc ji má rád, dokonce k ní cítil jakýsi respekt. Zároveň vnímala, jak nesouhlasí s tím, že své děti dostala do situace, kdy už je nemohla chránit.

Pomyslela si, jaký je sladký idealista. Neli trochu naivní.

"Možná Susan Dalstonová jen využila příležitosti příležitosti vymazat ho z jejich života jednou provždy?" navrhla Geraldina. "Možná jí k tomu alkohol dopomohl. Ponoukl ji k tomu, aby využila situace, než se manžel probudí a celý otřesný koloběh začne znovu. Možná se prostě chopila příležitosti, když ho spatřila opilého a v bezvědomí. Nepřemýšlela, jen měla šanci se ho zbavit."

Colin v jejím hlase zaslechl souznění. Ona opravdu ví, o čem mluví, pomyslel si.

Chápe, že když má člověk něčeho dost, potřebuje, aby to zmizelo.

"Možná jen chtěla, aby už od něj měla klid," dodala.

Colin si všiml jejího upřímného výrazu a měl pocit, jako by nahlédl Geraldině OHarové do duše. Nemohl uvěřit tomu, co pod dokonalým zevnějškem velmi žádoucí ženy uviděl ustrašenou dívku.

Dvěma loky dopila víno, omluvila se a odešla na toaletu. O deset minut později, když už se Colin děsil, že odešla bez rozloučení, se vrátila.

Byla to opět chladná feministická právnická s hezkýma nohama, s bystrým mozkem a s pohledem, který naznačoval: "Neopovažuj se mě dotknout."

Matty se probudila do slunného dne a cítila se podivně osaměle. Nebývalo u ní zvykem, aby se jí po někom stýskalo. Obzvlášť po někom, jako byla Susan Dalstonová. Susan ji však fascinovala. Nedokázala pochopit někoho tak nesobeckého. Člověka, který neustále myslel na jiné lidi, na ty malé človíčky, kteří nedělali nic, než po ní stále něco vyžadovali její čas, pozornost, jejích pár peněz.

Mluvila o nich bez ustání, jako by to byli lidé s vlastními názory, potřebami a myšlenkami. Ve skutečnosti přitom neměli nic než své potřeby.

Děti rodiče potřebovaly, a ti blázniví rodiče podle Matty jejich potřeby bez rozmyslu uspokojovali.

Tohle by mi nikdy nevyhovovalo, myslela si. Nechtěla, aby od ní někdo jen bral, a už vůbec ne nevděční lidé. Lidé, kteří se celou věčnost nedokázali ani nakrmit, ani domluvit. Matty se při té myšlence otřásla.

Procházela se znuděně po cele. Pak se odebrala do kulturní místnosti a snažila se chvíli hrát solitaire, ale někdo se s ní pořád snažil zapříst rozhovor, a proto si zašla pro kávu a zamířila k Rhiannině cele.

Rhianna měla u sebe mladou dívku jménem Sarah. Byla vysoká, měla krásné hnědé oči a srdčitou tvář. Vypadala jako herečka z vášnivých Felliniho filmů, v nichž hrála spousta Italů s kníry a ochlupením po celém těle.

Do chvíle, než otevřela ústa. Měla tak silný londýnský přízvuk, že všechny romantické myšlenky každému vyhnala z hlavy. Jako 369

368

mávnutím kouzelného proutku se z ní stala trajda z nevymáchanou hubou a celá její krása rázem vybledla.

"Nazdar, kámo, jak se máme?" Sarah měla vždycky dobrou náladu, což jí ostatní záviděly. "Vypadáš, jako bys právě přišla o panenství s noční hlídačkou," řekla a rozesmála se. Její smích byl nakažlivý, dokonce i Matty se musela usmát.

Rhianna na děvče kývla, a to se vykolébalo z cely s úsměvem na líci.

"Tahle Sára je legrační, ať řekne cokoliv, nikdy se na ni nemůžeš naštvat,"

konstatovala.

Matty přikývla. "To bude tím jejím dobrým rozpoložením. Někteří lidé jsou prostě takoví. Nikdy nevidí, jak si zpackali život. Člověk jim může jen závidět."

Rhianna mlčela. Když se Matty chovala takhle, bylo nejlepší ji nějak rozveselit.

"Jsi v pořádku?" zeptala se jí.

Stránka 168

Martina Cole - Dvě ženy

Matty zavrtěla hlavou. "Jak by Sarah řekla, vězení už mi leze krkem. Jsem tak naštvaná a nakrknutá, že mám chuť se prát."

Rhianna se uklidnila. Věděla, že s tímhle si dokáže poradit. , Já jsem se tak cítila celou věčnost. Musíš se tomu poddat a počkat, jestli tě to nepřejde samo.

Jestli ne, tak si zahul. Zkouři se a dostán to z hlavy. Obvykle to pomůže."

"Myslíš, že je Susan v pořádku? Byla z toho celá pryč. V životě jsem nic takového neslyšela. Z jejího hlasu čišela taková bolest. Opravdová srdceryvná bolest."

Rhianna si vytáhla z krabičky s tabákem joint, zapálila si a hlasitě vydechla kouř. Pak joint podala Matty, a ta si zhluboka potáhla.

"Víš, co si myslím? Myslím, Matildo Enderbyová, že na tebe poprvé v životě zapůsobil jiný člověk. Tobě na Susan Dalstonové záleží a nevíš, co si s tím počít."

Rozesmála se a Matty si bez odpovědi sedla na palandu a jen bloumala očima po cele. Všude byli samí chlapi: na stěnách, na titulních stránkách časopisů.

Dokonce to tu i chlapsky vonělo tráva, tabák a mdlá vůně po sexu.

Sex se tady ovšem s pány nekonal.

"Na Susan mi nezáleží ani trochu. Jen s ní musím sdílet celu. Myslím, že mám jen právo vědět, jestli se vrátí," řekla Matty lehkomyslně.

370

Rhianna přikývla a stále se smála. "Už jsem se na ni ptala, takže buď bez obav.

Je v pořádku. Dneska odpoledne se vrátí na křídlo. Susan své děti příliš miluje na to, aby zůstala dlouho někde ve špitále. Nedovolí nikomu, aby jí řekl, že není způsobilá. Přestaň se strachovat, Matty," řekla Rhianna pomalu, jako by do ní viděla a věděla, že starosti mít bude, ať si říká, co chce.

Pak se do cely vrátila Sarah. Obrovité oči jí svítily z LSD. Svalila se na palandu. "Já to tu sakra nesnáším," utrousila.

Nikdo jí neodpověděl. Nebylo k tomu co dodat.

Susan poslouchala psychiatra. Byl to starší muž s nabarvenými hnědými vlasy a s vodnatýma šedýma očima. Líbil se jí však jeho hlas. Mluvil s jemným skotským přízvukem, který jí připomněl šťastnější léta.

, Jak se cítíte teď, Susan? Co cítíte ve vztahu k vašemu životu?"

Dlouho a usilovně přemýšlela. "Cítím se stejně jako doma, ve chvíli, kdy mám všechnu práci hotovou," odpověděla potom. .Jak se jen postavím a jsem spokojená sama se sebou, ale najednou uvidím špinavou ponožku. Jedinou špinavou ponožku, která mi vypadla z pračky. Připomene mi to, že vždycky existuje něco nebo někdo, kdo vás o ten dobrý pocit připraví. Nebo kdo vám vejde do vašeho zaběhnutého života a obere vás o pocit z úspěšně vykonané práce."

Doktor McFadden se zahleděl na mohutnou ženu před sebou a usmál se. Usoudil, že má Susan rád. Podle něho byla svým způsobem filozof. Snílek, který nikdy neměl čas na to, aby své sny uskutečnil.

"Přemýšlíte někdy o tom, co jste udělala?" zeptal se.

Dlouze a unaveně si povzdechla. "Uvažujte o tom, doktore. Kdybyste byl na mém místě, přemýšlel byste o tom, co jste provedl?"

Kousl se do rtu a zamyslel se. Pak pokrčil rameny. "To přece záleží na mnoha věcech, ne? Třeba na tom, jestli máte pocit, že jste udělala špatnou věc."

Susan se usmála. "Vy jste pěkně mazaný lišák. Na vás si musím dávat pozor, že?"

"Od vás, Susan Dalstonová, to budu pokládat za poklonu."

371

Později do svých poznámek napsal: "Plná pocitů viny a zároveň lásky ke svým dětem, s nimiž by měla být doma, kdyby na světě existovala nějaká spravedlnost."

Věděl, že ho vedení nemá v oblibě, že ho považují za přílišného liberála. Zdálo se jim, že je vůči děvčatům, s nimiž pracuje, neúměrně benevolentní. Po letech naslouchání srdceryvným a smutným příběhům jiný být ani nedovedl.

Wendy se probudila se známou bolestí mezi stehny. Provázela ji i při močení. Kéž bych byla zpátky ve svém pokoji a měla uklidňující chladivý přesličkový gel, myslela si.

Tohle se jí stávalo pravidelně, bylo to jakési dědictví, které jí svým činem předal vlastní otec. Nakazil ji. Někdy Wendy uvažovala nad tím, zda se nejedná o trest Boží. Otec touto chorobou trpěl, když sejí zmocnil, a proto usoudila, že Bůh tuto nemoc na otce seslal, aby se nakazila.

Nikdy nedospěla k rozumnému vysvětlení.

Zavřela oči a oddala se svému snění. Představila si, zeje doma se svou matkou, se sestrami a s bratrem. Její otec se zázrakem zabil při autonehodě nebo uhořel, takže všichni byli v teple, v bezpečí a šťastní. Seděli v obývacím pokoji, pojídali křupky s rajskou příchutí a popíjeli sodovku, co hrdlo ráčí. Sledovali Stránka 169

Martina Cole - Dvě ženy

v televizi seriál Bonanza a malá Rosie postupně všem seděla na klíně a dostávala pamlsky.

Někdy to tak skutečně bylo když byl Wendyin otec u jiné ženy, když žil svůj druhý život. Všichni si mohli vydechnout a být šťastní, jako by se v otcově nepřítomnosti stal jejich život reálnější. Všichni měli chvíli pocit, že nežijí jen pro ústrky a výtky.

Babička Kate je navštěvovala a vždycky s sebou přinesla nějakou dobrůtku. Barry miloval létající talířky, obalené v šumivém prášku, z nějž ho brněl jazyk.

Babička si s nimi povídala a říkala jim svým krásným hlasem laskavá slova.

Teď umírala; nemohla už je ani navštívit. Události oné noci na ni těžce dolehly.

Vytušila, co její syn provedl. Věděla, že toho byl schopen, což pro ni jistě bylo velmi zlé. V hlavě se Wendy honilo: "Krev se nezapře." Snažila se tu větu vypudit z mysli. Pokoušela se myslet na něco jiného, ale bolest se začala zhoršovat.

Rozplakala se.

Bylo to horší než jindy. Při sebemenším pohybu cítila puchýře uvnitř svého těla.

Jako by ji někdo spálil vřelou vodou nebo louhem.

Olízla si suchým jazykem rty. Potřebovala kousek ledu. Led rány ochladil a ulevil jí.

Slečna Eappenová vztekle přiběhla do pokoje v zapnuté pletené vestě. Vlasy měla samý lak.

"Myslíš si, že tady můžeš vyvádět, dítě?" řekla odmítavě jako obvykle, jako by automaticky čekala od každého jen špatnost, a také se jí proto dočkala. Wendy ji nechtěla zklamat, a proto se vší silou snažila být co nejzlobivější. Měla pocit, že to té ženě spravilo náladu.

"Dnes se opravdu necítím dobře," řekla.

Paní Eappenová se na ni přísně podívala. Wendy vypadala pohuble, byla pobledlá a dehydrovaná. Zdálo se také, že trpí nějakou bolestí.

"Jsi v pořádku? Nepotřebuješ lékaře?" zeptala se znepokojeně a Wendy bylo dost mizerně, aby to ocenila.

, Jsem v pořádku. Jen mám měsíčky."

Paní Eappenová se na ni podívala podezíravě. "Měsíčky jsi měla ani ne před týdnem." Pohlédla na děvče ležící na posteli a povzdechla si: "Přivedu lékaře.

Abychom měli jistotu. Nerada bych něco zanedbala."

Wendyiny protesty ji nakonec přiměly zvednout telefon. Čím více děvče zapíralo, že má bolesti, tím více rostlo přesvědčení paní Eappenové, že je třeba přivolat lékaře. Během let, které trávila ve službách, zažila leccos: Po domácku provedené potraty jehlami na šití a hůlkami, děvčata, která se podrobila potratu ve své vlastní posteli, aniž by přitom nepomyslela na to, jaké mohou přivodit potíže sobě nebo ostatním.

Když přijel lékař, našel jen hysterické děvče, které odmítalo svolit k prohlídce. Nakonec Wendy museli přidržet, a když odkryli přikrývku, její příšerné tajemství se odhalilo.

Zaslechla, jak lékař hvízdl mezi zuby a jak paní Eappenová vykřikla: "Bože na nebi, co to s ní je?"

Pravdu o Wendy zjistili, když už byla ve velmi špatném stavu. Najednou po ní všichni chtěli vysvětlení, kdy a s kým souložila.

372

373

Obzvlášť pan Potter, který se tvářil mrzutě a otráveně. Bylo na něm vidět, že se mu ulevilo.

Wendy mlčela. Život ji toho moc nenaučil, ale mnohé pochytila na klíně babičky Kate. "Lidé vědí jen to, co jim povíš, dítě. Pamatuj si to celý život. Svá tajemství svěř jen lidem, o nichž víš, že je udrží v tajnosti," zněla jí v uších babiččina slova.

Teď Wendy pochopila, co přinášelo stárnutí. Starší lidé věděli věci, které jiní lidé ještě neznali. Měli ty mladší varovat před úskalími života, který se jim samotným chýlil ke konci. Postupně umírali a kromě vzpomínek a tajemství jim nezůstalo nic.

Ležela v posteli a najednou se cítila vyrovnaná. Nic jim neřeknu, umínila si.

Nechám je domyslet si to nejhorší, přestože se jim nepodaří ani vyhmátnout povrch.

Byla ráda, že je její otec pryč. Takhle už jí nemohlo nic ublížit. Dokonce ani nemoc, kterou jí nakazil, jí nemohla zničit natolik jako on.

Stránka 170

Martina Cole - Dvě ženy

Podívala se na ně svýma velikýma očima, ale neodpověděla ani jediným slovem.

Věděla, že si paní Eappenová pomyslela něco o zvrhlé holce. Připadala si jako rebelka.

374

Kapitola

25

Rosella byla s drsným chlápkem, který si říkal Danny. Nikdo ze Soho neznal jeho příjmení, ale nikdo neměl odvahu se na ně zeptat.

Byl černý jako uhel, měl mohutnou svalnatou postavu a řídnoucí vlasy. Přesto byl svým způsobem hezký. Společnice ho milovaly a on miloval je. I když jen občas.

Nebyl prakticky k zastižení a děvčata s oblibou říkávala, že jeho chytit je těžší než chytit syfilis od faráře.

Taky moc nemluvil, což se dívkám zamlouvalo. Celou noc totiž v klubu musely mluvit o hloupostech, které muži od žen svých snů očekávali. Tyhle řeči byly na hony vzdálené skutečnému životu.

Přistoupily však na hru a Dannyho si vychutnaly. Jeho tichou sílu, milý úsměv, ale hlavně jeho penis, který měl údajně velikost baseballové nebo kriketové pálky. Smál se jejich vtipům, chápal jejich neštěstí a poskytl jim pár hodin neplaceného sexu.

Rosella ho však znala lépe než všichni ostatní. Znali se dlouhá léta, a když potřebovala odvést pořádnou práci, volala jemu. Teď seděl u ní v autě, usmíval se a ona mu vysvětlovala situaci. "Až uvidíme toho chlapa, co mě zajímá, dostaneš ho ke mně do auta, ale tak, aby kolemjdoucí ani nikdo jiný nepochopili, co se děje, ano?"

Přikývl. Tohle dělal stále a platil v odchytávání lidí za mistra.

"Pak ho vyděsíme k smrti," dodala.

Danny se zazubil, jako by se už nemohl dočkat. "Jestli to je uchyl, tak ho určitě budu moct zkopat, že?"

375

Rosella se asmála. "Je to uchyl, to je pravda, ale ty ho máš prozatím jen vyděsit. Počkáme, jak zareaguje. S nakládačkou začneš teprve pak. Někdy je strach ze zkopání horší než vlastní trest. Uvidíme."

Danny se uklidnil. Rosellu měl rád. Ona totiž na rozdíl od většiny mužů myslela jako muž. Byla samotářka stejně jako on a pochopila mechanismus strachu.

Alfred Porter vyšel ze svého bytu těsně po půl deváté večer. Pracoval dobrovolně v místním mládežnickém klubu a dnes večer měl zpoždění. Měl totiž doma návštěvu, jedenáctiletou Leylu, která byla na svůj věk velmi vyspělá. Kromě toho byla duševně zaostalá. Zkrátka přesně jeho typ. Její rodiče si mysleli, jak skvěle jim nepomáhá s doučováním. Byl to přece sociální pracovník a věděl, co dělá.

Důvěřovali mu.

Leyla byla tichá a roztomilá. Chápala svět jen prostřednictvím pocitů a myšlenek. Když lidi potěšila, zažívala dobrý pocit. Když na ni byli zlí, plakala. Když potěšila pana Pottera, dostala koláček a pepsi, tedy něco, co z domova neznala.

Pan Potter měl s Leylou ten večer dlouhou lekci a úplně zapomněl na čas. Nakonec jí zavolal taxík a mával jí, dokud nezmizela z dohledu.

Pák si spokojeně zapnul sako, uhladil si řídké vlasy a vesele vykročil.

Všiml si, že se k němu blíží nějaký černoch. Výraz jeho obličeje nic neprozrazoval, ale když promluvil, popadl pana Pottera strach.

Paní Hendersonová, jeho sousedka, mu zamávala, a on na ni mávl také, protože mu nic jiného nezbývalo. Musel se chovat jakoby nic, protože v opačném případě mu hrozilo uříznutí koulí.

Hromotlukovi se žlutým bělmem a se zářivě bílými zuby mohl v tomto směru věřit.

Ocitl se v autě a stále mával paní Hendersonové, zatímco hezká a dobře oblečená žena vyrazila od obrubníku a rychle ujížděla pryč ne však natolik rychle, aby upoutala něčí pozornost. Řekla mu, ať mlčí, dokud se ho někdo z nich dvou nezeptá.

Vyděsil se a přesně o to dvojici šlo. Rozhodně je nezklamal. Rozplakal se, ještě než opustili ulici, z níž vyjeli, a když zamířili na dálnici, vzlykal.

Kdyby aspoň promluvili, řekli, co jsem udělal, pomyslel si. Nikdo však nepromluvil ani slovo a on nechtěl riskovat, že černocha rozhněvá.

Rosella se začínala bavit.

"Další noc v base, co? Jak vzrušující představa!" Mattyin hlas už šel Susan na nervy. Ta ženská se rozhodla umluvit k smrti, napadlo ji.

"Hele, Matty, proč neposloucháš, co ti čtu? Chci vědět, co na ten dopis říkáš."

Stránka 171

Martina Cole - Dvě ženy

Matty přikývla. Přestala nervózně přecházet po cele sem a tam a posadila se na Susaninu palandu. "Tak pokračuj."

Susan si odkašlala a pustila se do čtení.

",Milý Petere, .. .tak se jmenuje."

Matty si povzdechla. "Nenapadlo mě, že bys dokázala zkazit i oslovení."

Susan si znovu odkašlala a pokračovala: ,"Milý Petere, tvůj dopis mě moc potěšil. Doufám, že se máš dobře. Já se mám tak dobře, jak se jen v těchto podmínkách dá. Všechny děti jsou v pořádku. Myslím, že se jim po mně stýská, ale ony mi taky moc chybí.

Jak se máš ty? Jaké to je na lodi a v Austrálii? Napiš mi, jaké to je žít na veliké lodi. Co děláš ve chvílích volna? Jsou na lodi i nějaké ženy námořnice?

Ha, ha, ha. Prosím, brzy mi napiš. Je fajn slyšet nové zprávy z mého dřívějšího života, ze šťastnějších dob.

Napiš brzy, s pozdravem Susan Dalstonová."

Matty se pleskla rukou přes čelo a zvrátila se na palandu. Susan se otráveně naježila. "Snad to sakra není tak hrozný, ne?"

Matty se zvedla. "Susan Dalstonová, tohle byl nejhorší dopis, jaký jsem kdy slyšela. Píšeš jako imbecil."

Susan se teď opravdu zlobila a bylo to na ní znát. "Ne takový, jako jsi ty,"

odsekla. "Ty ses imbecil! Ničemu nerozumíš. Myslím, že to je hezký dopis.

Pokládá otázky a vyžaduje odpovědi."

Matty si protřela oči, což dělávala, když ji něco otrávilo. "Jestli máš o Petera zájem, tak mu ten dopis neposílej. Já ti ho napíšu."

376

377

Susan rázně zavrtěla hlavou. "Ne, to ne. Já se mu nelíbím a on mně taky ne. Jsme jen přátelé. Spolužáci ze školy. On dřepí někde na lodi a já dřepím tady. Jen o sobě chceme mít nějaké zprávy, o nic víc nejde. Proč by se muselo všechno točit kolem sexu a milenců?"

Matty zavrtěla hlavou a ušklíbla se. "Protože díky tomu se točí svět. Ženské a chlapi, chlapi a ženské. O nic jiného nejde."

Susan si pohrdavě odfrkla a zapálila si cigaretu. "Všichni chlapi, které jsem kdy znala, mi nezpůsobili nic než potíže. Tyhle nesmysly si nech pro lidi, jako jsi ty. Mně kámoš postačí. Mít v téhle díře hlavu plnou nesmyslů je opravdu to poslední, co bych potřebovala. Románky jsou pro děcka, Matty. Pro takové paničky, jako jsi ty, Sarah a všechny, které si myslí, že jakmile se dostanou ven, bude všechno v pohodě.

Jen mě poslouchej, probuď se! Tenhle flastr ti zůstane na celý život. Jestli si kdy seženeš nějakého chlapa, vždycky bude přemýšlet, jestli ho taky nezabiješ.

Čím dřív si to uvědomíš, tím lip."

Matty na ni tvrdě zírala, ale necítila nic. "Nemáš pravdu, Susan. My jsme oběti a v očích slušných lidí oběťmi zůstaneme."

Susan zavrtěla výsměšně hlavou. Pak v návalu vzteku řekla něco, co říct nikdy neměla: "Ty nejsi oběť. Přiznala ses k tomu onehdy, když jsme spolu popíjely vodku. Nikdo z nás není skutečná oběť. Vdáváme se za ty chlapy a zůstáváme s nimi i tehdy, když poznáme, co jsou zač. Ocitneme se v pasti, kterou jsme si na sebe políčily samy. Barry byl stejný jako můj otec. Provdala jsem se za svého otce, za chlapa, kterého jsem nenáviděla ze všech ohavu a neřádů nejvíc. Tehdy jsem byla oběť. Jako oběť jsem se snažila dostat z domu, abych byla od otce dál.

Nebyl v tom žádný skvělý plán, nic velkého. Pravdu neošálíš, a to setsakra bolí."

Matty se na ni dívala tak zle, až se Susan zděsila. Uvědomila si, že zašla příliš daleko, ale Matty ji někdy skutečně vytáčela.

"Co jsem tehdy řekla, když jsme popíjely vodku?" řekla nevýrazně a Susan ihned zalitovala, že se o tom zmínila.

"Neřeklas toho moc, ale jen jsem vytušila, jak to asi bylo. Ale můžeš být klidná, já jsem opravdu ten poslední, kdo by něco vyzradil."

Matty vstala a tvářila se rozzuřeně. Susan vstala také a obě si uvědomily svou výškovou a váhovou nerovnocennost.

"Poslyš, Matty, co děláš ty, je tvoje věc, jasný? Se mnou to nemá nic společného. Mám na talíři už dost. Musím se snažit udržet pohromadě duši i tělo, dávat pozor na děti a snažím se psát dopisy. Kdybych chtěla nějak použít to, cos mi o sobě řekla, asi sotva bych ti to vyžvanila, že?"

Matty se to zdálo jako rozumné vysvětlení a uklidnila se. "Když se opiju, říkám Stránka 172

Martina Cole - Dvě ženy

spoustu hloupostí, Sue. Neznamená to, zeje to pravda, že?"

Susan zavrtěla hlavou. Napětí se z cely vyplížilo a Matty se znovu usmívala.

"Vím, co tím myslíš, holka. Abych byla upřímná, moc si toho nepamatuju. Co kdybys mi teď pomohla s tím dopisem? Skláním se před tvou skvělou slovní zásobou," řekla Susan smířlivě.

Bouřka pominula, ale Susan si uvědomila, do jak zrádných vod zamířila, i to, jak je Matilda Enderbyová nebezpečná. Bylo mnohem lepší mít někoho takového za přítelkyni než za nepřítele, jak ostatně zjistil i její nebohý manžel.

Alfred Potter stál nahý v chladném lese, daleko od domova. Nikdy v životě si nepřipadal tak bezbranný.

"Ježíši, to je ale mrňavý pták, viď, Danny?" vydechla Rosella.

Černoch mlčky přikývl.

,.Příliš malý pro opravdové ženské, pane Pottere. Je to snad pravý důvod, proč máš v oblibě děvčátka?" řekla Rosella nahlas. Teď si uvědomil, o co se jim jedná, a mlčel.

Danny ho chňapl svou svalnatou rukou a zatřásl jím. "Odpověz, když se tě dáma na něco ptá, jasné?"

Pan Potter nevěděl, co na to říct, a proto chabě zavrtěl hlavou.

Rosella se nahlas rozesmála. "Chceš mi tím říct, že jsem lhářka? Že nejsi bestie, odporný zvrhlík, který jde po bezbranných dětech ve vašem zařízení? Po dětech, které jsou vyrvány ze svých domovů kvůli tomu, že jejich rodiče něco zvorali? Myslíš si, že to, co děláš, je správné, co?"

378

379

Pan Potter se cítil tak bezmocný a vyděšený, že se málem rozplakal. Nahý a třesoucí se zimou tu stál vydán na milost a nemilost dvěma cizím lidem, kteří o něm evidentně všechno věděli. O jeho tichých hrátkách s dětmi.

"Nikdy bych si nedovolil vás nazvat lhářkou, madam." Za prosebný tón svého hlasu sám sebe nenáviděl. Bože, dostán mě z toho, modlil se, a už se v životě k žádnému dítěti nepřiblížím.

Rosella se ušklíbla. Jaké je být takhle obnažený před zraky cizích lidí lidí, kteří si s tebou, můžou dělat, co se jim zlíbí? Jsou silnější, ještě ničemnější a nebezpečnější než ty."

Stále neodpovídal. "Tak tohle tě vzrušuje? Strach a bezbrannost děvčat, které zneužíváš? To je zneužívání, víš? Zneužití nejhoršího druhu. Vědomě pracuješ s těmi dětmi a předstíráš, že se o ně staráš. Jako o to malé děvčátko ve Walesu jakže se jmenovalo?"

Předstírala, že usilovně přemýšlí, jako by jí to jméno vypadlo z hlavy.

"Nejmenovalo se Karen? Ano, Karen. To děvčátko s cůpky. Pořád máš její fotky ve svém bytě. Byli jsme u tebe, Pottere. Já a tady můj přítel. Prohlídli jsme si všechny tvoje věci. Viděli jsme všechny ty tvoje knížky, videokazety i další svinstva. Víme to lépe než ostatní," řekla tvrdě a s vážnou tváří.

"Odjel jsi z Walesu, viď, Pottere? I z Newcastlu a Leedsu. Vždycky stihneš odjet, než tě vyhodí, že? Tutláte to mezi sebou, že? Takových lidí, jako jsi ty, je víc.

Jsem tady proto, abych ti řekla, že o tobě víme a že tě sledujeme. Udělal jsi velkou chybu, že jsi to zkoušel na mé malé dobré přítelkyni, Wendy Dalstonové.

Vidíš, na rozdíl od tebe má ona za zády nás.

Takže co to pro tebe znamená? Nemůžu přece dovolit, aby ti to jen tak prošlo, že? Musím se ujistit, že jsi přesně pochopil, co jsi provedl. Postarat se o to, aby ses už ani vzdáleně něčeho podobného nikdy nedopustil. Obávám se, že to znamená, že ti budeme muset způsobit bolest, příšernou bolest."

Klesl na kolena. Cítil, jak se mu klestí zatíná do kolen a jak se mu holeně boří do bláta. "Prosím, neubližujte mi! Prosím vás, mám nemocné srdce." Plakal.

Opravdu plakal.

Rosella se bavila. "S jakou radostí si vyslechnu žadonícího muže! Jakéhokoliv muže. Jen pros, ty úchyle! Odhalili jsme tě."

Pomalu se vrátila k autu a nechala ho s Dannym o samotě. To, co s ním Danny provede, už záleželo jen na něm, tohle byla vždycky jeho věc. Postaral se o potrestání, které podle něho odpovídalo zločinu, který dotyčný spáchal.

Měla pocit, že tentokrát učiní právu zadost, ale k Alfredu Potterovi žádnou lítost necítila.

Colin byl nervózní. Seděl v místnosti vyhrazené pro návštěvy spolu se sociální pracovnicí, slečnou Beachamovou, která mu bolestně připomněla, jak se Susan při Stránka 173

Martina Cole - Dvě ženy

poslední návštěvě chovala. Rozpačitě se na ni usmál, a ta přikývla, jako by ho chtěla ujistit, že bude všechno v pořádku.

Slečnu Beachamovou měl rád, protože v sobě měla cosi laskavého. Působila na děti v domově jako anděl míru, a to na něho učinilo dojem. Škoda jen, že je tak ošklivá, uvažoval. Kdyby jí Bůh nadělil obličej, který by odpovídal její povaze, byla by u mužů v kurzu.

Uvědomil si, že za tuhle myšlenku by ho Geraldina OHarová roztrhala na kusy.

Jenže pro takové Geraldiny bylo snadné být feministkami. Nikdy je nesoudily podle ničeho jiného než podle vzhledu, takže nemusely zažívat pocity obyčejných smrtelníků, jako byl on a slečna Beachamová.

Pod vlivem této myšlenky se usmál a slečna Beachamová, která usoudila, že se usmívá na ni, mu úsměv opětovala.

"Jsem ráda, že jsme si zamluvili návštěvu ve stejnou dobu, Coline. Možná bychom pak mohli skočit něco zakousnout a já bych vám mohla popovídat, jak to s dětmi pokračuje, co říkáte?

Přikývl.

K dalším věcem, které se mu na ní líbily, patřil i způsob, jak jedla. Pojídala ohromné porce nezdravých pokrmů. Věděl, že Susaniny děti často brávala do Wimpys na mléčné koktejly a koblihy nebo na hamburgery a hranolky.

Všechny Susaniny děti ji měly rády, obzvlášť to nejstarší.

Wendy mu připadala jiná než její sourozenci. Přestože byly všechny mladší děti inkriminované noci doma, tvrdily, že nic neviděly ani neslyšely.

381

380

Vrtalo mu to hlavou někdo se přece ten večer o děti musel starat, říkal si.

Nepředpokládal, že by je matka nechala na starosti Alane. Tohle nevěřil dokonce ani Susan.

Rosie evidentně nic vědět nemohla. Malý Barry se jednou nechal slyšet: "Táta je pryč, a my jsme rádi."

Alana tvrdila, že nic neviděla, neslyšela a že nic neví.

Colin si však pomalu začínal uvědomovat, že se stalo něco víc, než se na první pohled zdálo. Lidé jen zřídkakdy vyslechli děti nebo se ptali na jejich názor.

Jako by dospělí automaticky předpokládali, že děti nepřemýšlejí. Tohle však byly chytré a znalé děti, kterým nic neušlo, bez ohledu na to, o jakou věc běželo.

Čím víc o tom přemýšlel, tím víc začínal nabývat podezření, že Susanina verze nebyla pravdivá. Sám však nevěděl, proč má pochybnosti.

Susan vešla do místnosti usměvavá a tvářila se omluvně. Podívala se rozpačitě na Colina a instinktivně si přiložila ruku na krk. "Ahoj, Coline, slečno Beachamová." Chovala se opět přívětivě, aiproto se mu ulevilo.

Jak se mají děti a kdy je uvidím?" Stesk, který vycítili z jejího hlasu, byl nezměrný.

Jsou všechny v pořádku?"

Slečna Beachamová natáhla kostnatou ruku a usmála se. "Ahoj, Susan. Vypadáš dobře. Neshodila jsi pár kilo?"

Přikývla a měla radost, že si toho žena všimla. "Vlastně ano. To bude tím jídlem je úděsné." Pohladila si břicho. "Určitě si dovedete představit, že už začínají zmatkovat i mé rezervní pneumatiky."

Obě se rozesmály a Colin si v tomhle rozhovoru připadal jako outsider.

"Asi bych se měla také tak uskrovnit, taky bych potřebovala shodit pár kilo,"

zažertovala slečna Beachamová.

Obě se znovu zasmály a atmosféra se uvolnila: Na Colina zapůsobily. Všichni tři se posadili. Susan si zapálila cigaretu z balíčku, který jí přinesla slečna Beachamová. "Dík, slečno Beachamová, tohle je požitek. Už mám po krk těch balených cigaret."

Colin se zlobil sám na sebe. Proč ho nenapadlo taky jí něco přinést? Slečna Beachamová si odkašlala a povzdechla si: "Musím vám něco říct, Susan. Jde o Wendy. Ale ještě než začnu: Je v pořádku, opravdu je v pořádku."

Colin je pozoroval od okna. Přesně tohle jí řekl předtím, než se ho snažila uškrtit. Rozhodl se proto, že raději zůstane opodál, kdyby Susan zase povolily nervy. Dokonce i dozorkyně zůstala ve střehu.

"Zdá se, Susan, že Wendy chytila nějakou nemoc." Slečna Beachamová sejí podívala zpříma do očí. "Obávám se, že to je pohlavní choroba. Vím, že se v tomhle cítíte bezmocná, ale jelikož jí není šestnáct, mysleli jsme, že bychom vás měli Stránka 174

Martina Cole - Dvě ženy

informovat, přestože je v soudní péči.

Mohla byste nám to nějak osvětlit? Nenapadá vás, kde by tu nemoc mohla chytit?

Víte, v domově k ní přijít nemohla."

Sociální pracovnice si povzdechla. Ježíši, Sue, tohle je nejhorší věc, kterou jsem kdy musela rodiči říct," přiznala plačtivě, až ji Susan soucitně uchopila za ruku.

"Já vím a rozumím vám, opravdu."

Colina překvapila. Úplně ho ohromila. Kdyby tohle řekl Susan on, měla by na krku druhé obvinění z vraždy. Jak má těm ženským rozumět?

"Tak co to má za chorobu?" zeptala se Susan rezignovaně.

"Má nemoc, které se říká herpes. Věřte nebo ne, ale je to něco jako virus planých neštovic. Přivleklo se to k nám ze Států."

Susan pokrčila rameny. "A pak důvěřuj něčemu americkému! Staré dobré britské nemoci už pro dnešní děti nejsou dost dobré, co?"

Colin nemohl uvěřit tomu, jak klidně tu zprávu přijala, a umínil si, že slečnu Beachamovou přivede s sebou na každou další návštěvu.

Je možné ji nějak léčit? Je to nebezpečné?" ptala se Susan.

Sociální pracovnice smutně zavrtěla hlavou. "Zdá se, že o té nemoci mnoho nevíme, ale dělají se všelijaké výzkumy. Doufejme, že brzy na něco přijdou.

