G jako grĂˇzl - Sue GraftonovĂˇ

1

PĂˇtĂ©ho kvÄ›tna, kterĂ˝ je v Kalifornii nejen mĂˇjovĂ˝m svĂˇtkem, ale i dnem mĂ˝ch narozenin, se pĹ™ihodily tĹ™i vÄ›ci.

KromÄ› toho, Ĺľe jsem po dvanĂˇcti zdĂˇnlivÄ› nekoneÄŤnĂ˝ch mÄ›sĂcĂch dovrĹˇila tĹ™iatĹ™icĂtku, se stalo takĂ© toto:

1. Byla dokonÄŤena rekonstrukce mĂ©ho bytu a jĂˇ jsem se mohla nastÄ›hovat zpĂˇtky.

2. Najala si mne panĂ GershovĂˇ, abych pĹ™ivezla z MohavskĂ© pouĹˇtÄ› jejĂ matku.

3. Tyrone Patty mi rezervoval na seznamu osob urÄŤenĂ˝ch k likvidaci jedno z prvnĂch mĂst.

Tyto udĂˇlosti jsem nezaznamenala v poĹ™adĂ podle jejich

dĹŻleĹľitosti, ale tak, abych je mohla co nejsnadnÄ›ji vysvÄ›tlit.

Pro Ăşplnost â€“ jmenuju se Kinsey MillhonovĂˇ. Pracuju jako soukromĂ˝ detektiv s licencĂ pro stĂˇt Kalifornie.

TĹ™iatĹ™icet let (prĂˇvÄ› teÄŹ), padesĂˇt tĹ™i a pĹŻl kila ĹľivĂ© vĂˇhy a na vĂ˝Ĺˇku sto ĹˇedesĂˇt ÄŤtyĹ™i centimetrĹŻ. MĂˇm tvrdĂ© rovnĂ© tmavĂ© vlasy. Byla jsem zvyklĂˇ je nosit nakrĂˇtko, ale teÄŹ si je nechĂˇvĂˇm narĹŻst, jen tak, abych vÄ›dÄ›la, jak to bude vypadat.

ObyÄŤejnÄ› si svoji kĹˇtici zastĹ™ihĂˇvĂˇm sama kaĹľdĂ˝ch Ĺˇest nedÄ›l nĹŻĹľkami na nehty. DÄ›lĂˇm to tak proto, Ĺľe nemĂnĂm platit osmadvacet dolarĹŻ v kadeĹ™nictvĂ. MĂˇm oĹ™ĂĹˇkovÄ› hnÄ›dĂ© oÄŤi a dvakrĂˇt zlomenĂ˝ nos, kterĂ˝ myslĂm pĹ™esto vcelku dobĹ™e splĹ�uje svou funkci. Kdybych mÄ›la ohodnotit svĹŻj vzhled na stupnici od jedniÄŤky do desĂtky, neudÄ›lala bych to. MusĂm vĹˇak Ĺ™Ăct, Ĺľe se mĂˇlokdy lĂÄŤĂm, takĹľe aĹĄ uĹľ

vypadĂˇm rĂˇno, sotva oÄŤi proloupnu, jakkoliv, aspoĹ� mi to vydrĹľĂ celĂ˝ den.

Od NovĂ©ho roku bydlĂm u svĂ©ho bytnĂ©ho Henryho Pittse, dvaaosmdesĂˇtiletĂ©ho pĂˇna, kterĂ˝ mi uĹľ dva roky pronajĂmĂˇ byt nad garĂˇĹľĂ. Toto tÄ›Ĺľko popsatelnĂ©, ale jinak vcelku praktickĂ© obydlĂ vyletÄ›lo do povÄ›tĹ™Ă a Henry mi nabĂdl, Ĺľe zatĂmco se mĹŻj byt bude opravovat, mĹŻĹľu se nastÄ›hovat k nÄ›mu do zadnĂho pokojĂku.

ZjevnÄ› musĂ existovat nÄ›jakĂ˝ pĹ™ĂrodnĂ zĂˇkon, podle nÄ›jĹľ

vĹˇechny domĂˇcĂ rekonstrukce stojĂ dvakrĂˇt tolik a trvajĂ ÄŤtyĹ™ikrĂˇt dĂ©le, neĹľ se pĹŻvodnÄ› oÄŤekĂˇvalo. To by vysvÄ›tlovalo, proÄŤ bylo odhalenĂ dĂla po pÄ›ti mÄ›sĂcĂch

intenzivnĂ prĂˇce naplĂˇnovĂˇno s veĹˇkerou slĂˇvou filmovĂ© premiĂ©ry. Byla jsem z toho trochu v rozpacĂch, protoĹľe jsem si vĹŻbec nebyla jistĂˇ, Ĺľe se mi bude lĂbit Henryho nĂˇvrh pĹŻdorysu a â€ždekoracĂâ€ś. Od tĂ© doby, co mu schvĂˇlili jeho plĂˇnek, se tvĂˇĹ™il velmi tajemnÄ› a byl hroznÄ› samolibĂ˝. BĂˇla jsem se, Ĺľe aĹľ to tam poprvĂ© uvidĂm, nebudu schopnĂˇ skrĂ˝t svĂ© zdÄ›ĹˇenĂ. Jsem rozenĂˇ lhĂˇĹ™ka, ale svĂ© pocity moc dobĹ™e maskovat nedovedu. MnohokrĂˇt jsem si uĹľ Ĺ™Ăkala, Ĺľe ten byt patĹ™Ă jemu a Ĺľe si s nĂm tedy mĹŻĹľe dÄ›lat, co se mu zlĂbĂ. A kdo by si za dvÄ› stovky mÄ›sĂÄŤnÄ› stÄ›Ĺľoval? JĂˇ tedy ne.

Toho ÄŤtvrteÄŤnĂho rĂˇna jsem se vzbudila v Ĺˇest, vyhrabala jsem se z postele a navlĂ©kla se do sportovnĂho. VyÄŤistila jsem si zuby, nacĂˇkala jsem si na obliÄŤej trochu vody, ledabyle jsem se protĂˇhla a zamĂĹ™ila jsem zadnĂmi dveĹ™mi Henryho bytu ven. V kvÄ›tnu a v ÄŤervnu je Santa Tereza ÄŤasto zahalenĂˇ mlhou â€“ poÄŤasĂ tak mdlĂ© a monotĂłnnĂ jako bĂlĂ© zrnÄ›nĂ televiznĂ obrazovky na konci vysĂlĂˇnĂ. ZimnĂ plĂˇĹľe jsou holĂ©, pĹ™Ăliv a odliv smete letnĂ pĂsek z obrovskĂ˝ch balvanĹŻ a vystavĂ je nepĹ™Ăzni poÄŤasĂ. BĹ™ezen a duben byl deĹˇtivĂ˝, ale s kvÄ›tnem pĹ™iĹˇlo jasnĂ© a pĹ™ĂjemnĂ© poÄŤasĂ. JarnĂ proudy zmÄ›nily smÄ›r a pĂsek se zase vracel zpĂˇtky na obnovenĂ© plĂˇĹľe. TuristĂ© se zaÄŤnou hrnout do mÄ›sta 30.

kvÄ›tna na Den obÄ›tĂ vĂˇlky a neopustĂ ho dĹ™Ăv neĹľ o prvnĂm vĂkendu v zĂˇĹ™Ă na SvĂˇtek prĂˇce.

RozbĹ™esk byl toho dne pĹ™Ămo ukĂˇzkovĂ˝, ÄŤasnĂ© rannĂ mraky pluly oblohou v tmavÄ› ĹˇedĂ˝ch chuchvalcĂch, jejichĹľ

spodnĂ stranu barvilo slunce do sytÄ› rĹŻĹľovĂ©ho odstĂnu. Byl zrovna odliv a vlhkĂ˝ pĂsek se tĹ™pytil jako zrcadlo, takĹľe se zdĂˇlo, Ĺľe plĂˇĹľ dosahuje aĹľ k horizontu. Santa Tereza byla svÄ›ĹľĂ a zelenĂˇ a hebkĂ˝ vzduch byl nasycen vĹŻnĂ eukalyptovĂ˝ch listĹŻ a ÄŤerstvÄ› poseÄŤenĂ© trĂˇvy. UbÄ›hla jsem tĹ™i mĂle a za pĹŻl hodiny jsem byla zpĂˇtky doma. PrĂˇvÄ› vÄŤas, aby mi Henry mohl zanotovat â€žHappy Birthdayâ€ś, zrovna kdyĹľ vytahoval z trouby ÄŤerstvÄ› upeÄŤenĂ© skoĹ™icovĂ© rohlĂÄŤky.

Poslouchat serenĂˇdy nepatĹ™Ă k mĂ˝m oblĂbenĂ˝m ÄŤinnostem, ale on zpĂval tak ĹˇpatnÄ›, Ĺľe jsem mohla jen pobavenÄ› a potÄ›ĹˇenÄ› zĂrat. Osprchovala jsem se, navlĂ©kla jsem si dĹľĂny, triÄŤko a tenisky a pak mi Henry pĹ™edal krĂˇsnÄ› zabalenou kazetu na Ĺˇperky, ve kterĂ© byl zbrusu novĂ˝ mosaznĂ˝ klĂÄŤ od mĂ©ho bytu. Choval se jako dĂtÄ›. V hubenĂ© opĂˇlenĂ© tvĂˇĹ™i mu pohrĂˇval plachĂ˝ ĂşsmÄ›v a modrĂ© oÄŤi mu zĂˇĹ™ily stÄ›ĹľĂ potlaÄŤovanĂ˝m vzruĹˇenĂm. V obĹ™adnĂ©m procesĂ dvou osob jsme pak pochodovali zadnĂm vchodem pĹ™es dlĂˇĹľdÄ›nĂ˝ dvĹŻr ke dveĹ™Ăm mĂ©ho bytu. Jak vypadĂˇ zvenÄŤĂ, jsem vÄ›dÄ›la â€“ dvÄ› krĂ©movÄ› omĂtnutĂˇ patra se zakulacenĂ˝mi rohy ve stylu, kterĂ˝ pĹ™ipomĂnal art deco. Byla tu spousta novĂ˝ch vyklĂˇpÄ›cĂch oken a Henry sĂˇm upravil dvorek. PopravdÄ› Ĺ™eÄŤeno to pĹŻsobilo dost odpudivÄ›, ale proti tomu jsem nemÄ›la nejmenĹˇĂch nĂˇmitek. VĹľdycky jsem se nejvĂc ze vĹˇeho bĂˇla toho, aby neudÄ›lal ten byt na mĹŻj vkus moc nĂłbl.

NÄ›kolik minut jsme vĹˇe obhlĂĹľeli zvenÄŤĂ a Henry mi dopodrobna vysvÄ›tloval vĹˇechny opletaÄŤky s MÄ›stskĂ˝m

stavebnĂm ĂşĹ™adem a Komorou architektĹŻ. VÄ›dÄ›la jsem, Ĺľe vysvÄ›tlovĂˇnĂ protahuje jenom proto, aby vystupĹ�oval napÄ›tĂ, a byla jsem hroznÄ› nervĂłznĂ, protoĹľe jsem to celĂ© uĹľ chtÄ›la mĂt za sebou. Nakonec mi dovolil otoÄŤit klĂÄŤem v zĂˇmku a dveĹ™e s kajutovĂ˝m okĂ©nkem se rozlĂ©tly. NevĂm, co jsem vlastnÄ› ÄŤekala. SnaĹľila jsem se nepĹ™edstavovat si radÄ›ji nic, ale to, co jsem uvidÄ›la, mÄ› doÄŤista uzemnilo. CelĂ˝ byt vypadal jako interiĂ©r lodi. StÄ›ny byly obloĹľeny leĹˇtÄ›nĂ˝m tĂ˝kovĂ˝m a dubovĂ˝m dĹ™evem a vĹˇude visely police a pĹ™ihrĂˇdky na papĂry. KuchyĹ�ka zĹŻstala vpravo na stejnĂ©m mĂstÄ›, jako bĂ˝vala. UspoĹ™ĂˇdĂˇnĂ ve stylu lodnĂ kuchynÄ›, maliÄŤkĂ˝ sporĂˇk a ledniÄŤka. NavĂc pĹ™ibyla mikrovlnnĂˇ trouba a drtiÄŤ odpadu.

Vedle kuchyĹ�ky stĂˇla praÄŤka, na nĂ suĹˇiÄŤka a naproti byla malĂˇ koupelna.