Nemůže ji však zabít, takže si nedělejte přílišné starosti. Teď je v pořádku.

Pravděpodobně má větší strach z toho, že se to dozvíte."

Susan přikývla a ve tváři měla prázdný výraz. "Uvidím ji?"

Slečna Beachamová přikývla. "Samozřejmě. Všechny děti přijdou v pátek jako obvykle na návštěvu."

383

382

"A jak pokračuje ta adopční pitomost se Simpsonovými? Míním se proti tomu postavit, jak vám řekne Colin, až si spolu promluvíme."

Susan se na něho podívala a pousmála se. "Odmítám se vzdát svých dětí, byť třeba ve prospěch milých Simpsonů. Přísahám, že seženu někoho, kdo se o ni postará.

Varuji vás tedy předem, ale doufám, slečno Beachamová, že toho nevyužijete, abyste se lépe připravili."

"Ach, Susan, přála bych si, abyste s nimi byla vy, mají vás rádi nade všecko na světě. Taky vím, že jste jim byla skvělou matkou."

Susan si povzdechla. "Jste dobrá žena, slečno Beachamová. Všechny děti vás mají rády, a to mluví za všechno. Když k někomu nepřilnou, vždycky mám pocit, že vědí něco, co my dospělí nevíme. Odhadnou lidi mnohem snadněji."

Usmála se.

Slečna Beachamová vstala a znovu si s ní potřásla rukou. "Počkám na vás venku, Coline. Nechám vás, abyste si mohli v klidu promluvit."

Přivolala dozorkyni, aby ji vyprovodila z budovy, a odešla.

Susan a Colin se podívali jeden druhému do očí. "Kdybych vám to řekl já, Susan, tak byste se mě pokusila zabít," vytkl jí. Zasmála se jeho ukřivděnému tónu.

"Copak vám to ještě nedošlo, Coline? Vy jste muž. Samozřejmě, že bych vás zabila, takový je zákon," řekla s kamennou tváří. Colin se musel proti svému přesvědčení zasmát. Totéž udělala i Susan a dozorkyně. Její oči však zůstaly smutné a Colin pochopil, že Susan zase předstírá tvrdého zločince.

Zprávy, které se dozvěděla o své dceři, ji však musely naprosto zdrtit, přemítal Colin. Během návštěvy kouřila jednu cigaretu za druhou.

Paní Eappenová si nebyla jista, jak má se ženou, která stála před ní, jednat.

Byla dobře oblečená i obutá a zdálo se, že je finančně dobře zajištěná. Její hlas se k tomu však jaksi nehodil, a proto pečovatelku vyvedla z míry.

Rosella se usmála, jak nejlépe dovedla, a snažila se chovat zdvořile.

"Chápu, že je Wendy nemocná, ale jsem si jista, že mě bude chtít vidět."

Paní Eappenová byla na rozpacích, což se jí ani trochu nezamlouvalo. Tahle návštěva je vskutku to poslední, co jsem dneska potřebovala, pomyslela si.

, Jsme si s její matkou velmi blízké, známe se mnoho let," pokračovala Rosella.

"Kdyby byla Susan tady, bez váhání by mi dovolila to dítě navštívit. Ať jí je cokoli."

Paní Eappenová věděla, že tato žena mívala Wendy nějaký čas u sebe, i to, že si ji občas brala na víkendy. Něco jí však na ní bylo podezřelé, ačkoliv přesně nevěděla co.

"Mohla byste si promluvit s mými právníky Eversham a Hope z Great Russel Street. Jsem si jista, že by byli schopni najít nějaký precedent. Jsem tady Stránka 175

Martina Cole - Dvě ženy

koneckonců na žádost Wendyiny matky. Jsem si vědoma, že tady máte její děti v péči, ale nevěděla jsem, že jste za ně přebrali veškerou zodpovědnost."

Rosella plácala nesmysly, ale říkala je tak přesvědčivě, že paní Eappenová neviděla jinou možnost než ji k Wendy Dalstonové pustit.

Když Rosella vešla do dívčina pokoje, Wendy se celá rozzářila. Objaly se a Rosella se pak podívala na nasupenou ženu před sebou a vesele řekla: "Přišlo by nám k chuti trochu čaje, děkuji."

Když rozzlobená paní Eappenová odešla z místnosti, Rosella se posadila na dívčinu postel a obě se zasmály. "Protivná stará bába! Bože, za tenhle herecký výkon bych si zasloužila Oskara! Tak co, jak se máš? Zas ty staré potíže, viď?"

Wendy přikývla. Nikdy neřekly nahlas nic, co nemusely, ale obě si uvědomovaly, co hrozného se Wendy tehdy stalo.

"Teď to bylo nejhorší. Opravdu to moc bolí." Bolest jí byla vidět na očích a zaznívala z jejího hlasu.

"Doslechla jsem se o panu Potterovi, nebo jak se jmenuje, i o tom noži. Ty jsi ale holka od rány. Škoda, že tvoje matka neměla takovou kuráž, viď?"

384

385

Zasmála se a Wendy jí po pravdě odpověděla: "Myslím, že se o něco podobného jednou pokusila, ale táta to z ní vytloukl. Dneska jsem na něj myslela. V tomhle stavu si prostě nemůžu pomoct. Jako by se znovu ocitl v tom pokoji, cítila jsem, jak z něj táhne."

Vykoukla z okna, aby skryla slzy, a Rosella musela polknout knedlík, který sejí vytvořil v hrdle.

"Nesu ti dobré zprávy."

Wendy se na ni podívala s nadějí v očích.

"Pan Potter už tady nebude. S jeho prací je šmytec. Už je to bývalý sociální pracovník."

Wendy vykulila oči. "Žertuješ?"

Rosella zavrtěla hlavou. "Vzpomínáš si na vazouna Dannyho? Na toho černocha, kterému jsem tě kdysi představovala?"

Wendy přikývla.,.Promluvil s Alfredem a přesvědčil ho, aby rezignoval. Zdá se, že pan Potter měl nehodu, ošklivou nehodu, a už tady nemůže pracovat. To je případ, viď?"

Wendy se kousla do rtu a zavrtěla hlavou. "Vážně?" ptala se nevěřícně.

Rosella přikývla. "Vážně. Přísahám! Ať mě hrom bací, jestli to není pravda!"

Wendy se zasmála a dodala: "Ať se usmažíš v pekle?"

Dveře se rozlétly a do pokoje vběhly ostatní děti. Alana měla Rosii posazenou na boku. Když uviděla Rosellu, pozdravila ji: ,Ahoj, slečno."

Wendy se zasmála. "Tohle není žádná slečna, ale Rosella, vždyť to víš, Alano."

Barry se na ni zazubil a byl v té chvíli tolik podobný svému otci, že Roselle poskočilo srdce. Otevřela kabelku a vytáhla z ní nějaké sladkosti.

Alana položila Rosii na postel a všechny dětí hned sáhly po dobrotách. Rosella zvedla voňavou a vymydlenou Rosii a pozorovala je. Chovaly se jako všechny děti.

Měly radost z bonbonu, ze sladkosti. Najednou jí bylo tak smutno, že se jí kvůli nim a jejich zmařeným životům chtělo plakat. Rosii se tahle návštěva zřejmě zalíbila, a proto Roselle vlepila mokrý polibek. Všichni se rozesmáli.

Pak vešla do pokoje paní Jane Simpsonová a představila se. Byla to hezká paní.

Vzala jí Rosii z náruče a Rosella vyčetla Jane z tváře, že po tom dítěti velmi touží. Musela se otočit.

"Rosie už půjde domů, děti," řekla pevným hlasem.

Barry, nevinnost sama, se na ni podíval a řekl: "Moje máma už je teda zpátky?" V

jeho hlase bylo slyšet tolik naděje a stesku, že Rosella chtěla vzít svou tašku a utéct. Utéct od těchhle dětí, za něž nenesla žádnou zodpovědnost.

Jane Simpsonová si povzdechla. "Ne, Barry. Tvoje matka není zpátky a ještě dlouho nebude."

Barry, věčný optimista, jen pokrčil rameny: "Možná se sem vloupe a přijde si pro nás, jako to dělají ve westernech." Byl evidentně přesvědčen o tom, že jeho matka je toho schopna. Ať si paní Simpsonová myslí, co chce. "Mohla by si sehnat nějakou pistoli nebo pušku.," pokračoval v úvaze.

Alana ho vytrhla z jeho snění. "Dobrá, Barry, všichni si to dovedeme představit," řekla.

Nedal se však tak rychle utišit. Proto nahlas vykřikl: "A možná to udělá!" Zdálo se, zeje o tom naprosto přesvědčen.

Stránka 176

Martina Cole - Dvě ženy

Paní Simpsonová odnesla plačící Rosii a všechny děti ztichly.

"Je mi po Rosii smutno, i když neumí nic než jíst a srát."

Tentokrát Alana hubatému Barrymu vlepila pořádnou facku. "Ty už přestaň! Jako bychom neměli dost potíží i bez tvého věčného klení a průšvihů."

Alana se podívala na Rosellu a pohodila rameny. "Kéž by chtěl někdo adoptovat jeho ty zatracené papíry bych podepsala klidně sama!"

Wendy s Rosellou se rozchechtaly. "Já taky," řekla Wendy s předstíraným veselím.

Barry se zatvářil lišácky. Přivřel oči a vážně pronesl: "Tak mě napadlo, jestli Steve Austin nepotřebuje chlapce. Rád bych šel k němu. Stal by se ze mě ekolog a nejedl bych nic jiného než Twix a sladkosti."

Podíval se na Rosellu a vysvětlil: "Bionici nemusejí jíst normální jídlo, protože už to nejsou normální lidi."

386

387

Rosella pokyvovala hlavou, jako by měla pochopení pro to, o čem mudroval. "Aha."

Alana se zazubila. "Ty stejně nejsi člověk, ty jsi kluk!"

Barry si nad jejich poznámkami povzdechl: "Tak až se máma vrátí, vrátím se domů.

A přinesu jí dárky a spoustu věcí, abych jí udělal radost."

Rosella mu pročechrala vlasy. "Jsem si tím jista. Jsi milý chlapec, Barry,"

řekla.

Měl rád pozornost, ale zatvářil se zhnuseně, až se všichni znovu rozesmáli.

Jelikož měl pozorné publikum, křikl: "A víte, co udělám pak? Půjdu ukrást Rosii a přinesu ji domů, až se máma vrátí. Jako zvláštní překvapení."

Spokojený sám se sebou odešel z pokoje. Věděl, že když své publikum opustí, bude žádoucnější. V tom spočívala část jeho osobního kouzla.

"Náš Barry je naprostý cvok," poznamenala Alana s pýchou v hlase. Podívala se na Rosellu a povzdechla si: "Bylo mu teprve devět, ale čte knížky pro starší kluky.

Proto má takovou představivost."

Když Rosella slyšela dívčin mateřský tón, přitiskla ji k sobě. Byl to spontánní projev, kterým si však získala životní přítelkyni. Alana ji objala a tato trocha pozorností Rosellu rozplakala. Za chvíli se dala do pláče i Wendy.

Alana byla tak zničená, že nemohla ani mluvit. "Máma mi moc chybí, a teď ještě berou Rosii pryč, a přitom nevědí, co má opravdu ráda," začala ze sebe soukat.

"Dávají jí to, co chtějí, aby měla ráda, co si myslí, že by mohla mít ráda.

Jenže ona má ráda tyčinku Mars, a ne Milky. Má ráda, když ji zavěsíš hlavou dolů, a ráda spí se mnou a s Barrym. To není fér! Nic jsme neudělali. Rosii už jsou tři a má nás ráda. Jak ji můžou odvést pryč?" ptala se zdrceně.

Rosella obě děvčata pevně objala a z očí jí kanuly slzy. Všechny společně plakaly. Tak je také našla paní Eappenová. Rozhodla se totiž, že hostu připraví čaj. S pocitem uspokojení, že její první dojem byl správný, položila tác na stůl a se samolibým úsměvem odkráčela.

Ať si to ta příšerná ženská vyřídí sama, pomyslela si paní Eappenová. Ona to koneckonců způsobila.

Pláč však děvčatům i Roselle hodně pomohl. Uvolnil jejich emoce a přinesl jim úlevu.

Alana se vydala hledat Barryho, aby se s ním rozdělila o pětilibrovou bankovku, kterou dostali od Roselly. Když s Rosellou osaměly, zavrtěla Wendy hlavou. "Je to tak smutné, že? Nikdo z nich nic neprovedl. Přesto jsou to oni, kdo trpí. Kéž by ta noc nikdy nebyla!"

Rosella děvče znovu objala a povzdechla si: "Všem se nám v životě přihodily i zlé věci. Chci říct, že jsem si nikdy nepředstavovala, že skončím takhle. Musíš se s tím ale vyrovnat, ano? Jako se s tím pereme všichni."

"A co Rosie? Máma se zblázní, jestli ji adoptují. Do konce života už nebude klidně spát. Rosie byla miláček rodiny, všichni ji měli rádi, dokonce i můj táta. Zbožňoval ji.

Nežárlíme na to, jaký vztah k ní měl, měli jsme radost kvůli ní. Dokonce ani Alana, která byla jeho favoritkou před Rosii, jí to nezáviděla. S radostí ustoupila stranou, protože Rosie pro nás byla zvláštní. Měla by být u mámy.

Kdyby nebylo mě, tak by u ní byla. Všechno to je moje chyba, Rosello. Všechen ten zmatek jsem způsobila já. Ne moje máma, ale já."

Rosella uchopila děvče za ramena a jemně s ním zatřásla. "Poslouchej mě to, co se stalo, nebyla tvoje chyba. Tvoje matka udělala to, co by udělala každá ženská. Každá, jejímuž dítěti někdo takhle ublížil. Takže přestaň říkat takové blbostí. Tvoje matka je pyšná na to, co udělala, a chtěla tě chránit, aby ti Stránka 177

Martina Cole - Dvě ženy

příště už nic takového neudělal. Chtěla se pojistit, že se to už nikdy nebude opakovat.

A jak jsem tvého otce znala, dělo by se to znovu a znovu. Kdyby mu něco takového prošlo jednou, stal by se z toho pro něj sport. Tvoje matka to věděla, a proto si s tím poradila. A poradí si i se vším, co nastane v budoucnu."

Wendy se zahleděla do přísné tváře před sebou a povzdechla si. "Ty tomu nerozumíš, Rosello. Nikdo to nechápe. Nebýt mě, máma by nebyla ve vězení. Děti by nebyly tady v domově. Nic by se tak drasticky nezměnilo. Nikdy by ho nezabila, nikdy. Ona se ho příliš bála. Rozumíš, co ti říkám?

Možná by se s ním rozvedla. Nebo by se ho zbavila, ale nezabila by ho. Máma není schopna někoho zabít."

389

388

Rosella zděšeně vrtěla hlavou. "Všichni jsme schopni zabít, drahoušku. Tohle říká i Kain v Bibli. Všichni jsme schopni zabít. Můžeme být dohnáni tak daleko."

Wendy si smutně povzdechla.

"Právě to se ti snažím říct, Rosello. Moje máma tátu nezabila udělala jsem to já." Jakmile vyřkla tato slova nahlas, zelektrizovala celou místnost i obě ženy v ní.

"Cože?"

Wendy si olízla rty a pomalu a zřetelně vyslovila: , Já jsem ho zabila. Bez ohledu na to, co kdo řekne, jsem ho zabila já. Já."

Rosella ji pevně přivinula k sobě a znovu si povzdechla. "Přestaň se z toho všeho obviňovat. Nemůžeš za to, co se stalo, takže mě poslouchej, a poslouchej dobře. Tvoje máma je ve vězení, daleko od vás všech, ale udržuje ji při životě vědomí, že to, co udělala, udělala pro vaše bezpečí. Pro všechny. Kdo mohl vědět, jestli nebyla v budoucnu na řadě Alana?

Měla by ses teď snažit pustit tyhle nesmysly z hlavy. Tvoje máma podala odvolání a já mám v úmyslu se postarat o to, aby se dostala ven bez ohledu na to, co řekne, ano? Ode dneška jsem v tom s vámi. Takže si s tím přestaň dělat hlavu."

Wendy se k ní naklonila a uvolnila se. "Mám tě ráda, Rosello, a máma taky,"

řekla prostě.

"Já tě mám taky ráda, zlatíčko," odpověděla její starší přítelkyně.

Znovu se objaly. Pak Rosella vstala, zvedla kabelku z podlahy a vytáhla balíček cigaret. Šibalsky se na děvče podívala a navrhla: "Otevři okno a trochu to oslavíme, co říkáš?"

Kapitola 26

Colina překvapilo, že žena, kterou před chvílí obdivoval na ulici, teď stojí v jeho kanceláři. Věděl, že se připitoměle usmívá, ale připadal si jako opilý když kráska vystupovala z auta, uviděl pořádný kus její odhalené nohy.

Sekretářka Callie se na něho podívala. Zhluboka si povzdechla a řekla se silným birminghamským prízvukem: "Málem ti vypadly oči z důlků, Coline. Je to normální ženská, že, zlato?" Usmála se na Rosellu. "Můžu vám nabídnout šálek čaje?"

Rosella přikývla. To děvče se jí líbilo, i když si uvědomila, že v té chvíli byl mladík schopen je zavraždit.

Když se dveře zavřely, snažil se Colin neúspěšně přemístit hromadu papírů a šanonů z křesla trůnícího naproti jeho masivnímu stolu. Lejstra se mu však rozletěla na zem a Rosella se sehnula a začala je sbírat, čímž jeho pohledu opět odhalila krémová stehna, až zrudl.

Pak vstala, podívala se na něho a usmála se. "Potřebujete stálou přítelkyni, mladíku," konstatovala.

Rudý až ke kořínkům vlasů ji uvedl ke křeslu jako starosvětský džentlmen.

"Takže, slečno., co pro vás můžu udělat?"

Rosella se usmála a pootevřela rty tak lascivně, že málem omdlel.

"Pane Jacksone, jsem blízká přítelkyně Susan Dalstonové a rozhodla jsem se, zejí pomůžu, ať sejí to líbí, nebo ne."

Colin na chvíli zrozpačitěl. "Jak to myslíte?" zeptal se nechápavě.

390

391

Rosella se lehce usmála. Zjevně pokoušel její trpělivost.

"Myslím tím, pane Jacksone, že chci pomoct Susan Dalstonové z vězení. Mám Stránka 178

Martina Cole - Dvě ženy

peníze, abych jí poskytla ty nejlepší právníky. Jsem ochotna zaplatit, kolik bude třeba, aby se mohla vrátit domů k dětem, kam také patří."

Colin na ni hleděl přes stůl. Nebyl si jist, zda si z něho nedělá legraci.

, ,Proč teď?"

Rosella pokrčila rameny. "Jaký v tom je rozdíl? Jen chci, abyste našel nejlepšího poradce, jaký existuje. Zaplatím účet, promluvím se Susan a domluvím jí, aby si pomohla. Jsem si jista, že si uvědomujete, že to byl hlavní důvod, proč ještě není venku."

Colin pochopil, že tato žena ví mnohem víc než on. Vytušil také, že nemá v úmyslu zacházet do podrobností. Podobně jako Susan povíjen to, co bude v dané chvíli považovat za relevantní, usoudil.

Obě tyto ženy byly komplikované. Musel se s tím smířit, ale nemohl se udržet, aby na ni nenaléhal: "Co víte?" vyhrkl.

Rosella se od srdce zasmála. "Dost. Teď mám v úmyslu si vyřídit návštěvu Susan a promluvit s ní. Vy seženete někoho, kdo by do toho šel a začal pracovat na jejím propuštění."

,.Nejlepší je pravděpodobně Geraldina OHarová, ale není právě levná."

Rosella přikývla. "Tak tu získáme. Mohl byste zařídit, abychom se s ní setkali?"

Colinovi se líbilo to "my". Usmál se.

"Můžu se o to pokusit," řekl.

Rosella se předklonila a chraptivým hlasem řekla: "Už vám někdo pověděl o síle pozitivních myšlenek?"

Debbie sledovala, jak se Jamesie chystá ven. Jako obvykle vypadal skvěle měl na sobě drahé šaty a z tváře mu čišel jeho typický přitažlivý pohled.

"Dneska teda nemáš žádnou práci?" zeptala se.

Jako obvykle ji ignoroval a pokračoval v oblékání.

Spolkla rozzlobenou a ironickou námitku a zeptala se: "Přijdeš domů na večeři?"

Otočil se od šatníkového zrcadla a podíval se jí do tváře. "Co to s tebou je?"

Debbii zněl v uších vnitřní hlas, který jí říkal, že mu nemá dovolit, aby s ní takhle zacházel. Zkušenost ji však poučila, že kdyby sáhla k odvetě, Jamesie by vybuchl vzteky. Takhle Jamesie reagoval na všechno. Kdyby se ho vyptávala, kam jde, uhodil by ji jako vždycky. Pořád se zoufale pokoušela vyjít s ním v klidu.

Věděla, že jde ke Carol. Ke Carol, která mu porodila syna. Ke Carol k přítelkyni s blonďatými vlasy, s modrýma očima a s udržovanou postavou. Ke Carol, která se jí podívala do tváře a usmála se, když se potkaly na trhu. Dívka jí dávala pohledem najevo, že ji považuje za blázna, ale to o sobě Debbie věděla už dávno, nepotřebovala, aby jí to připomínala kurvička na jehlových podpadcích Musím s tím žít den co den, pomyslela si.

Potratila pět dětí. Lékaři jí řekli, že není schopna dítě donosit. Po tolika těhotenstvích a po jídle a pití, v nichž hledala útěchu, přibrala. Unaveně si otřela tvář. Jamesie se zachechtal: "Jsi naprosto zbytečná husa, Deb, víš to?"

Podívala se mu do tváře. "Měla bych to vědět, Jamesie, protože mi to neustále připomínáš."

Všimla si, jak přimhouřil oči, a jeho pohled ztvrdl. "Máš nějaké štvavé řeči, ne? Myslíš, že můžeš říkat, co chceš, ano?"

Zavrtěla hlavou a touha po odvetě ji rázem přešla. "Já nic nepředvádím, Jamesie.

Nejsem nic."

Píchl ji kostnatým prstem do prsou. "Tak to máš naprostou pravdu."

Odstrčil ji a odešel z ložnice. Nenáviděla se za to, že šla za ním a kladla mu nevyhnutelné otázky, ale nemohla si pomoct.

"Přijdeš dneska večer domů? Mám ti udělat něco k večeři a nachystat ji do mikrovlnky?" Slyšela prosebný tón svého hlasu a nenáviděla se za něj. A za to, že dovolila, aby sejí něco takového stalo.

Pod schodištěm se otočil. "Dělej si sakra, co chceš."

Hodil na sebe kožené sako a Debbie se mu snažila upravit ramena. Odstrčil jí ruce, jako by ho mohla nakazit smrtelnou chorobu.

"Prosím, Jamesie, nechoď dnes pryč. Mohli bychom si spolu někam vyjít,"

zaprosila.

392

393

Jízlivě se ušklíbl. Díky svým modrým očím a hustým černým vlasům byl až příliš hezký. Dokonce i teď, když byl rozzuřený, měl takovou moc, že po něm stále toužila.

"A kam bych tak s tebou mohl jít? Na pitomé bingo? No kam? Nechtěl bych, aby mě Stránka 179

Martina Cole - Dvě ženy

s tebou viděli ani jako mrtvého v hrachovém poli, to ti snad už muselo dojít."

Pozorně se na ni zahleděl, žasl nad její nezlomností, nad tím, jak strašně s ní zacházel, a ona přitom vždy přišla znovu a říkala si o další potíže. "Tady mě drží jen cihly a mramor. Tenhle dům mi patří a chci, abys odsud vypadla. Hned."

Debbie pocítila známou bolest v žaludku. Roztřásla se, jako by před sebou měla nebezpečnou cestu.

Věděla, jak si Jamesie vychutnává pocit, že ji zase vyvedl z míry

"Ty odporný parchante," ucedila.

Zazubil se. "Co sis vzala, to máš."

"Snad ještě pořád nepíšeš dopisy?"

Susan přikývla a dál skláněla hlavu nad stolem v cele. Před sebou měla hromádku balených cigaret, krabičku zápalek a hrnek s čajem.

"Píšu," odpověděla. "Snažím se něco udělat s Rosií. Dokonce zkouším i sestru Debbii, i když asi nemám moc velkou naději. Kdyby jen Barryho máma nebyla tak nemocná, všechno by se dalo vyřídit."

Matty ji pohladila po vlasech. "Mám si promluvit s Geraldinou, jestli by ti něco neporadila?

Susan zvedla oči. "A ty bys to udělala? Fakt?"

Matty radostně pokyvovala hlavou. "Samozřejmě, že ano. Myslím, že to, co dělají, je hanebnost. Rhianna na tom byla stejně, řekla mi o tom. Nedovedu si představit, že bych měla dětí. Myslím, že je už dost těžké starat se sám o sebe."

Susan si zapálila další balenou cigaretu a zhluboka z ní potáhla. "Tyhle cigarety nesnáším. Mám už z nich nažloutlé prsty. Ta tvoje právnická je prý super. Ale nepracuje ona jen na případech, jako je ten tvůj?"

Matty si povzdechla. "Tvůj případ je jako můj, Sue. Mlátil tě přece, ne? Kdybys jim to řekla, pomohlo by ti to dostat se ven."

Susan na ni dlouze hleděla. "Musí se všechno, co se řekne v soudní síni, dostat na veřejnost?" ptala se.

Matty se posadila na palandu. "Ne nezbytně, proč?"

Susan pohodila rameny. "Jen mě to napadlo, nic víc. Je nějaká šance, že to zůstane v soukromí?"

Matty se jí podívala do očí., Jak jsem řekla, přijde na to: Někdy je vražda obzvlášť krutá a soudce může říct, že jisté aspekty by se neměly dostat na veřejnost. Třeba u vrahů dětí a u podobných případů. Nevyzrazují se v zájmu veřejností."

Susan pozorně poslouchala.

"Proč? Co chceš uchovat v tajnosti?" ptala se Matty.

Susan jí neodpověděla. "Ale jdi, Susan, mně to říct můžeš," naléhala její spoluvězeňkyně.

Sue jí však rozvážně a přesvědčivě odpověděla: "Nic. Jen mě to zajímalo."

Matilda byla evidentně naštvaná. "Kdybys mi řekla, o co opravdu jde, mohla bych ti pomoct. Myslím to upřímně, Sue."

Susan už vypadala, že chce něco říct, ale vtom se rozlétly dveře cely a před nimi se objevila dozorkyně Blackstocková.

"Co to tady je? Setkání matek? Dalstonová, pojdte. Máte tady návštěvu."

"Kdo to je?"

Dozorkyně po ní hodila rozpustilý pohled. "No, komu jste poslala propustku?"

Její hlas nepřipouštěl námitek a Susan ji zvědavě následovala. Návštěva ji překvapila. Po tak dlouhé době byla nervózní a rozrušená.

Doufala, že se rozhodla správně.

Geraldina s Rosellou se téměř okamžitě spřátelily. Obě si byly v mnohém podobné, přestože se jejich životní styl lišil. Padly si do oka hned na první schůzce v kanceláři v Holbornu a instinktivně vycítily, že z nich budou skvělé přítelkyně.

395

394

"Posaďte se a já přinesu kafe," řekla Geraldina. "Pokud samozřejmě nemáte chuť na něco ostřejšího."

Rosella se usmála. "Pořádná sklenka brandy by mi přišla docela vhod. Mám v úmyslu vám vylíčit všechno o své nejlepší přítelkyni. Na tohle budu něco povzbuzujícího potřebovat."

Geraldina jim oběma připravila pití, a když se usadily, podívala se na Rosella a pozvedla skleničku.

"Tak do toho, ven s tím, než měníte názor a budete jen marnit můj čas." Rosella Stránka 180

Martina Cole - Dvě ženy

se zasmála. Tahle ženská už mě má přečtenou.

"Vím o vás jen díky Colinu Jacksonovi, takže mě nesmíte zklamat."

Geraldina sledovala, jak do sebe Rosella obrátila brandy najeden lok.

"To jsem potřebovala. Tak dobrá, s pravdou ven. Je to čistě důvěrné, že?"

Geraldina přikývla. "Zajisté."

"Věřte nebo ne, ale Barry Dalston byl můj milenec. Asi se to zdá divné, ale díky tomu jsme se já a Susan staly přítelkyněmi. Vím od Susan, že znásilnil svou nejstarší dceru Wendy. Právě to Susan přimělo ho zabít. Vlastní otec nakazil to děvče herpesem, není to odporné? Susan o tom nikomu neřekla, aby se nikdo nedozvěděl, co se Wendy stalo."

Geraldina byla naprosto šokovaná.

"Vy jste byla jeho milenka a přítelkyně jeho ženy a ona ho zabila kvůli tomu, že znásilnil jejich dceru chápu to správně? Myslela jsem, že Wendy tam té noci vůbec nebyla."

Rosella přikývla. "Přesně to si myslí všichni. Tak co s tím budete dělat?"

"Myslím, že přinesu další skleničku."

Rosella se zazubila. "To udělejte a já spustím od začátku. Pochopíte celou situaci mnohem lip."

Geraldina smutně zavrtěla hlavou. "To doufám, ale zdá se, že pochopit situaci bude jen ten nejmenší z našich problémů."

June seděla v návštěvní místnosti a tvářila se naprosto lhostejně.

Susan se na ni usmála. "Ahoj, mami. Jak se máš?"

396

Podívala se na svou dceru, povzdechla si a zapálila si cigaretu, aby skryla rozpaky.

"Myslela jsem, že budu tou poslední osobou, kterou bys chtěla vidět," řekla June.

Susan se usmála a její matka se cítila ještě stísněněji.

"Jsi moje máma."

June s nezájmem pokrčila rameny. "Nemusíš mi to připomínat, že?"

"Tak proč jsi přišla?" zeptala se Susan.

Znovu pohodila rameny. "Abych řekla pravdu, teď lituju, že jsem se obtěžovala.

Asi jsem jen chtěla na vlastní oči vidět, jak na tom jsi. Jak jsi řekla, jsem tvoje máma."

Susan jí připadala jako cizí žena. Byla mnohem štíhlejší a vyzařovalo z ní něco, čeho si June nikdy předtím nevšimla.

"Zjevně se ti život v base líbí. Musím uznat, že ti to sluší. Vypadáš fakt dobře." Tohle bylo to nejmateřštější, co ze sebe June vypravila, a Susan jí za to byla vděčná.

"To ty vypadáš báječně, mami. Líbí se mi tvůj kabát," vrátila matce kompliment.

Na svůj dlouhý kožený kabát byla Junie patřičně pyšná. "Člověk se musí snažit, víš?" prohodila.

Než zamáčkla oharek cigarety, připálila si od něj další.

"Určitě tě přišel na pár tisíc, co?" poznamenala Susan.

June se na ni nevraživě podívala. "To jo. Koupila jsem si ho z peněz, které jsem dostala od novin, Sue. Teď to teda víš."

Susan vyčerpaně zavřela oči. "Nechci se s tebou hádat, mami. Co se stalo, stalo se. Chci tě o něco požádat."

June agresivně vyfoukla kouř z pusy. "Myslela jsem si to. Jestli po mně chceš, abych si k sobě vzala ty tvoje čtyři parchanty, tak o tom ani neuvažuj. Já je nechci."

Susan zavřela oči a silou vůle se snažila uklidnit.

"To bych nechtěla, mami. Nechtěla bych, aby byl otec mým dětem nablízku. Ty přece víš proč, že? Chci tě požádat, jestli bys nepřesvědčila Debbii, aby si je na nějaký čas vzala k sobě."

June se rozesmála. "Žertuješ? Ona s tím svým irským pitomcem? On to vidí tak, že jsi celou rodinu podrazila, děvče. Myslí si, že jsi 397

ta největší špína. Chudák Debbie si kvůli tobě musela leccos vytrpět."

"Ne, nemusela, mami. Zase přeháníš. Měla s ním od počátku jen trable. Dokonce má dítě s jinou."

June si povzdechla.

"Ta jeho Carol je štětka," řekla. Její otec a matka se k ní evidentně neznají.

Měli ji lip vychovat, ne?"

Susan nevěřícně vrtěla hlavou. "Víš co? Ty mě fakt přivádíš k úžasu, matko.

Mělas víc chlapů než leckterá trajda z doků, a přesto si dovolíš tu holku Stránka 181

Martina Cole - Dvě ženy

odsuzovat. Tvůj manžel šel po vlastním dítěti, a tys s tím nikdy nic neudělala, že? Jsem tady kvůli tobě a jemu. Ty mluvíš o výchově po tom všem, cos udělala mně a Deb."

Když June vstala, Susan ji pevně chytila za zápěstí. .Jestli odejdeš, utrhnu ti palici, slyšíš mě, matko?"

June přepadl strach, a proto si sedla zpátky. "Když si pomyslím, že náš život mohl být stejný jako u vás, mám chuť tě uškrtit! Barry byl právě takový jako ty a můj otec sobecký hajzl, který se zajímal jen o sebe. Ty jsi taková pořád.

Víš, cos provedla mým dětem, když jsi prodala tu snůšku blábolu o mně a o něm novinám? Všechnu vinu jsi hodila na mě. K čemu to vedlo? Jen k tomu, že mě považovali za nevhodnou matku. Tys přitom nikdy nepřišla a neřekla mi to, protože to není pravda, že? Kdybys nás milovala tak, jako já miluju svoje děti, byla bych já i Deb v pořádku. Rozhodla jsem se, že u nás to bude jinak, a taky bylo. Moje děti měly všechno, co děti mají mít. Měly co na sebe, co jíst a byly milovány a pořád jsou.

Chtěla jsem, abychom za minulostí udělaly čáru a snažily se rozumně domluvit, ale teď vidím, že jsem jen ztrácela čas. Tak si běž, jdi do háje. Můžeš povyprávět svým sousedům, že jsi navštívila svou dceruvražedkyni. Koupí ti za to v hospodě pár panáků. Ty pokřivená stará ochechule!"

June zbledla. Podívala se do Susaniny tváře a snad vůbec poprvé ke své dceři pocítila jiskru lásky. Snad i respekt.,,No, jestli po mně něco chceš, máš dost divnej způsob, jak to zaonačit. Přinesu čaj, co říkáš?" Poslala jí přes stůl balíček cigaret."Dej si jednu balenou ve fabrice, ať si zkrátíš čekání."

Susan pozorovala, jak June pluje návštěvní místností s dokonalým účesem a v šatech příliš mladistvých a těsných na svůj věk.

Kéž bych jí bývala řekla, co si o ní myslím, už dávno, napadlo Susan. Když už nic, cítila bych se aspoň lip.

Mnohem lip.

Ať se stalo cokoliv, alespoň viděla svou matku. Z nějakého důvodu ji Susan stále potřebovala. Neměla však ponětí proč.

Simpsonovi si měli vyzvednout Rosii hned po její návštěvě sourozenců. Paní Eappenová jim servírovala sendviče a čaj. Wendy ji znepokojovala, vypadala opravdu nezdravě.

"No tak, Wendy, sněz přece něco, zlato," pobídla ji.

Dívka zavrtěla hlavou. "Já vážně nemůžu jíst."

Barry vzal sendvič z jejího talíře., Já můžu. Sním všecko. Mám žaludek jako ze železa," pronesl hrdě, až se všichni zasmáli.

Wendy si lehla do křesla a zavřela oči. Malá Rosie jí začínala usínat na klíně.

Cítila vůni jejích čerstvě umytých vlasů i dětského potu. Malýma baculatýma ručkama pevně tiskla přes svetr ramínka její podprsenky. Wendy děvčátko instinktivně přivinula k sobě a políbila je na hlavičku. "Nenechají ji přece adoptovat, že?" zeptala se s nadějí v hlase.