V obytnĂ©m prostoru u okennĂho vĂ˝klenku stĂˇla pohovka se dvÄ›ma plĂˇtÄ›nĂ˝mi Ĺ™editelskĂ˝mi kĹ™esly v barvÄ› paĹ™ĂĹľskĂ© modĹ™i, naaranĹľovanĂ˝mi k â€žpĹ™ĂˇtelskĂ©mu posezenĂâ€ś. Henry mi bleskovÄ› pĹ™edvedl, jak se dĂˇ pohovka upravit na rozklĂˇdacĂ lĹŻĹľko pro pĹ™Ăpad, Ĺľe by u mÄ› chtÄ›l nÄ›kdo pĹ™espat. HlavnĂ mĂstnost mÄ›la na dĂ©lku stĂˇle zhruba ÄŤtyĹ™i a pĹŻl metru, ale teÄŹ mÄ›la navĂc patro na spanĂ, na kterĂ© se lezlo po drobnĂ©m toÄŤitĂ©m schodiĹˇĹĄĂˇtku v mĂstÄ›, kde jsem dĹ™Ăv mÄ›la ĂşloĹľnĂ˝ prostor. Ve starĂ©m bytÄ› jsem obvykle spala nahĂˇ na gauÄŤi v povlaku pod proĹˇĂvanou dekou. TeÄŹ budu mĂt svoji vlastnĂ opravdovou loĹľnici.

Vylezla jsem nahoru a v ĂşĹľasu jsem zĂrala na pĂłdium s letiĹˇtÄ›m a zĂˇsuvkami. Na stropÄ› nad postelĂ byl kulatĂ˝ svÄ›tlĂk z plexiskla, kterĂ˝m zvenÄŤĂ dopadalo svÄ›tlo na modrobĂlĂ˝ seĹˇĂvanĂ˝ pĹ™ehoz. PodkrovnĂmi okĂ©nky jsem z jednĂ© strany vidÄ›la moĹ™e a z druhĂ© strany hory. PodĂ©l zadnĂ stÄ›ny stĂˇla cedrem obloĹľenĂˇ vestavÄ›nĂˇ skĹ™ĂĹ� s tyÄŤĂ na vÄ›ĹˇenĂ odÄ›vĹŻ, s vÄ›ĹˇĂˇky na rĹŻznĂ© drobnosti, s policemi na boty a se zĂˇsuvkami od podlahy aĹľ ke stropu.

PĹ™Ămo pod stĹ™echou byla malĂˇ koupelna. Vana se sprchou byla zapuĹˇtÄ›nĂˇ do podlahy, v Ăşrovni vany okno a pĹ™ed nĂm dĹ™evÄ›nĂ˝ parapet osĂˇzenĂ˝ rostlinkami. Mohla jsem se koupat v korunĂˇch stromĹŻ a dĂvat se pĹ™itom na oceĂˇn, nad nĂmĹľ se hromadily mraky jako velikĂ© bubliny. RuÄŤnĂky i plyĹˇovĂ˝ koberec mÄ›ly opÄ›t barvu paĹ™ĂĹľskĂ© modĹ™i. Dokonce i oblĂˇ vajĂÄŤka mĂ˝del v bĂlĂ© porcelĂˇnovĂ© misce na okraji mosaznĂ©ho dĹ™ezu byla modrĂˇ.

KdyĹľ jsme ukonÄŤili prohlĂdku, bez hlesu jsem se otoÄŤila k Henrymu a zĂrala na nÄ›j. To ho tak pobavilo, Ĺľe se nahlas rozesmĂˇl, polichocen tĂm, Ĺľe tak dokonale zrealizoval svĹŻj projekt. TĂ©mÄ›Ĺ™ se slzami v oÄŤĂch jsem mu opĹ™ela hlavu o prsa a on mÄ› nemotornÄ› poplĂˇcĂˇval. LepĹˇĂho pĹ™Ătele jsem si nemohla pĹ™Ăˇt.

Brzy potom mÄ› nechal o samotÄ› a jĂˇ jsem prolĂ©zala kaĹľdiÄŤkou skĹ™ĂĹ�, kaĹľdiÄŤkou zĂˇsuvku, nasĂˇvala jsem vĹŻni dĹ™eva a naslouchala pĹ™ĂzraÄŤnĂ©mu vrzĂˇnĂ trĂˇmĹŻ ve vÄ›tru.

BÄ›hem patnĂˇcti minut jsem si pĹ™estÄ›hovala vĹˇechny svĂ©

vÄ›ci. VÄ›tĹˇinu z toho, co jsem mÄ›la, zniÄŤil vĂ˝buch, kterĂ˝ srovnal se zemĂ i mĹŻj starĂ˝ byt. PĹ™eĹľily moje vĂceĂşÄŤelovĂ© Ĺˇaty, moje oblĂbenĂˇ vesta a kapradina, kterou jsem dostala od Henryho k VĂˇnocĹŻm. VĹˇechno ostatnĂ rozmetal stĹ™elnĂ˝ prach, rozbuĹˇky a Ĺˇrapnel. Za penĂze od pojiĹˇĹĄovny jsem si koupila pĂˇr maliÄŤkostĂ â€“ dĹľĂny a kombinĂ©zu â€“ a zbytek jsem strÄŤila na ĂşÄŤet do banky, kde teÄŹ utÄ›ĹˇenÄ› narĹŻstĂˇ Ăşrok.

Ve tĹ™i ÄŤtvrti na devÄ›t jsem zamkla, v rychlosti jeĹˇtÄ› nahlĂ©dla k Henrymu a zamumlala opÄ›tovnĂ© â€ždÄ›kujuâ€ś, kterĂ© odbyl mĂˇvnutĂm ruky. Pak jsem zamĂĹ™ila do prĂˇce, coĹľ je deset minut rychlĂ© jĂzdy autem do mÄ›sta. RadÄ›ji bych zĹŻstala doma a krouĹľila svĂ˝m bytem jako nĂˇmoĹ™nĂ kapitĂˇn, kterĂ˝ se chystĂˇ vyplout na jakousi bĂˇjnou plavbu, ale s urÄŤitostĂ jsem vÄ›dÄ›la, Ĺľe musĂm zaplatit nÄ›jakĂ© ĂşÄŤty a odpovÄ›dÄ›t na nÄ›kolik telefonĂˇtĹŻ.

VyĹ™Ădila jsem pĂˇr mĂ©nÄ› dĹŻleĹľitĂ˝ch poloĹľek a napsala nÄ›kolik faktur dvÄ›ma stĂˇlĂ˝m klientĹŻm. Na poslednĂm mĂstÄ› v seznamu vÄŤerejĹˇĂch telefonĂˇtĹŻ bylo jmĂ©no panĂ GershovĂ©, kterĂˇ nechala odpoledne na zĂˇznamnĂku vzkaz s prosbou, abych se s nĂ laskavÄ› spojila. VytoÄŤila jsem jejĂ ÄŤĂslo a natĂˇhla jsem se pro ĹľlutĂ˝ blok. Telefon dvakrĂˇt zazvonil a potom na druhĂ©m konci zvedla sluchĂˇtko nÄ›jakĂˇ Ĺľena.

â€žTo je panĂ GershovĂˇ?â€ś

â€žAno,â€ś odpovÄ›dÄ›la. TĂłn jejĂ Ĺ™eÄŤi byl lehce obezĹ™elĂ˝, jako kdybych chtÄ›la vymĂˇhat pĹ™ĂspÄ›vky na jakousi pochybnou dobroÄŤinnost.

â€žTady Kinsey MillhonovĂˇ. MÄ›la jsem vĂˇm zavolat.â€ś

Zlomek vteĹ™iny bylo ticho a potom si zĹ™ejmÄ› vzpomnÄ›la, kdo jsem. â€žAch ano, sleÄŤno MillhonovĂˇ. Jste hodnĂˇ, Ĺľe jste se ozvala tak rychle. RĂˇda bych si s vĂˇmi pohovoĹ™ila o jistĂ© zĂˇleĹľitosti, ale neĹ™ĂdĂm a radÄ›ji bych nevychĂˇzela z domu.

Mohla byste se prosĂm se mnou nÄ›kdy bÄ›hem dne sejĂt u mne doma?â€ś

â€žJistÄ›,â€ś kĂ˝vla jsem. Nadiktovala mi adresu, a protoĹľe jsem nemÄ›la v plĂˇnu nic jinĂ©ho, slĂbila jsem, Ĺľe tam za hodinku budu. Nevypadalo to, Ĺľe by ta vÄ›c byla nÄ›jak zvlĂˇĹˇĹĄ nalĂ©havĂˇ, ale kĹˇeft je kĹˇeft.

JejĂ dĹŻm leĹľel v srdci mÄ›sta, nedaleko mĂ© kancelĂˇĹ™e v tichĂ©, stromy osĂˇzenĂ© ulici starĂ˝ch rodinnĂ˝ch domĹŻ. ZmÄ›ĹĄ kĹ™ovĂ tvoĹ™ila tĂ©mÄ›Ĺ™ neproniknutelnou stÄ›nu, takĹľe dĹŻm z ulice skoro nebylo vidÄ›t. Zaparkovala jsem pĹ™ed nĂm a vrzajĂcĂ brankou jsem veĹˇla dovnitĹ™. Byla to chĂˇtrajĂcĂ dvoupatrovĂˇ budova se zelenou Ĺˇindelovou stĹ™echou, postavenĂˇ Ĺˇikmo na hustÄ› zarostlĂ© parcele se spoustou platanĹŻ. Po svÄ›tle ĹˇedĂ˝ch dĹ™evÄ›nĂ˝ch schodech, kterĂ© nedĂˇvno nÄ›kdo znovu natĹ™el, jsem vyĹˇla na verandu. SĂtÄ›nĂ© dveĹ™e byly otevĹ™enĂ©, a tak jsem doĹˇla aĹľ ke vchodu a zazvonila jsem. PĹ™itom jsem zkoumala fasĂˇdu. DĹŻm pochĂˇzel nejspĂĹˇ z dvacĂˇtĂ˝ch let, rozhodnÄ› se nevyznaÄŤoval vytĹ™ĂbenĂ˝m vkusem, byl vĹˇak pojednĂˇn velkoryse. Nijak honosnĂ˝, ale komfortnĂ, stavÄ›nĂ˝ pro stĹ™ednĂ vrstvu obyvatelstva. Pro prĹŻmÄ›rnĂ©ho kupce na tehdejĹˇĂm trhu

nemovitostĂ byl nedosaĹľitelnĂ˝. Dneska by takovĂ˝ dĹŻm stĂˇl nÄ›co pĹ™es pĹŻl milionu a vyĹľadoval by ÄŤetnĂ© Ăşpravy, aby se znovu dostal do formy.

OtevĹ™ela mi obĂ©znĂ ÄŤernoĹˇka v kanĂˇrkovÄ› ĹľlutĂ© uniformÄ› s bĂlĂ˝m lĂmeÄŤkem a bĂlĂ˝mi manĹľetami. â€žPanĂ GershovĂˇ je nahoĹ™e na verandÄ›,â€ś Ĺ™ekla mi a ukazovala nahoru na schodiĹˇtÄ›. ZjevnÄ› mi dĹŻvÄ›Ĺ™ovala, Ĺľe neĹˇtĂpnu ĹľĂˇdnĂ© cingrlĂˇtko z brouĹˇenĂ©ho skla na stolku vpravo od vchodu, a nemotornÄ› se odvalila pryÄŤ.

Letmo jsem nahlĂ©dla do obĂ˝vĂˇku: ĹˇirokĂ˝ cihlovĂ˝ krb, po obou jeho stranĂˇch knihovny s dvĂĹ™ky z olovnatĂ©ho skla, spousta seĹˇlapanĂ˝ch ĹˇpinavÄ› bĂlĂ˝ch plyĹˇovĂ˝ch kobercĹŻ.

StÄ›ny do poloviny obloĹľenĂ© krĂ©movĂ˝m tĂˇflovĂˇnĂm, nad nĂm svÄ›tlĂˇ tapeta s drobnĂ˝m vzorkem, kterĂˇ pokrĂ˝vala i celĂ˝ strop loukou planĂ˝ch kvĂtkĹŻ. MĂstnost byla stinnĂˇ a pĹ™Ămo volala po stolnĂch lampĂˇch. CelĂ˝ dĹŻm byl ponoĹ™en do ticha a vznĂˇĹˇel se v nÄ›m pach kvÄ›tĂˇku a kari.

Ĺ la jsem nahoru. KdyĹľ jsem doĹˇla na prvnĂ odpoÄŤĂvadlo, vĹˇimla jsem si, Ĺľe dalĹˇĂ kĹ™Ădlo schodiĹˇtÄ› vede dolĹŻ do kuchynÄ›, kde bylo na plotnÄ› vidÄ›t bublajĂcĂ konvici. SluĹľka, kterĂˇ mÄ› pustila dovnitĹ™, stĂˇla teÄŹ u pultu a sekala petrĹľelku.

UcĂtila mĹŻj pohled, otoÄŤila se a lĂnÄ› se na mÄ› podĂvala.

PokraÄŤovala jsem nahoru.

Na konci schodĹŻ se sĂtÄ›nĂ˝mi dveĹ™mi vchĂˇzelo na Ĺˇirokou plochou terasu, kterĂˇ byla lemovĂˇna ozdobnĂ˝mi kvÄ›tinĂˇÄŤi s rĹŻĹľovĂ˝mi a oranĹľovĂ˝mi pelargoniemi. O dva bloky dĂˇl

ĹˇumÄ›la hlavnĂ ulice pĹ™Ălivem a odlivem dopravnĂho provozu jako moĹ™e.