Paní Eappenová pohodila rameny. "Těžko říct. Vaše matka má právo bojovat, ale pokud se o ni brzy nepřihlásí někdo z rodiny, obávám se, že to bude nevyhnutelné."

Wendy nepřítomně přikývla.,,Není to fér. To prostě není fér."

Paní Eappenová jí něžně stiskla ruku. "Já vím, moje milá."

V té chvíli vešel do místnosti Colin a usmíval se na všechny strany. "Nazdárek vespolek," řekl.

Děti se na něho usmály, dokonce i Wendy. "Coline, až mi bude šestnáct, nemohla bych je dostat do opatrovnictví?" zeptala se příchozího.

"Možná, ale to záleží na spoustě věcí. Potřebovala bys hodně pomoct."

Wendy pokrčila rameny. "S Barrym by potřeboval pomoct každý. Já to ale myslím vážně je nějaká šance?"

399

398

Colin pohodil rameny. "Mohl bych to u těch dvou zjistit, ale s Rosie to bude jinak."

Wendy spadla čelist. Celá jako by pohasla. "Hlavně s Rosií to potřebujeme nějak vyřešit. Vím, že Simpsonovi jsou milí lidé, ale moji mámu nemůžou držet ve vězení navždy, a až se vrátí domů, bude nás chtít mít u sebe všechny. To znamená, že i Rosii. Musí přece existovat někdo, kdo by nám mohl pomoct?"

Podívala se na Colina a na paní Eappenovou. Ani jeden jí však nemohl poskytnout odpověď.

Stránka 182

Martina Cole - Dvě ženy

"Vlastně jsem s tebou chtěl mluvit, Wendy. Samozřejmě až na to budeš mít náladu." Povzbudivě se usmál, ale Wendy mu úsměv neoplatila.

"A o čem?" Do tváře sejí vrátil prázdný pohled.

"Potřebuju se tě zeptat na pár věcí jen abych si něco srovnal v hlavě."

Prosebně se na ni podíval a Wendy sklopila oči. Paní Eappenová si všimla, jak je děvče vyděšené, a zauvažovala, co sejí asi honí v té hezké hlavičce.

Po tomto rozhovoru s Colinem byla Wendy zamlklá a napjatá. Paní Eappennová ji bedlive sledovala. To děvče je neustále podrážděné. Po takové rodinné tragédii je to ovšem přirozené, usoudila.

June vešla na cestičku k Debbiinu domu a odhodila cigaretový nedopalek do závěsného ozdobného květináče u dveří. Usmála se. Debbie si opravdu myslela, že je něco extra, přestože její starý spal s každou, které bylo míň než pětašedesát, napadlo ji. Ani Carol si ho nebyla schopna udržet, ačkoli se prý o to snažila. Přesto se jí však podařilo vídat ho pravidelně, což Debbie říct nemohla.

Debbie jí přišla otevřít. Měla tvář zrudlou a posetou skvrnami a koutky úst svěšené jako smutné děvčátko. Tento dětský rys se v její dospělé tváři podivně vyjímal.

"Ježíšikriste, ty jedna chudinko! Není divu, zeje tvůj starej pořád fuč, když má doma takovou fuchtli!" zvolala June.

Debbie propukla v pláč. June ji odstrčila, vešla do chodby a pak do kuchyně.

Postavila vodu na kávu, a než promluvila, prohlédla si do detailu celý byt.

"Tenhle dům je moc čistý, Deb. Připadá mi spíš jako reklamní dům než jako domov," řekla nakonec.

Otevřela příborník a vytáhla dva bílé hrnky. "Je pravda, že ta malá kurvička je s Jamesiem zase těhotná?" zeptala se, když vhazovala do hrnků kávu a cukr.

"Jestli je, měla bys ho tentokrát odsud vyrazit. Pro mě i pro tvého otce je to hrozná ostuda. Jako by nestačilo, že jedna dcera sedí za vraždu. Druhá zase nese jméno naprostého všiváka. Pokaždé si přitom vzpomenu, jaké řešení našla Susan."

Debbie seděla za malým barovým pultíkem, který kdysi býval její pýchou, a vypnula mozek. Byl to jediný způsob, jak dokázala svou matku zvládnout.

"Dřepíš tady v Rainhamu a obklopují tě samí divní sousedi. Nepromluvíte spolu ani slovo," pokračovala June.

"Oni nemluví jen s námi, mami. Od té doby, co jsi paní Blackové odvedle řekla, že by sis to s jejím manželem rozdala, kdyby se naskytla příležitost."

June pohodila rameny. "A taky že jo. Je dobrej, ale ona? Má ksicht jako potlučený zadek! Nemělas odcházet z East Endu. Tam bys aspoň měla Jamesieho na očích. Stejně je to všivej mizera." Nalila do hrnků vařící vodu a důkladně kávu zamíchala.

"Dneska jsem byla za Susan," řekla.

June potěšil udivený výraz v dceřině tváři.

"Cože?!" vykřikla údivem.

June nalila do kávy mléko a pobryndala jím celou pracovní desku. Debbie kvůli tomu poprvé nevyváděla.

"Tys šla opravdu navštívit Susan? Jak se má? Nemůžu uvěřit, že s někým z nás po posledním článku v novinách ještě mluví."

June ji ignorovala. "Susan to chápe, měla vždycky trochu rozumu. Každopádně tě chce vidět."

Zapálila si nedopalek cigarety a Debbie automaticky vstala, aby otevřela zadní dveře. Jamesie nesnášel v domě kuřáky.

"Proč se chce se mnou vidět?"

June se usmála a ukázala tak své velké žloutnoucí zuby.

"Chce, aby sis vzala malou Rosii k sobě, než se dostane ven."

"Ona snad žertuje!" zvolala Deb.

401

400

June vážně zavrtěla hlavou. "Nežertuje. Dají ji těm Simpsonům k adopci a Susan si přirozeně myslí, že to je podraz. Proto se obrátila na svou rodinu pro pomoc a podporu."

Debbie poslouchala matčin pokrytecký tón a uvědomila si, že June je ještě nevyrovnanější, než si zprvu myslela.

"To je to nejmenší, co pro ni můžeme udělat, že? Je tam zašitá sama a přiznejme si, že Susan byla dobrá matka." Poslední větu řekla závistivě. June se podívala na dceřin skeptický výraz tváře.

Stránka 183

Martina Cole - Dvě ženy

"Dokonce i v novinách, ať už jsem říkala cokoliv, jsem vždycky tvrdila, že naše Susan je dobrá matka," dodala ještě.

Debbie pomalu a rozvážně vstala. Když promluvila, její hlas byl hluboký a hlasitý. Matka ji přece jen vytočila. Každé Juniino poťouchlé slovo, každá škodolibá poznámka se jí najednou vybavila s nesnesitelnou neodbytností a hloubka jejích pocitů vyústila ve dvě prostá slova: "Vypadni, mami." June zbledla. "Cože?"

Debbie ji nepříliš jemně postrčila ke dveřím. "Slyšelas. Vypadni sakra odsud!

Táhni!"

June se ocitla na chodbě. Odstrčila svou dceru a spustila na ni jako saň:

"Neopovažuj se mně říkat, abych táhla, ty zbytečná huso!"

Debbie se rozesmála a June si nebyla jistá, jak se má zachovat. "Čemu se směješ, ty zatracená primadono?" křikla.

Debbie se chechtala tak, až jí z očí vytryskly slzy. "Ty jsi fakt šmejd, matko,"

konstatovala. "Chudák Susan trpí, že jsou její děti celou tu dobu u cizích lidí, a tobě je to naprosto fuk. Co ti nabídla? Co nabídla své vlastní matce, aby jí prokázala službu? Další lukrativní příběh pro noviny? Jen do toho, mami. Zajímá mě to, jen mi to

pověz."

June vzkypěla vzteky a rozmrzelostí. "Ty jedna káčo!" vykřikla zlobně. "Opravdu si myslíš, že jsi lepší než já? Ty a ten tvůj zatracený terasovitý domek i trávník! Sametové závěsy a třídílná sedací souprava! Ty si fakt myslíš, že jsi nějaká fajnová?

Dobře mě poslouchej, paničko. Nemáš nic dítě, manžela ani život. Moje Susan měla v sobě aspoň šťávu, měla říz. Aspoň našla odvahu, aby toho bastarda oddělala za to, že ji mlátil.

402

Máš ty nějakou kuráž? Našel si jinou, má s ní rodinu, a tys neměla dost odvahy na to, abys mu řekla, ať se sebere a padá odsud? Susan chápe, proč jsem to udělala. Ví, jakou mají peníze hodnotu. Na rozdíl od tebe musela na všechno, co měla, uškudlit. Vás dva drží pohromadě jen tenhle dům, ale něco ti povím: Dům je jen dům. Když v něm nejsi šťastná, neznamená nic."

Zamávala rukama. "Myslíš si, že ti cídění a praní přinesou štěstí? To se pleteš.

Vím, že jsem potvora, zdokonalovala jsem se v tom dlouhá léta. Jakou výmluvu máš ty? Jsi zahořklá, škodolibá a nešťastná husa. Susan našla odvahu, aby mi řekla, co si o mně myslí, ale přestože ví, co jsem udělala, pořád jsem pro ni její matka. Dokonce i já jsem si to uvědomila. Jsi její sestra, a to dítě bys k sobě klidně mohla vzít. Bůh ví, že svoje mít nikdy nebudeš."

Obě ženy zmlkly, jako by si uvědomily, že zašly příliš daleko.

"Bože, Deb, já to tak nemyslela," omlouvala se June.

"Vypadni, matko, a už se nikdy nevracej," řekla Debbie tvrdě.

June si natáhla svůj dlouhý kožený kabát a tiše řekla:,,Nevrátím se, Deb, ale než odejdu, vyslechni mě. Se Susan jste sestry a já jsem tvoje matka, ať se ti to líbí, nebo ne. Zajdi ji navštívit. Snaž se jí pomoct. Bůh ví, že ona by to pro tebe udělala. Kdybys byla na jejím místě, nemusela bys ji o to ani žádat, že?

Nerada to říkám, ale Susan je lepší než my všichni dohromady. Dokonce i já jsem se musela stydět."

June vyšla z domu. Debbie sledovala, jak směřuje k brance. Pak zavřela dveře a vrátila se zpátky do kuchyně, kde se pustila do uklízení nepořádku, který tam po matce zůstal.

Vytáhla zpod dřezu dezinfekční prostředek a nalila ho na pracovní plochu kuchyňské linky. Silným zápachem jí zaslzely oči. Podívala se na své ruce a uviděla, jak jsou zrudlé od horké vody a saponátů. Rozhlédla se po kuchyni, po bezvadně urovnaném nádobí v příbornících a po kachlíkové podlaze, a zauvažovala, co tam vlastně dělá.

Jamesie trávil většinu času se svou kurvičkou v jednopokojovém městském bytě s provlhlými zdmi a s plísní, která se stala součástí dekoru. Deb měla pocit, že by měl nejraději Carol, svého chlapce i tenhle dům.

403

Chtěl, aby odtamtud Debbie zmizela.

Od doby, kdy se narodil jeho syn, vlastně doma téměř ani nebyl.

Komu se snažím namluvit, že jsem přece stále vdaná? přemítala Debbie.

Carol připravila Jamesiemu sendvič a šálek čaje. Měla sice malou kuchyň, ale byla v ní spousta skříněk s úložným prostorem. Nikdy se však neobtěžovala něco uklízet. V ložnici byla kupa prádla k žehlení a v obývacím pokoji množství Stránka 184

Martina Cole - Dvě ženy

hraček a her. V kuchyni to vypadalo jako po výbuchu. Carol všechno shrnula na hromadu, aby si udělala místo.

Nikdy neztrácela čas nějakým úklidem, když se mohla dobře bavit.

Jamesie si kousl do sendviče a smál se, jak se malý Jamie pokouší postavit věž z kostek. Zatímco Carol připravovala sendvič i sobě, neustále ji volal: "Pojď se na něj podívat, Cal. Podívej, jak ji postavil! Je to chytrý kluk. Jen se podívej, jaká má ramena! Jednou z něho bude pořádný chlap." Jamesie ho chválil neustále a Carol se opájela vědomím, že Jamesie patří jí. Od chvíle, kdy spatřil červenou pomačkanou tvář svého syna, patřil jí. Pohladila si bříško. Teď bylo na cestě další dítě a ona bez stínu pochybnosti věděla, že jeho žena dostane vale.

Tlustou Debbii co nevidět vyrazí z malého paláce, který tolik miluje. Carol to však netrápilo. Vlastně si myslela, že si o to Debbie řekla sama. Každá ženská, která neklade muže na první místo, musí být blázen, říkala si.

Když se Carol uvelebila na pohovce a pozorovala, jak si její dva chlapi hrají, dlouze se usmála jako kočka, která chytila obzvlášť velikou a šťavnatou krysu.

Což byl i její případ, přestože si přesně neuvědomovala, co vlastně udělala.

Wendy seděla ve svém pokoji a sledovala, jak slunce na večerní obloze mizí za nedalekou řadou domků. Viděla do jejich zahrad a často na nich pozorovala rodinky při odpočinku. Viděla, jak pracují na zahrádce a čtou knížky v křesílkách. Viděla děti, které si hrály

v bazéncích. Slyšela jejich smích i ostřejší slova a hašteření. Zvuky k ní doléhaly díky laskavosti večerního větříku.

Záviděla těm dětem bezpečný domov, hezké oblečení i rodiče. Hlavně rodiče.

Co bych dala za matčino objetí, za její ujištění, že všechno bude v pořádku, uvědomila si.

Složila ruce za hlavu a zavřela oči.

Chvíli ležela naprosto nehybně. Pak odešla do kanceláře a otevřela zásuvku.

Uvnitř našla lahvičku tablet paracetamolu. Něžně ji pohladila.

Pocítila silné nutkání vzít si jednu po druhé a spolykat je. Když zmizím já, možná se všechno spraví, napadlo ji.

Já jsem přece všechno způsobila, uvažovala Wendy. Kdybych té noci nebyla doma., kdybych se mu klidila z cesty, nic takového by se nestalo. Rosie by teď nebyla u Simpsonů a další dva sourozenci by spali ve svých postelích.

Způsobila jsem svými činy tolik potíží a zničila jsem tolika lidem život, že bych opravdu udělala lip, kdybych zmizela. Jestliže jsem zmařila tolik životů, bylo by jen správné, kdybych si vzala ten svůj, pokračovala v chmurných úvahách.

Vzpomněla si na to, co jí předtím řekl Colin. Ví, že v celé věci něco nehraje, a snažil se ze mě vypáčit, proč jsem tehdy byla u babičky a nechala hlídání ostatních dětí na Alane.

Wendy Colinovi neodpověděla.

Její matka by raději zůstala ve vězení navždy, než by někomu prozradila, co se stalo její dceři.

Co její dcera udělala.

Wendy věděla, že mu to nemůže říct, aby tím nezlomila srdce matce.

Otevřela lahvičku a vysypala z ní tablety. Pak se posadila na postel a nalila si z konvice na nočním stolku sklenici oranžády. Pevně tiskla lahvičku v ruce, až cítila, jak jí krev pulzuje v konečcích prstů.

Stačilo by sníst ty tablety všechno by se vyřešilo.

405

404

Kapitola

27

"Cože udělala? A vy jste se mi o tom dotedka ani nezmínili?" ptala se Susan nevěřícně. Když jí sdělili zprávu o dceřině pokusu o sebevraždu, zhroutil sejí celý svět.

Vrchní dozorkyni bylo té ženy tak líto, že se málem rozplakala také.

"Poslouchejte, Susan," řekla laskavě, "to děvče je opravdu v pořádku. V noci jsme vás nebudili jen proto, že jsme neviděli důvod, proč vás znepokojovat.

Rozhodla jsem se tak, protože mi to v té chvíli připadalo správné."

Susan jí neodpověděla; rozhlížela se po kanceláři, jako by se před jejíma očima měla zhmotnit nějaká zázračná úniková cesta.

"Moje dítě, moje holčička, byla odvezena na intenzi vku, a vy jste mé nechtěli znepokojovat?"

Paní Carlinová smutně vrtěla hlavou. "Nemohla jste s tím nic udělat, Susan.

Stránka 185

Martina Cole - Dvě ženy

Nechtěla jsem vám v noci přidělávat starosti, když se s tím stejně nedalo nic dělat."

Susan se podívala do laskavé tváře té ženy a šeptla: "Mohla jsem se modlit, mohla jsem se aspoň modlit."

Paní Carlinová obešla stůl. Vzala šálek s horkým slazeným čajem a něžně jej vtiskla Susan do dlaní.

"Vypijte to. Zajdu za ředitelem věznice a zeptám se, jestli bychom vám nemohli zařídit návštěvu."

Sue se zoufale chopila těžkého bílého hrnku; "Oni mě odsud přece nepustí, ne?"

Silně vrásčitá tvář paní Carlinové změkla: "Můžeme se o to aspoň pokusit, Susan."

Wendy byla nesmírně unavená.

Ležela na nemocničním lůžku a přepadl ji pocit naprostého zoufalství.

Nedokázala jsem se ani zabít, přemítala.

Zdravotní sestra, hezká irská dívka s velkýma modrýma očima a se zrzavými vlasy, nakoukla do dveří.

"Dáš si čaj, zlatíčko? Nebo snad vodu?" zeptala se.

Wendy se chabě usmála, ale měla tak sklíčenou tvář, že se sestry zmocnila deprese jen z pouhého pohledu na ni. Vešla tedy do pokoje a posadila se na postel. Široce se usmála. "Pojď si trochu popovídat, nemůžu se dočkat, až si promluvím s někým, kdo je mi věkově trochu bližší. Bůh ví, že Angličani jsou rezervovaní a sestry ve službě jsou jen převlečené husy."

Wendy se smutně usmála.,.Pošlou mě brzy zpátky do domova?"

Sestra pokrčila rameny. "Copak já vím? Mně se tady nic neřekne, jsem tady na praxi."

Odhrnula Wendyiny dlouhé husté vlasy z čela. "Ježíši, to jsou vlasy! Za takovou hřívu bych dala všechny svoje peníze. Jsou nádherné! Vsadím se, že na ně kluci letí, co?"

Při pohledu na dívčin pohrdavý pohled pochopila, že něco řekla špatně. Wendy se od ní odtáhla a ztěžka řekla: Já nechci, aby na mě kluci letěli. Nechci nic než klid."

"Chceš před vším utéct, že? Proto jsme všichni tady. Za chvíli to budeš vnímat jinak, to mi věř. To kvůli tomu ses chtěla.?" zeptala se dívka se zájmem a Wendy v ní uviděla mladé děvče, které se snaží najít své místo ve světě dospělých, a přitom se jí to nedaří. Neodpověděla. Obě mlčely.

"Jednoho dne všichni získáme zkušenosti. Musíme se všemu přiučit," řekla klidně a velmi se snažila chovat se přátelsky.

"Já už vím až příliš a nechci si hledat své místo. Už nechci," opáčila Wendy tak osaměle a zoufale, že se mladá sestřička rozesmutnila.

"Nesmíš znovu upadat do depresí. Život je velký dar od Boha, ale co s ním uděláš, záleží jen na tobě. Za půl roku už ani nebudeš vědět, proč ses teď tak trápila."

406

407

Wendy se usmála jejímu žoviálnímu tónu. Kéž bych tak dokázala být stejná jako tahle osůbka v naškrobené uniformě a v praktických botách, zatoužila.

"Za šest měsíců budu mít ty problémy pořád, jen budou ještě horší. Věř mi, tohle já vím," řekla Wendy.

Za tu dobu už bude Rosie navždy pryč, napadlo ji.

Malá Rosie, pýcha a radost všech.

"Tohle nemůžeš tak určitě říct. Všechno se mění. Všechno se musí změnit. Takový je přece život, ne? Člověk se ale musí o změny zasloužit."

Wendy se podívala do dívčiny hezké tváře a ztěžka si povzdechla. "Myslím, že si dám ten Čaj," řekla.

Sestra vyskočila z postele a zazubila se. "Mimochodem, jmenuji se Orla. Orla OHalloranová."

Wendy se usmála., Já jsem Wendy Dalstonová."

Orla se hlasitě rozesmála., Já vím, jak se jmenuješ, dítě. Máš to napsané nad postelí."

Zvesela odhopkala z pokoje a Wendy si lehla zpátky na chladivý polštář. Zčásti litovala, že rozzářené děvče odešlo, částečně však byla ráda.

Šťastní lidé dovedou člověka vyčerpat, usoudila.

A ona si připadala vyčerpaná skrz naskrz, jako by už měla za sebou sto let života.

Stránka 186

Martina Cole - Dvě ženy

Geraldina si v kanceláři procházela šanon s případem Susan Dalstonové bylo opravdu co číst. Když si pročítala tvrzení některých svědků a policejní zprávy, byla stále rozezlenější. Policie totiž až příliš evidentně přijala Susaninu výpověď, aniž ji byť jen jedinkrát zpochybnila, navzdory tomu, že v ní byla spousta nejasností. Geraldina však také věděla, že titíž policisté dům Dalstonových nesčetněkrát navštívili a poznali, jak moc si Susan vytrpěla, takže měli zájem o krátký proces. Stručné a jasné usvědčení. Barry Susan pět dní před činem zmlátil, a ona se ho pak po skvěle prožité noci v místní hospodě rozhodla zabít. Když byla v tak dobré náladě, proč se právě téhle noci rozhodla umlátit svého manžela k smrti, roztříštit jeho hlavu na kusy? Nezůstalo z ní téměř nic.

V pitevní zprávě se uvádělo, že ho udeřila zuřivě a opakovaně. Usmrtily ho už první rány, takže proč pokračovala dál? Proč podle odhadu pokračovala ještě nejméně patnáct minut?

Teď, když Geraldina věděla o dceři, pochopila mnohem víc. Přesto se jí tahle reakce zdála velmi extrémní. Navzdory tomu, co Barry Wendy udělal. Bylo to, jako by Susan Dalstonová chtěla zlikvidovat po Barrym Dalstonovi veškeré stopy.

Chtěla ho zbavit tváře.

Geraldina si vytáhla zprávu psychiatrů. V každé bylo zcela jasně potvrzeno, že Susan Dalstonová byla v průběhu činu zcela příčetná.

Potvrzovala to i ona sama. Vlastně stále opakovala: "Kdybych měla možnost, udělala bych to znovu."

Proč se nikdy nepokusila obhajovat svůj čin?

Wendy znásilnil její vlastní otec. Navíc ji nakazil herpesem, což by se dalo před soudem snadno použít. To, že Susan o znásilnění nechtěla mluvit, bylo pochopitelné. Žádná matka by nechtěla, aby její dcera žila s takovým stigmatem.

Její dcera však potřebovala léčení, to Susan jistě chápala. Nepochybně ji napadlo, že Wendy potřebuje radu, pomoc, aby se vyrovnala se znásilněním a s činem své matky, který po tomto znásilnění následoval. Snad si Susan Dalstonová nemyslela, že se to děvče vzpamatuje samo? Ještě ke všemu s nemocí, které se už nikdy nezbaví. Susan Dalstonová si jako matka měla uvědomit, že tohle trauma se na Wendy nějakým způsobem podepíše.

Myslela si snad, že pro děvče bude lepší předstírat, že se nic takového nikdy nestalo? Že si bez matky poradí? Že si bez ní poradí i ostatní děti? Bez ženy, která jim byla skvělou a milující matkou, která z nich vychovala citlivé osobnosti, byť po boku muže, který s ní zacházel jako se psem?

Nedávalo jí to smysl.

Musí existovat ještě něco jiného, nějaký hlubší důvod, říkala si Geraldina a věděla, že dokud jej nenajde, bude Susan Dalstonová hnít za mřížemi.

U soudu to vyznělo tak, že Barry Dalston, třebaže mlátil svou ženu a kradl, v opilosti usnul, a když nevinně spal v posteli, byl chladnokrevně zavražděn svou vlastní ženou.

409

408

Ženou, která byla neatraktivní, tlustá a vypadala jako vražedkyně. Která působila jako typ, který dokáže zavraždit manžela jen z pouhého vrtochu.

A Susan Dalstonová udělala všechno pro to, aby tenhle mýtus potvrdila. Na fotografiích v novinách měla tvrdý pohled a opovržlivě se ušklíbala do objektivu. V soudní síni se nahlas smála, když hovořili o životě jejího manžela a o tom, jaký byl rošťák k pomilování. V podstatě slušný chlap, který doplatil na svůj životní styl. Na nedostatek vzdělání. Který přišel domů ke své rodině a byl sadisticky zavražděn zrůdou.

Susan se nikdy nepokusila obhajovat nebo něco vyvracet. Neuvedla, že ji systematicky zneužíval, že z ní v těhotenství vymlátil děti, trýznil ji svými pěstmi i slovy. Neřekla, že to byl muž, který jí neposkytl nic ani lásku, ani peníze. Muž, který ji podváděl, a dokonce měl dlouholetou známost s bývalou prostitutkou, která se jako zázrakem stala přítelkyní a rádkyní jeho ženy.

Tohle Rosella Geraldině řekla. Další podrobnosti si právnická domyslela z policejních zpráv a z výpovědí svědků.

Dokonce i Susanina rodina ji zradila pro peníze, které jim nabídl chtivý tisk.

Jací to byli lidé, že dokázali neštěstí druhého prodat za peníze? Leccos to vypovídalo o Susanině životním stylu a o její výchově. I o tom, že rodiče prodali duši své vlastní dcery za tučný obnos.

Geraldininým nezbytným úkolem tedy bylo domluvit Susan Dalstonové, aby všechno objasnila. Usoudila, že to bude velmi těžký úkol, ale umínila si, že Susan Stránka 187

Martina Cole - Dvě ženy

Dalstonovou z vězení dostane.

Teď už šlo o osobní věc.

Tohle bylo tažení Geraldiny OKarové.

Bány, Alana a Rosie byly společně ve světlém pokoji, který dětí v domově obývaly jen tehdy, když se měly dozvědět nějakou špatnou zprávu, nebo když se měly z nějakého důvodu uklidnit. Slečna Beachamová, která se kvůli nim vzdala dne volna, se podívala na Dalstonovy se směsí lítosti a vzteku.

Podle ní měla být Susan Dalstonová doma se svými dětmi. Sama často přicházela do styku s dětmi, které jejich otcové pohlavně zne 410

užívali a které byly posléze poslány zpátky domů, kde je čekalo všechno nanovo.

Tyhle Susaniny dětí už však doma nečekalo žádné nebezpečí. Jenže Susan byla ve vězení a nemohla o ně pečovat. To bylo špatné. Celý systém, který děti do takové situace dostal, byl špatný.

Slečnu Beachamovou někdy až děsila moc sociální péče. Od lidí pracujících v téhle profesi se očekávalo, že budou každodenně rozhodovat o životech skutečných lidí.

Barry a Alana se drželi za ruce. Dokonce i malá Rosie vycítila, že něco není v pořádku, a zamlkle stavěla věž z kostek. Slečna Beachamová věděla, že Simpsonovi dnes holčičku nechtěli přivézt, ale usoudila, že se v její přítomnosti ostatní sourozenci zklidní. Měla pravdu. Tyhle děti k sobě měly silnou citovou vazbu, a to díky své matce.

Nepanovala mezi nimi rivalita, která byla obvyklá u ostatních sourozenců v domově. Mnoho rodičů považovalo jedno ze svých dětí za Boha, zatímco druhé muselo neustále bojovat o jejich pozornost. Setkávala se s tím den co den. Tyto čtyři děti se však navzájem milovaly a pomáhaly si. Když se jednomu dítěti dařilo, měly z toho radost všechny. Nikdo nesnižoval ani nebagatelizoval něčí výsledky, jak to bylo běžné u ostatních dětí v domově.

Otevřela kabelku a vytáhla dvě tyčinky Twix, Barryho oblíbené pamlsky. Usmál se a položil je na stůl před sebe. "Svoji nechám pro Wendy, až se vrátí."

Alana rozbalila svou a dala mu z ní půlku.

Slečna Beachamová jejich šlechetnost sledovala se slzami v očích. Všimla si, jak Barry kousek ulomil a bezděčně jej strčil Rosii do pusinky. Byla to u něho přirozenost. Rosie fungovala v rodině Dalstonových jako maskot. Pokud byla v bezpečí ona, byli v pořádku také všichni ostatní.

Slečna Beachamová vstala a tleskla rukama, až všechny děti vyskočily. "Myslím, že je načase, abychom se všichni vydali do nemocnice, co říkáte?"

Alana i Barry se zeširoka usmáli. "Opravdu? Paní Eappenová říkala, že tam nesmíme."

411

"Vím, co říkala, ale myslím, že bude lepší, když svou sestru uvidíte na vlastní oči. A mám takový pocit, že když vás Wendy uvidí, bude jí také mnohem lépe."

Alana zvedla Rosii a rychle vyrazili. Paní Eappenová viděla, jak všechny nastupují do auta slečny Beachamové, a vyběhla na štěrkem vysypanou příjezdovou cestu k domovu.

"Kam jedete?"

Slečna Beachamová zavřela dveře a odvedla zlostnou ženu z doslechu dětí. "Beru je do nemocnice, protože jim to jen prospěje," řekla.

Paní Eappenová si povzdechla. , Já jsem vám přísně zakázala, abyste je tam odvezla, slečno Beachamová, vždyť to dobře víte."

Slečna Beachamová se pomalu a unaveně usmála. "Ráda lidem něco zakazujete, viďte, paní Eappenová? Tak víte co? Dneska je mi to fuk. Ty děti odvezu do nemocnice, aby navštívily svou sestru, a jestli se vám to nelíbí, máte sakramentskou smůlu."

Ve tváři paní Eappenové se zračil šok a zlost. Nemohla ze sebe vypravit ani slovo. Slečna Beachamová se vrátila do auta. Otevřela dveře u řidiče a usmála se přes rameno. "Mimochodem, mám volno. Nemusím nic předstírat. Zapamatujte si to."

Paní Eappenová se pak jen dívala, jak nejlepší sociální pracovnice, na niž kdy narazila, odjíždí ze štěrkové cestičky a míří k nemocnici. Rozhlédla se kolem sebe, zda jejich výměnu názorů náhodou někdo neslyšel. A protože nikoho neviděla, vyrovnaně prošla velikými dvojitými dveřmi do depresivního dětského domova.

Susan připoutali ke slečně Henningové, hlučné a dobrosrdečné dozorkyni z křídla A, která mívala na starosti eskortu vězeňkyň. Když vešla do Southendské všeobecné nemocnice, všimla si, jak na ni lidé hledí a jak zároveň snaživě předstírají nezájem. Já bych na někoho v poutech taky zírala, napadlo Susan.

Stránka 188

Martina Cole - Dvě ženy

Nebylo v tom nic osobního, jen přirozená zvědavost.

Ve výtahu, který je vezl do poschodí, kde ležela její dcera, se Susan rozbušilo srdce.

Vystoupily z výtahu, u nějž je čekala hezká mladá sestřička s irským přízvukem.

"Vy musíte být Wendyina matka," řekla. "Neví, že přijdete, říkali jsme si, že to pro ni bude báječné překvapení. Je to skvělé děvče."

Susan se usmála a nedočkavě ji následovala po dlouhé ošetřovně až do přilehlé místnosti. Wendy měla u postele stažené závěsy, aby se skryla před zraky zvědavců. Když konečně spatřila svou matku, její rozzářená tvář stála za víc než za všechno zlato na světě.

"Mami?" opakovala stále hlasitěji, až šťastně vykřikla.

Policistka byla silou Wendyina objetí povalena na postel společně se Susan.

"Ach, mami, co se stalo? Jak to, že ti povolili mě navštívit?" ptala se Wendy.

Tiskla matce ruku tak silně, jako by se ji bála pustit.

,.Dostala jsem kvůli tobě propustku. Bože, Wendy, slib mi, že už nikdy nic takového neuděláš. Když mi to řekli, málem jsem se zbláznila strachem. Slíbíš mi to, Wendy? Musíš mi to slíbit!"

Susan se podívala na svou krásnou mladinkou dceru, která měla celý život před sebou, a znovu ucítila příval slz.

"Kdyby se ti něco stalo, umřela bych, děvče. Moje duše by umřela. Pořád na tebe myslím. Říkám si, jak je dobře, že jsi na svobodě a snažíš se zařídit si život.

Nesmíš si, prosím, myslet, že je něco tak špatné, aby ses kvůli tomu musela zabíjet. Nic není tak zlé. Nic."

Policistka neohrabaně vstala a odemkla pouta. "Dám vám deset minut, Dalstonová.

Budu hlídat přede dveřmi," řekla.

Susan se na ni vděčně usmála. "Nikam vám neuteču. Už teď děti sotva vídám.

Přísahám, že bych nějakým útěkem neriskovala, že je neuvidím vůbec."

Dozorkyně jí věřila. "Máte deset minut o samotě, jasné?" řekla pohnutým hlasem.

Susan Dalstonovou si oblíbila, podle ní to byla fajn ženská.

Matka s dcerou se o samotě znovu pevně objaly, jako by chtěly zpečetit svou lásku.

"Proč jsi to udělala, holčičko moje?"

Wendy si povzdechla a položila si hlavu na matčino rameno. "Musíš jim říct pravdu, mami, už to nedokážu tajit. Prostě už nemůžu," řekla rezignovaně. Smutek v jejím hlase prostoupil až do Susaniných kostí.

413

412

"Mýlíš se, zlato. Musíš to udržet v tajnosti. Jinak bylo všechno k ničemu. Za nic nemůžeš, nezapomínej na to. Já jsem měla možnost volby a rozhodla jsem se takhle. Jestli jim vypovíš, jak se to stalo, bylo všechno marné. Teď už ti stejně nikdo neuvěří. Už je příliš pozdě."

"Ale co Rosie a Simpsonovi? Nemůžeme to přece dovolit. Dokonce mě napadlo, že s ní někam uprchnu. Promýšlela jsem, co bych mohla udělat, ale nic z toho by nefungovalo. Každopádně ne na dlouho. Jestli nám Rosii vezmou, celá naše rodina se zlomí, já to vím."

Susan sklíčené děvče pevně objala. "To nech na starost mně. Pracuju na tom. Věř mi, že to zařídím. Všechno zařídím."

"Ale kdybys jim to řekla, mami. Už to v sobě nedokážu udržet. Sžírá mě to, protože to je všechno moje vina. Všechno jsem to způsobila já, a ty to víš.

Neměla ses do toho vůbec plést, mami. Neměla jsem ti dovolit, abys něco takového udělala. Měla jsem takový strach, že jsem udělala, cos mi řekla, aniž bych o tom přemýšlela. Teď vím, že to, co jsem udělala, je špatné."

Susan se podívala do dceřiny krásné mladé tváře, která jako by zrcadlila starosti celého světa.

"Poslouchej mě, Wendy, a poslouchej dobře. Přísahám, že to s Rosií zařídím.

Pustí mě na odvolání ven. Brzy se sejdu s novou právnickou, kterou mi sehnala Rosella. Udělám všechno pro to, abych to celé urovnala. Jen si nech všechno pro sebe. Zapomeň na to. Vím, že to je těžké, ale bude to tak nejlepší."

Něžně políbila dceru na tvář.

"Dovol mi, abych pro tebe tuhle jedinou věc udělala, drahoušku. Prosím, dovol mi, abych se o tebe postarala jediným možným způsobem."

Wendy se rozeštkala. Susan si ji přitiskla k hrudi, hladila ji po hlavě a šeptala jí slůvka útěchy.

"Nech mámu, aby pro tebe mohla tohle udělat. Jestli mi to nedovolíš, pak bude Stránka 189

Martina Cole - Dvě ženy

celý můj život jen klam. Zbytečná existence. Vy jste totiž byli to nejlepší, co mě v životě potkalo. A ty jsi byla moje první děvče, zlatíčko, vzpomínáš si?"

Wendy přikývla, nemohla ani promluvit.

"Pořád si myslím, že bys měla říct pravdu. Jednoho dne stejně vyjde najevo, mami," pokusila se odporovat Wendy.

Susan ji pohladila po tváři a zazubila se. "Kdo říká, že vyjde? Jen my dvě víme, co se té noci stalo, a já všechno popřu. Myslím to vážně. Jestli někdy budeš chtít vyjít s pravdou ven, nezapomeň na to. A taky si pamatuj, že tě miluju tolik, že bych za tebe dala život. Za to, abys dostala šanci. Udělala bys pro svou dceru totéž, Wendy, vím to. Dovol mi, abych to pro tebe udělala, ano? Na tohle jsou přece mámy."

Dveře se otevřely a Susan uviděla, jak se dovnitř nahrnuly spolu se slečnou Beachamovou ostatní děti. Všechny je objala.

Věděla, že svou nejstarší dceru vydírá, ale nic jiného nemohla dělat. Když ji malá Rosie dala velkou pusu na tvář, cítila, že to, co udělala pro Wendy, bylo správné.

Děti byly dar, a proto je musíme chránit, jak nejlépe dovedeme, říkala si Susan.

Je to velmi prosté.

Matty vešla do návštěvní místnosti s obvyklým šarmem. Kdo by se však na ni podíval zblízka, všiml by si drobných vrásek kolem očí a našpulených rtů. Rychle se rozhlédla po místnosti a spočinula pohledem na tmavovlasé mohutné ženě, která osaměle seděla za stolem.

Matty k ní zamířila s širokým úsměvem na tváři.

"Ahoj, Angelo," řekla.

Žena se uculila a zapálila si cigaretu. "Vždycky sebejistá, že? Vždycky nonšalantní chování. Tebe nic nevyvede z míry, viď?"

Matty se zazubila. "A proč by mělo? Když už jsi tady, dám si černou kávu a čokoládu támhle ze snack baru. Mám dojem, že tohle není tak docela sesterská návštěva."

Angela vstala a vytáhla z kabelky peněženku. "Tak to máš pravdu. Vidím, že jsi pořád bystrá."

Matty sledovala, jak sestra odchází k baru. Angela byla oblečená v levných šatech a měla ošoupané boty. Usmála se nad tím, jak sestra poslušně přinesla to, oč žádala. Bude to zřejmě snazší, než jsem si myslela, usoudila.

415

414

Když se usadila za stůl, Matty promluvila: "Neříkej mi, Angelo, že zase nemáš peníze."

Druhá žena se ušklíbla. "Dochází ti to rychle."

Matty pokrčila rameny. "No, u mě žádné nenajdeš, takže jsi sem jela zbytečně.

Všechny moje peníze šly na poplatky právníkům."

Její sestra smutně zavrtěla hlavou. "To je špatné. Ale pak mám schůzku s tvojí právnickou. Jsem si jistá, že ji bude moc zajímat, co jí povím. A pak jsou tady noviny prý platí dost slušně."

Matty zaútočila. "A co bys jim tak řekla?" Podívala se do hlubokých zelených očí své sestry s pocitem zlé předtuchy.

"Pro začátek historii naší rodiny. Připouštím, že tě nikdo z ničeho nepodezíral, i když se všechno rozmazávalo v tisku. Dokonce ani matku to nenapadlo. Jenže tys jí poškodila mozek, takže ji to napadnout ani nemohlo, že?"

Matty přivřela oči. Zatím nedávala průchod citům.

"Víš dobře, že to byla nehoda, Angelo."

Ušklíbla se. "Téměř osudová, že? Chudák matka. Vypadla při čištění oken z druhého patra přímo na betonovou cestu. My dvě samozřejmě víme, že okna v životě neumývala. Aleje to buď, anebo že? Šoupli jsme ji do domova a rozdělily si majetek. Takové jsme byly hodné dcery. Jenže já si teď spočítala peníze a řekla bych, že by se mi hodilo pár tvých. Zřejmě chceš být brzy doma a nechci ani pomyslet na to, že by ti v tom někdo mohl zabránit."

Matty se napila studené kávy a povzdechla si. "Byla to nehoda, všichni to vědí."

"Ne, jen si to všichni mysleli, což je něco naprosto odlišného," odporovala sestra.

Matty se poprvé zatvářila ustaraně a Angela se v duchu zaradovala.

"Říkáš si teď Matty. Od Tildy se to dost liší. Ale příjmení sis změnila taky, že? Vlastně jsi na sobě změnila úplně všechno. Nemyslíš, že by se lidi divili proč, kdybych na to upozornila?"

Stránka 190

Martina Cole - Dvě ženy

Matty vstala, aby celou torturu ukončila. "Brzy ti pošlu další propustku. Nech mě přemýšlet a já ti pak řeknu, co hodlám udělat."

Angela se usmála. Věděla, že vyhrála, a pochopila, že nesmí naléhat. Obzvlášť ne na svou sestru.

"Copak nechceš vědět, jak se má máma?" zeptala se Angela. Matty se na ni zahleděla s vážnou tváří. "Proč bych to proboha měla chtít vědět?"

Rychle, ale klidně vstala. Angela s úsměvem na tváři sledovala, jak odchází.

Susanin návrat do věznice připomínal autogramiádu slavné rockové hvězdy. Všichni se kolem ní shromáždili a začali na ni pokřikovat otázky. Dokonce i dozorkyně těšilo, že jí povolili navštívit dceru.

Rhianna ji provedla zástupem do cely. Zavřela dveře, vytáhla láhev brandy a zamávala jí nad hlavou.

"Chce to malou oslavu, ne? Jak je holce?"

Susan si povzdechla. "Je v pořádku. Naštěstí to byl jen polovičatý pokus. Díky Bohu neví, jak se taková sebevražda provádí. Myslím, že jí moje návštěva pomohla víc než cokoli jiného."

Rhianna ji objala. "Jsi prima, Susan Dalstonová, víš to? Všechny jsme ti dneska fandily. Jako by se to stalo nám všem, víš?"

Susan si vzala nabídnutou brandy. Po kapce ostrého pití řekla: "Já vím, mám štěstí na kámošky. A ještě větší štěstí na děti."

Rhianna se zeširoka usmála. "Všechny to víme, Susan. Dokonce i dozorkyně se dneska strachovaly. Dneska to byla fakt zabíračka pro všecky."

"Kde je Matty?" Susan si uvědomila, zeji dosud neviděla.

Rhianna zavrtěla hlavou a tvářila se znepokojeně. "Vrátila se od návštěvy jako medvěd s bolavým zadkem. Čert ví, co se jí stalo, ale znáš Matty. Lepší je se neptat. Můžu ti říct, že jsem ráda, že nejsem na cele s ní."

Susan pohodila rameny. "Za chvíli si na ni zvykneš."

Rhianna nalila oběma pořádného panáka. "Jak se říká, člověk si zvykne na všechno. Jsem zvyklá sedět v base. Byla jsem tu už tolikrát, že mi posílají vánoční pozdravy!"

Susan vyprskla smíchy zároveň s ní. Smály se, až se naprosto vyčerpaly, a Rhianna pak vážně řekla: "Zasloužíš si bejt doma s dětma, Susan. Musíš se pokusit dostat se ven na odvolání. Uvědomuješ si to, ne?"

416

417

Susan se jí podívala do hlubokých hnědých očí, plných citu a zájmu.

"Ty jsi poklad, holka. A jsi fajn. Musím se dostat ven, ale jde o to jak. Musím nejdřív vyřídit spoustu věcí. Musím hodně přemýšlet."

Rhianna nesouhlasila: "O čem chceš přemejšlet? Potřebují tě, takže se musíš dostat ven."

Susan na jediný lok dopila sklenku. "Kéž by to bylo tak snadijé, kámo," řekla.

"Jenže není a nemůžu říct tobě ani nikomu jinýmu, proč je to všechno tak hrozně komplikované."

Rhianna jí dolila sklenku. "Nech si to pro sebe, Susan, to je jediné, co nám tady zbylo. Privátní myšlenky."

Matty nakoukla do cely a usmála se. "Prý už je všecko v pořádku, Sue?"

Při pohledu na svou spoluvězeňkyni Susan radostně přikývla.

,,Nezbylo trochu brandy i na mě?" zeptala se Matty.

Rhiana jí nalila. "Jsi v pořádku, Matty? Vypadáš, jako by ses doslechla špatné zprávy. Jaká byla návštěva?"

Trhla štíhlými rameny a zasmála se. "Jen mám vězeňskou depresivní náladu, nic víc."

Rhianna pozvedla svou sklenku. "Tak na tu připíjím a taky na to, abychom si jednou pořídily dobrého chlapa."

Matty si sáhla do kapsy na svetru a podala Susan leteckou poštovní obálku.

"Když už mluvíme o pořádném chlapovi, dneska ti přišlo tohle," prohodila.

Když Susan uviděla Peterův škrabopis, srdce jí poskočilo.

"Je celý žhavý, holka. Musel ti hned odpovědět."

Susan si hodila dopis do kapsy a radost, kterou z něj měla, jí z tváře jen čišela.

Matty ani Rhianna se už o dopisu nezmínily. Jako by obě věděly, že si ho Susan chce nechat pro sebe. Bála se být šťastná a ony tomu rozuměly.

To s člověkem totiž udělalo vězení.

418

Stránka 191

Martina Cole - Dvě ženy

Kapitola

28

Peterův dopis ji rozesmál. Při jeho čtení utekla do světa lodí, slunečního svitu a kamarádství. Napsal jí v něm o lodním kuchaři, homosexuálovi Bobbym, popisoval jeho pokusy chovat se jako drsný chlap, ačkoliv o něm všichni věděli, co je zač.

Vylíčil jí také svůj pokoj, který Susan připadal jako trochu lepší cela. Pak jí psal, jak ho potěšilo, když od ní dostal zprávy, a vzpomínal na dobu, kdy byli ještě malí, připomínal jí školu. Sněhem zaváté zimní krajiny a horká léta se jí zdály jako na dosah, když znovu líčil chvíle, které se udaly před dvaceti a více lety.

Přesně tohle potřebovala bezstarostnost a žádný nátlak. Byli přátelé, lidi, kteří se znali dlouho a měli na co navázat. Susan potěšilo, že v tom nebyla ani trocha milostného dobrodružství. Ostatní ženské si ji kvůli Peterovi neustále dobíraly, ale ona věděla, že by ji jinak než jako kamarádku nechtěl. Byl hezký a milý. Příliš dobrý pro takové, jako jsern já, říkala si.

Ale měla radost, že objevila přítele, se kterým si mohla dopisovat. Někoho, kdo ji znal z doby předtím, než se to stalo. Než se všechno pokazilo. Z dob, kdy byla jen obyčejnou Susan McNamarovou.

Strčila si dopis do své skříňky a zabloudila v myšlenkách k Barrymu. Peter jí připomněl školní léta, a tak si teď vzpomněla na to, jak ve všech svých modlitbách prosila o Barryho. Na dobu, kdy ji svým dotekem rozpaloval, a na dobu, kdy jí jeho hlas zněl jako překrásná hudba.

Když se jí před očima objevila jeho beztvará tvář, obrátil se jí žaludek.

Cítila, jak sejí snídaně tlačí do krku.

419

Odehnala tu představu a přinutila se k přemýšlení o své dceři. O Wendy.

Cítila, jak celé její tělo pokrývá tenký, kysele páchnoucí film potu. Susan se potila strachy. Kdyby Wendy promluvila, všechno by se obrátilo a její dcera by musela čelit následkům.

A to Susan nemohla připustit.

Geraldina se rozhlédla po svém bytě. Když se rozdrnčel zvonek u dveří, automaticky vyrovnala bílý polštář na pohovce a upravila si vlasy. U vstupních dveří se letmo podívala do starožitného zrcadla a pak otevřela dveře.

Colin Jackson vypadal jako obvykle jako by právě vyskočil z postele, kde spal v oblečení, v němž přišel. Vlasy mu trčely na všechny strany a džíny měl o dvě čísla větší. Potřeboval pásek, aby mu nespadly. Měl na sobě ještě tričko a staré hnědé sešlapané boty.

Když se podíval na bílý koberec, zauvažoval, jestli si je nemá zout. Stačil jediný pohled na Geraldininu tvář, a odpověď znal. Vyzul si tedy boty už přede dveřmi a zrudl, když si uvědomil, že má na palci pravé ponožky díru.

Dobrosrdečně se usmála. "Vy mě vždycky potěšíte, Coline. Připomínáte mi, jaké to je být mladý."

Zeširoka se usmál a ukázal jí své bílé rovné zuby. "Tak mladý zas nejsem. Bude mi třicet," řekl.

Následoval ji do obývacího pokoje a žasl nad luxusním zařízením. Tenhle byt je jako ze žurnálu, usoudil.

Potěšena jeho reakcí se usmála. Na dubovém stole stála láhev vína a dvě sklenice na stopce. Také tam ležely sendviče a koláčky. Usadil se na tmavě modré pohovce s damaškovým potahem a s kontrastujícími bílými polštáři. Ihned se začal cítit nesvůj.

Geraldina mu nedala najevo, že jí připadal jako přerostlý vysokoškolský student, ale nalila mu skleničku vychlazeného vína a posadila se vedle něho.

,Ař vám nevypadnou oči, máme práci, vzpomínáte si?" Měla na sobě bílé hedvábné kalhoty a světlou košili. Přes látku vypozoroval tmavší odstíny jejích bradavek a uvažoval, jak má ze sebe vypravit souvislou větu, aniž by se o nich zmínil.

"Napijte se a trochu se uvolněte, bude to na dlouho," řekla.

Lascivně se usmál. Tohle by klidně mohla říct zas! pomyslel si.

"Jestli se mám příští týden setkat se Susan, musíme mít něco konkrétního. Mám informace od Roselly, které vrhají do případu více světla, ale zároveň jej komplikují. Zdá se, že Barry Dalston znásilnil nejstarší dceru."

Colin přikývl a usilovně přemýšlel. Geraldina najednou pozbyla na důležitosti.

"Já jsem to věděl. Měl jsem tušení, že je za tím něco, o čem se nemluvilo. Susan své děti zbožňuje a nenechala by se od nich jen tak odtrhnout."

Napil se vína. "Ten všivý mizera! Herpes má od něj, že?"

Geraldina přikývla. "Bylo to uvedeno černé na bílém v pitevní zprávě. Tahle Stránka 192

Martina Cole - Dvě ženy

informace se však nepoužila, protože se nikomu nezdála relevantní. Aspoň mi to bylo takto řečeno. Nikoho asi nenapadlo, že je děvkař, že žil promiskuitním životem, a v době, kdy znásilnil vlastní dceru, o své nemoci evidentně věděl.

Rosella byla jeho dlouholetou přítelkyní. Neptej se mě, co na něm viděla. Mohu se jen dohadovat, že k ní se choval jinak. Možná si myslela, že ho změní, takové hloupé ženské po světě chodí. Rosella ale hloupá není, aspoň si to myslím.

Ačkoli co se mužů týká, není možná tak chytrá jako my ostatní."

Colin se zazubil. "Těmi ostatními myslíte ženy, jako jste vy?"

Geraldinu tím nepokrytě otrávil. "Ještě jsem nepotkala muže, s nímž by mi stálo zato ztrácet čas. Hodně mužů už se pokoušelo o to, abych je viděla z jejich úhlu pohledu, ale já jsem je měla hned přečtené, to mi věřte. Tuhle schopnost jsem si vypěstovala už ve velmi útlém věku."

Colin tohle slyšel nerad. Byla to přitažlivá a energická žena, které táhlo na čtyřicítku. Její slova mu teď připomněla jeho tetičku, která byla stará panna a muže opravdu nenáviděla.

"Ale jděte my nejsme všichni špatní," odtušil.

Geraldina se mu podívala do očí. "Ne? To ráda slyším. Ale zpátky k Susan Dalstonové."

Zvedla svou číši a tímto gestem ukončila předchozí konverzaci. Pozoroval, jak dokonale nalíčenými rty přejela okraje skleničky, 421

420

a unavené si povzdechl. Proč se proboha tak strojí, když nemá zájem upoutávat pozornost mužů? ptal se sám sebe.

"Susan se šla té noci bavit a Wendy hlídala děti. Barry se doma pět dní neukázal Rosella dokonce zná i tu ženu, u níž byl, kdybychom ji potřebovali. Dcera psala úkol a Barry ji znásilnil na podlaze v předpokoji. Susan přišla domů k dětem a poslala Wendy ke své tchyni. K velmi milé, ale velmi nemocné paní, která však jistě udělá všechno proto, aby Susan pomohla ven. Nikdo oprávněný netušil, že Wendy toho večera vůbec byla doma. Dokonce i Susanina sousedka hrála s ostatními divadlo.

Zdá se, že to všichni vidí ze Susanina pohledu. Udělala to proto, aby její dcera nenesla stigma dívky znásilněné vlastním otcem."

Colin mlčel. Vstal, poodešel k oknu a zadíval se na řeku Temži.

"To je panečku výhled!" užasl.

Geraldina na to nereagovala, protože věděla, že odpověď ani nečeká. Snažil se srovnat si všechno v hlavě. Několik minut mlčel.

"Jestli si tohle Susan celou dobu nechávala pro sebe, seděla ve vězení a o tomhle všem věděla, nikdy to nebude chtít veřejně přiznat. Uvědomujete si to, Geraldino?"

Upila vína a zauvažovala o tom, co jí teď řekl. Neodpověděla mu, a proto se otočil od okna a podíval se na ni.,,Proč mi tohle Rosella neřekla? Proč se rozhodla svěřit se vám, a ne mně?"

Geraldina pokrčila rameny. Byl to velmi půvabný pohyb plný ženskosti. Jenže Colina Rosselino chování ponížilo, bolelo a rozzlobilo. "Nedůvěřuje chlapovi, že? Protože jsme všichni stejní? Pro Geraldiny a Roselly jsme všichni jedna pakáž. Je to tak?"

Díval se na ni a ona se chladně dívala na něho. "To se opravdu budete muset zeptat jí. Nevím, proč se to rozhodla říct mně, a ne vám. Možná proto, že jí připadalo snazší svěřit se se soukromými věcmi ženě. Možná proto, že mám lepší, luxusnější a přepychovější kancelář. Opravdu nevím. Vím jen to, že musíme Susan Dalstonové pomoct dostat se ven všemi možnými způsoby. I kdyby to znamenalo najít jinou cestu."

Colin zrozpačitěl. Nevěděl, jestli slyšel dobře. "O čem to mluvíte?"

Geraldina si povzdechla a dolila skleničky. "Mluvím o tom, mladíku, že si možná budeme muset nechat Susanino tajemství pro sebe a najít jinou cestu, jak ji dostaneme domů k dětem, kam patří."

Užasle na ni zíral. "To nemyslíte vážně!"

Geraldina se zasmála. "Teď jste mluvil stejně jako ten bláznivý americký tenista. Poslyšte, Coline. Jestli si ta žena odseděla přes dva roky, aby chránila své dítě, tak si zaslouží, abychom jí pomohli, jak jen budeme moct. Mám na svém seznamu případ Matildy Enderbyové, za níž stojí všechny feministické organizace. Jako by už byla venku, já ale přesto cítím tady," udeřila se do hrudníku, "že svého manžela zabila, a pravděpodobně se přitom náramně bavila.

Stránka 193

Martina Cole - Dvě ženy

Naší prací je poskytnout to nejlepší zastoupení i lidem, kteří jsou vinni. Bez ohledu na to, co klient udělal. Dokonce i pedofilové dostávají nejlepší právní zástupce. Susan Dalstonová má jistě stejné právo na poskytnutí pomoci jako Matilda Enderbyová nebo někdo, kdo zneužívá děti. O mně je známo, že v téhle profesi patřím k nejlepším. Už samotné mé jméno zajistí, že se jí dostane řádného slyšení. Víte, že to je pravda.

Jsem dcerou Terence OHaryho, známého právníka. Chci Susan Dalstonové pomoct, a kdybych musela, udělala bych to i zadarmo. Aspoň jednou chci zastupovat někoho, o kom vím, že to je správný člověk, který si nezaslouží být ve vězení, ale žít na svobodě. Aspoň jednou v celém svém mizerném a zbytečném životě bych měla pocit, že jsem někomu opravdu pomohla."

Colin na ni civěl, jako by ji v životě neviděl. Jen samotná síla jejích slov ho přesvědčila, že má pravdu. Posadil se vedle ní a něžně se usmál: "Nevěděl jsem, že máte tak mizerný život."

Rozhlédl se po nákladně zařízeném bytě. Všiml si holých stěn i strohého nábytku.

Nikde fotky, cetky ani suvenýry. Naprosto postrádal něco, co by ukazovalo na to, že tady Geraldina žije. Bylo to jako v nemocnici.

V jejích očích spatřil bolest a osamění. Rozesmutnily ho. "Takže do toho jdeme společně?" zeptala se tiše.

Smutně se usmál. Vypadal mladě a přitažlivě. "Vypadá to tak, že?" zeptal se vesele.

444

422

423

Do nemocničního pokoje vešla Debbie. V ruce svírala tašku plnou sladkostí a pití. Nervózně se na svou neteř usmála.

"Ahoj, zlato, jak se cítíš?"

Wendy návštěva tety Debbie tak překvapila, že se rozplakala a rozesmála zároveň.

"Chvíli jsem si myslela, že to je máma. Jsem ráda, že tě vidím, opravdu. Pojď sem a posaď se."

Byla to ta správná slova. Debbie vešla dovnitř a posadila se na židli vedle postele. Neviděla Wendy dva roky. Susanina nejstarší dcera se za tu dobu velmi změnila. Děvče už vypadalo skoro jako žena. Po otci zdědilo husté černé kučery a po matce bujné poprsí.

"Vidím, že jsi vyrostla," konstatovala.

Wendy přikývla. Její teta vypadala příšerně. Tetička Debbie, znalkyně módy, působila staře a unaveně. Nebyla nalíčená, měla zplihlé vlasy a na sobě příliš těsné šaty. Její vzhled Wendy rozesmutnil, přestože ani nevěděla proč.

Debbie si všimla, co si asi myslí, a usmála se.

"Mám za sebou dlouhou cestu, zlato. Tak jak se mají děti?"

"Za chviličku budou tady, slečna Beachamová, sociální pracovnice, je přivede. Je tak milá, Debbie! Snaží se sem vodit Rosii co nejčastěji, než si ji odvedou." Ze zoufalství v dívčině hlase se Debbii stáhlo hrdlo.

"Dostala jsem od vaší mámy hezký dopis. Požádala mě, abych na vás dohlídla."

Wendy se posadila. "Prý musím navštívit psychiatra a říct jim, proč jsem se snažila oddělat. Jako by tahle situace nebyla dost výmluvná! Aspoň se budu moct brzy vrátit domů. Lituju, že jsem to udělala, Debbie, opravdu. Způsobila jsem tím mámě hodně smutku. Tam ve vězení s tím nemohla nic dělat, víš? Vyděsila jsem ji k smrti."

Debbie před sebou viděla napůl ženu, napůl dítě a zabolelo ji, že se nepokusila sestřiným dětem pomoct.

"Jak se má strejda Jamesie?" zeptala se jen ze zdvořilosti.

Debbie se usmála. "Jako obvykle. Ten se nezmění, dokud bude mít díru v zadku!"

Způsob, jakým to řekla, je obě rozesmál, přestože ani jedna nevěděla, proč se tolik směje.

"Jak se má babička a děda?" ptala se opět Wendy.

"Pořád stejně. Je to páreček pěkných kreténů," odsekla Deb.

Znovu se rozchechtaly. Slečnu Beachamovou, která doprovázela děti do pokoje, potěšil smích, který se odtamtud ozýval.

Když se Wendy dokáže takhle smát, musí mít to nejhorší za sebou, usoudila.

Barry a Alana vešli dovnitř a Rosii vedli mezi sebou. Ve žlutých šatičkách od Simpsonů a v kloboučku vypadala roztomile. Rozběhla se k posteli, natáhla baculaté ručky a chtěla se posadit Debbii na klín.

Debbie krásné dítě zvedla a usmála se. Rosie se na ni šťastně podívala, ukázala Stránka 194

Martina Cole - Dvě ženy

na okno a nahlas řekla: "Zahlada. Pejsek."

Zpovzdálí se ozval štěkot psa, a všichni se proto rozesmáli. Ve třech letech holčička pomalu začínala mluvit a v posledních několika týdnech se naučila spoustu nových slov.

Barry, který zpozoroval sladkosti, vesele řekl: "Mám ti je všechny schovat do zásuvky?" Tašku už však stačil otevřít a teď se přehraboval v dobrotách.

Alana se na tetu nervózně usmála. Debbie jí úsměv oplatila. Slečna Beachamová tam postávala do chvíle, kdy si Wendy vzpomněla na vychování, a představila je:

"Tohle je sestra mé mámy, tetička Debbie. Tohle je slečna Beachamová, naše sociální pracovnice."

Obě ženy na sebe kývly.

Debbie se cítila tak nemístně, že zmlkla. Ozval se v ní pocit viny, že zatímco ona mrhala časem na to, aby si udržela muže, který nikdy nebude stát za nic, tyhle čtyři děti, její rodina, se snažily smířit s tím, že přišly o otce, ale i o matku.

"Není tu hezky, teto Debbie? Slečna Beachamová nám slíbila, že pak pojedeme k moři." Barry svým tónem všem a obzvlášť slečně Beachamové oznamoval, že on pojede, ať si ostatní myslí, co chtějí.

"Co kdybyste se k nám připojila, Debbie? Jsem si jistá, že by děti byly rády."

Alana se tvářila nejistě, ale Rosie se snažila na tetičku zapůsobit a usmívala se od ucha k uchu, jako by věděla, co říkají.

Debbie jí neodpověděla, ale usmála se, což znamenalo, že souhlasí.

424

425

Později, když děti pozorovala při hře a viděla, jak jsou spolu rády a jak moc jeden druhého milují, záviděla sestře Susan, co navzdory nepřízni osudu dokázala porodila čtyři krásné a milující děti, které uctívaly zemi, na niž jejich matka vstoupila. A to i přesto, že od nich byla tak dlouhou dobu pryč. Když už nic, tahle návštěva jí rozhodně dala nahlédnout na vlastní život z jiné perspektivy.

Jsi v pořádku, Matty?"

"Jestli se mě zeptáš ještě jednou, nejspíš se zblázním," vybafla.

Susan pokrčila rameny. "No, nevypadáš zdravě, holka. Ztrhaně. Jen si o tebe dělám starost, nic víc."

Matty vstala. Posadila Susan na židli a začala jí upravovat vlasy. Odborně jí je spletla do francouzského copu a smutně řekla: "Někdy tě začne pronásledovat minulost a už s ní nedokážeš bojovat. Ne, řeknu to jinak: Nejsi v takové pozici, abys s ní mohla bojovat."

"O čem to mluvíš, Matty?"

"Jak jsem řekla, dospěla jsem k tomu, čemu se říká životní předěl."

Susan se zasmála. "Já myslela, že předěl je něco jako hráz."

Matty jí hravě vjela do vlasů a pokynula jí, ať sedí klidně.

,.Předěl je takový okamžik v životě, kdy se musíš pro něco rozhodnout. A tím rozhodnutím ovlivníš celý zbytek svého života. Někdy uvažuju nad tím, co dělám, ty ne? Proháníme se v téhle díře, a přitom jsme zajatci. Ať si myslíme cokoli, ať uděláme cokoliv, jsme tu jen zajatci. Soustřeďujeme se jen na to, abychom se dostaly ven, zpátky do světa. V tvém případě ven k rodině. Víš, já jsem v zásadě hrozný sobec. Vždycky jsem byla a vězení to nezměnilo. Spíš jsem ještě sobečtější než dřív.

Člověk se tu učí, že by měl být ještě sobečtější, protože kdyby takový byl, neocitl by se tady. Udělala jsi v podstatě totéž, co já bránila ses , ale na rozdíl ode mne ti to každý věří."

"Přestaň, Matty. Ty máš opravdu vězeňskou depresi, máš už ji snad věčnost. Bože, vždyť máš odvolání v kapse. Máš za sebou dokonce i celebrity, které tvrdí, že by tě měli osvobodit. Co mám já? Už vidím, jak skupina Wham! sepisuje petici za moje propuštění."

Susan se zasmála. "Musíš si zvednout náladu," řekla. "Když se tady budeš hroutit, jsi ztracený případ. Já se musím každý den něčím potěšit, abych to zvládla. Mně na deprese pomáhají dopisy mých dětí. Musíš se svým životem něco dělat. Jestli existuje někdo, kdo by měl na někoho myslet, pak jsi to ty. Pomůže ti to."

Matty Susan obešla a postavila se před ni. Položila jí ruce na ramena a s vážnou tváří řekla: "Ty jsi jediný člověk, Susan, na kterém mi kdy záleželo. Řekla jsem ti, že promluvím se svou právnickou, a neudělala jsem to. A neudělala jsem to proto, že jsem chtěla, aby pracovala jen pro mě. Takový jsem člověk. Když na to Stránka 195

Martina Cole - Dvě ženy

přijde, nechci pomoct ani tobě. Nejsem šlechetná ani milá, jak ty tvrdíš.

Jsem sociopat, Susan. Vím to, a myslím, že bych tě měla varovat. Dej si na mě a na podobné typy lidí pozor. Jsme ničitelé. Zlikvidujeme všechno, čeho se dotkneme, protože to chceme. Nemůžeme si pomoct. Já jsem Barry v šatech, s hezkým obličejem a s drobnou postavičkou. Přestaň předstírat, že jsem něco jiného."

Susan se podívala do její upřímné tváře a smutně si povzdechla.

"Nejsi taková. Jsi nešťastná a ztracená, stejně jako já. Potřebuješ si s někým promluvit a všechnu tu špínu ze sebe dostat. Nejsem nijak bystrá, ale došlo mi, že to nemáš v hlavě v pořádku. Jenže lidi se takovými stávají z nějakého důvodu.

Rodiče své děti formují. Manželé a manželky zase ovlivňují sebe navzájem.

Já nepředstírám, že mám kdovíjakou mozkovnu, Matty. Ty jsi chytrá, opravdu inteligentní. Využij ten mozek pro sebe, snaž se pomoct si, protože totéž koneckonců musíme dělat všichni. Musíme se podívat pravdě do očí."

Obě ženy chvíli mlčely, ale pak Matty vážně řekla: "Jenže to je ta potíž, Susan.

Já jsem využila svůj mozek jen pro sebe a vím, jaká jsem. Právě to se ti snažím říct. Právě vědomí, že vím, jaká jsem, mě tolik skličuje. Minulost tě pronásleduje bez ohledu na to, jak dobře jsi ji přelstila. Minulost je i budoucnost, ale člověk si to neuvědomí, dokud mu znovu neukáže svou ošklivou tvář.

Susan zavrtěla hlavou a důrazně řekla: "Pleteš se, Matty, hrozně se pleteš."

Zazubila se tak, jako to dělávala, když se chtěla někomu zalíbit.

"Myslíš? Jsi si tím tak jistá, Susan?"

426

427

444

Geraldina se protáhla. Byla unavená, ale po odpoledni stráveném v přítomnosti Colina se cítila o moc lépe. Otevřela další láhev, ačkoli cítila, jak sejí po bílém víně zavírají oči. Nebyla zvyklá pít.

Colin však pil víno v udivujícím tempu. Když viděla, jak doplňuje sklenice, smířila se s tím, že nazítří bude mít těžkou kocovinu.

Oblíbila si ho. Byl uvolněný, nekomplikovaný a milý. Moc milý.

"Myslíte, že s námi bude Susan spolupracovat, Geraldino? Tady se nám to zdá skvělé, ale tohle je jiné prostředí. Nakonec záleží na tom, co chce ona, ne my."

Geraldina si vzala skleničku a pokrčila rameny. "Myslím, že potom, co se přihodilo s Wendy, bude ochotna udělat cokoliv, aby se dostala ven."

Ale Colin o tom zcela přesvědčen nebyl. "Kdyby se nám podařilo zařídit soudní jednání za zavřenými dveřmi, mohli bychom říct pravdu, a ta je mocnější než všechno, co si dokážeme vymyslet. S pravdou je mnohem těžší nesouhlasit, že?"

"Zatím můžeme jen čekat, co na náš plán poví Susan. Momentálně nemůžeme nic jiného dělat. Teď toho nechme."

Posadil se k ní. "Vypadáte unaveně."

Jsem přiopilá! Nikdy jsem tolik nevypila."

Zazubil se. "Tak vy nejste po otci? Jeho pití whisky bylo přece pověstné. Skoro stejně legendární jako všechny ty případy, které vyhrál."

Geraldina mu neodpověděla.

"Chybí vám?"

Chvíli jen zírala do sklenky vína. "Vlastně ne. Nechybí. Nikdy jsem ho neměla ráda."

Colina její slova zjevně překvapila.

"Ostatní ho milovali. Byl to typický dobrý Ir měl mozek jako počítač a přirozený šarm, díky němuž si získal každého. Jenže doma se k ženě a dětem choval jako tyran. Velký, ukřičený a věčně opilý tyran. Ne, vůbec mi nechybí."

"Já jsem si neuvědomil.," řekl Colin mdle a neadekvátně.

"Nikdo to nevěděl. Sotva jsme se s tím mohli chlubit na veřejnosti. Dokonce i po jeho smrti jsme v té šarádě pokračovali. Tak to lidi dělávají, ne? Ve chvíli, kdy zemřel, byl s nějakou sedmnáctiletou prostitutkou. Souložil s ní ve své kanceláři v Holbornu. Jeho přátelé mu však pomohli, víte, jak to mezi právníky chodí. Proto taky uklidili Matty její manžel byl jedním z nás. Právník. Ale já mám takový nejasný pocit, že Victora Enderbyho chladnokrevně zavraždila.

Nic v životě není takové, jaké se zdá, že? Myslel jste si, že můj otec byl svatý jako všichni ostatní, šampión vyděděnců, ochránce ubožáků. Jeho klienti mu však byli ukradení. Záleželo mu jen na tom, aby vyhrál. Znamenalo to pro něj všechno."

Stránka 196

Martina Cole - Dvě ženy

Colin mlčel. Nebylo co k tomu říct a Geraldině ho najednou začalo být líto.

Litovala, že mu své problémy předhodila.

Byla opilá. Nemám se opíjet, vytkla si. Opilost je nebezpečná, a já bych to měla vědět lip než všichni ostatní.

Položila mu ruku na rameno a usmála se. "Promiňte, Coline, tohle jsem neměla říkat."

Přátelsky se na ni usmál. Věděla, že její tajemství jsou u něho v bezpečí.

"Myslím, že jednou to člověk musí říct. Aspoň jednou v životě se s takovými věcmi musíme svěřit," řekl.

Přikývla a srkla si vína. Pak se položila do měkkých polštářů a povzdechla si.

"Moje rodina byla nudně normální," řekl Colin. "Milá máma, milý táta a milá sestra. Teprve před dvěma lety jsem se od nich odstěhoval," řekl zaraženě.

Položila mu ruku na rameno a něžně řekla: "Tak to jste měl veliké štěstí." Znovu se zazubila.

"Zdá se, že je to tak. Neměl jsem žádná tajemství jako většina lidí. Můj život byl jako z učebnice. Prima domek, prima dovolené, všechno prima, ale zoufale nudné."