PanĂ GershovĂˇ byla nataĹľenĂˇ na ÄŤalounÄ›nĂ©m lehĂˇtku, pĹ™es nohy mÄ›la pĹ™ehozenĂ˝ teplĂ˝ plĂ©d. Jako by se slunila na palubÄ› a ÄŤekala, aĹľ jĂ pĹ™ijdou podat hlĂˇĹˇenĂ o tom, co se dnes na lodi bude dĂt. OÄŤi mÄ›la zavĹ™enĂ© a na klĂnÄ› jĂ hĹ™betem vzhĹŻru leĹľel nÄ›jakĂ˝ romĂˇn od Judith KrantzovĂ©. Jeden roh verandy zahalovaly kudrnatĂ© vÄ›tĂ©vky smuteÄŤnĂ vrby, takĹľe byl kropenatĂ˝ stĂnem.

Byl pĹ™ĂjemnĂ˝ den, ale tady nahoĹ™e bylo trochu chladno.

PanĂ GershovĂˇ byla hubenĂˇ jako tyÄŤka a mÄ›la mrtvolnÄ› bĂlou pleĹĄ, jako by byla vĂˇĹľnÄ› nemocnĂˇ. Budila dojem Ĺľeny, kterĂˇ pĹ™ed sto lety strĂˇvila dlouhĂˇ lĂ©ta v nÄ›jakĂ©m sanatoriu s chybnou diagnĂłzou. PĹ™ĂÄŤinou jejĂch potĂĹľĂ mohla bĂ˝t Ăşzkost, neĹˇtÄ›stĂ, nĂˇvyk na laudanum nebo tĹ™eba averze vĹŻÄŤi sexu.

Ĺ�ĂdkĂ© vlasy si zĹ™ejmÄ› odbarvovala, protoĹľe byly ledovÄ› bĂlĂ©. Ĺ irokĂˇ Ăşsta si zvĂ˝raznila jasnÄ› ÄŤervenou rtÄ›nkou a stejnĂ© barvy byl i lak, kterĂ˝m mÄ›la nalakovanĂ© krĂˇtce ostĹ™ĂhanĂ© nehty. OboÄŤĂ Ă la Jean HarlowovĂˇ, vytrhanĂ© do vĂ˝razu lehkĂ©ho Ăşdivu a oÄŤi zdĹŻraznÄ›nĂ© umÄ›lĂ˝mi Ĺ™asami, kterĂ© jĂ na zavĹ™enĂ˝ch vĂÄŤkĂˇch trÄŤely jako nitÄ› ze seĹˇitĂ© rĂˇny.

Odhadovala bych ji tak na padesĂˇt, ale mohla bĂ˝t i mladĹˇĂ.

Nemoc sama o sobÄ› ÄŤlovÄ›ku pĹ™idĂˇvĂˇ lĂ©ta. HrudnĂk mÄ›la propadlĂ˝ a prsa plochĂˇ jako chlopnÄ› obĂˇlky. Byla obleÄŤenĂˇ do bĂlĂ© hedvĂˇbnĂ© halenky a draze vypadajĂcĂch svÄ›tle ĹˇedĂ˝ch gabardĂ©novĂ˝ch kalhot, na nohou ostĹ™e zelenĂ© satĂ©novĂ©

pantofle.

â€žParnĂ GershovĂˇ?â€ś

PolekanÄ› otevĹ™ela zĂˇĹ™ivÄ› modrĂ© oÄŤi. Na okamĹľik se zdĂˇla bĂ˝t ĂşplnÄ› mimo, potom se jĂ rozsvĂtilo.

â€žVy musĂte bĂ˝t Kinsey,â€ś zamumlala. â€žJĂˇ jsem Irena GershovĂˇ.â€ś Podala mi ruku a krĂˇtce stiskla moji svĂ˝mi studenĂ˝mi tuhĂ˝mi prsty.

â€žPromiĹ�te, Ĺľe jsem vĂˇs vylekala.â€ś

â€žTo nic. Jsem uzlĂÄŤek nervĹŻ. ProsĂm vĂˇs, najdÄ›te si Ĺľidli a posaÄŹte se. V noci vÄ›tĹˇinou ĹˇpatnÄ› spĂm, a proto kdyĹľ

mĹŻĹľu, tak si zdĹ™Ămnu pĹ™es den.â€ś

Po krĂˇtkĂ© obhlĂdce jsem naĹˇla v jednom rohu verandy tĹ™i do sebe sloĹľenĂ© bĂlĂ© zahradnĂ Ĺľidle. Zvedla jsem tu vrchnĂ, donesla jsem si ji k lehĂˇtku a posadila jsem se.

â€žDoufĂˇm, Ĺľe Jermainu napadne, aby nĂˇm donesla ÄŤaj, ale radÄ›ji s tĂm nepoÄŤĂtejte,â€ś Ĺ™ekla. Usadila se na lehĂˇtku do vzpĹ™ĂmenÄ›jĹˇĂ polohy a upravila si pĹ™ehoz.

Se zĂˇjmem si mÄ› prohlĂĹľela. MÄ›la jsem dojem, Ĺľe souhlasĂ, i kdyĹľ jsem nemohla Ĺ™Ăct s ÄŤĂm. â€žJste mladĹˇĂ, neĹľ

jsem si vĂˇs pĹ™edstavovala.â€ś

â€žJsem dost starĂˇ,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žDneska mĂˇm narozeniny.

UĹľ je mi tĹ™iatĹ™icet.â€ś

â€žTak to vĂˇm blahopĹ™eju. DoufĂˇm, Ĺľe jsem vĂˇm nenaruĹˇila oslavy.â€ś

â€žVĹŻbec ne.â€ś

â€žMnÄ› je ÄŤtyĹ™icet sedm.â€ś KrĂˇtce se usmĂˇla. â€žVĂm, Ĺľe

vypadĂˇm jako starĂˇ baba, ale na kalifornskĂ© pomÄ›ry jsem pomÄ›rnÄ› mladĂˇ.â€ś

â€žStonala jste?â€ś

â€žĹ�eknÄ›me to jinakâ€¦ necĂtila jsem se dobĹ™e. PĹ™ed tĹ™emi lety jsme se s manĹľelem pĹ™estÄ›hovali do Santa Terezy z Palm Springs. Tohle byl dĹŻm jeho rodiÄŤĹŻ. KdyĹľ jeho otec zemĹ™el, ujal se Clyde pĂ©ÄŤe o svoji matku. Tu jsme pochovali pĹ™ed mÄ›sĂcem.â€ś

Zamumlala jsem cosi doufajĂc, Ĺľe je to pĹ™imÄ›Ĺ™enĂ© situaci.