Geraldina dopila víno na jeden lok. ,.Nereptejte, Coline. Někteří lidi by dali všechno na světě za to, aby měli hezký, nudný a jistý život, věřte mi."

Podíval se jí do očí a vážně řekl: "To věřím, Geraldino. Opravdu vám věřím."

428

429

444

Geraldina se protáhla. Byla unavená, ale po odpoledni stráveném v přítomnosti Colina se cítila o moc lépe. Otevřela další láhev, ačkoli cítila, jak sejí po bílém víně zavírají oči. Nebyla zvyklá pít.

Colin však pil víno v udivujícím tempu. Když viděla, jak doplňuje sklenice, smířila se s tím, že nazítří bude mít těžkou kocovinu.

Oblíbila si ho. Byl uvolněný, nekomplikovaný a milý. Moc milý.

"Myslíte, že s námi bude Susan spolupracovat, Geraldino? Tady se nám to zdá skvělé, ale tohle je jiné prostředí. Nakonec záleží na tom, co chce ona, ne my."

Geraldina si vzala skleničku a pokrčila rameny. "Myslím, že potom, co se přihodilo s Wendy, bude ochotna udělat cokoliv, aby se dostala ven."

Ale Colin o tom zcela přesvědčen nebyl. "Kdyby se nám podařilo zařídit soudní jednání za zavřenými dveřmi, mohli bychom říct pravdu, a ta je mocnější než všechno, co si dokážeme vymyslet. S pravdou je mnohem těžší nesouhlasit, že?"

"Zatím můžeme jen čekat, co na náš plán poví Susan. Momentálně nemůžeme nic jiného dělat. Teď toho nechme."

Posadil se k ní. "Vypadáte unaveně."

"Jsem přiopilá! Nikdy jsem tolik nevypila."

Zazubil se. "Tak vy nejste po otci? Jeho pití whisky bylo přece pověstné. Skoro stejně legendární jako všechny ty případy, které vyhrál."

Geraldina mu neodpověděla.

"Chybí vám?"

Chvíli jen zírala do sklenky vína. "Vlastně ne. Nechybí. Nikdy jsem ho neměla ráda."

Colina její slova zjevně překvapila.

"Ostatní ho milovali. Byl to typický dobrý Ir měl mozek jako počítač a přirozený šarm, díky němuž si získal každého. Jenže doma se k ženě a dětem choval jako tyran. Velký, ukřičený a věčně opilý tyran. Ne, vůbec mi nechybí."

"Já jsem si neuvědomil.," řekl Colin mdle a neadekvátně.

"Nikdo to nevěděl. Sotva jsme se s tím mohli chlubit na veřejnosti. Dokonce i po jeho smrti jsme v té šarádě pokračovali. Tak to lidi dělávají, ne? Ve chvíli, kdy zemřel, byl s nějakou sedmnáctiletou prostitutkou. Souložil s ní ve své kanceláři v Holbornu. Jeho přátelé mu však pomohli, víte, jak to mezi právníky chodí. Proto taky uklidili Matty její manžel byl jedním z nás. Právník. Ale já mám takový nejasný pocit, že Victora Enderbyho chladnokrevně zavraždila.

Nic v životě není takové, jaké se zdá, že? Myslel jste si, že můj otec byl svatý jako všichni ostatní, šampión vyděděnců, ochránce ubožáků. Jeho klienti mu však byli ukradení. Záleželo mu jen na tom, aby vyhrál. Znamenalo to pro něj všechno."

Colin mlčel. Nebylo co k tomu říct a Geraldině ho najednou začalo být líto.

Litovala, že mu své problémy předhodila.

Byla opilá. Nemám se opíjet, vytkla si. Opilost je nebezpečná, a já bych to měla Stránka 197

Martina Cole - Dvě ženy

vědět lip než všichni ostatní.

Položila mu ruku na rameno a usmála se. "Promiňte, Coline, tohle jsem neměla říkat."

Přátelsky se na ni usmál. Věděla, že její tajemství jsou u něho v bezpečí.

"Myslím, že jednou to člověk musí říct. Aspoň jednou v životě se s takovými věcmi musíme svěřit," řekl.

Přikývla a srkla si vína. Pak se položila do měkkých polštářů a povzdechla si.

"Moje rodina byla nudně normální," řekl Colin. "Milá máma, milý táta a milá sestra. Teprve před dvěma lety jsem se od nich odstěhoval," řekl zaraženě.

Položila mu ruku na rameno a něžně řekla: "Tak to jste měl veliké štěstí." Znovu se zazubila.

"Zdá se, že je to tak. Neměl jsem žádná tajemství jako většina lidí. Můj život byl jako z učebnice. Prima domek, prima dovolené, všechno prima, ale zoufale nudné."

Geraldina dopila víno na jeden lok. "Nereptejte, Coline. Někteří lidi by dali všechno na světě za to, aby měli hezký, nudný a jistý život, věřte mi."

Podíval sejí do očí a vážně řekl: "To věřím, Geraldino. Opravdu vám věřím."

428

429

4 4 4

Jamesie vešel do domu s obvyklým zamračeným výrazem. Na kuchyňském stole měl připravenou pečínku a pohár. Po celodenní práci byl utahaný, a proto se na jídlo vděčně podíval.

Debbie mu naložila na talíř hovězí pečeni s omáčkou, karotkou, zelím a s opékanými brambory. Dokonce mu připravila i jeho oblíbený turín. Domů chodil každou neděli. Byl to jediný den, kdy se tady objevil, a stal se z toho rituál.

O nedělích dělal přesčasy. "Aby se lépe hmotně zabezpečil," jak říkal. Debbie věděla, že peníze šly na Carol a na chlapce. Teď půjdou ještě na to malé v Carolinině břiše, které budoucí matka tak hrdě předváděla, uvědomila si.

Debbie si nakládala jídlo na talíř a usmívala se na manžela.

"Jsi snad se sebou spokojená?" zabručel.

Znovu se usmála. "Vlastně jsem. Včera jsem byla navštívit Susaniny děti."

"Opravdu? Tak si to užij, protože už za nimi nepůjdeš."

Zakousl se do hovězího a Debbie si všimla, jak má křivé zuby. Udivilo ji, že si toho nikdy předtím nevšimla. Jako obvykle jedl s otevřenou pusou.

, Je to dobré?" zeptala se ležérně.

Jamesie položil nůž a vidličku na talíř a změřil si ji pohledem.

, Jo, je to dobré."

Debbie pokračovala v jídle jakoby nic.

"Posloucháš mě, Debbie? Vnímáš, co ti říkám?"

,Jsou to fajn děti, Jamesie. A Sue byla dobrou matkou. Nikdy jsem jí to nechtěla připsat k dobru. Připadalo mi nespravedlivé, že ona má děti jako nic, a já nemám žádné. Někdy jsem ji za to nenáviděla."

Jamesie zíral na svou ženu, jako by ji měli právě odnést z místnosti vetřelci.

"Vždyť je to sprostá vražedkyně!" křikl. "Začíná ti měknout mozek. Od jejích dětí se drž dál. Ty žádné mít nemůžeš, a hotovo."

"Ne, já nemůžu, ale ty jo, že? Carol už je prý zase v tom. Určitě je tvoje, viď?

Potíž je v tom, že šlapala tolikrát, že se na ni dívá spatra i moje matka. A to o něčem svědčí."

Pohlédl do tváře své ženy a nebyl si jist, jak se má zachovat. Jeho žena Debbie, ženuška, která byla vděčná, když přišel, která se ho snažila potěšit, byla ta tam. Na jejím místě teď stála žena s kamenným pohledem a s úsměvem, který jako by jí nepatřil.

"Říkáš si o pár facek, Debbie. Varuju tě," řekl.

Zasmála se a pokračovala v jídle. "Jestli mě ještě někdy uhodíš, věř mi, že poznáš, zač je toho loket, Jamesie."

Odstrčil židli a poškrábal se na nose. Debbie už však stála před ním s kuchyňským nožem v ruce. ,Jen do toho, tlusťochu! Jen se opovaž. Pak poznáš totéž, co Barry Dalston. Znám svý práva, kámo. Tenhle dům si klidně můžu nechat a ty se půjdeš klouzat. Nemáš na něj nárok. Nechala jsem si poradit, hochu.

Řekni té své kurvě Carol, že přes tenhle práh nepřekročí ani ona, ani ti její zatracení haranti.

Mám už dost tebe i toho věčného děvkaření. Mám dost tebe a toho, co chceš jen ty. A co já? A co já, tvoje žena? Co kdyby teď pro změnu bylo něco podle mého?"

Stránka 198

Martina Cole - Dvě ženy

Stále držela nad hlavou nůž, jako by jej byla připravena do manžela každým okamžikem zapíchnout.

, JPolož ten nůž, Debbie, varuju tě," zareagoval Jamesie.

Zavrtěla hlavou. "Vypadni, ty kryso, a vrať se zpátky tam, kde trávíš většinu času. Mám toho po krk. Mám toho dost. A tebe bych už nechtěla, ani kdybys měl diamantový ocas a tvoje prdy voněly. Takže odprejskni."

Všechno, co jí kdy udělal, měla vepsáno ve tváři a ve slovech, která použila.

Podíval se na svou večeři. Měl hlad jako vlk a věděl, že u Carol dostane nanejvýš sendvič. Najednou se mu pohodlí domova zdálo lákavé.

Debbie pomalu obešla stůl.

"Vypadni, Jamesie! Táhni si k ní! Já už tě nechci. Nechci tebe ani nic, co by mi tě připomínalo. Tohle je můj dům. Já jsem ho uklízela, já jsem ho vymalovala a já jsem ho udržovala pro tebe. Teď je můj."

Když vykročila k němu, couvl a nakonec svůj dosavadní domov opustil.

Debbie za ním zavřela dveře a zhluboka si oddechla.

Dokázala jsem to, opravdu jsem to dokázala!

431

430

Kapitola 29

Rhianna pozorovala Matty, která seděla se zachmuřenou tváří, pobledlá a jen apaticky hleděla před sebe. Vypadala příšerně. Dokonce i vlasy měla jako bez života.

Rhianna přešla celou velkou kulturní místnost, aby si s ní promluvila. Když se k ní však přiblížila, řekla Matty nahlas: "Dneska ne, Rhianno. Nemám náladu."

Rhianna se k ní přesto posadila.

V kulturní místnosti byl hluk. Vyhrávala tam televize a rádio sejí snažilo konkurovat. V televizi běžel přírodovědný film z cyklu Survival. Lední medvědi se v něm honili kolem zmrzlé hromady sněhu. Ženské na ně pokřikovaly oplzlé a obscénní nadávky. Z rádia se linul pop. Hotový blázinec.

V zadní části místnosti hrály některé ženy karty, popíjely kávu a kouřily. Ve vzduchu visela hustá mlha.

Matty si jí stále nevšímala, ale Rhianna seděla a čekala, až její přítelkyně promluví.

Přišla k nim Sarah s rozšířenými zorničkami a pohupovala se v rytmu písně, kterou nikdo neznal.

"Nemohla bych dostat ňáký pití, Rhianno? Na sekyru. Dokud nedostanu svůj další podíl, jo?"

Rhianna zavrtěla hlavou. "Nemáš šanci. Jsi moc mimo, Sarah. Jestli si nedáš bacha, usneš, a bude po tobě."

Sarah si povzdechla. "To zní docela dobře."

Matty si otřela tvář. Prozrazovala tím svůj vztek. "Tobě zní dobře všecko, ty hloupá husičko," řekla Matty rozzuřeně. "Na co ty si stě zuješ? Jsi ve vazbě kvůli nějakému malichernému činu, za chvíli máš soud, tak proč nám nedáš pokoj a nenecháš si ty své idiotské zfetované bláboly pro sebe?"

Vstala a nešetrně ji odstrčila. "Zmiz, než ztratím nervy. Jsi rozmazlená přerostlá školačka. Přestaň kňučet a drž se ode mě radši dál."

Reakce Sarah všechny překvapila. Nečekaně a silně do Matildy totiž šťouchla.

Všechny ženy ztichly.

Sarah nejistě stála na místě s rukama zaťatýma v pěst.

Z televize se ozýval hlas Davida Attenborougha a z rádia se linuly tóny písně sester Sledgeových We arefamily.

"No tak do toho, ty tvrďačko, vrať mi to!"

Sarah se chtěla prát. Matty hleděla do jejích rozostřených očí a znovu ji odstrčila. "Jsi moc mimo, abys mě trefila, copak to nevidíš, ty pitomá?"

Tentokrát jí Sarah vlepila facku, až jí zazvonilo v uších.

Matty nepříjemně zabolela tvář. Zvedla bílý hrnek na kávu a vší silou jím uhodila Sarah do tváře. Lícní kost jí povadla a děvče, které teď pozorovaly všechny ženské včetně dozorkyň, kleslo nejprve na kolena a pak ztěžka dopadlo na zem. Pak se rozpoutala vřava.

Do místnosti se nahrnuly dozorkyně, Rhianna klečela u děvčete, aby zjistila, jak je na tom, a Matty odvedly do jiného bloku.

Vznikl naprostý chaos. Matty se cestou z místnosti rezervovaně usmívala.

Policistky ve službě by předtím klidně vsadily výplatu, že Enderbyová se nikdy nenechá vyprovokovat k násilí. Dokazovalo to, jak se člověk může mýlit.

Stránka 199

Martina Cole - Dvě ženy

Rhianna zůstala u dívky, která ležela v bezvědomí na podlaze. Když přišel doktor, vrátila se do cely. Posadila se na postel s hlavou v dlaních a uvažovala o systému, který mohl dovolit, aby zavřel do stejné věznice Matty s mladými děvčaty, jako byla Sarah.

Do cely za chvíli vpadla Susan. "Je pravda, že Matty chudince Sarah jednu ubalila?"

Rhianna přikývla.

"Ona není v pořádku. Minulý týden se jí něco muselo stát při návštěvě,"

vysvětlila Susan.

432

433

Rhianna zavrtěla hlavou. "Neomlouvej ji, Susan. Stejně by někomu ublížila, tak to tady chodí."

Podívala se své přítelkyni do tváře. "Jestli taková nejsi, když sem přijdeš, jseš taková, když odsud odcházíš. Nezapomeň na to."

Susan odešla a vrátila se do své cely.

Rozhlédla se po vymezeném prostoru, podívala se na Mattyiny přípravky na vlasy a na její líčidla. Při pohledu na její kartáče na vlasy a kondicionéry ji přepadl skličující smutek. Čeká takováto životní fáze i mě? ptala se sebe samé.

Násilnické epizody a nevyrovnaní lidé? Různé spoluvězeňkyně, různé tváře?

Měla pocit, jako by se na ni hroutily stěny cely a vší silou se snažila potlačit paniku.

Matry si právě zatarasila cestu k odvolání, uvažovala.

Jestli zůstane ve vězení, skončila.

Susan však v hloubi duše přemítala, jestli Matty právě tohle nechtěla.

Rosella měla ráda klub během pracovního týdne. Panoval v něm klid a pohodová atmosféra. Dokonce ani striptérky se tolik nenamáhaly. Prostě se jen pohybovaly v rytmu hudby a věděly, že muže zas až tolik nezajímají. Všichni byli uvolněnější.

Prošla k hlavnímu tanečnímu parketu a pozorovala Denisu při výstupu. Vysokou Denisu s ňadry až k pasu a se stehny, kterými by rozlouskla ořech, měla ráda.

Muži ji měli rádi také; pro některé z nich byla k maní a hlavně o to jim také šlo. Muži si platili za ženy, které by nedostali, kdyby nebyly prostitutkami.

Dobře věděli, že kdyby takovou ženu oslovili a pozvali na rande, vůbec by nereagovala.

Rosella se té myšlence zasmála a Šílená Mary, jedna ze starších děvčat, se začala chechtat s ní. Šílená Mary pracovala jen přes týden, protože věděla, že s jejím věkem a vzhledem by o víkendu neměla šanci.

Mary právě popíjela klubové šampaňské. Pila všechno, co jí přišlo pod ruku.

Rosella se na ni podívala, jako by ji viděla prvně v životě. Na vrásky kolem ženiných rtů, do jejích tvrdých očí. Na profesionální úsměv.

"Nemohla bych dostat zálohu, Rosello?"

Zavrtěla hlavou. "Ani náhodou, Mary. Já ti dám zálohu, a ty zmizíš a půjdeš jinam. Když se zadlužíš i tam, přijdeš zpátky. Mám tě přečtenou."

Mary se tímto logickým vysvětlením vůbec nenechala otrávit. Rozesmála se ještě víc.

"To je fakt, ale umírám žízní.1

Rosella kolem ní prošla beze slova, ale řekla barmanovi, ať nalije Šílené Mary pořádnou vodku s kolou.

Nebyla tak drsná, jak se tvářila.

Ve vestibulu se Rosella profesionálně rozhlédla kolem. Všechno bylo na svém místě.

Na recepci stála Linetta, vysoké děvče jižního typu se záplavou kudrlinek kolem obličeje a s velikýma antilopíma očima. Měla rty jako bitevní loď a malá pevná ňadra. Nemohla počítat s ničím lepším, než že bude stát za pultem. Kromě toho měla vadu řeči.

Rosella šijí nevšímala a vyšla ven na chladný vzduch.

Vrátný Hany Allbright se na ni usmál. "Hezká noc," prohodil.

Přikývla, ale neodpověděla. Harryho jim seslal snad pánbůh. Nepil, nekouřil a prostitutky by se netkl ani dlouhou tyčí. Nenáviděl je. Měl hezkou ženu, děti a útulný dům v Beacontree.

"Vypadáte nějak naštvaně, děvče. Je všechno v pořádku?" zeptal se stroze, ale se zájmem.

Usmála se., Jen se cítím trochu sklesle, nic víc."

Stránka 200

Martina Cole - Dvě ženy

Smutně zavrtěl lví hlavou. "Tohle vám působí klub a všechna ta přetvářka. Jak ji nenávidím! Ale aspoň mám čím zaplatit účty."

Jen ho mlčky poslouchala.

"Všechny jsou to coury. Životem, jaký vedou, přivedou do deprese každého. Nemají žádnou úctu. K sobě ani k nikomu jinému."

Vešla zpátky do vyhřátého klubu. Harry v ní nevědomky vyvolal depresi, jakou ještě neměla.

Joseph byl na lyžařském zájezdu se školou. Tahle myšlenka jí trochu spravila náladu. Mohl mít všechno, co byla schopna mu dát. Lásku i peníze. Věci, které ona nikdy neměla.

Pak si vzpomněla na Wendy i na ostatní Susaniny děti. Hlavně však na Wendy.

434

435

V kanceláři se podívala na fotku, kterou si schovávala v zásuvce. Byla na ní s Barrym. Vypadal tam krásně jako nějaký manekýn. Oči se mu šťastně usmívaly.

Pak otevřela kabelku a vytáhla z ní fotku, na níž byla s Wendy ve svém bytě. To děvče mu je tolik podobné vypadá skoro jako jeho kopie, pomyslela si.

Přesto tohle dítě, které mám ráda jako vlastní, surově znásilnil muž, kterého jsem kdysi milovala. Jak je možné, že jsem ho neprohlédla?

V hloubi duše však věděla, jaký je. Zjistila to té noci, kdy se u nich v klubu objevila Susan ve starém kabátě, v pozdním stadiu těhotenství a bez peněz. Už tehdy věděla, s kým se dala dohromady. Takových typů, jako byl Barry Dalston, poznala za svůj život dost dokud nepotkala Ivana. S Barrym se vrátila zpátky do bahna, a to ji vyděsilo víc než všechno ostatní. Nesmím dovolit, aby se to ještě někdy stalo. Kvůli Wendy a možná jí podobným, umínila si.

Tahle zkušenost s Barrym a s jeho rodinou Rosellu změnila. Přiměla ji podívat se na sebe a na svůj život a přivedla ji k rozhodnutí, že v něm musí provést změny.

Klubem počínaje.

Jednoho dne, až chudák Ivan vydechne naposled a uložím ho k poslednímu odpočinku na židovský hřbitov, klub prodám. Sejmu tak ze sebe břímě a zařídím si jiný život, možná si otevřu slušnou restauraci nebo bar. Začnu někde, kde se nebudu muset dívat na klientelu s pocitem beznaděje a odporu. Kde budou čistí číšníci jak zevně, tak uvnitř. Kde si odpočinu, vydělám si peníze zákonným způsobem a utratím je za zábavu, přemýšlela.

To díky Susan Dalstonové před sebou uviděla atraktivní perspektivy. Díky Susan a jejímu neúnavnému zápasu o to, aby udržela hlavu nad vodou, vychovala děti správně a zachovala boky v přijatelných rozměrech.

Položila si hlavu na stůl a rozplakala se tak jako nikdy v životě. Doufala, že její přítelkyně pochopí, proč porušila jejich důvěrné tajemství a vyzradila Geraldině pravdu. Modlila se, aby ve své zoufalé snaze pomoct nezradila jediné přátelství, které za celý svůj život poznala.

436

444

June s Joeyem seděli před svou velkou novou televizí a sledovali seriál Profesionálové. June pila víc než obvykle. Když jí Joey naléval další velkou sklenku skotské, neodpustil si poznamenat: "Pěkně to do sebe liješ, co?"

Podívala se na něho očima rozzářenýma alkoholem. "Potřebuju to. Dneska jsem dostala další dopis od Susan."

Joey obrátil oči. "Už je to tu zas. Co provedla tentokrát?"

June pohodila rameny. "Neprovedla nic. Susan nikdy nic neprovedla, víš? Nějako my. Ne to, co jsme provedli my."

Zavřel otráveně oči. "Snad s tím zas nebudeš začínat, ne? Zabila Barryho, a ať to byl jaký chtěl parchant, tohle si nezasloužil."

June zavrtěla hlavou. "Ale on si to zasloužil, Joeyi, a měla to udělat už před lety. Zacházel s nijako s onucí. Proč pořád něco předstíráme, když víme, že to je lež? Vydělali jsme na ní a na jejích dětech spoustu peněz, a nedali jsme jim ani penny. Ani pitomou sladkost."

Joey pustil televizi hlasitěji a znuděným hlasem řekl:, Jdi do háje, June. Seber se a zajdi k Debbii. To je druhá taková. Kde jsme přišli k těmhle dvěma holkám?

Je to dvojka ukňučených hysterek."

June dopila whisky na jeden lok. "Susan měla pravdu, když nechtěla, aby děvčata zůstala tady u tebe. I v tomhle měla pravdu. Dokonce ani ty to nedokážeš popřít.

Všimla jsem si, jak ses díval na Wendy. I na Susan. Šel jsi po ní už od malička.

Vzpomínáš, jak jsem tě chytila se Susan v kuchyni? Věděla jsem, že jsi po ní Stránka 201

Martina Cole - Dvě ženy

vyjel, a žárlila jsem."

Civěl na obrazovku.

June opilecky vrtěla hlavou. "Celá léta jsem ji kvůli tobě nenáviděla. Ale cos byl ty, Joeyi? Nic než pasák.

Debbie byla navštívit děti a přišla celá nadšená. Řekla mi, ať všechno hodím za hlavu, a měla pravdu. V našem věku ti nezbude nic než děti a vnoučata.

Slýchala jsem ženské, jak se baví o tom, že berou vnoučata do zoo nebo do muzea.

Tráví se svými vnoučky víc času než se svými dětmi. Má to smysl, že? Je to naše budoucnost, nová generace. A co

437

máme my dva? Velkou telku a hezkej byt, kterej jsme si koupili ze Susaniných peněz."

Joey civěl na obrazovku, jako by byl hluchý, jako by její slova nevnímal.

"Tento týden se Debbie chodila na děti dívat každý den. Každý pitomý den. Jako by jejímu životu daly smysl. Možná za nimi zajdu taky. Malá Rosie je prý správná a malý Barry je prý učiněný poklad. Alana s Wendy jsou zas krásná děvčata. Wendy se pokusila zabít, Joeyi. Takové děvčátko, a chtělo se oddělat."

"Myslel jsem, že tě poslala do prdele. Jak tohle všecko vůbec víš?" zabručel Joey.

June se zasmála. "Samozřejmě, že mi řekla, ať jdu do prdele, ale nemyslela to tak, ne? Byla to jen hádka. Ty jsou v rodinách normální. Vrátila jsem se tam zpátky jakoby nic, a byla v pohodě. Ukázala Jamesiemu dveře."

Joey se otočil v křesle a zařval: "Mě to nezajímá, June. Jestli s tebou mávají mateřský city, je to tvoje věc, holka. Já o tom nechci vědět."

Dolila si sklenku a napila se pálivé tekutiny. "Jistěže nechceš. V tom je ten problém nikdy tě nic nezajímalo."

Podíval se na ni a ušklíbl se. "No, nechala sis to na dost pozdní časy, ne? Teď začínáš maminkovatět a být milá?"

June se zahleděla do své skleničky. "Příliš pozdě, Joeyi. A to je právě špatné."

Pak se podíval na svou ženu a povzdechl si. Vypadala staře. Pod nánosem líčidel a upraveným účesem byla stará. Oba už byli staří.

"Máš ještě mě, June."

Podívala se mu do tváře a uviděla vrásky nenávisti kolem jeho prasečích očí a sevřená ústa. Zhluboka si povzdechla.

"To je pravda, Joeyi. Tak proč mě trochu nepobavíš?" řekla.

Vrátil se k Profesionálům a doufal, že jeho Junie brzy upadne do své obvyklé zamlklosti.

Tohle už ho rozčilovalo.

Susan se na Colina usmála na uvítanou. Podívala se na ženu, která přišla s ním, a zdvořile kývla na pozdrav. Geraldina nebyla na Susanin vzhled připravena. Vypadala jako naprosto jiná žena než ta, kterou znala z fotografií. Ta tam byla její sádelnatost. Ačkoliv tahle žena asi nikdy nebude štíhlá, vypadá zdravě a má pas, pomyslela si Geraldina. Vlasy měla vyčesané nahoru a jemné líčení jí ubralo léta.

Geraldina jí podala pěstěnou ruku a usmála se. "Jsem Geraldina OHarová. Ráda vás poznávám."

Susan se zeširoka usmála. "Takže Matty s vámi přece jen mluvila?" Neobyčejně ji to potěšilo. Její přítelkyně už byla víc než týden v jiném bloku věznice. Nikdo nevěděl, co se s ní děje ani jak jí je.

"Je v pořádku?" zeptala se znepokojeně.

Geraldina pokrčila rameny. "Nechce nikoho vidět. Bohužel ani mě ne."

Susan se zamračila. Hleděla na Colina a pak na dozorkyni, která trhla rameny, jako by tím chtěla říct:"Proč se díváš na mě?"

"Aha. Tak jak jste se ke mně dostala?" zeptala se Susan.

Susan měla špatný pocit, zeje zatažena do něčeho moc velikého. Tohle nebyl jen tak obyčejný právník jako Colin. Tohle je známé jméno, někdo, komu lidi naslouchají, uvědomila si.

"Navštívila mě Rosella.," začala Geraldina.

Susan měla pocit, jako by se celá místnost zaplnila vlhkým vzduchem. Zvedla ruce.

, Já vám nemohu zaplatit, takže raději hned přestaňme, ano?"

"Susan, my víme, co se stalo. Víme všechno," ukončila Susaniny protesty Geraldina.

Vězeňkyně zbledla.

Geraldina tiše řekla: "Chceme vám jen pomoct, nic víc."

, Já vaši pomoc nepotřebuju, ale díky. Mně Colin stačí."

Stránka 202

Martina Cole - Dvě ženy

Znepokojeně zavrtěla svou rozcuchanou hlavou.

"Vyslechnete si nás aspoň?" zeptala se Geraldina.

Susan rázně vrtěla hlavou. "Nemám co říct. Teď prosím běžte a nechtě mě na pokoji."

"Víme, co Barry udělal Wendy. Víme všechno, Susan."

,.Nevíte nic, dámo. A všechno, co víte, popřu. Copak nevidíte, co Wendy dělá? Co dělá Rosella? Řeknou cokoliv, aby mě dostaly ven. I když nic z toho není pravda."

,,Nic z toho není pravda, Susan?"

438

439

"Ať sakra řekly cokoliv," vybafla Sue v panice.

"Mohla bych se snažit zajistit proces za zavřeným dveřmi. Nikdo se nemusí nic dozvědět," dodala Geraldina rychle.

Jděte do háje, oba dva."

Susan se přes rameno podívala na dozorkyni. "Odvedle mě zpátky na křídlo.

Skončila jsem s nimi."

"Možná byste je měla vyslechnout, Dalstonová."

"Jo? A vy byste možná měla sklapnout a dělat svou práci!" odsekla hrubě Sue.

"Chtějí dát Rosii k adopci a ostatní děti rozdělit do různých domovů. Opravdu to chcete, Susan? Copak už toho nemají dost? Wendy se kvůli tomu, co se stalo, pokusila o sebevraždu. Potřebuje profesionální pomoc, ženská! Myslela jsem, že pro ně chcete jen to nejlepší. Jak to, že to nechcete?" řekla Geraldina na malou místnost až příliš nahlas. Jako by se její slova odrážela od zdí a vracela se k ní zpátky. Susan zaváhala a Geraldina se chopila šance.

"Mohla bych vás za chvíli dostat ven. Zpátky k nim. Ve své profesi jsem uznávanou kapacitou a jsem ochotna vám pomoct zdarma. Za nic. Nechci ani penny.

Neodmítejte tuhle nabídku, dámo, protože nenabízím dvakrát." Mluvila tak silným a sebejistým hlasem, že si Susan uvědomila, že když odmítne, vzdá se své jediné šance, jak se dostat na svobodu.

Geraldina se podívala na dozorkyni a významné řekla: "Chci být se svou klientkou o samotě, prosím."

Dozorkyně bez okolků odešla.

"Jestli nechcete, aby tohle vyšlo najevo, najdeme jinou cestu, to vám slibuji."

Susan se podívala na upravenou ženu před sebou. "Proč to tolik chcete udělat?

Proč vám na mně záleží?"

"Kéž byste si, Susan, uvědomila, že na vás záleží spoustě lidí, a co teprve vašim dětem. Víme, co Barry vaší dceři udělal. Své dceři. Víme, že jste ho musela odstranit za to, co provedl. Jsme na vaší straně."

Podívala se na Colina, aby její slova potvrdil, a on se usmál. "Berte to, protože to je jediná možnost, kterou máte."

"Co jiného tedy můžeme udělat?" ptala se Sue.

Geraldina se uklidnila, jakkoli nevěděla, proč jí svolení téhle ženy tolik ulevilo. Cítila se tak dobře.

"V lékařských zprávách se uvádí, že vás nakazil pohlavní chorobou, a vy jste následkem toho potratila. Další děti z vás doslova vykopal. Neustále vás napadal. Jestli použijeme tohle, dostanete se ven a nikdo se nemusí dozvědět pravdu. Dokonce i jeho vlastní matka je ochotna svědčit o tom, jaký Barry skutečně byl. Slibuji, že vás můžeme dostat za chvíli ven, aniž bychom se museli vrtat v podrobnostech jeho života."

Susan se usmála. "Kate ho nenáviděla. Bůh jí žehnej."

Posadila se ke stolu a zahleděla se na Geraldinu. "Myslíte, že budou podrobně zkoumat zprávu ze soudního líčení? Myslím obžalobu?"

Geraldinu tahle otázka překvapila. "Použijí fakt, že jste ho opakovaně udeřila kladivem, ale to je jediné, co mají způsob, jakým jste provedla útok. Můžu sehnat psychiatry, kteří potvrdí, že jste sáhla k tomuto odvetnému opatření proto, že vás celá léta zneužíval. Což také byla pravda, vidte?"

Susan nepřítomně přikývla. "Ale důkazní materiál. Budou ho znovu zkoumat? Myslím vzorky a podobně."

"Co máte s tím důkazním materiálem? Ve všech zprávách se uvádí jen to, že Barry byl opakovaně atakován kladivem. To už víme. Teď potřebujeme tento fakt změnit v irelevantní. Musíme z vás udělat ženu, která byla v době předchozího soudního líčení ještě v šoku. Jako ženu, která cítila, že za to, že vzala člověku život, si zaslouží jít do vězení. I přesto, že ten život za to sotva stál."

Stránka 203

Martina Cole - Dvě ženy

Susan se na ni podívala a zazubila se. "Jste fajn, líbíte se mi."

Geraldina se zasmála. "Vy se mně taky líbíte. A myslela jsem si, že si vás oblíbím."

Colin je pozoroval a stále více žasl nad ženskou instinktivní empatií.

"Takže vy říkáte, že jim povíme pravdu, ale ne celou, je to tak?" ujišťovala se Susan.

"V kostce řečeno ano."

"Ale soudní lékaři nebudou se snažit nalézt něco jiného?"

441

440

, Jako například?" zeptal se Colin popuzeně.

Susan pokrčila rameny. "To já nevím. Vy jste experti."

Geraldina sejí podívala do očí. "Existuje snad něco jiného, co by mohli najít?"

Susan jí neodpověděla přímo. "Vy tohle opravdu děláte zadarmo?" zeptala se.

Geraldina pokrčila rameny. "Rosella říkala, že zaplatí, ale uvidíme. Jestli prohrajeme, nebudu chtít ani penny. Co vy na to?"

Susan si ji změřila pohledem od ručně šitých bot po nákladný střih vlasů a v duchu si povzdechla. "Tak tedy pokračujte, přesvědčila jste mě."

Tohle Geraldina OHarová nikdy v životě nemusela dělat. Obvykle ji lidé prosili, aby si vzala jejich případ; tak to ve světě prostě chodilo. Člověk se zkušeností se cenil. Před ní teď seděla odsouzená vražedkyně a prokázala jí tu laskavost, že přijala její expertizu, znalosti a čas.

Geraldina se zasmála. "Vy jste dobrá."

Susan seděla s hlavou v dlaních a myslela na Wendy, Rosii, Barryho a Alanu. Na své čtyři dětí tolik odlišné, a přece podobné. Musela se k nim vrátit a zdálo se, že tahle hezká žena s milým úsměvem jí to dokáže zařídit.

Wendy potřebuje pomoc tahle slova se jí neustále honila hlavou. Wendy opravdu potřebovala to, co ostatní děti svou matku. Nastal čas, aby si Susan dovolila vrátit se domů.

Matty seděla v kárné cele. Neměla přístup k žádným písemným materiálům, knihám ani k rádiu. Nijak jí to nevadilo. Celý den jen nehnutě seděla na palandě.

Dozorkyně na noční službě otevřela dveře do cely. Byla to štíhlá kostnatá žena, která měla slabost pro romány Daniely Steelové. Matilda Enderbyová jí dělala starosti.

"Nedáte si kafe nebo něco jiného?" nabídla.

Matty se na ni podívala, jako by nevěděla, kdo ta žena je. "Prosím?"

"Slyšela jste. Chcete kafe, nebo ne?"

"Ne, díky," odpověděla Matty.

Žena vyšla z cely a zamkla ji. Alespoň se snažila. Teď se mohla zase vrátit do románového světa plného přitažlivých žen a milostných intrik.

Matty civěla na rytiny na stěnách a usmála se. Některé z nich byly docela zábavné nechutným a ignorantským způsobem.

Snažila se na ně soustředit, ale neviděla před sebou nic než Victora, chudáka Victora, který před ní stál a prosil, aby mu vysvětlila, proč je tak nešťastná.

Proč je tak nerudná a chová se k němu tak ošklivě. Ptal se jí, proč se cítí tak mizerně. Viděla jeho zmatený výraz, když si rozrušeně prohrábl vlasy.

Pod utěrkou nahmatala nůž. Vědomí, že tam je připraven, že na ni čeká, jí poskytlo skvělý pocit. Když se k ní Victor přiblížil, pohladila nůž s myšlenkou, že má v rukou buď život, nebo smrt. Byl to opojný pocit. Ach ano, svůj domácí úkol provedla dokonale jeden zásah přímo do srdce. Jedno bodnutí, zoufalý čin zoufalé ženy. Předtím byla u lékaře a ukázala mu modřiny. Svěřila se mu s manželovou krutostí. S jeho vznětlivostí.

Když do Victora vrážela nůž, tvářil se naprosto šokované. Klesl na podlahu se smrtelně bledou tváří zkřivenou bolestí. Myslela si, že snad nikdy nezemře. Když ležel na bílé kachlové podlaze v kaluži krve, stále ještě byla přesvědčena, že přežije. Stála nad ním přes deset minut, než se ubezpečila, zeje mrtev.

Nechtěla nic riskovat.

Pak zaslechla ten poslední chroptivý zvuk. Bylo to příšerné.

Udělala si pořádný gin s tonikem a vypila ho. Pak zvedla telefon a hystericky přivolala policii.

Byl to její životní výkon. Svůj příběh vypověděla tuctu žurnalistů a udělala ze sebe týranou ženu. Vtom se zčistajasna objevila Angela. Ta tlustá svině mě chtěla dostat, myslela si Matty. Dokonce mě vyprovokovala až k tomu, abych napadla Sarah.

Stránka 204

Martina Cole - Dvě ženy

Budu muset na Angelu vymyslet něco moc chytrého, něco, co nebude vůbec čekat.

Udělám jí něco zvláštního stejně jako jsem to udělala matce.

Tenhle nápad jí spravil náladu.

Možná požár., oheň je očistný. A Angela potřebuje očistit. Odjakživa měla nečisté myšlenky a odporné řeči.

442

443

Kapitola 30

Matty vstala z palandy a zabušila na dveře cely. Dozorkyně přiběhla. Tato vězeňkyně měla dozor, aby nemohla spáchat sebevraždu.

"Dám si tu kávu, prosím. Najednou se cítím o moc lip."

Dozorkyně se na ni přátelsky usmála. "Myslíte, že dokážete něco sníst?"

Nejedla už několik dní a najednou dostala hlad jako vlk. "Myslím, že bych pár soust zvládla."

"Může to být sendvič?"

Matty se šťastně zasmála. "Grilované kuře by bodlo, ale sendvič bude prima."

Rosella šla vyzvednout Wendy v domově. Za dvojitými dveřmi ji při pohledu na děti popadl obvyklý smutek. Byly to děti všech barev pleti, různého vyznání a všechny byly nechtěné. Ničilo ji to. Tyhle mladé duše si uvědomovaly, že si jich nikdo necení. Měly to vepsány ve tvářích, ve své chůzi i v činech. Zatrpklá mládež pokuřovala cigarety; mladší děti všude možně posedávaly a jen sledovaly, jak jde život. Věděly, že se do něj nikdy nebudou moct zapojit. Alespoň ne naplno a doopravdy.

Byly poskvrněné, zvyklé na to, že je všichni přehlédnou, pokud na sebe nějak neupoutají pozornost, pokud neudělají něco nerozumného, surového a sebezničujícího.

Tohle by se snadno mohlo stát i osudem Susaniných dětí jen s tím rozdílem, že věděly, že jejich matka je za všech okolností bude milovat, říkala si žena.

Rosella přišla ke kanceláři a jemně zaťukala na dveře.

Ozval se přezíravý hlas paní Eappenové: "Počkejte tam."

Rosella věděla, že ji přes skleněné dveře poznala. Vytušila i to, že jí paní Eappenová příliš nedůvěřuje. Znejistilo ji Rosellino auto, drahé šaty i hodinky.

Rosella zauvažovala nad tím, jak je možné, že ji paní Eappenová vždy zatlačí do defenzivní pozice. Začala vždy dokonce mluvit i se silnějším akcentem. Najednou začínala používat slova jako "chlápek" nebo "kámoš", slova, která nikdy jindy neužívala.

Čekala téměř pět minut, než byla jednoslovným příkazem vyzvána: "Vstupte."

444

445

Cestou do místnosti si vzpomněla na svá školní léta. Cítila se, jako by byla v nějakém průšvihu, i když věděla, jak to je absurdní. Jsem už přece dospělá, už nejsem žádné dítě. Ženy jako paní Eappenová však jednají s každým jako s dvanáctiletou holkou, napadlo ji.

Kriticky a chladně šiji změřila. "Á, slečna Digbyová."

To slečna zdůraznila, jako by žena v jejím věku bez titulu paní byla naprosto nemožná.

"Co pro vás mohu udělat?"

Chcípnout, vloudilo se Roselle do mysli, ale uměla přistoupit na pravidla hry.

"Přišla jsem, abych si jako obvykle vyzvedla Wendy Dalstonovou. Napadlo mě, že bych ji dnes vzala na čaj do Claridge a pak na Regent Street na nákupy. Vím, že už se na to těší."

Uvědomila si, s jakým odporným přízvukem mluví, a moc ji těšilo, jak paní Eappenová pobouřeně zavírá oči.

"Dobrá, ale uvědomujete si, že je ještě zesláblá a prožívá depresi?"

"Můžu vás ujistit, že po dnešku taková nebude. Mám s sebou také propustku, takže uvidí i svou matku."

Rosella si to nejlepší nechala na konec a s uspokojením pozorovala, jak paní Eappenová zbledla. Když otevřela ústa, aby něco namítla, Rosella už byla na odchodu z kanceláře, v níž visely obrázky s medvídkem Pú a diagramy, kde si zaznamenávala pokroky dětí červeným a černým fixem.

Paní Eappenová jednala se svými svěřenci jako s objekty, což byl její velký Stránka 205

Martina Cole - Dvě ženy

omyl.

Wendy seděla opuštěně v recepci. Rosella ji chvíli pozorovala. V džínách a černém tričku vypadala jako dospělá žena, a to i přesto, že nebyla nalíčená a vlasy měla stažené do copu. Když ji spatřila, celá tvář sejí rozjasnila.

Když zamířily k autu, uviděly, že z taxíku vystupuje Debbie. Vypadala mnohem lépe. Podrážděný pohled jí zmizel z tváře a drobné vrásky kolem očí teď vypadaly jako vrásky od smíchu. Tvářila se vesele.

"Koukám, že se chystáš vyrazit do ulic?" zeptala se Deb své neteře.

Wendy přikývla a obě ženy představila. Rosella postřehla, jak si ji Debbie měří pohledem. "Hodně jsem o vás slyšela, Rosella. Jistě víte, že jsem Susanina sestra."

Debbiina slova jí napověděla, že si o ní spíš mnohé domyslela, ale nijak ji to netrápilo.

"Chvíli mi trvalo, než jsem začala děti navštěvovat, ale aspoň teď jsem tady."

Byla to omluva za to, že je tak dlouho nechala samotné.

Rosella se usmála. "Kam je berete?"

"Ke mně domů. Napadlo mě, že by mohly strávit den na zahradě. Léto už je skoro u konce. Řekla jsem si, že bych jim mohla připravit nějakou baštu a pak je nechat polenošit. Je tam moc hezky, bydlím v klidné čtvrti."

Rosella přikývla. "Mám propustku. Půjdeme s Wendy navštívit Susan. Chceme ji přemluvit, aby si nechala pomoct od té nové právnicky. Samozřejmě, pokud už ji nepřesvědčila sama."

Debbie pokyvovala hlavou. "Susan mi o ní psala. Včera jsem od ní dostala dopis.

Jestli vás můžu utěšit, zdá se, že souhlasí. Uvedla přesně, že .spatřila světlo na konci tunelu."

Wendy během jejich rozhovoru mlčela, ale ani jedna ze starších žen si to neuvědomila. Byly příliš zaměstnány tím, že se snažily vzájemně ohodnotit.

"Tak si to hezky užijte," řekla nakonec Rosella.

Debbie se zazubila. "Užiju. Spoustu času jsem prošvihla, takže jim to teď hodlám vynahradit."

Rosella se smutně usmála. "Jsou to fajn děcka."

Rozloučily se šťastně. Rosella pozorovala, jak boubelatá paní s tlustýma nohama svým neteřím a synovci skoro běží vstříc.

Wendy se usadila v autě a teprve pak promluvila: "Moje máma nedovolí, aby pravda vyšla najevo."

Rosella se na ni podívala a najednou měla v očích unavený pohled. "Máma udělá, co jí právnická poví. Teď si ale pojďme ten den pořádně užít, co ty na to?"

Vyrazily od domova, ale lesk celého dne se najednou vytratil. Wendy se znovu tvářila sklíčeně.

447

446

Rosella učinila velký ústupek a pustila Rádio Jedna. Věděla, jak děvče miluje nejnovější hity populární hudby. Snad ji rozveselí, doufala.

Matty se vrátila zpátky na křídlo, kde už ji očekávala celá záplava ženských tváří. Rozhlédla se po děvčatech, kterým pomáhala a udělovala rady. Žasla nad jejich schopností rychle na všechno zapomenout. Navzdory tomu, co provedla, se na ni však dívaly se zájmem.

Sarah ji pozorovala kalnýma očima, ale tentokrát nebyla pod vlivem drog.

Matty se usmála a zamávala na ni. Děvčeti se evidentně ulevilo.

Nevraživost mohla ve vězeňském prostředí poskytnout živnou půdu pro násilné výpady. Ženy jako Matty člověku jen komplikovaly život. Všechny vězeňkyně se před nimi měly na pozoru. Vycítily, že takoví lidé nepotřebují pro nějaký násilný útok důvod. Mohlo je vykolejit cokoliv.

Susan měla celu v naprosto dokonalém pořádku, což Matty rozesmálo.

"Uklízela jsem tu dneska celé dopoledne," řekla Susan nervózně. To Matty ještě více sklíčilo. Rozhlédla se kolem sebe a nasadila okouzlující úsměv.

, Je to tady takové, jako bych ani nebyla pryč.

Susan odfrkla. "Ale ráno by sis to nemyslela! Vypadalo to tu jako po výbuchu.

Znáš mě, jsem taková, jaká jsem!"

Pak vešla do cely Rhianna a zaplnila už tak malý prostor. "Byla jsem v tělocvičně a doslechla jsem se, že už jsi zpátky."

Matty na její úzké tváři viděla opravdové přátelství.

"Jak se má Sarah?" zeptala se.

Rhianna pokrčila rameny. "Vzala vinu na sebe. Řekla, že tě rozčílila a že tuhle Stránka 206

Martina Cole - Dvě ženy

bitku vyprovokovala. Jako obvykle."

Matty pomalu přikývla. "Myslela jsem si to. Tobě nic nepoví, že? Ještě pořád nevím, jestli mě mají v úmyslu obvinit."

Rhianna se usmála. "V žádném případě. To děvče není hloupé. Nebude si stěžovat."

Matty chvíli mlčela. "Snad. Uvidíme."

Rhianna a Susan se na sebe podívaly. Takovou reakci by od Matty neočekávaly.

Jsi v pořádku, Matty? Nepotřebuješ něco?" ptaly se svorně.

"Věřte nebo ne, ale potřebuju jen trochu klidu. Chci napsat dopis."

Obě ženy se ušklíbly. "A komu?"

Matty se na ně podívala s vážnou tváří. "Své sestře."

"Netušila jsem, že máš sestru," řekla Rhianna nevěřícně.

"Ještě toho o mně hodně nevíte, dámy. Ovšem čekám, že pokud si nedám pozor, jednoho dne mě odhalíte."

Matty se zasmála a obě ženy s ní. Všechny ale věděly, že to, čemu se smály, nebylo ani trochu legrační. Rhianna opatrně vystrčila Susan z cely. Nechaly Matty psát dopis. Posadily se v Rhiannině cele a hleděly jedna na druhou.

"Je jiná, že?" komentovala ji Susan.

Rhianna přikývla., Je šílenější než ten nejšílenější cvok na světě. Cítíš, jak z ní každým pórem vychází nepřátelství? Nejsi nervózní, Sue? Já bych na tvém místě byla."

"Nemůžu moc dělat, že? Jak se zdá, takhle ji vytočila její sestra. Doufejme, že se tím dopisem uklidní, už mám toho na talíři dost i bez Matty."

Rhianna zavrtěla hlavou. "Čím dřív se bude projednávat to tvoje odvolání, tím lip."

"Myslím, že s Geraldinou mám docela šanci. Co asi Matty poví na to, že pracuje i na mém případě?"

Rhianna neodpověděla. Z Mattyina stavu však usoudila, že tím nejspíš nijak nadšená nebude.

"Buď opatrná, Susan. Měj oči otevřené. V tomhle stavuje Matty schopná všeho,"

varovala ji Rhianna.

Susan dobromyslně pokrčila rameny. "Až se do toho zase dostane, bude v pořádku.

Sarah ji ušetřila spousty potíží, ne? Matty to za chvilku přejde. Jako nás."

Rhianna neodpověděla.

Susan měla plnou hlavu Wendy a Roselly. Měla se setkat s přítelkyní, kterou neviděla víc než dva roky. Nemohla se její návštěvy dočkat. Bude to skvělé!

těšila se.

449

448

,.Dneska za mnou přijde moje holka a taky moje nejlepší kámoška Rosella.

Neviděla jsem ji tak dlouho, že jsem z toho celá rozrušená. Chci si ji pořádně okouknout, mrknout se, jak se za poslední roky změnila."

Rhianna pochytila něco ze Susanina nadšení.

"Která Rosella? Pořád o ní mluvíš. Já to jméno znám."

"Rosella Digbyová. Žije v Soho."

Upoutala Rhiannin zájem. "Snad ne ta Rosella Digbyová, co vede klub na Dean Street?" tón jejího hlasu napovídal vše a Susan se zasmála.

"Přesně ta. Známe se už docela dlouho. Je to fakt dobrá kámoška. To ona nabídla Geraldině, že jí zaplatí, i když ta tvrdí, že pokud to bude nutné, bude mě hájit i zadarmo."

"Budeš mít za sebou tisk i její prestiž." Na Rhiannu Susanina informace zjevně udělala dojem. "Mělas to svoje tajemství prozradit už dávno. Když tvůj případ dělá ona, chovali by se tu k tobě jako ke členovi královské rodiny."

Susan šťastně vzdychla. "Možná jo a možná ne. Nějak se to všechno vystříbřilo, ne?"

Rhianna se usmála.,.Dostaneš se ven, Susan. Mám z toho dobrý pocit."

"Já vlastně taky. Konečně se budu mít na co těšit, víš?"

Rhianna věděla přesně, co tím myslí, a na okamžik jí to záviděla.

"Vím přesně, jak se cítíš. Věř mi, že to vím," ujistila ji Rhianna.

Geraldinu překvapilo, jak se Matty změnila. Byla hubenější a měla rudý obličej, jako by se byla právě proběhnout, což ve vězení nebylo možné.

"Ahoj, Matty. Mám zato, že se všechno vysvětlilo?" pozdravila svou klientku.

Přikývla. "To děvče vyprovokovalo rvačku. Tady se to stává, Geraldino. Musela jsem se bránit."

Geraldina si tím však nebyla tak jistá. "Už víme termín, kdy se bude projednávat Stránka 207

Martina Cole - Dvě ženy

odvolání," řekla. "Za čtyři týdny, třetího listopadu. Co vy na to?"

450

Matty se usmála a její tvář odzbrojujícím způsobem zkrásněla.

"To je skvělé! Už se nemůžu dočkat, až budu venku." Měla hlas jako děvčátko.

Geraldina spolkla pocit odporu, který ji popadl vždy, když s touto klientkou hovořila.

"Soudě podle podpory v tisku by to mělo dopadnout dobře. Myslím, že je právě vhodná doba. Lidi ohromně zajímají osudy bitých žen. Je to věc politiky. Myslím, že máme slušnou šanci."

Matty se znovu usmála. "Dobrá, protože tady mě to začíná ubíjet. Chci hodit Victora i celou minulost za hlavu. Začít nový život."

"To půjde asi těžko, když vyjde v tisku vaše kniha, ne?" Geraldině si nemohla odpustit jízlivou poznámku, ale Matty pokrčila rameny. Ještě nenuceněji než obvykle.

"Když lidi zajímá můj příběh, tak proč bych jim ho neměla poskytnout? Může varovat ženy s podobnými potížemi dřív, než bude pozdě. Já jsem to nechala být příliš dlouho, a podívejte se, jak to dopadlo. Varovný příběh je přesně to, co je dnes třeba, nemyslíte?"

Ona dokáže ospravedlnit všechno, pomyslela si Geraldina a opustila téma. Mezi oběma ženami však vznikla dusná atmosféra.

"Zastupuji i Susan Dalstonovou," řekla Geraldina. "Věděla jste to?"

Matty zbledla a odhrnula si vlasy z čela. Prozradila tím svou zlost. "Ne. Nikdo se mi nehodlal s tímto faktem svěřovat. A ani se nezeptal na můj názor,"

odpověděla vztekle,

"No tak, Matty, uklidněte se. Víte dobře, že mám mnoho klientů. Neustále jednám se ženami, které se ocitly v nesnázích. A Susan Dalstonová je přesně ten případ.

Její děti ji potřebují. A ona potřebuje je. Jestli někdy neměla být nějaká žena za mřížemi, pak to je rozhodně Susan Dalstonová. U ní šlo o zneužití nejhoršího druhu. Můžu to dokázat a dostat ji domů. Už se na to těším. Od samého začátku jsem si ji oblíbila."

Matty neodpověděla. Naslouchala hluk zvenčí. Byl právě čas návštěv, takže slyšela hlasy manželů, přátel, dětí a maminek. Od té doby, co byla ve vězení, měla jen jedinou návštěvu mimo právníky, a bez té by se klidně obešla.

"Ještě než na to zapomenu telefonovala mi nějaká Angela. Chtěla se se mnou sejít prý kvůli vám, ale pak se neobjevila. Nevíte, o co by jí mohlo jít?"

451

Matty nezměnila výraz. Věděla, že právě na její reakci Geraldina čeká.

"Možná to byla nějaká žurnalistka. Na žádnou konkrétní Angelu si nevzpomínám.

Proč? Máte dojem, že šlo o něco důležitého?"

Zatvářila se nevinně a Geraldina pokrčila rameny. "Ne. Jen se mi to zdálo divné.

Myslela jsem, že to je někdo, kdo by vám mohl pomoct."

"Jediný člověk, který mi může pomoct, jste vy, Geraldino. Jste všechno, co mám."

"Plus skupinu ženských spolků a feministek, nezapomínejte na ně."

Matty se podívala nad její hlavu. "Ale co ty vědí? To vy jste důležitá, ne? Bez vás bych tu shnila. Všechno tady závisí na vás, Geraldino. Nemůžu vám ani vypovědět, co cítím."

Geraldina však měla nejasný pocit, že se jí Matty vysmívá, a věděla, že s tím nemůže nic dělat. Každý měl právo na férový proces, ať už si myslela, co chtěla.

Geraldina si uvědomila, že Mattyino propuštění může být předzvěstí spravedlivých procesů u žen, které byly nuceny spáchat podobné činy. U takových jako byla Susan Dalstonová a mnoho podobných. Proč tedy s touto ženou nesoucítím? ptala se sama sebe. Proč stále mám nedobrý pocit z toho, že ji zastupuji? Všichni ostatní považovali Matty za klientku snů inteligentní, bystrou a velmi atraktivní.

Ona však naprosto jistě věděla, že Matilda Enderbyová je chladnokrevná vražedkyně. Geraldiny se znovu zmocnila deprese.

Tují Matty přivodila pokaždé.

Susan uviděla svou dceru s přítelkyní v návštěvní místnosti a zazubila se jako cheshirská kočka. Rosella ji objímala, dokud je dozorkyně neodtrhla od sebe.

Posadily se za vratkým stolem, a protože Wendy zašla pro kávu a kolu, měly obě ženy pár minut jen pro sebe.

"Vypadáš fantasticky, Rosello. Fakt úžasně. A ani o den starší," řekla Susan obdivně.

"Ty taky nevypadáš špatně, holka. Vážíš snad o polovinu míň.

Susan si povzdechla. "Je to tu lepší než v lázních. Škoda, že mě nezabásli už dávno, nikdy bych nebyla tak děsně tlustá." Poklona ji Stránka 208

Martina Cole - Dvě ženy

však zjevně potěšila. "Mám teď jen pětašedesát kilo. Bože, připadám si jakoTwiggy!"

Susaniny jemné rysy opět vynikly, a přestože bylo jasné, že nikdy nebude žádná kráska, byla z ní přitažlivá žena, a to Rosellu neskonale potěšilo.

"Jak je na tom Wendy?" zeptala se své přítelkyně zvědavě.

"Mnohem lip. Myslím, že jí perspektiva, že se možná dostaneš domů, opravdu pomohla. Jo, a doslechla jsem se, že s adopcí začali pospíchat." Rosella rychle zvedla ruku, aby Susan umlčela dřív, než spustí. "O tohle se Geraldina postará také. Fakt, že jsi byla skvělá matka, bude zohledněn při procesu, takže si přestaň dělat starosti. Mám peníze, které adopci pozdrží třeba až do roku dva tisíce, budeli potřeba."

Susan se upokojila.

"Jsi dobrá přítelkyně, Rosello. Nevím, co bych si bez tebe počala. Když už nic, Barry mi dal děti a podivným způsobem i tebe."

Rosella jí pevně stiskla ruku.

"A on mi dal tebe a prostřednictvím tebe Wendy. Mám vás tak ráda, jako byste všichni byli moje rodina. Kromě Joeye, samozřejmě."

"Samozřejmě. Jak se má?"

Rosella přešla na povídání o svém synovi a o jeho úspěších. Susan ji radostně poslouchala. Když osobně uviděla Rosellu, překypovala citem. Jejich přátelství mělo ohromnou moc.

Několik žen v návštěvní místnosti hledělo na Susan Dalstonovou a Rosellu Digbyovou nevěřícně. Susan si až dosud neuvědomovala, jak je Rosella známá, a až teď chápala, proč ji nenavštívila už dřív. Ve všech vzbuzovala zvědavost.

Ivanova žena, říkalo se jí nejčastěji, i přesto, že mezi nimi už léta nic nebylo.

Susan si vychutnávala rozruch, který způsobily.

"Kdybych si tohle uvědomila, přiměla bych tě přijít už dávno. Tady se mi hodí každá pomoc."

U stolu se zastavila vězeňkyně a kývla Susan a Roselle na pozdrav. Wendy přinesla kávu a spokojeně řekla: "U baru se o vás mluví. Samozřejmě jen pěkné věci."

Rosella se napila kávy a zazubila se.

453

452

"Kdo by se odvážil říct něco jiného?" Pak rychle změnila téma a položila Susan ožehavý dotaz: "Tak co říkáš na Geraldinu OHarovou?"

"Myslím, že je skvělá, Rosello," odpověděla Susan. "Má na starosti taky Marty, se kterou sdílím celu."

"S Geraldinou z tebe bude známá osobnost. Myslí si, že tvoje propuštění je hotová věc."

"No, počkáme a uvidíme. Ale i já z toho mám dobrý pocit. Neodvažuju se tím příliš vzrušovat, tady se to člověku může stát osudné. Musíš myslet na nejhorší.

Všechno, co je lepší, je třeba brát jako bonus."

Wendy je obě pozorně poslouchala. "Řekni jim pravdu, mami. Jednou provždy jdi s pravdou ven."

Susan se podívala na svou dceru a neoblomně řekla: "Dozví se dost velkou část pravdy, zlato. Nemusíme tě do toho zatahovat."

Wendy se jí podívala do tváře. "Ty to pořád nechápeš, mami? Možná potřebuju, abys řekla pravdu kvůli tomu, aby mě trochu pochopili. Abych mohla pochopit sebe samu. Abych v tom našla nějaký smysl."

Susan se jí podívala do krásné ustarané tváře a vážně řekla: "Nemáš v čem hledat smysl, zlato. By las jen chycena do něčeho, co nebylo v tvé moci. Já to znám, kdysi jsem na tom byla stejně. Tvůj táta jen využíval lidi i věci. Teď už to vidím. Ležím v noci na palandě a přemýšlím, jak jsem mu mohla dovolit, aby nás tak ovládal. Byla jsem blázen. Měla jsem s tím skoncovat dávno předtím. Nikdy jsem mu nic neřekla a proč? Takhle to dopadlo. Jestli si teď otevřeš pusu na špacír, hodíš mi všechno, co jsem udělala, do tváře. Nezapomínej na to, zlato."

Wendy na ni dlouho zírala.

"Tohle se netýká tebe, mami. Tady jde o vinu, o to, kdo udělal to a kdo tamto.

Měla bych vzít svoji část viny na sebe. Měla bych nést zodpovědnost za to, co jsem udělala."

Rosella pozorovala matku a téměř dospělou dceru a užasla, jak reagují. Jako by se chtěly začít prát.

"Uklidněte se," ozvala se.

Stránka 209

Martina Cole - Dvě ženy

Susan se však přiklonila k Wendy a sykla: "Nikomu to nepovíš, slyšíš mě? Jestli to uděláš, prohlásím, že lžeš. Povím, žes mě tím jen chtěla dostat domů, a oni mi uvěří. Uvěří mi, to si piš."

Rosella nechápala, co se děje.

"Nemám už s Rosií a se Simpsonovými, s Barryho domácími úkoly a s Alaninými nešťastnými pocity na talíři dost? Já nepotřebuju, abys s tím pořád začínala, Wendy. Tohle mi opravdu ještě scházelo." Susan se rozčilením chvěl hlas.

"Přineslo by to jen nový proces, spoustu potíží, takže to nech být. Prosím tě, nech to být. Až se dostanu domů, dáme všechno do pořádku. Slibuju, zlatíčko."

Wendy vstala a zamířila k toaletám.

Susan se podívala, jak se Rosella tváří, a řekla: "Tohle je jen mezi námi dvěma."

Rosella přikývla. "Vypadá to tak, ale jak řekla Geraldina, mohla by zajistit uzavření soudní síně. To, co jí udělal, tě dostane ven hned, ale ať se ti to líbí, nebo ne, Wendy ti potřebuje pomoct, aby se sama cítila lip. Copak to nevidíš, Susan? To dítě trpí pocity viny a má výčitky svědomí kvůli tomu, co se stalo. Potřebuje se s tím vším vyrovnat, aby se cítila lip."

Susan jí neodpověděla. Byla daleko odtamtud ve svém domku. Znovu se dívala na mrtvé tělo svého manžela.

"Ona už není dítě, Sue," pokračovala Rosella., Je to žena, a má to na svědomí Barry. Teď už záleží jen na tobě, jestli ji míníš respektovat jako dospělou.

Jako člověka, který je schopen za sebe rozhodovat. Stalo se to jí, Sue. Jí, ne tobě. Musí být schopna se s tím vypořádat sama, protože jinak Barry vyhraje, nemyslíš? On pořád řídí vás všechny."

Susan jí neodpověděla.

Měla pocit, že na to nemá co říct.

Wendy se vrátila. Něžně se usmála na svou matku. "Chybíš mi, mami. Chci mít uvnitř lepší pocit. Nebudu ho mít, pokud mě budeš pořád chránit. Potřebuju, aby pravda vyšla najevo. Potřebuju, aby lidé věděli, jak se to stalo."

"Nikdo to nepotřebuje vědět, zlato."

Wendy se na ni podívala. "Té noci mi řekl, že nejsem jeho. Řekl, že mým otcem je můj děda. Kdysi jsem se tě na to ptala, ale neod 454

455

pověděla jsi mi. Musím to vědět, mami. Musím vědět, kdo jsem a odkud pocházím.

Bez ohledu na to, jak je ta pravda zlá. Nemůže existovat nic horšího, než jak se cítím teď. Každý den, když vstanu, každé ráno, když ležím a snažím se dát dohromady, abych mohla čelit novému dni, cítím vinu a nenávist."

Susan zavrtěla hlavou. Její hlas zněl odkudsi z hloubi její bytosti: "Barry byl tvůj otec. Kéž bych mohla říct něco jiného, ale věř mi."

Wendy přikývla. "Myslela jsem si to, ale musela jsem si být jistá. Víš proč, že?"

Susan smutně přikývla. "Samozřejmě, že ano. Proto chci, aby tohle všechno už skončilo. Abys na to už nikdy nemusela myslet. Abys nemusela nést jiné následky než ten, že víš, co se stalo. A i to časem vybledne, slibuji. Všechno bude v pořádku, zlatíčko."

Wendy si ztěžka povzdechla. "Můžeš se o to pokusit, ale pravdu nemůže nic změnit, mami. Můžeš ji převléknout, jinak uspořádat, ale pravda zůstane pravdou, ať řekneš cokoliv."

Upřeně se zadívala na Rosellu.

, Já jsem zabila svýho tátu. Nebyla to ona, byla jsem to já. Zabila jsem ho lahví od brandy. Byl mrtvý dřív, než máma přišla domů, viď, mami?"

Susan zírala do svého hrnku s vychladlou kávou a neodpovídala.

Nebylo co říct.

Kapitola 31

Rosella seděla ve svém bytě a popíjela brandy. Stále ještě byla v šoku. Proč mi tohle nikdy nedošlo? Proč mě nenapadlo, že Wendy zabila Barryho? ptala se v duchu.

Jenže koho by to napadlo? Proč by si to měl někdo myslet? Wendy byla jen dítě, oběť.

Teď na nich leželo dilema nekonečných rozměrů.

Kdyby Wendy řekla pravdu a zdálo se, že právě tohle chce , dostala by se do mnohem horší situace, než si zřejmě uvědomovala. Zavřeli by ji stejně jako její Stránka 210

Martina Cole - Dvě ženy

matku, ale v jejím případě někam do výchovného ústavu. Byla příliš mladá na soudní proces, takže by skončila v bezpečnostní jednotce. Na neurčito.

Rosella vešla do ložnice a zahleděla se na spící děvče. Jako by přiznáním sňalo ze svých beder obrovské břímě. Viditelně se mu ulevilo.

Dokonce i paní Eappenová něco vycítila a bez nějakého rozčilování jí povolila strávit noc u Roselly. Snad poprvé za dlouhou dobu neměla v budově žádného Dalstona. Ostatní tři děti trávily noc u tety. Rosella slyšela v jejím hlase úlevu a uznale se usmála.

Tahle stará semetrika o nich teď jistě bude vyprávět. Zdálo se, že jí poskytovaly jediné téma, o kterém poslední dobou mohla mluvit.

O dětech vražedkyně.

Co se stane, až zjistí, že skutečným pachatelem činu byla dcera? Určitě sejí to bude líbit, uvažovala žena.

Rosella se napila brandy.

456

457

Chudák Susan celou dobu byla nevinná. Seděla ve vězení, poslouchala všechny ty kecy, a přitom věděla, že tam nemá co dělat.

Uvědomovala si vůbec Wendy, co pro ni matka udělala? Před čím ji uchránila?

Rosella věděla, že by pro svého syna udělala totéž. Nemohla však uvěřit, zejí to Susan ani jedinkrát nenaznačila.

Susan byla chytrá. Věděla, že jakmile by tohle tajemství vyšlo najevo jen zčásti, začalo by se postupně odhalovat víc a víc.

A přesně toho se teď bály. Teď, když byla pravda venku, bude mít děvče nutkání vykřičet ji do světa všem.

Rosella se vrátila zpátky do obývacího pokoje a zatelefonovala Ivanovi.

,.Potřebuju to číslo co nejdříve."

Usmála se do telefonu a zdvořile řekla: "Samozřejmě, že vím, kolik je hodin, Ivane. Ale do háje, tohle je naléhavé!"

Když položila sluchátko, uvelebila se na pohovce a zapálila si cigaretu. Tohle bude zatraceně dlouhá noc, pomyslela si.

Susan ležela na palandě a byla naprosto zmatená. Wendy všechno vyzradila.

Přestože Roselle důvěřovala, faktem zůstalo, že to bylo venku. Jednou vyřčená pravda může být děsivá věc. Někdy může nadělat víc škody, než kolik by jí způsobila lež, uvědomovala si Sue.

Tohle znala celý život. Matka a otec ji to velmi dobře naučili. Položila si ruku před oči a povzdechla si.

Matty sklouzla ze své palandy a klekla si vedle ní.

"Myslela jsem, že se mnou nemluvíš, Matty. Od chvíle, kdy jsem se vrátila z návštěvy, jsi skoro nepromluvila, že?"

Matty jí hned neodpověděla a Susan v pološeru viděla, jak jí svítí oči.

"Tak tobě nestačí, že mi přetahuješ přátele? Chceš i mého právníka?" vyjekla Matty. "Tak tohle mám za to, že jsem k tobě byla milá, že jsem byla tvoje přítelkyně?" Mattyin hlas byl tichý a nasládlý, takže Susan uvažovala, jestli slyšela dobře.

"Nemůžu ani pomyslet na to, s kým tady musím bydlet! Že musím sdílet celu s člověkem, kterého bych nezaměstnala ani na úklid svého domu, a přitom se ode mě čeká, že ti budu pomáhat a chovat se k tobě hezky. Pak tě vezmu pod své křídlo, snažím se ti pomoct,

458

a zjistím, že jsi stejná jako všichni ostatní jen ignorantský člověk, který mě dovede pouze využívat."

"Cože? O čem to mluvíš?"

Tohle bylo opravdu to poslední, co Susan Dalstonová dnes večer potřebovala.

Matty se ušklíbla. "Já ty tvoje hry znám. Znám lidi, jako jsi ty, Susan. Ty jen bereš. Já ti dám své přátelství, a ty ho stejně jako všichni ostatní zneužiješ.

Využiješ ho pro sebe. Jenže tentokrát ti to neprojde. Tentokrát ti zatnou tipec hned na začátku. Zabiju tě, než mi sebereš všecko."

Susan jí neodpověděla. Ucítila pod krkem něco chladného a domyslela se, že to je nějaký nůž.

Zdálo se, že Matty mluví sama pro sebe.

,,Pořád musím všechno dělat sama, protože jinak není nikdy nic hotové. Jsi jako Angela, moje matka nebo Victor. Beze mě nejste nic než nuly."

Susan poslouchala. Zpovzdálí slyšela kroky dozorkyně, která vykonávala obvyklou Stránka 211

Martina Cole - Dvě ženy

noční obhlídku. Okénko ve dveřích se brzy otevře a žena se do něj podívá, aby se ujistila, že všechno je, jak má být, prolétlo Susan hlavou.

Tady to v pořádku nebylo, ale Susan jí to nebude moct říct.

"Victor udělal tutéž chybu. Mluvil o mně s lidmi. Říkal jim, jak jsem se změnila. Jenže já se nezměnila ani trochu., jen jsem přestala předstírat.

Předstírat, že všechno je báječné, že ho miluju a že mi na něm záleží.

Dovedeš si představit, jak to bylo těžké, Sue? Předstírat, že ti záleží na vysokém, ošklivém a nudném chlapovi? Na muži, s nímž byla tak nudná konverzace, že jsem měla potíže při ní neusnout? Někdy jsem mu zívala do obličeje. Přímo před jeho očima. On ale předstíral, že si toho nevšiml.

Teď se musím vyrovnat s tebou. Se ženou, z níž jsem si udělala kamarádku, nejbližší osobu, jakou jsem kdy měla. Chtěla jsem kvůli tobě s Geraldinou promluvit, ale tys to udělala za mými zády, že? Udělalas mi to za zády a vzalas mi ji. Ona už mě kvůli tobě nemá v oblibě. Dnes jsem to poznala, vycítila jsem to. Uvedla jsem ji do rozpaků, protože ve mně vidí sebe. Jako vy všichni."

459

Okénko ve dveřích se otevřelo a ozval se klidný hlas: "Všechno v pořádku?"