â€žVlastnÄ› jsme se sem vĹŻbec nemuseli stÄ›hovat, ale Clyde na tom trval. Navzdory mĂ˝m nĂˇmitkĂˇm. VyrĹŻstal v Santa Tereze a usmyslel si, Ĺľe se sem vrĂˇtĂ.â€ś

â€žZdĂˇ se, Ĺľe vĂˇs to moc nenadchlo.â€ś

BlĂ˝skla po mnÄ› pohledem. â€žMnÄ› se tady nelĂbĂ. Nikdy se mi tu nelĂbilo. JezdĂvali jsme sem na nĂˇvĹˇtÄ›vu, asi tak dvakrĂˇt do roka. K moĹ™i mĂˇm averzi. Tohle mÄ›sto mi vĹľdycky pĹ™ipadalo skliÄŤujĂcĂ. MĂˇm pocit, Ĺľe mĂˇ kolem sebe velmi temnou auru. KaĹľdĂ˝ je tak okouzlenĂ˝ jeho krĂˇsou. JĂˇ nemĂˇm rĂˇda to jeho sebeuspokojenĂ a nelĂbĂ se mi ta vĹˇudypĹ™ĂtomnĂˇ zeleĹ�. JĂˇ jsem se narodila a vyrĹŻstala na pouĹˇti, tam se mi lĂbĂ vĂc. Od tĂ© doby, co jsme sem pĹ™ijeli, se mi zhorĹˇilo zdravĂ, i kdyĹľ doktoĹ™i na mnÄ› nic ĹˇpatnĂ©ho nenaĹˇli. Clyde pochopitelnÄ› jen kvete. MyslĂm, Ĺľe mÄ› podezĂrĂˇ, Ĺľe jenom tak trucuju, ale tak to nenĂ. Je to hroznĂ©.

KaĹľdĂ© rĂˇno se budĂm plnĂˇ oslabujĂcĂ Ăşzkosti. NÄ›kdy ji cĂtĂm jako elektrickĂ˝ vĂ˝boj, jindy jako tĂ©mÄ›Ĺ™ zdrcujĂcĂ tĂhu na

prsou.â€ś

â€žMĂvĂˇte zĂˇchvaty panickĂ©ho strachu?â€ś

â€žTak tomu aspoĹ� Ĺ™ĂkajĂ doktoĹ™i,â€ś odpovÄ›dÄ›la.

Zamumlala jsem nÄ›co neutrĂˇlnĂho, zvÄ›davĂˇ, co se z toho vyvine. ZdĂˇlo se, Ĺľe mi ÄŤte myĹˇlenky.

â€žCo vĂte o Slabs?â€ś vyhrkla nĂˇhle.

â€žO Slabs?â€ś

â€žAha, vidĂm, Ĺľe vĂˇm to nic neĹ™ĂkĂˇ. To mÄ› nepĹ™ekvapuje.

Slabs leĹľĂ v MohavskĂ© pouĹˇti, vĂ˝chodnÄ› od Salton Sea. Za druhĂ© svÄ›tovĂ© vĂˇlky tam byla nĂˇmoĹ™nĂ zĂˇkladna. Camp Dunlap. TeÄŹ uĹľ je to pryÄŤ. Zbyly tam jen betonovĂ© zĂˇklady kasĂˇren, kterĂ˝m se Ĺ™ĂkĂˇ Slabs. KaĹľdou zimu tam ze severu pĹ™ijĂĹľdÄ›jĂ tisĂce lidĂ. Ĺ�ĂkĂˇ se jim snÄ›ĹľnĂ ptĂˇci, protoĹľe prchajĂ pĹ™ed ostrĂ˝m severnĂm vÄ›trem. JĂˇ jsem tam vyrĹŻstala. Moje matka tam jeĹˇtÄ›, pokud vĂm, je. Jsou tam velice primitivnĂ podmĂnkyâ€¦ ĹľĂˇdnĂˇ voda, ĹľĂˇdnĂˇ kanalizace, sluĹľby veĹˇkerĂ© ĹľĂˇdnĂ©, ale nic to nestojĂ. SnÄ›ĹľnĂ ptĂˇci ĹľijĂ jako cikĂˇni: nÄ›kteĹ™Ă v drahĂ˝ch pĹ™ĂvÄ›sech, nÄ›kteĹ™Ă v chatrÄŤĂch z kartonu. Na jaĹ™e vÄ›tĹˇina z nich zase zmizĂ smÄ›rem na sever. Moje matka je jednou z mĂˇla stĂˇlĂ˝ch obyvatel, ale uĹľ nÄ›kolik mÄ›sĂcĹŻ od nĂ nemĂˇm zprĂˇvu. NemĂˇ telefon ani ĹľĂˇdnou opravdovou adresu. MĂˇm o ni starost. Chci, aby tam nÄ›kdo jel a zjistil, jestli je v poĹ™Ăˇdku.â€ś

â€žJak ÄŤasto vĂˇm obvykle o sobÄ› dĂˇvĂˇ vÄ›dÄ›t?â€ś

â€žBĂ˝valo to jednou za mÄ›sĂc. NÄ›koho si stopne, sveze se do mÄ›sta a zavolĂˇ z jednĂ© malĂ© kavĂˇrny v Nilandu. NÄ›kdy

zavolĂˇ takĂ© z Brawley nebo z Westmorlandu, zĂˇleĹľĂ na tom, kterĂ˝m smÄ›rem se jĂ podaĹ™Ă chytnout stop. PopovĂdĂˇme si, ona si nakoupĂ zĂˇsoby a potom zase jede stopem zpĂˇtky.â€ś

â€žOna mĂˇ nÄ›jakĂ˝ pĹ™Ăjem? DostĂˇvĂˇ dĹŻchod?â€ś

PanĂ GershovĂˇ zavrtÄ›la hlavou. â€žJenom Ĺˇeky, kterĂ© jĂ posĂlĂˇm jĂˇ. MyslĂm, Ĺľe se nikdy ani nedala zaregistrovat na sociĂˇlnĂm. Pokud se pamatuju, celĂˇ lĂ©ta nĂˇs dvÄ› Ĺľivila z domĂˇcĂch pracĂ, za kterĂ© jĂ platili v hotovosti. TeÄŹ je jĂ osmdesĂˇt tĹ™i a samozĹ™ejmÄ› uĹľ nepracuje.â€ś