Matty se zářivě usmála. "Jen si povídáme. Nemůžeme spát."

Otvor se zase zavřel a těžká dvířka se zasunula.

Susan nemohla dýchat. Bála se vydat jakýkoliv zvuk, aby Matty znovu nepodráždila. Ta mlčela a nehýbala se. Po dlouhé době promluvila stejně tichým a monotónním hlasem: "Teď se Angela vrátila, a já trčím tady a nemůžu s tím nic udělat. Jako obvykle ode mě chce všechno, co mám. Všechno, co mi patří.

Odjakživa to chtěla. Lidi ve mně vidí jen pomocný prostředek k tomu, aby se někam vyšvihli. Dokonce už v dětství mě pokládali za silnou osobnost. S Angelou si to vyřídím už jsem si naplánovala jak, takže teď už zbýváš jen ty, že?"

Susan se zděsila. Věděla, že Matty je schopna všeho.

"Co chceš udělat?" zeptala se.

Matty se zeširoka a přátelsky usmála, až se jí v šeru rozzářila tvář. "Já tě samozřejmě zabiju. Je to přece to, co dělám vždycky, ne?"

Geraldinu probudilo ze spaní vytrvalé vyzvánění telefonu. Zvedla sluchátko a unaveně se ozvala. Když zaslechla vzrušený a naprosto čilý Rosellin hlas, posadila se.

, Jak jste sakra přišla k mému telefonnímu číslu domů?" vyhrkla rozespalá Geraldina.

Rosella se zasmála. "Překvapilo by vás, co všechno získám, když chci. Teď vám řeknu svou adresu měla byste ihned přijet ke mně do bytu. A než něco namítnete tohle nemůže počkat do rána. Když zjistíte, o co jde, budete ráda, že jsem vám zavolala, to mi věřte."

O deset minut později už Geraldina projížděla Londýnem. Byla unavená, zvědavá a hlavně otrávená.

Z ložnice vykročila Wendy. V osvětlené chodbě vypadala velmi dospěle a tak se podobala otci, že na ni Rosella zůstala jen užasle hledět.

"Byla to právnická? Mámina právnická?" zajímala se dívka.

Rosella přikývla.

"Fajn. Můžu si dát kafe?"

Rosella znovu přikývla.

Tohle děvče už je žena, v každém slova smyslu, napadlo ji. Dokáže ji vůbec někdo z nás uhlídat? Můžeme ji zastavit před tím, co má v úmyslu udělat?

Rosella o tom silně pochybovala.

Jamesie vlezl do domu otvorem pro kočku. Když jím prostrčil ruku a zašmátral nahoru k zámku, mohl odemknout zadní vchod. Tohle Debbii nikdy neřekl, protože měl vždycky pocit, že to jednoho dne možná bude potřebovat. Jako obvykle měl pravdu.

Tiše za sebou zavřel dveře a v duchu se usmál. Debbie zas bude mít důvod hulákat. Když se otočil, spatřil u kuchyňských dveří stát chlapce.

Jamesie zděšeně zavrtěl hlavou. Přece by se neodvážila.

Rozčileně proletěl kuchyní, příliš vztekle na to, aby slyšel nějaký šramot, a rozsvítil světlo.

"Ahoj, ty tady bydlíš?" Barry už si ho nepamatoval, nevěděl, kdo je nový příchozí.

"Kde je teta Debbie?" ptal se Jamesie.

Ozval se tak hluboký hlas, až sebou trhl. "Je tu se mnou, kámo. Slyšeli jsme tě přicházet. Přichystali jsme ti uvítací večírek." Juniin hlas byl pronikavý jako vždy.

Jamesie unaveně zavřel oči.

Stránka 212

Martina Cole - Dvě ženy

Když vešel do obývacího pokoje, zpočátku si myslel, že vstoupil do jiného domu.

Všude byla spousta poházených věcí. Vlastě to tam vypadalo tak, jako by se v něm žilo. V pokoji byly tři děti a malý Barry se uvelebil na tetině klíně.

"Tak copak tě sem přivádí? Carol tě vykopla?" zeptala se June.

Neodpověděl a Debbie se nahlas rozchechtala. "Takže jsi trefila hřebík na hlavičku, matko. Obávám se, Jamesie, že máš smůlu. Tady je plno a nějakou dobu ještě bude."

"Tohle je můj dům, Debbie. Já rozhoduju o tom, kdo přijde a kdo odejde."

June tiše řekla: "Myslím, že můj manžel, její otec, na to bude mít jiný názor.

Raději tě předem varuju. Joeye dost naštvalo, jak jsi zacházel s jeho dcerkou.

Moje Debbie byla vždycky jeho favoritka. Leccos si nechala pro sebe, ale to skončilo."

460

461

Jamesie začínal mít strach. Pohlédl se na svou ženu, ale ta se na něho dívala nevinným pohledem.

"Všechno jsem mu neřekla, takže se přestaň strachovat. Kdybych to udělala, už bys o tom věděl, nemyslíš?" pronesla Deb.

Jamesie se otočil na podpatku a odešel z domu. Všichni věděli, že se už nikdy nevrátí.

June se podívala na svou dceru a zasmála se. "Konečně se tvůj otec k něčemu hodil, co? I když je dobrý jen ke strašení zbabělců, stánků a malých dětí."

Všichni se zasmáli.

Dokonce i Rosie.

Alana, která se vždycky ráda chopila příležitosti, řekla nahlas: "Neudělá někdo horkou čokoládu, abychom se trochu uklidnili?"

, Je stejná jako ty. Nikdy nezapomene využít příležitosti," řekla June láskyplně.

Debbie se zazubila. "Doufám, že ona má víc rozumu, matko. To fakt doufám."

June se podívala na svou dceru a pocítila záchvěv lásky. "Bude mít. Je dcerou svý matky. Susan byla leccos, ale rozhodně ne blbá."

Debbie se na ni podívala s vážnou tváří.,,Ale byla, mami, v tom je ta potíž. Obě jsme byly pitomé, ale tyhle děti nebudou. Řeknu jim, na co si mají dát v životě pozor, aby se nedopustily stejných chyb," umiňovala si nahlas.

June chvíli neodpovídala, ale pak něžně řekla: "Ano, zlato. To je dobrý nápad."

Susan všechno bolelo. Už víc než hodinu ležela ve stejné poloze a měla strach se pohnout. Matry jí držela nůž pod krkem a neustále mluvila.

Susan měla pocit, že se zblázní, jestli se brzy nebude moci protáhnout.

"Geraldina se ke mně dostala přes Rosellu, Matty, přísahám."

Zavrtěla hlavou. "Nelži mi. Prohrabávala ses mi věcmi, kontrolovala jsem si je.

Četlas moje dopisy, ty falešná potvoro," nadávala Matty.

Susan jemně zavrtěla hlavou., Já bych to neudělala, Matty, vždyť to víš."

Cítila, jak jí z čela kapou na polštář krůpěje potu.

Matty se znovu zachechtala. "Ale udělala, Susan, nedokázala bys odolat. A kdo by dokázal? Já jsem tvoje věci přehrabala mnohokrát. Dokonce i potom, co mi Rhianna řekla, ať to nedělám. Teď dává Rhianna přednost tobě, viď? Všecky ženské mají radši tebe. Říkám si, čím to asi je?"

Susan už byla zoufalá a rychle se ji snažila ujistit o opaku. "Ne, není to tak.

Všechny na mě kašlou, vždyť to víš." Cítila, jak se jí ostří zařízlo do kůže, a ztěžka polkla.

"Řízla jsi mě, Matty, cítím krev."

A opravdu ji cítila. Kapala jí po krku a mísila se s jejím potem. Přece neskončím v cele hollowayské věznice jako další oběť Matildy Enderbyové a jejích psychotických fantazií? hrozila se Susan.

Geraldina mlčky vyslechla, co měla Rosella na srdci. Pokaždé, když se podívala na Wendy, cítila hrůzu a bolest z činu, který to děvče spáchalo. Udržet to tak dlouho v tajnosti a pak vyjevit pravdu muselo být velmi těžké.

Nejprve byla znásilněna svým otcem a pak musela nést zodpovědnost za jeho vraždu. A dívat se, jak za ni pyká její matka. A celou tu dobu v duchu plakat.

Už nemohla být jako normální dívka.

Geraldina věděla, jaké to je.

Copak můj otec nebyl stejný? ptala se. Ke svým dcerám se choval až moc přátelsky. Tak přátelsky, že by je s ním jejich matka o samotě rozhodně nenechala. Přesto by ho však neopustila kvůli slušnému životu, který jim Stránka 213

Martina Cole - Dvě ženy

poskytl.

Proto s ním zůstala, a ony se musely naučit poradit si s ním samy. Čím byly starší a rozumnější, tím méně to vnímaly jako hru. Jedině během těch příšerných her jim dával najevo svou lásku.

Jedna z dcer se provdala za muže, který se mu v mnohém podobal, a druhé zůstala nenávist k mužům, jež se někdy stávala až patologickou. Geraldina věděla, že se té nenávisti nikdy nezbaví.

"Co chceš dělat, Wendy?" zeptala se.

463

462

Dívka si ztěžka povzdechla a zatvářila se ustaraně. "Co myslíte, že bych měla udělat?"

Geraldina si pořádně přihnula brandy, napila se kávy a zavrtěla hlavou. "Já opravdu nevím. Z právního hlediska by tvoje matka měla být propuštěna hned zítra. Jenže pak by sebrali tebe. Zavřeli by tě na její místo. Ale obě víme, že tvoje matka tolik nevytrpěla jen proto, aby to dopadlo takhle. Myslím, že bys měla vyjevit jen půl pravdy, říct jim, co ti udělal. Myslím, že s tímhle kompromisem by mohla souhlasit i tvoje matka, co říkáš? Otázkou je, jestli jsi připravena říct to světu?"

Wendy smutně přikývla. "Celou tu dobu, co tam dřepí, s ní cítím. Každý den, každou hodinu, každou minutu. Přihlížela jsem tomu, jak naprosto zničili naši rodinu. Musela jsem vydržet všechno, co na mě házela paní Eappenová a jí podobní. Snažila jsem se starat o ostatní a přitom jsem chtěla umřít. Už dál nemůžu. Laskavost druhých všechno jen zhoršovala. Každé dobré slovo mě ničilo, chtěla jsem říct, ať s tím všichni přestanou. Ať přestanou být tak milí, protože jsem strašný člověk. Strašný člověk, který zavraždil otce prázdnou lahví a pak nechal vinu na matce. Na matce čtyř dětí, které zůstaly bez ní, a přitom ji potřebovaly víc než cokoliv jiného, protože byla vším, co kdy měly," pronesla klidně a bez emocí. Byla to pravda.

.Jestli promluvíš, všechnu její snahu jí hodíš do tváře, Wendy. Víš, že to je pravda. Udělej to, co ti poradila Susan. Řekni jim, co vedlo k vraždě, a zbytek si nech pro sebe," prosila Geraldina.

"Mámu obvinili kvůli tvrdosti jejího činu. Roztloukla tátovi hlavu, protože nechtěla, aby zjistili, že jsem ho poškrábala a bila, to byl jediný důvod.

Udělala to kvůli soudní pitvě. Žádné jiné důvody nebyly. Kdyby zavolala policii, nic dalšího by se nestalo. Vím to já a víte to i vy."

Geraldina se zjevně začínala zlobit.

"Poslyš, Wendy, tvoje matka to udělala proto, aby tě nezavřeli do nápravného zařízení, a já s tím musím souhlasit. Myslím, že jednala instinktivně, prostě se tím jen postarala o tebe, jako to dělala vždy. Nemůžeš se teď na všechno vykašlat, když už došla tak daleko."

Wendy upřela zrak na podlahu. Začala rozčileně poklepávat palcem a Geraldina i Rosella si uvědomily, že je stále dítě, bez ohledu na to, jak rychle musela dospět.

Všechny se snažily urovnat své myšlenky a mlčely.

Nakonec promluvila Rosella. "No tak, zlato. Stačí, když dostaneme tvou matku ven a zbytek nechme být. Kvůli Susan."

Susan cítila, že se jí nůž zařezává hlouběji do kůže. Rozmáchla se pěstí a praštila Matty vší silou. Ve stísněném prostoru cely však agresorka neměla kam spadnout.

Prudce narazila do skříňky, jejíž dveře se otevřely a všechen její obsah se vysypal na podlahu. Skříňka fungovala jako šatník, toaletní stoleček a poličky.

Matty zmizela pod knihami, šatstvem a nádobím.

Susan se zvedla z palandy. Viděla, že Matty vstala také, a zaslechla na chodbě kroky dozorkyně, která se snažila rychle zjistit, odkud ten rámus pochází.

Do rvaček v celách se obvykle nezasahovalo, pokud ženy neměly v úmyslu použít nože. Dozorkyně se jen velmi neochotně pletly do osobních pří, ale když došlo k nějaké nehodě, volaly o pomoc. Úder vycházející z cely Enderbyové je proto přiměl k rychlému jednání.

Matty už stála na nohou a útočila na Susan nožem. Vyskočila a vší silou se snažila zaseknout ostří do Susaniny tváře.

"Zabiju tě, Dalstonová," řvala. "Podříznu tě a budu se dívat, jak umíráš. Stejně jako jsem se dívala, jak umírá Victor."

Susan se polekala. Matty v pološeru vypadala jako šílenec, nepochybně byla Stránka 214

Martina Cole - Dvě ženy

schopna udělat to, čím vyhrožovala.

Susan ji popadla pod krkem a vlekla ji k palandě. Když se Susan k očím a krku nebezpečně přiblížilo ostří, začala svou spoluvězeňkyni kopat. Pak jí zaklonila hlavu a vší silou ječící ženu uhodila čelem do obličeje. Přestože zlomila Matty nos, ta se nevzdávala a zařízla Susan nůž do kůže u ucha. Susan v té chvíli jako by nabrala větší sílu. Uvědomila si, že Matty je naprosto nepříčetná. Měla krví potřísněné oči, takže vypadala jako šílenec. "Já tě zabiju, Dalstonová, uvidíš,"

křičela.

465

464

Matty znovu přitiskla nůž pod Susanin krk. Zasmála se. "Je po tobě, Dalstonová."

Susan ji znovu uhodila čelem a tentokrát s uspokojením pozorovala, jak se Matilda Enderbyová hroutí na zem.

Když se rozlétly dveře cely, Susan se neskonale ulevilo. Matty však znovu vstávala. Ostří se jí zařízlo do ruky, přesto však necítila žádnou bolest, necítila nic. Vrhla se na Susan a cenila zuby jako zvíře. Byla jako krvavá masa plná energie.

Dozorkyně užasle sledovala, jak Susan napřáhla svalnatou ruku a udeřila pěstí Matty přímo do tváře.

, Po době, která se zdála jako věčnost, Matildu konečně zneškodnily. Ještě dobrých deset sekund sejí však podařilo udržet na nohou, než se zhroutila na zem. Nikdo k ní nepřiskočil. Ve tvářích všech se zračil strach.

Susan se podívala na dozorkyně a zamračeně řekla: "Vám to sakra trvalo."

June pomáhala ukládat děti do postýlek. Malý Barry vztáhl ruce, aby ji políbil.

June chvíli zaváhala, pak se ale usmála a přitiskla jeho pevné tělíčko k sobě.

Byl to úžasný pocit.

"Mám tě rád, babi."

June vstoupily do očí slzy. Konečně pochopila, co je láska k dítěti. Možná jsem měla mít syny, napadlo ji. Odjakživa jsem dávala chlapům přednost.

, Já mám ráda tebe, ty malý chlape," řekla instinktivně.

, Ale mámu mám radši," poznamenal.

June se usmála. "Samozřejmě, že máš, chlapče, ale teď už spi."

Když vyšla z ložnice, stála tam Debbie. "Jsou prima, viď?" obrátila se na matku.

June přikývla, ale neodpověděla. Měla příliš stažené hrdlo, aby mohla něco říct.

.Jestli se Susan dostane ven, tohle skončí, uvědomuješ si to?"

Debbie si unaveně povzdechla. , Já to vím, mami. I když je nebudu mít u sebe dlouho, aspoň mě budou znát. A budou vědět, že když budou chtít, najdou tady druhý domov."

June na ni jen hleděla. "Víš co, Debbie?"

Zavrtěla hlavou. "Pověz mi to," vyzvala matku.

, Jsi fakt milý člověk," řekla užasle. Debbie se zasmála, ale June si nemohla nevšimnout, že jí poklonu neopětovala.

Susan seděla na palandě a chvěla se. S dveřmi dokořán bylo v cele chladno. Noční hlídačka, Leslie Gardinerová, přinesla Susan hrnek horkého čaje. Také Susan přehodila přes ramena deku.

"Celá se třesete. Doktoři tu budou za chvíli, ještě mají co dělat s Matty,"

řekla Leslie.

Susan přikývla.

"Udeřila jste ji hodně silně?"

Podívala se dozorkyni do tváře a jedovatě poznamenala: "Samozřejmě, že jsem ji setsakra pořádně praštila! Držela mi pod krkem nůž!"

Dozorkyně si povzdechla a pokračovala: "Kolikrát jste ji uhodila?"

"Víte, je to divné, ale já jsem to nepočítala. Měla jsem moc starostí, abych se ubránila a nenechala si ublížit. Proč?"

Dozorkyně zvedla obočí. "Radši si budu pamatovat, že vás nemám nikdy naštvat, Susan Dalstonová." Gardinerová se smutně usmála. "Řekla bych to asi tak upadla do bezvědomí a nikdo z nás jí nenahmatal pulz. Myslím, že to s ní je zlé, co říkáte?"

Susan polkla strachem. "Poslouchejte, ona mi šla po krku a vztekle na mě pořvávala samé šílenosti. Ona není normální, víte?"

Gardinerová se napila svého čaje a podělila se se Susan o cigaretu.

"Máš můj hlas, ale až si tě prohlídnou, půjdeš do druhého bloku. Budeš tam aspoň do doby, než se to pořádně vyšetří."

Susan se zděsila. Tohle mi opravdu ještě scházelo, povzdechla si.

Stránka 215

Martina Cole - Dvě ženy

Rosella vešla do ložnice a objala Wendy přes přikrývku.

, Jsi v pořádku?" zeptala se.

Dívka přikývla. Na tváři jí bylo vidět, že se uklidnila, opět vypadala mladistvě.

"Cítím se mnohem lip, když jsem to ze sebe dostala. Tolik nocí jsem probděla a viděla ho před sebou! Pořád se mi vracel ten obraz, 466

467

jak ho praštím lahví do hlavy. Ten zvuk, Rosello, byl to tak strašný zvuk!

Takové křupnutí. Pokaždé, když na to pomyslím, je mi zle. Pak si vzpomenu na babičku Kate a na její tvář, když si uvědomila, co mi udělal. V každém pohybu svých rukou i v očích měla vepsaný odpor. Cítila jsem se hrozně. Dala mi napít whisky a vykoupala mě. Vydrhla mě od hlavy až k patě. Pak jsi přišla ty, když už jsem spala, a odvezla jsi mě k sobě. Byla jsem ráda, že jsem mohla k tobě. Pro Kate bylo strašné, když mě měla na očích. Připomínala jsem jí, jakého člověka přivedla na svět.

Pak to moje máma udělala. Když jsem se o tom dozvěděla, zpočátku jsem jí byla opravdu vděčná, chtěla jsem se před tím vším někam skrýt. Jenže člověk to nemůže dusit v sobě napořád, Rosello. Bez ohledu na to, jak moc by si to přál. Nemůžeš to v sobě udržet."

Rosella ji políbila na čelo. "Myslím, že o tom víš víc než já, zlatíčko. Budu s tebou souhlasit."

"Moje máma není schopná nikomu ublížit. Ani tátovi. Zato je světověj expert na ubližování sobě samé."

Susan seděla v tmavé samotce. Věděla, že neusne. Na to byla příliš rozrušená.

Neměla v úmyslu Matty Enderbyovou zranit, ale stalo se.

Susan zavřela oči a povzdechla si. Nevěděla, co si počít, co si myslet. Jak ironické teď, když konečně měla možnost dostat se ven, jí hrozilo obvinění z vraždy nebo zabití.

Život je někdy fakt svině, přemítala.

Věděla, že jí Gardinerová uvěřila; všechny dozorkyně si uvědomovaly, že Matty není úplně normální a že už napadla Sarah.

Susan usilovně přemýšlela.

Jenže Sarah se vzdala. Co budu dělat? říkala si.

Rozčileně začala chodit po cele sem a tam s pocitem, že se na ni hroutí zdi.

Jestli Matty umře, veškerá naděje dostat se z vězení bude pryč.

Susan klesla na podlahu a ronila hořké slzy. Ocitla se tam, kde byla. Zase na začátku. Marně si lámala hlavu, co si počne.

Měla dokonce dojem, že sejí teďBarry odněkud vysmívá.

444

Matty otevřela oči do ostrého světla. Neuvěřitelně ji bolela hlava.

Nad ní se skláněl mladý doktor. Cítila vůni jeho vody po holení a cigaretového kouře.

"Konečně jste se probrala." Na svůj věk měl hluboký hlas. Vypadal tak na dvacet.

Hleděla na něho. "Co se stalo?"

Lékař jí neodpověděl. Vzal její výsledky a znovu zkontroloval údaje.

Matty zavřela oči a usnula.

Mladý lékař na psychiatrickém oddělení zavrtěl smutně hlavou. Stačila vyřídit dva zdravotníky a dozorce, zpustošila celý nemocniční pokoj a jeho ztloukla a poškrábala. Musel jí píchnout dvě injekce libria na uklidnění, aby ji vůbec mohli přivázat.

Přál si, aby zůstala v bezvědomí, a pak, aby ta ženská, co ji zneškodnila, pracovala v nemocničním křídle.

Bůh ví, že by se nám hodila, povzdechl si.

Probuzená Matilda Enderbyová byla opravdu to poslední, co by si přál. Udělala už dost škody.

468

469

Kapitola

32

Na celém křídle bylo ticho. Vánoční ozdoby visící u stropu dodaly chmurné budově Stránka 216

Martina Cole - Dvě ženy

sváteční atmosféru. Z rádia tiše hrála hudba. Televize byla puštěná. Ženské osazenstvo jen tak korzovalo, popíjelo kávu, kouřilo a mluvilo šeptem, jako by se bálo způsobit sebemenší hluk.

Rhianna po svém odsouzení čekala na transfer. Vyběhla do čtvrtého poschodí a zastavila se před Susaninou celou.

Cítila deodorant, který Susan používala; podívala se na kartáč, který ležel jen tak pohozený na posteli, a usmála se na fotky dětí na zdi.

Jako obvykle tam byl nepořádek.

Susan mi bude opravdu chybět, pomyslela si. Přála jí však, aby se dostala ven.

Všechny jí to přály. Každá zdejší žena, od vězeňkyň po dozorkyně. Jediné, co tu zůstalo po Matty, byly její plakáty. Nejspíš je nechtěla brát s sebou do Broadmooru. Asi tam měli dost věcí, které ji dokázaly obšťastnit.

Rhianna od ní ještě občas dostala nesouvislý dopis se spoustou hrozeb a slibů nehynoucího přátelství. Matty tentokrát opravdu překročila všechny meze, ztrácela schopnost odlišovat realitu od bujné fantazie. Žila jen na depixolu a ve svých snech.

Prý trpěla paranoidními představami. Tohle Rhiannu vždycky rozesmálo. Všechny jsme paranoidní, protože vězení s vámi nic jiného neudělá, nechávala se slyšet.

Zavřela dveře cely a pomalu se vrátila zpátky dolů. Uvědomila si, že Susan drží palce, a zazubila se. Dozorkyně scházející o patro níž vzhlédla nahoru a pokrčila rameny.

Ještě neměly žádné nové zprávy.

Budu muset počkat, usoudila Rhianna. Všechny tu měly času dost. A většina z nich čekala třeba celý život.

June s Joeyem seděli v hospodě. June tak brzy po ránu vypila až moc, ale měla dobrou náladu.

Joey vypadal staře. Snad poprvé za dlouhá léta si ho pořádně prohlédla. Důkladně si ho změřila a uvědomila si, že její muž vypadá vyžile. Jeho životní styl se podepsal na jeho rysech i na těle od tlustého pivního pupku po rudé tváře s drobnými žilkami po nadměrném pití a promiskuitním životě.

V duchu se usmála. V dnešní době se mu už úd neztopořil. Nedávno měl Joey lehký srdeční záchvat, což ho rovněž poznamenalo. Celý týden nepil a jedl jen saláty.

Nyní se však opět vrátil ke "střídmému" pití. Sledovala, jak vypil půllitr na dva loky, a usmála se.

Poprvé za dlouhá léta si vzpomněla na svého Jimmyho a zvlhly jí oči. Měla jsem se o něj starat lépe, měla jsem si ho udržet. Byl jedinou mojí šancí na lepší život, říkala si. Cítila, jak se jí stáhlo hrdlo.

Lidé si stále ještě mysleli, že ho oddělal Joey. Stalo se to součástí místního folklóru. Dokonce i mladá generace jeho vraždu připisovala Joeyovi, kupovali mu panáky a brali ho jako sobě rovného.

Kdyby jen věděli, jak to bylo!

Joey na ni položil těžkou ruku a zazubil se. Oči však nespouštěl z nové barmanky, drobné blondýny s velkými ňadry a s mírně šilhavýma očima. Jejího šilhání si samozřejmě nevšiml. Nikdy se ženské nedíval na obličej, dokud ji nedostal do postele.

June přesto těšilo, že je ten starý paprika ještě naživu. Přestože ho někdy nenáviděla, pořád jí na něm záleželo. Byl to pro ni prostě zvyk, který si osvojila už před mnoha lety a nějak se ho nebyla schopna zbavit. Jako třeba kouření. Člověk věděl, že ho to nakonec zabije, ale první cigáro po ránu bylo tak prima!

"Kdyby si tak pospíšili, Joeyi. Jsem nervózní a mám strach."

Pokrčil rameny. "Přestaň se vzrušovat, za chvíli se to dozvíme."

June byla zničehonic otrávená. "Jde o naši dceru, o naši krev," poznamenala.

470

471

Joey vypil whisky a vstal. Chtěl se ještě podívat na ňadra toho děvčete, dokud měl možnost. Končila ve dvě.

"To mi říkáš pořád, Junie. Říkáš mi to pořád."

Zamířil šouravým krokem k baru. Měl příliš těsný oblek, kruhy pod očima a ústa pokřivená do smutného úšklebku.

June zírala do svého pití. Uvažovala nad tím, jak oba promarnili život.

Rosie přemístila stromek se stříbrnými ozdobami z WoolworuYs z jednoho kouta Debbiina obývacího pokoje do druhého během hodiny už potřetí. Ostatní děti to považovaly za ohromně zábavné, ale Debbie už ztrácela trpělivost.

Stránka 217

Martina Cole - Dvě ženy

Rosie teď stála s rukama v bok a z plna hrdla křičela: "Špatné, Rosie!"

Zbylé dvě děti se rozesmály ještě víc, a usmát se musela dokonce i Debbie.

Na jednu stranu si hrozně přála, aby se Susan vrátila. Na druhou, starou sobeckou stranu, se však děsila následků. Tyhle děti si za pár měsíců získaly její lásku. Teď by pro ně dokázala zabíjet. Ukázaly jí, jaký by měl být život, poznala to, z čeho se radoval i Jamesie. Už chápala, co ho ke Carol přitahovalo.

Pokaždé, co se podívala na jejich tvářičky, chápala, co je to život.

Susan se se mnou o ně jistě podělí, tedy pokud se dostane z vězení, uvažovala.

Malý Barry zvedl stromek a vrátil jej zpátky do rohu místnosti. Alana posbírala baňky a ozdoby, které byly poházené po podlaze. Děti očima spočinuly na dárcích, zabalených do pestrobarevných papírů, a jen čekaly, až je budou moci drobnýma ručkama roztrhat, aby v nich objevily ukryté poklady.

"Tohle jsou nejlepší Vánoce, jaké jsme měli, tetičko Debbie."

Barry o odvolání nevěděl. Nikdo nechtěl, aby si dělal přehnané naděje, a ze všech nejméně jeho matka.

Alana se usmála na tetu a v její srdčité tváři se odráželo napětí z tajemství, které věděla. Lidé si mnohdy mysleli, že Debbie s Alanou jsou matka a dcera.

Podoba byla všem patrná.

Pevně děvče přivinula k sobě. "Všechno dobře dopadne, zlato," ujišťovala ji.

Alana se po ní podívala s vážnou tváří. "To už jsem slyšela, tetičko Debbie.

Všichni už jsme to slyšeli."

Ve tváři měla Alana najednou prázdný výraz, jako by vyčerpala všechny své emoce a čekala, až je zase nalezne.

"Mám uvařit kafe?"

Debbie přikývla.

V kuchyni bylo rádio a Alana věděla, že budou brzy hlásit zprávy. Chtěla si je poslechnout, kdyby se náhodou něco dělo. Debbie už snad po páté zkontrolovala, jestli funguje telefon. Zazvoní, aby nás všechny vyvedl z úzkých? uvažovala.

Zvedla Rosii, objala ji a políbila na husté vlnité vlasy. Vychutnávala si dotek jejího baculatého těla.

Rosie se usmála a políbila ji také.

Tahle ničím nepodmíněná láska Debbii opájela. Nebyla si jistá, jestli bez ní dokáže přežít.

Wendy seděla na schodech Old Bailey. Pozorovala lidi chodící sem a tam, kteří měli svůj život a měli kam jít.

Rosella stála dole na chodníku a zuřivě kouřila. Toho dne to byla snad už její třicátá cigareta. Wendy viděla, jak cigaretu odhodila na zem, uhasila ji a pak si okamžitě zapálila další.

Kéž bych taky měla cigaretu! Slíbila však matce, že s kouřením přestane, a slib dodržela. Dnes však byla touha po nikotinu až nesnesitelná.

Zadek jí na betonových schodech ztuhl. Vstala a zaregistrovala, jak se jí rozproudila v nohách krev. Ucítila v nich mravenčení, které jí připomnělo, zeje naživu.

Podívala se směrem k televizním kamerám a ke kordonu reportérů a usmála se.

Nikdo netušil, kdo je ona. Postarala se o to Geraldina. Díky Roselle byla jen přitažlivou dívkou v černém značkovém kostýmu. Všechno, co měla na sobě, jí koupila Rosella boty, kabelku, a dokonce i účes. Jak skvělou přítelkyní jim všem byla!

Brzy se Wendy stane dívkou, kterou znásilnil vlastní otec, což byl pravý důvod, proč matka roztloukla otcovu hlavu k nepoznání.

472

473

Brzy se o ní bude psát ve všech novinách. Geraldina ji varovala, a proto na to byli všichni připraveni.

Wendy si přinejmenším myslela, že je připravena.

Tak či onak, už to začalo.

Wendy jen doufala, že to postačí k tomu, aby matku pustili domů. Tam, kam patřila, a odkud nikdy neměla odejít. Obětovala všechny děti na úkor jednoho.

Wendy věděla, že si to bude pamatovat celý život. Bez ohledu na to, co komukoliv z nich řekla paní Eappenová.

Její matka měla cenu stovek paní Eappenových, Možná tisíců. Pro Wendy byla matka hrdinkou navždy, bez ohledu na dnešní výsledek. Doufala, že verdikt bude takový, v jaký všichni doufali. V opačném případě by Wendy Dalstonová nedokázala žít sama se sebou. Až do nynějška to bylo moc těžké.

Stránka 218

Martina Cole - Dvě ženy

Nebyla si přesně jistá, co by se stalo, kdyby její matku zavřeli, a taková možnost opravdu existovala. Dokonce i přes váhu veřejného mínění a feministek, které už čekaly na místě s transparenty.

Zejména muži však shledávali Barryho smrt zlověstnější než obvyklou vraždu.

Způsobil to způsob odstranění jeho hlavy. Více než sto úderů tesařským kladivem jim připadalo jako dílo naprostého maniaka.

Geraldina však oponovala tím, že Susan Dalstonová v té době nebyla zcela příčetná. V šoku ze znásilnění jejich dcery ho chtěla vymazat z povrchu zemského.

Noviny dnes čekaly na své žně. Pryč byl Barry Dalston, rošťák k pomilování, na jeho místě se objevil skutečný muž: surovec nakažený pohlavní chorobou a zvrhlík, který zničil své dceři život.

Postarala se o to Geraldina.

Vyštrachala na něho všechno, co se dalo, a vznikl z toho velmi nepěkný příběh.

Majitelé bulvárních plátků si připadali jako v nebi. Všechny noviny požadovaly Susanino propuštění.

Wendy doufala, že všichni dostanou to, co chtějí. Ona svou matku potřebovala víc než kdy jindy.

Susan byla zklamaná svou dozorkyní, postarší ženou s šedivými vlasy a vybělenými zuby. Patřila k dozorkyním, které trpěly pocitem, že musejí vězně trestat. S

podobnými typy se Susan setkala ve

věznicích mnohokrát. Držely se učebnic a nikdy se od nich neodchýlily.

Susan kouřila cigaretu a popíjela vlažný čaj. Dvakrát se pokusila se ženou zapříst rozhovor, ale ta ji pokaždé ignorovala. Prýštila z ní nevraživost.

Dveře od cely se odemkly a Susan nedočkavě vstala. Byla to další dozorkyně. Ta nepříjemná se šla naobědvat.

Susan se uklidnila.

Tohle mohlo trvat celý den a možná i déle. U projednávání odvolání to nebylo nic neobvyklého. Druhá dozorkyně si sedla na tvrdou židli a usmála se na ni.

Susan jí úsměv opětovala.

Tahle dozorkyně bude o hodině strávené se Susan dlouhá léta vyprávět. Susan to poznala z jejích vzrušených očí a z toho, jak sejí chvěly ruce.

Susan se na ni znovu přátelsky usmála. "Jak to tam venku vypadá?" zeptala se.

Dozorkyně se zazubila. "Všichni mají zato, že se dostanete ven. Doufám, že ano, opravdu."

Susan tato přátelská odpověď nesmírně potěšila. "Bůh ví, že to setsakra hodně stálo."

Přesto to Rosellu ani ji nestálo jedinou penny. Geraldina pracovala zdarma, dokonce ani nežádala právní pomoc. Dělala to pro ženy, kterých byly všude spousty. Pro ženy, jako byla Susan, za které se nikdo nepostavil a na kterých nikomu nezáleželo stejně jako na tom, co se dělo v jejich vlastních domovech.

Když teď vzpomínala na Barryho, připadalo jí, jako by se to všechno stalo někomu úplně jinému. Nějaké jiné Susan Dalstonové. Někomu, koho kdysi znala.

Nevnímala to tak, jako by se to přihodilo jí.

Dokonce jí činilo potíže si vzpomenout, jak Barry vypadal. Když už si představila jeho tvář, pak to bylo z dob, kdy byli oba mladí. Předtím než se jim narodily děti a než začal být se svým životem nespokojený.

Promarnila jsem tolik let s mužem, který mě chtěl jen proto, že můj otec byl zločinec. Zloděj. Proč jsem si to neuvědomila tenkrát?

474

475

Proč jsem o sobě měla tak nízké mínění, že jsem na všechno přistoupila?

uvažovala.

Zavrtěla hlavou nad zrádností života. Člověk do něj skočil po hlavě a ani nevěděl jak, a už měl čtyři děti, monokl pod okem a trest odnětí svobody.

Susan si vytáhla z kapsy dopis a znovu si ho přečetla: Peter jí v něm přál hodně štěstí. Dokonce i jeho matka tam připsala řádku, že jí drží palce.