â€žA jak dostĂˇvĂˇ poĹˇtu, kdyĹľ nemĂˇ ĹľĂˇdnou adresu?â€ś

â€žMĂˇ poĹˇtovnĂ pĹ™ihrĂˇdku. Nebo aspoĹ� mÄ›la.â€ś

â€žA co ty Ĺˇeky? NechĂˇvĂˇ si je proplĂˇcet?â€ś

â€žNa vĂ˝pisu z banky nic nebylo, takĹľe asi ne. To mi prĂˇvÄ› zaÄŤĂnĂˇ bĂ˝t podezĹ™elĂ©. PotĹ™ebuje pĹ™ece penĂze na jĂdlo a jinĂ© nezbytnosti.â€ś

â€žA kdy o sobÄ› naposledy dala vÄ›dÄ›t?â€ś

â€žO VĂˇnocĂch. Poslala jsem jĂ nÄ›jakĂ© penĂze a ona zavolala, aby mi podÄ›kovala. Podle toho, co Ĺ™Ăkala, bylo vĹˇechno v poĹ™Ăˇdku, ale popravdÄ› Ĺ™eÄŤeno jsem z toho nemÄ›la dobrĂ˝ pocit. UrÄŤitÄ› nÄ›co pila.â€ś

â€žA co sousedi? NemĹŻĹľete se nÄ›jak spojit s nimi?â€ś

OpÄ›t zavrtÄ›la hlavou. â€žNikdo nemĂˇ telefon. Nedovedete si pĹ™edstavit, jak jsou tam drsnĂ© podmĂnky. TamÄ›jĹˇĂ lidĂ© musejĂ svĂ© odpadky sami odvĂˇĹľet na mÄ›stskou sklĂˇdku.

MÄ›sto jim poskytuje jenom ĹˇkolnĂ autobus pro dÄ›ti, a to jeĹˇtÄ› obyvatelĂ© mÄ›sta kvĹŻli tomu nÄ›kdy spustĂ povyk.â€ś

â€žA co mĂstnĂ policie? Nemohla byste nÄ›jak zĂskat informace od nĂ?â€ś

â€žTo jsem nechtÄ›la. Moje matka si ĹľĂˇrlivÄ› stĹ™eĹľĂ svĂ© soukromĂ, dovede bĂ˝t i ponÄ›kud vĂ˝stĹ™ednĂ, kdyĹľ na to pĹ™ijde.

ZuĹ™ila by, kdybych se spojila s ĂşĹ™ady.â€ś

â€žĹ est mÄ›sĂcĹŻ je dlouhĂˇ doba.â€ś

JejĂ tvĂˇĹ™e se lehce zbarvily. â€žTo si uvÄ›domuju, ale poĹ™Ăˇd jsem myslela, Ĺľe se ozve. NechtÄ›la jsem, aby se zlobila.

Varuju vĂˇs, ona je hroznĂˇ, obzvlĂˇĹˇĹĄ kdyĹľ mĂˇ vztek. Je straĹˇnÄ› svĂ©hlavĂˇ.â€ś

PromĂ˝Ĺˇlela jsem situaci a v duchu prozkoumĂˇvala vĹˇechny moĹľnosti.

â€žĹ�Ăkala jste, Ĺľe nemĂˇ ĹľĂˇdnou adresu. Jak ji tedy najdu?â€ś

NatĂˇhla se dolĹŻ a zvedla koĹľenou Ĺˇperkovnici, kterou mÄ›la schovanou pod lehĂˇtkem. Vyndala z nĂ obĂˇlku a nÄ›kolik polaroidovĂ˝ch fotek. â€žTohle je poslednĂ dopis od nĂ.

A tohle je pĂˇr obrĂˇzkĹŻ, kterĂ© jsem tam poslednÄ› nafotila.

Tohle je pĹ™ĂvÄ›s, ve kterĂ©m bydlĂ. JejĂ fotku bohuĹľel nemĂˇm.â€ś

PodĂvala jsem se na fotky, na kterĂ˝ch byl starobylĂ˝ obytnĂ˝ pĹ™ĂvÄ›s natĹ™enĂ˝ nevĂ˝raznou modrou barvou. â€žKdy jste to fotila?â€ś

â€žPĹ™ed tĹ™emi lety. KrĂˇtce pĹ™edtĂm, neĹľ jsme se s Clydem pĹ™istÄ›hovali sem. MĹŻĹľu vĂˇm nakreslit plĂˇnek, abyste vÄ›dÄ›la, kde ten pĹ™ĂvÄ›s stojĂ. ZaruÄŤuju vĂˇm, Ĺľe tam urÄŤitÄ› jeĹˇtÄ› bude.

Jak se ve Slabs jednou nÄ›kdo usadĂ na kousku zemÄ› â€“ i kdyĹľ jsou to jen tĹ™ikrĂˇt tĹ™i metry betonu â€“ uĹľ se nehne.

Nedovedete si pĹ™edstavit, jak majetnicky se lidĂ© zaÄŤnou chovat ke kousku holĂ© zemÄ› a k pĂˇr ubohĂ˝m keĹ™ĹŻm.

Mimochodem, jmenuje se Agnes GreyovĂˇ.â€ś

â€žVy nemĂˇte ĹľĂˇdnou jejĂ fotku?â€ś

â€žOpravdu nemĂˇm, ale kaĹľdĂ˝ ji tam znĂˇ. MyslĂm, Ĺľe pro vĂˇs nebude problĂ©m ji poznat, pokud tam je.â€ś

â€žA kdyĹľ ji najdu? Co potom?â€ś

â€žMusĂte mi dĂˇt vÄ›dÄ›t, v jakĂ©m stavu je. Potom se mĹŻĹľeme rozhodnout, jakĂ© kroky by bylo nejlepĹˇĂ dĂˇl podniknout. MusĂm Ĺ™Ăct, Ĺľe jsem si vĂˇs vybrala, protoĹľe jste Ĺľena. Matka nemĂˇ rĂˇda muĹľskĂ©. Ĺ patnÄ› navazuje kontakty s cizĂmi lidmi, ale v pĹ™Ătomnosti muĹľĹŻ je to jeĹˇtÄ› horĹˇĂ. Tak udÄ›lĂˇte to?â€ś

â€žMĹŻĹľu odjet hned zĂtra, jestli si to budete pĹ™Ăˇt.â€ś

â€žVĂ˝bornÄ›. Doufala jsem, Ĺľe to Ĺ™eknete. RĂˇda bych mÄ›la na vĂˇs nÄ›jakĂ© spojenĂ i mimo vaĹˇi pracovnĂ dobu. Kdyby se matka nĂˇhodou ozvala, chtÄ›la bych mĂt moĹľnost vĂˇm nÄ›kam zavolat, abych nemusela mluvit se zĂˇznamnĂkem. A jeĹˇtÄ› adresu, kdyĹľ budete tak laskavĂˇ.â€ś

Napsala jsem adresu a telefon domĹŻ na rub svĂ© vizitky.