Na světě existovali milí lidé, jen jí trvalo déle než ostatním, než nějakého z nich potkala. Jakou podivnou shodou okolností se staly jejími nejlepšími přítelkyněmi manželova láska a odsouzená prostitutka a zlodějka? S Rhiannou si teď byly velmi blízké. Po tom, co se přihodilo s Matty, Susan netušila, co by si bez Rhianny počala.

Teď však měla před sebou to, co tak důvěrně znala: čekání.

Susan Dalstonová na něco čekala celý život, jen to do této chvíle netušila.

Stránka 219

Martina Cole - Dvě ženy

Čekala na něco, co změní její život.

Zdálo se, že ta chvíle přece jen přijde, pokud ještě chvíli vydrží.

Doreen litovala, že k sobě pozvala Ivy, když všichni očekávali soudní verdikt.

Stará paní ji přiváděla k šílenství.

"Susan byla už v dětství moje favoritka," pravila babička.

Doreen hleděla na Ivy, jako by jí každé její slovo fascinovalo. V duchu přemítala, jestli už stará paní nezačíná být senilní. Všichni věděli, jak se k Susan v dětství chovala, přestože po vraždě prohlašovala svou vnučku za nevinnou.

V televizi začalo vysílání zpráv a obě s napětím poslouchaly, jestli se nedozvědí výsledek Susanina odvolacího soudu.

Doreen se rozhlédla po pokoji, podívala se na vánoční stromeček a dárky a uvažovala, jestli se o ně bude moct její přítelkyně podělit s nimi. Zapálila si cigaretu Benson and Hedges a zhluboka z ní potáhla.

Do reality ji vrátil až Ivyin hlas. "I když ho zabila, on stejně nebyl jako normální lidi. Ani neplatil daně. Nenáviděla jsem ho už od chvíle, kdy jsem ho spatřila. Varovala jsem ji. Říkala jsem jí: Jednou budeš litovat dne, kdy sis s ním něco začala. Jenže ona neposlechla. Byla zamilovaná."

Doreen se na ni podívala a tiše řekla: "Ivy?" "Co je?"

"Sklapni už sakra ten zobák!"

Ivy sešpulila rty a povzdechla si. Pak si nalila další sklenku skotské a spustila znovu.

Kate Dalstonová se posadila. V sanatoriu jí postavili do pokoje k lůžku televizi právě v ní dávali plytký odpolední seriál. Dálkovým ovladačem stáhla zvuk a znovu se položila na polštář. Děvčata v sanatoriu byla milá. Přátelská, laskavá a starostlivá.

Kate se tam líbilo.

Momentálně ji všichni pokládali za celebritu. Když k ní Debbie přivedla dětí na návštěvu, sestry se málem popraly, aby se na ně mohly podívat. Neustále do pokoje nosily sušenky a čaj, které jim sloužily jako záminka, aby mohly obhlížet děti vražedkyně.

Kate už to nemohlo vadit. Její zdraví se definitivně podlomilo té hrozné noci, kdy k ní přišla Wendy, potlučená a zkrvavená, té noci, kdy si uvědomila, že syn, kterého vychovala, milovala, ba dokonce zbožňovala, měl její stav na svědomí.

Ten šok ji málem zabil. Stále tomu nemohla uvěřit.

Napsala však prohlášení, které měli přečíst u soudu, kde podrobně vylíčila, jak zacházel se svou ženou a dětmi. Postarala se o to, aby se dozvěděli, co byl zač, a to ji očistilo. Měla pocit, že vše splatila svým smutkem.

Koneckonců, ona ho porodila.

Byl to její syn.

Pokud měl někdo vědět, co byl za člověka, byla to ona. Modlila se, aby její prohlášení pomohlo Susan k cestě domů k rodině, kam patřila.

Kate znovu ucítila bolest u srdce a snažila se ustálit své dýchání. Už jí mnoho času nezbývalo. Doufala, že však postačí na to, aby se dočkala, až se Susan vrátí domů. Aby se dotkla její tváře a rukou, aby jí stačila říct, jak moc ji miluje a obdivuje za to, co udělala.

Že dokázala vzít právo do svých upracovaných rukou.

Jejím posledním přáním bylo potřást si rukou s děvčetem, které zavraždilo jejího syna.

477

476

Vzala si růženec a začala odříkávat Zdrávas Maria. Svata Panna to jistě pochopí, sama přece byla matkou. Ona jistě věděla, jak je mateřství složité, uvažovala.

Ve zlomku vteřiny se Kate ocitla zpátky ve Skotsku se svým manželem a svým malým synkem. Jak byl Barry hezké dítě! Všichni obdivovali jeho oči a vlasy. Viděla ho před sebou v den, kdy šel poprvé do školy. Představila si jeho baculaté nožky v modrých podkolenkách, které ladily se svetříkem.

Kam ten malý chlapeček zmizel? ptala se.

Kde se vzal ten muž? Surovec. Tyran. Násilník. Muž, který tloukl svou ženu.

Z očí sejí řinuly slzy a jejich slaná chuť jí připomněla, zeje stále naživu. Ona žila a její chlapeček byl mrtev.

Kate sevřela růženec silněji v ruce, až sejí korálky zařezávaly do kůže. Zavřela oči a šeptala další motlitbu.

Kate Dalstonová nemohla nechat nic náhodě.

Stránka 220

Martina Cole - Dvě ženy

Už byl čas na svačinu, ale ženské s odchodem z kulturní místnosti otálely.

Seřadily se do fronty a snažily se dělat přitom co nejmenší hluk.

Rhianna seděla u stolu sama a čekala, až jí Sarah jako obvykle přinese jídlo.

Proti ní si sedla dozorkyně Blackstocková. "V životě jsem si kvůli vězeňkyni nedělala takové starosti."

Rhianna se zasmála. "Prý je všechno jednou poprvé," poznamenala.

"Starou Susan mám ráda. Všichni ji mají rádi."

"Copak je na ní něco, co by člověk nemohl mít rád? Je to milá osoba. A kdybyste se snažily, zjistily byste, že takových je nás tady spousta," řekla Rhianna.

"Doslechla jsem se, že Marty konečně prohlásili za duševně vyšinutou. Má být zavřená na neurčito."

Rhianna pokrčila rameny.

"Není to nic nového pod sluncem."

Dozorkyně přejela místnost pohledem. "Počkat, vysílají zprávy."

Vstala a poklepala tácem o stůl. Celá místnost ztichla. V uzavřené místnosti se hlasitě ozvalo: "Odvolací soud dnes osvobodil Susan Dalstonovou."

Celá místnost vybuchla nadšením. Ženské hulákaly a objímaly se. Dozorkyně a vězeňkyně se objímaly navzájem. Zbytek vysílání už v tom hluku nebylo slyšet.

V jejich křídle to začalo a pak se přidal zbytek vězení. Odevšad se ozýval ohlušující rachot nádobí bouchajícího o stůl a podupování nohou.

Rhianna s Blackstockovou se na sebe zakřenily. Rhianna začala vyskakovat radostí do výšky. Jako u vytržení křičela: "Jo! Jo! Jo!"

Ředitelka věznice se usmála, pak spustila intercom a klidně řekla: "Na chvíli je nechtě, ať to ze sebe dostanou."

Alana ječela jako pominutá a Barry také. Rosie se k nim přidala, protože nevěděla, co jiného dělat. Debbie se smála a plakala zároveň a všechny objímala.

Pak otevřela spíž a vytáhla z ní velký malinový dort s polevou.

Je po všem, její sestra se vrací domů.

Alana ji pevně objala. "Díky za všechno, tetičko Debbie. Jsi fakt prima, mám tě ráda."

Debbie ji znovu objala a smutně řekla: "A já mám ráda vás všechny, zlatíčko.

Nezapomeňte na to. Vždycky tady budete doma, víte to, že?"

Alana přikývla se slzami štěstí v očích.

Barry, který se chopil příležitosti, namočil prst do polevy a rychle jej olízl.

Napětí v místnosti rázem povolilo. Všichni nabrali dort rukama a rozpoutala se dortová válka. Debbie pozorovala ničení své krásné kuchyně a propukla v radostný smích.

June uviděla láhev šampaňského a podívala se na Joeye. Zazubil se na ni.

"Přichystal jsem ji, protože jsem věděl, že budeš chtít oslavovat. Starý Jonesey říkal, zeje to doma. To je doják, co?"

June pozvedla skleničku a pronesla přípitek: "Na moji holku, na to, zeje konečně doma."

479

478

Joey přikývl a vypil sklenku na jeden lok. Hlasitě říhl a poznamenal: "Tohle svinstvo dopij sama, měl bych z něj jen větry." Chytil ji však přitom za ruku a June se na něho usmála. Po všech těch hádkách, potížích a bolestech, které si vzájemně způsobili, se z nich konečně na stará kolena stal pár.

Susan seděla v autě a odjížděla z Old Bailey. Jeli do domu v Essexu, který Rosella sehnala s Ivanovou pomocí. Byl na klidném odlehlém místě a nájemné stálo dost peněz. Susan se tam mohla dát do pořádku.

"Nemůžu tomu uvěřit! Nemůžu uvěřit, že jsem opravdu venku," radovala se Susan.

Wendy držela pevně matčinu ruku a Rosella držela druhou. Geraldina seděla vpředu s Dannym, Rosellininým přítelem. Měl v úmyslu je na nějaký čas pohlídat, než opadne zájem tisku a hysterie kolem případu.

"Colin už čeká se šampaňským a steaky, Sue. Dneska večer bude pořádný mejdan.

Děti sem přivezou hned ráno a pak bude celý tvůj život kompletní."

Susan se podívala na Geraldinu. "Jak se ti kdy budu moct odvděčit?"

Zazubila se. "Tím, že si začneš konečně užívat toho zatracenýho života!"

Geraldinina silná slova je všechny rozesmála a uvolnila napětí.

Rosella seděla mlčky. Dolehly na ni vzpomínky. Viděla před sebou Barryho toho Barryho, kterého milovala. Muže, který tak zbožňoval svou Rosii, že se od ní nemohl odloučit.

Představila si jeho bolestně krásnou tvář i to, jak v jejím bytě vyměňuje Stránka 221

Martina Cole - Dvě ženy

miminku plínku a usmívá se na ně.

Zavřela oči a cítila, jak jí z nich stékají slzy. Susan ji vzala za ruku.

Rosella se na ni podívala a věděla, že Susan pochopila, jaký obraz teď viděla.

Dovtípila se, na co myslela.

,Já vím, holka, já vím," řekla konejšivě Sue. "Jenže on už je pryč, ale my jsme dnes tady."

Wendyin hlas zazněl z hloubi její duše: "Amen."

Kate Dalstonová odešla ze světa o čtyři dny později, toho dne, kdy si potřásla se svou snachou rukou a řekla jí, jak moc ji má ráda a jak moc ji obdivuje.

Zemřela klidně a s čistým svědomím. Susan Dalstonová se o to postarala.

480

481

Epilog

"Kdo by si to pomyslel, co? Přelom století. Nové tisíciletí," řekla June se slzami na krajíčku, ale všichni ji utišili.

Debbie se zasmála. "Mýmu tátovi by se nejspíš líbila pořádná alkoholická opice století!" vykřikla vesele.

June se zasmála s ní. "Počkej, až se dostanu za ním. Za to, že mě tu nechal dneska večer opíjet se samotnou, ho zabiju!"

Debbie matku objala. "Nejsi přece sama, máš nás."

"Kdyby vydržel o tři měsíce dýl, mohl se dočkat konce století. Ale to je celý on, nic nedotáhl do konce," řekla rozzlobeně. Přes všechno, co se jim za dlouhá léta přihodilo, jí Joey chyběl. Ona sama už vypadala jako vetchá babička.

Bojovná a věčně namazaná ženská byla ta tam. June si konečně přiznala, že už na takové věci nemá energii. Tváří v tvář samotě a stáří objala své děti a vnoučata a užívala si každou chvíli, kterou s nimi strávila. Byla ráda, že jí dcery odpustily chyby, kterých se na jejich životech dopustila.

Ivy seděla v křesle s prázdným pohledem v očích a mamě se snažila pochopit, co se kolem ní děje. June položila ruku na její nohu.

"Všechno v pořádku, holka?" zeptala se něžně.

Ivy její ruku odstrčila a nevrle křikla: "A kdo ty vlastně jsi? Co děláš v mém domě?"

Debbie se sklonila nad jejím křeslem a laskavě řekla: "Jsme všichni u Susan, vzpomínáš si, babi?"

Ivy se podívala do Debbiiných milých očí a usmála se. "Tak oni už ji pustili?

Bylo už hergot načase!"

"Senilní stará babka," řekla June otráveně.

Do místnosti vešla Wendy s velikým tácem jídla.

Debbie jí vzala těžký tác a zabručela: "Ve svém stavu bys neměla zvedat těžké věci."

482

Wendy se usmála. "Neblázni, čekám jen dítě nejsem nemocná."

Debbie zafrkala. Poslední dobou z ní byla zavalitá matróna. Všichni se smáli, zeje Debbie dětem druhou, náhradní matkou.

Žila pořád ve svém domě v Rainhamu a neustále ho cídila. Ale stala se z ní mnohem šťastnější žena. Během posledních let se se Susan sblížily, často se navštěvovaly a minimálně pětkrát denně si telefonovaly. Jedna u druhé byly jako doma.

Susan na ni křikla z kuchyně: "Nech ji na pokoji, Deb."

Všichni se zasmáli. Pak vešel do místnosti Wendin manžel. David Hart byl vysoký, hezký a tichý muž a svou ohnivou ženu zbožňoval.

"Přijela Geraldina, viděl jsem ji, jak přijíždí," oznamoval. "Jen se podívejte na její nový bourák mercedes kabriolet." Svým tónem naznačoval: takové auto, a v jejím věku?

Geraldina vypadala ve svých čtyřiapadesáti lip než mnohé ženy v pětadvaceti.

Byla stále svobodná a zdálo se, že je spokojená. Nadále pracovala na případech odsouzených žen.

Do místnosti se vřítila usměvavá Susan s obrovskými těžkými ňadry a s prosvětlenými vlasy. Naprosto se lišila od ženy, která se provdala za Barryho Dalstona. Vypadala lépe než kdy předtím, a také to věděla.

Konečně se stala tím, čím chtěla být sebevědomou ženou, která měla kolem sebe rodinu a v dohledu žádné větší potíže. Stále žila pro své děti, přizpůsobila jim Stránka 222

Martina Cole - Dvě ženy

celý život. Ony ji na oplátku milovaly stejně jako ona je.

Geraldina následovala Susan do domu. Nesla dvě láhve šampaňského a na všechny se usmívala. Odkudsi sem zaznívaly tóny písně Robbieho Williamse, která všechny patřičně naladila.

Pak vešla dovnitř Alana a v patách za ní Barry.

"Jak je, Ger? Vypadáš úžasně," konstatoval mladík. Nebyla to lichotka, jen holý fakt.

"Ty taky nevypadáš marně," odtušila.

Barry ji políbil na rty. Ve svých čtyřiadvaceti byl živou vzpomínkou na svého otce, ale naštěstí měl naprosto opačnou povahu i myšlení. Pracoval v počítačové firmě a vydělával pětadvacet tisíc

483

ročně, čímž se Susan chlubila každému, kdo měl zájem ji poslouchat.

Někdy ji však pohled na něho zabolel.

Geraldina začala pomáhat s přípravou jídla, a když se náhle otevřely dveře a do domu vešla Doreen, dům se znovu začal otřásat smíchy.

"Ježíšikriste! Chytit taxíka je prakticky nemožné. Musela jsem zaplatit trojnásobek taxy!" volala. Její zvučný hlas bylo slyšet až v zadní části zahrady.

Stále byla štíhlá a jako vždy měla vlasy odbarvené na blond a cigaretu v ústech.

Kromě několika vrásek se vůbec nezměnila.

"Můj Michael mě vyzvedne v deset," oznámila. "Mám s ním jet domů jako bych ze všech nocí musela k té jeho přitroublé ženě zrovna dneska."

Wendy ji políbila na pozdrav. "Musím ti dát za pravdu je to děsná kráva, tetičko Dor."

"Nejspíš všichni přijdou. Nevím, jak se to semlelo, ale moc mě překvapilo, že jste mě pozvali."

Sehnula se nad Ivyino křeslo. Jak je, Ivy?" řekla ještě hlasitěji než obvykle.

Ivy šťastně pokyvovala hlavou., Je už tu Joey, moje milá?"

Doreen zavrtěla hlavou. "Doufám, že není, protože dneska večer se chceme všichni bavit."

Tomu se zasmála i June.

Susan v kuchyni objala Wendy. "Určitě jsi v pořádku?" ptala se starostlivě dcery. "Jsi hrozně bledá."

Wendy pokrčila rameny. "Jsem v pořádku, mami. David na mě dává pozor."

"Je to dobrý muž. Doufám, že si ostatní vyberou stejně dobře jako já, až nastane jejich čas," řekla Wendy s nadějí v hlase a znovu matku objala.

,.Nerada bych, aby se historie opakovala," podotkla Susan.

Wendy jí neodpověděla, raději změnila téma.

"Povýšili ho," řekla. "Už je vedoucí katedry. Měla jsem v úmyslu nechat to na později, ale chtěla jsem, aby ses to dozvěděla jako první."

484

"Byla to jasná věc. Vždyť na tom tvrdě pracoval," odtušila Susan.

Je to hodný chlap, mami, přestaň se o nás bát."

"Spíš mám strach o Rosii, je až moc atraktivní," řekla s pýchou.

Do kuchyně vešla Geraldina a podívala se na Wendy. "Doufám, že to malé se nerozhodne přijít na svět zrovna dneska v noci. V nemocnicích nebude ani noha,"

zauvažovala.

Wendy si pohladila bříško. "Což o hospodách říct nemůžeš."

Oslavy už se chystaly celé dny a řeči o přerušení dodávky energie a zhroucení počítačových systémů při tom vzrušení upadly v zapomnění.

June v obývacím pokoji hulákala: "Pusťte telku Angus Deayton tam bude uvádět tu silvestrovskou zábavu."

"Říká se tomu silvestrovská sou, babi," opravila ji vnoučata.

,,Před pár lety bych po něm vyjela, je fakt kořen."

"Kdyby to věděl, neskonale by ho to potěšilo," poznamenala Rosie, když vešla do pokoje. Všichni se otočili. Byla nádherná. Měla dlouhé blond vlasy a hluboké modré oči. Vypadala jako počítačově ztvárněná dokonalá žena. Studovala zdravotní školu a chtěla se stát sestřičkou. Mnoha lidem dovedla zvednout tlak. Alana, která už jako zdravotní sestra pracovala, na ni dohlížela. Obě děvčata si byla velmi blízká.

Rosie si vůbec neuvědomovala, jak je krásná, a to Susan trápilo nejvíc. Jinak ale byla hlavička a vedla slušný život.

June křikla: "Dneska se to stejně bude jmenovat sou milénia."

Alana i Rosie se rozchechtaly June musela mít vždycky poslední slovo.

Jak říkáš, babi."

Stránka 223

Martina Cole - Dvě ženy

"BBC bude ukazovat vstupy z celého světa. Uvidíme oslavy na celé planetě."

Zdálo se, že June má radost, že je součástí něčeho velkého. Susan si dolila sklenku. "Usne, než to začne, a celé to prospí," předvídala s láskou. "Ona i Ivy."

Ivy přikývla. "Nevidělas moje zuby, Sue?" zeptala se.

"Máš je v puse, zlato!" řekla Susan nahlas.

"Barry, pojď mi pomoct vybalit věci z auta, prosím."

485

Barry následoval Geraldinu z domu. Na ulici právě parkovala Rosella. Přijela s Dannym, se svým stálým společníkem. Hodili se k sobě, jeden druhého ctili a milovali se.

Rosella se podívala na domek v ústraní, se širokou přístupovou cestou a se zářivými okny. Byl na hony vzdálený Susaniným začátkům, ale rozhodně si jej zasloužila. Pořídila ho z peněz od novin, kterým prodala svůj příběh, a z knihy o svém životě.

Šli po příjezdové cestě pomalu k domu.

V roztopené kuchyni bylo horko, a Susan proto otevřela zadní dveře.

Cítila, jak ji něčí ruce vystrčily na zahradu a pak ji zezadu objaly. Jemné rty se dotkly jejího krku.

"Jsi šťastná, zeje máš všechny pohromadě, viď, Susan?"

Otočila se a vklouzla Peterovi do náruče. , Je to druhá nejšťastnější noc v mém životě."

"Však šiji zasloužíš."

Láskyplně se na ni podíval. Peter stále nemohl uvěřit, že je Susan jeho ženou.

Pro něho to byl uskutečněný sen. Kdykoliv se na ni podíval, viděl v ní děvče, se kterým chodil do školy, děvče, které o něm tenkrát ani nevědělo.

Vášnivé noci, které s ní trávil, jako by odporovaly jeho klidné a tiché povaze.

Susan mu jeho lásku opětovala. Netušila, že ještě něco takového dokáže zažít. Že něčí dotek může člověku přinést tolik radostí a štěstí. S Barrym šlo jen o to, co chtěl on, a ona mu to prostě jen poskytovala. Vypudila Barryho rychle z mysli. Nenechám si přece zkazit dnešní večer, uvažovala.

Zničil jí už dost velkou část života.

Peter se k jejím dětem choval jako opravdový otec a už jen kvůli tomu by ho dokázala milovat. Znovu ho vášnivě políbila.

"Ty nikdy nepustíš žádnou šanci, co, Susan?" ozval se něčí hluboký hlas, z nějž čišela velká láska.

"Bože, Rhianno! Tys to zvládla!"

Zazubila se. "Snad sis nemyslela, že bych se zrovna dneska vykašlala na starou kámošku?" Rhianna vešla do Susanina života a pak zase zmizela. Už byla taková.

Susan však tušila, že se zase objeví. A připadalo jí správné, že se všichni sešli při tak vzácné příležitosti.

"Zrovna se objevil Colin se svými dětmi. Žena s ním nepřijela."

Susan se zamračila. "Už jsou zase od sebe! No nic, Geraldina ho rozveselí!"

Už slyšela, jak Colinovy tři dcerky radostně vykřikují, a June pokřikovala po nich. Velmi rády sem chodily, přestože jejich matka považovala Susan i celou její rodinu za příliš prosté lidi. Susan se musela pousmát. Káča jedna hloupá!

Má plnou hlavu blairismu, oblečení z MarksSpenceťs, okultních praktik a počestnosti střední společenské vrstvy, pomyslela si.

Zaslechla, jak se odněkud ozvala sprostá písnička a jedna z Colinových děvčat sejí hned chytila. Susan věděla, zejí to matka bude vyčítat. Bez ní by však Colin nebyl nic, pracoval by za pár babek. Pomohl mu Susanin případ, a on jí za to byl vděčný. Všichni se po jejím odvolacím soudu sblížili a přáteli už zůstali.

Usmál se na ni. "Dneska večer budeš taky v bedně, Sue. Budou připomínat všechny nejdůležitější události století."

Zvedla otráveně obočí. "Já se na ty pitomosti koukat nebudu. Já se budu bavit!"

Něžněji políbil. Jako vždycky voněla parfémem Chloe.

"Ty tvoje holky je pěkně slyšet," řekla Sue.

Colin se zazubil. "Jen když jsou tady, Sue. Takhle vy působíte na lidi."

, Já fakticky schytám všecko!" bránila se Susan.

Později, když si toho večera připíjeli na nové milénium, se Susan rozhlédla po svých přátelích a rodině. Viděla je všechny takové, jací byli před lety. Tehdy v sobě nechovali tolik nadějí.

Viděla rozesmátou Ivy, která nechápala, co se kolem ní děje, a znovu žasla, co s člověkem dokáže udělat stáří. Ivy teď všichni milovali a oblíbili si ji i v domově důchodců. Nikdo z nich ji však neznal v jejích mladších bojovnějších Stránka 224

Martina Cole - Dvě ženy

letech.

Susan viděla kolem sebe přátele, všechny svým způsobem spokojené. Všichni byli rádi, že jsou tady a že jsou s ní.

Teď se jmenovala Susan Whiteová. Byl z ní jiný člověk, v mnoha směrech naprosto jiná žena. Když ucítila, jak ji Peter vzal za ruku, byla vděčná za to, že jí od prvního polibku, který mu dala, poskyto

486

487

val lásku a respekt, po kterých celý život toužila. Tyto city s lety jen sílily.

Nic, co se jí v minulosti stalo, nemohlo změnit to, co získala čtyři šťastné děti, vnouče na cestě a dobré přátele. Co si mohla od nového století ještě přát?

Měla všechno, co potřebovala, a všechno, po čem jako děvčátko toužila.

S Peterem po boku se cítila v bezpečí. Šťastně se na něho usmála. Blažila ji představa, že tyto hodiny nemohla strávit lépe.

Zeširoka se usmála a zadívala se do Roselliných očí. Rosella pozvedla číši a obě ženy si spolu připily. Obě se svým způsobem staly Barryho obětí a jejich pouto během let jen zesílilo. Její Joseph žil se ženou v New Yorku a Rosella věděla, že od doby, kdy pohřbila Ivana a její syn zjistil pravdu o jejích začátcích, se hodně odcizili. Byla to pro ni jistě velká ztráta, ale Sue byla přesvědčena, že se s tím Rosella vyrovná. Přesto ji to bolelo, jako by se to stalo jí.

Když Danny Rosellu objal, žena se šťastně usmála a Susan si mohla oddechnout a bavit se.

Geraldina seděla na opěradle Juniina křesla a vesele flirtovala s Colinem. Při pohledu na podřimující June Susan vesele zakoulela očima. Obě dcery své matce dávno odpustily.

"Já vám to říkala!" zvolala vesele Susan. "Říkala jsem, že to všechno zaspí, a taky že jo!"

Martina Cole

PSANCI

Cathy a Eamonn vyrůstali v nejchudší londýnské čtvrti, takže se už od dětství pohybovali v polosvěté prostitutek, pasáků, vyděračů a zlodějů.

Předčasně dospělá Cathy chce vést úplně juny život než její matka prostitutka.

Po nesčetných peripetiích se ocitne v Soho, kde se jí ujme laskavý transvestita Desrae. Naučí ji, jak se oblékat, líčit. a vůbec přežít ve zločineckém podsvětí Londýna.

Cathyina první láska Eamonn mezitím dospívá v krutého sobce. Když v záchvatu prchlivosti zabije svou přítelkyni, je nucen uprchnout do Ameriky. Mezi mafiány si velmi rychle získá pověst jednoho z nejobávanějších zločinců, který se nezastaví před ničím.

Zdálo by se, že z Cathy a Eamonna vyrostly naprosto odlišné osobnosti, ale když je po letech osud svede zase dohromady, oba dva zjistí, že je mezi nimi stále silné pouto.

488

Pevná vazba s přebalem, 500 stran, 199 Kč.

Denise Ryan

Martina Cole

MANIAK

George Markham má za sebou trpké dětství, jeden kriminální škraloup, pětadvacet let nudného manželství a ještě nudnější práce. Útěk před bezútěšnou realitou nachází v pornografických časopisech a filmech. Jednoho dne mu to však přestane stačit, a tak vyrazí do ulic s nožem v kapse.

Případ sadistické sexuální vraždy dostane na starosti inspektorka Kate Burrowsová a vyšetřování brzy ovlivní i její soukromý život. Obětí novodobého rozparovače se totiž stává i jediná dcera krále londýnského podsvětí Patricka Kellyho, který se rozhodne najít vraha na vlastní pěst. Kate a Patrick k sobě nacházejí cestu a oba usilují o totéž, jen metodu mají rozdílnou.

Martina Cole v této knize zavádí čtenáře do prostředí londýnských nevěstinců a sexshopů, do světa ostrých hochů, korupce a velkých peněz, ale zároveň nabízí i ojedinělé nahlédnutí do duše psychopatického zabijáka.

Stránka 225

Martina Cole - Dvě ženy

ZRŮDA

Silný příběh z pera mladé anglické autorky, která je ve své vlastí považována za nejtalentovanější spisovatelku od nástupu Martiny Cole.

Hlavní hrdinka románu Shannon žila několik let ve spokojeném manželství s Robem, synem všeobecně váženého ředitele katolické školy Bernarda. Jednoho dne se však Robova sestra Melánie svěří s tím, že ji otec už od tří let sexuálně zneužíval.

Rob je touto zprávou naprosto zdrcen a ze strachu, že by i on mohl v budoucnu selhat v rodičovské roli, svou ženu opouští. Zoufalá Shannon se snaží zjistit o svém tchánovi něco víc a po nějaké době dokonce přijde na to, že Bernard je zrůda, která znásilnila a zavraždila několik místních dívek.

Nikdo jí však nevěří, že by se mohl ctnostný pan ředitel dopustit takových zvěrstev. Jediný, kdo bere její obvinění vážně, je právě Bernard, který se rozhodne nepohodlnou snachu nadobro umlčet. K smrti vyděšená Shannon pochopí, že existuje jen jediná cesta, jak se nestát další Bernardovou obětí. Čin, k němuž se odhodlá, není morální ani zákonný, ale ona ví, že už nemá jiného východiska, pokud se má její život ještě někdy vrátit do normálních kolejí.

Pevná vazba s přebalem, 620 stran, 199 Kč.

Pfoná vazba s přebalem, 350 stran, 179 Kč.

Linda Howard

STÍNY MINULOSTI

Karen se dosud nesmířila se smrtí své matky, když dostane balíček od otce, kterého neviděla už dlouhých dvacet let. Aniž zásilku otevře, odloží ji a pustí z hlavy až do okamžiku, kdy se dozví, že otec byl zavražděn.

Detektiv Maře považuje tuto vraždu za běžné násilí vůči bezdomovci a Karen jeho stanovisko zpočátku přijímá. Pak jí ale kdosi obrátí byt vzhůru nohama a Karen se stává obětí nevysvětlitelných náhod. Uvědomí si, že vrah jejího otce usiluje o život i jí. Jediné, co ji s otcem spojuje, je záhadná zásilka.

Po přečtení prvních stránek odhalí strašnou skutečnost: její otec byl odstřelovačem a ve svém deníku popsal každý ze svých smrtících útoků. Zděšená Karen se svěří detektivu Markovi a společně odhalují znepokojující pozadí celého případu. A zatímco jejich vztah začíná přerůstat v lásku, musejí společně hledat odpovědi na několik otázek: Kdo za vším stojí? Kdo hledá osudný zápisník? A proč je kvůli němu odhodlán i vraždit?

Linda Howard

ZTRACENÉ MĚSTO

Archeoložka Jillian se vydává ve šlépějích svého zemřelého otce. Při studiu jeho zápisníků objeví šifru, která by ji měla dovést ke ztracenému městu v amazonském pralese, kde je údajně pohřben bájný rudý diamant.

Jillian se bez váhání vydává do Brazílie a na nebezpečnou cestu najímá zkušeného průvodce Bena, který sice zná všechny nástrahy pralesa, ale rozhodně se nechová jako gentleman. Naopak jí všemožně dává najevo, že zhýčkaná žena jako ona měla zůstat doma. Ani Jillian se k němu nechová právě vstřícně.

Expedice do neprozkoumaných končin je plná nástrah, a právě společně prožité nebezpečí je nakonec sblíží. Po objevem mytického diamantu však nastává skutečný boj o život, protože domorodí nosiči zatouží po bohatství. Jillian a Benovi se podaří uprchnout a v lůně pralesa se mezi nimi rozvine vztah, který je pravým opakem prvotního nepřátelství. Oba ale vědí, že se musejí především dostat do bezpečí a zachránit neocenitelný diamant.

Pevná vazba s přebalem, 280 stran, 159 Kč.

Pevná vazba s přebalem, 300 stran, 159 Kč.

Peter Clement

Jonathan Kellerman

MONSTRUM

Podobně jako mnoho jiných mladých herců přijel Richard Dada do Hollywoodu, aby si tam splnil své sny. Skutečnost však připomínala spíše hrůznou noční můru: Richardovi někdo podřízl krk, vydloubl oči a jeho rozpůlené tělo nacpal do kufru Volkswagenu Brouk.

Případu se ujímá detektiv Sturgis. Zatímco sleduje jednu zavádějící stopu za druhou, je nalezeno mrtvé tělo dr. Argentové, která pracovala v psychiatrickém ústavu pro těžké zločince. I tato mrtvola měla podříznuté hrdlo a vydloubané Stránka 226

Martina Cole - Dvě ženy

oči.

Detektiv Sturgis se obrací s žádostí o pomoc na zkušeného policejního psychologa Alexe Delawara a společně přicházejí na první nadějnou stopu. Ta vede přímo do ústavu, kde pracovala zavražděná lékařka. Jeden z tamějších chovanců totiž před šestnácti lety vyvraždil celou rodinu prořízl všem hrdla a vydloubl oči. Za svůj čin byl odsouzen k doživotí v ústavu a tisk mu dal přezdívku Monstrum.

Nynější dvě vraždy sice nesou jeho zločinecký rukopis, ale jak by se mohl dostat z ostře střeženého ústavu, kde je navíc udržován pod vlivem psychofarmak? Jak je ovšem možné, že dokázal předpovědět zavraždění své ošetřující lékařky? Sturgis s Delawarem narážejí na neochotu zaměstnanců vypovídat, a tak jim nezbývá než skládat útržky jednotlivých stop, které je nakonec dovedou k překvapivému závěru.

Jonathan Kellerman představuje absolutní špičku mezi autory psychologických thrillerů. Při čtení jeho nejnovějšího románu Monstrum vám bude nepochybně běhat mráz po zádech.

Pevná vazba s přebalem, 408 stran, 199 Kč.

NÁKAZA

Všichni předpokládali, že nově objevenou bakterii zvládnou bez problémů. Z omylu je však vyvedla hrůzná smrt jedné ošetřovatelky. Zděšený personál nemocnice vzápětí zjišťuje, že se mu nastalá situace vymkla z kontroly.

Jen jediný člověk si dokázal zachovat chladnou mysl: doktor Earl Gamet. Zatímco počet nakažených lidí roste je mezi nimi i jeho vlastní žena , podaří se mu najít děsivé spojení mezi oběťmi napadenými nebezpečnou bakterií. Když Garnet objeví dopis, v němž kdosi vyhrožuje, že brzy nakazí dalších padesát lidí, zavládne všeobecná panika. Nemocniční personál je sice uzavřen v karanténě, ale nikoho bohužel nenapadlo, že strůjcem celého neštěstí může být jeden z nich.

Peter Clement napsal další napínavý příběh z nemocničního prostředí, při jehož čtení budete zadržovat dech. Děj je tak děsivě autentický, že by se mohl odehrávat kdekoliv právě v této chvíli.

Pevná vazba s přebalem, 336 stran, 179 Kč.

Peter Clement

SMRTÍCÍ PRAKTIKY

Zdánlivě klidnou hladinu každodenního života v nemocnici sv. Pavla v Buf falu rozvíří úmrtí hlavního správce. Smrt sama jistě není v lékařském světě nic neobvyklého, pokud. pokud se ovšem nejedná o vraždu. Mrtvý muž je nalezen na podlaze své kanceláře pár hodin poté, co mu kdosi s profesionální přesností vpíchl do srdce chirurgickou jehlu.

Přednosta pohotovosti, dr. Earl Gamet, je jedním z mála lékařů, kteří dokáží používat chirurgickou jehlu nejen teoreticky, a stává se tedy téměř okamžitě hlavním podezřelým. Ve snaze dobrat se pravdy odhalí skutečnosti mnohem závažnější a hrůznější, než si kdy dříve dokázal představit. Jestli se nepodaří pachatele zastavit, jsou v sázce životy lidí a pověst lékařů. Hrozí, že systém, jemuž Garnet přísahal věrnost, se otřese v základech.

Pevná vazba s přebalem, 288 stran, 169 Kč

Stránka 227