â€žTohle moc ÄŤasto lidem nedĂˇvĂˇm, tak buÄŹte, prosĂm vĂˇs, diskrĂ©tnĂ,â€ś Ĺ™ekla jsem a kartiÄŤku jsem jĂ podala.

â€žSpolehnÄ›te se. DÄ›kuju.â€ś

VyĹ™Ădily jsme obchodnĂ strĂˇnku vÄ›ci. PĹ™inesla jsem obvyklou smlouvu a ruÄŤnÄ› jsme ji vyplnily. Ona mi dala pÄ›t set dolarĹŻ zĂˇlohy a nakreslila mi jednoduchĂ˝ plĂˇnek tĂ© ÄŤtvrti

v Slabs, kde stĂˇl pĹ™ĂvÄ›s jejĂ matky. Od minulĂ©ho ÄŤervna jsem nemÄ›la ĹľĂˇdnĂ˝ pĹ™Ăpad pohĹ™eĹˇovanĂ© osoby a nemohla jsem se doÄŤkat, aĹľ zaÄŤnu pracovat. Vypadalo to jako bÄ›ĹľnĂˇ zĂˇleĹľitost a jĂˇ jsem tu prĂˇci brala jako milĂ˝ dĂˇrek k narozeninĂˇm.

Z domu GershovĂ˝ch jsem odeĹˇla ve ÄŤtvrt na jednu a jela jsem pĹ™Ămo k nejbliĹľĹˇĂmu McDonaldovi, kde jsem si dopĹ™Ăˇla slavnostnĂho Big Maka se sĂ˝rem.

2

V jednu hodinu jsem uĹľ zase stĂˇla u dveĹ™Ă svĂ©ho bytu a Ĺľivot mi pĹ™ipadal krĂˇsnĂ˝. MÄ›la jsem novou prĂˇci, fantastickĂ˝ domovâ€¦

Sotva jsem odemkla dveĹ™e, zazvonil telefon. SkoÄŤila jsem po sluchĂˇtku dĹ™Ăv, neĹľ se spustil zĂˇznamnĂk.

â€žTo je sleÄŤna MillhonovĂˇ?â€ś ptal se mne neznĂˇmĂ˝ ĹľenskĂ˝ hlas. Podle ĹˇumÄ›nĂ jsem poznala, Ĺľe to asi bude mezimÄ›sto.

â€žAno.â€ś

â€žPoÄŤkejte prosĂm, pĹ™edĂˇm vĂˇm pana Galishoffa.â€ś

Ihned mÄ› popadla zvÄ›davost. Lee Galishoff byl prĂˇvnĂ zĂˇstupce a veĹ™ejnĂ˝ obhĂˇjce v Carson City v NevadÄ›. PĹ™ed nÄ›jakĂ˝mi ÄŤtyĹ™mi lety jsem s nĂm spolupracovala. TenkrĂˇt se snaĹľil vypĂˇtrat jednoho chlĂˇpka â€“ Tyrona Pattyho, o nÄ›mĹľ se soudilo, Ĺľe se v tĂ© oblasti zdrĹľuje. JistĂ˝ Joe Quincey Jackson, podezĹ™elĂ˝ z ozbrojenĂ©ho vloupĂˇnĂ, byl tehdy

vÄ›znÄ›n a obvinÄ›n z pokusu o vraĹľdu prodavaÄŤe v obchodÄ› s lihovinami. Ale ten tvrdil, Ĺľe spouĹˇĹĄ zmĂˇÄŤkl prĂˇvÄ› Tyrone Patty. Galishoff by s nĂm bĂ˝val hroznÄ› rĂˇd mluvil. Ĺ�Ăkalo se, Ĺľe Patty uplĂˇchl do Santa Terezy. KdyĹľ se ho mĂstnĂ policii nepodaĹ™ilo najĂt, spojil se s vyĹˇetĹ™ovatelem ĂšĹ™adu pro bezpeÄŤnost v Santa Tereze, a ten ho obratem odkĂˇzal na mne. Galishoff mÄ› zasvÄ›til do situace a poslal mi Pattyho osobnĂ Ăşdaje a jeho vÄ›zeĹ�skou fotografii.

StrĂˇvila jsem nad tĂm tĹ™i dny. ProhlĂĹľela jsem telefonnĂ seznam, povolenĂ k sĹ�atku, soudnĂ rozhodnutĂ o rozvodu, ĂşmrtnĂ listy, soudnĂ spisy mÄ›stskĂ©ho i nejvyĹˇĹˇĂho soudu a nakonec dopravnĂ pĹ™estupky. Jeho stopu jsem zvÄ›tĹ™ila, kdyĹľ

se mi dostal do ruky zĂˇznam o jednĂ© pokutÄ›, kterou platil nÄ›kdy minulĂ˝ tĂ˝den. Na lĂstku byla uvedenĂˇ mĂstnĂ adresa â€“ ukĂˇzalo se, Ĺľe je to bydliĹˇtÄ› jeho pĹ™Ătele â€“ a Patty na mĂ© zaklepĂˇm otevĹ™el. PĹ™edstĂrala jsem, Ĺľe jsem obchodnĂ zĂˇstupce kosmetickĂ© firmy Avon a mÄ›la jsem ĹˇtÄ›stĂ, Ĺľe jsem se nemusela setkat s panĂ domu. KaĹľdĂˇ soudnĂˇ ĹľenskĂˇ by totiĹľ na prvnĂ pohled musela poznat, Ĺľe o kosmetice nemĂˇm ani pĂˇru. Patty se Ĺ™Ădil jinĂ˝mi instinkty a pĹ™ibouchl mi dveĹ™e pĹ™ed nosem. NahlĂˇsila jsem adresu jeho ĂştoÄŤiĹˇtÄ› Galishoffovi. Ten mezitĂm naĹˇel svÄ›dka, kterĂ˝ dosvÄ›dÄŤil Jacksonovo tvrzenĂ. ZatykaÄŤ na nÄ›j vydal okresnĂ stĂˇtnĂ zĂˇstupce v Carson City. O dva dny pozdÄ›ji byl Patty zatÄŤen a vydĂˇn stĂˇtu Nevada. Naposledy jsem o nÄ›m slyĹˇela, Ĺľe byl odsouzen a Ĺľe si odpykĂˇvĂˇ trest ve stĂˇtnĂ vÄ›znici v Carson

City.

Z telefonu se ozval Galishoff. â€žHalĂł, Kinsey? Tady Lee Galishoff. DoufĂˇm, Ĺľe nevolĂˇm nevhod.â€ś Jeho hlas burĂˇcel tak mocnÄ›, Ĺľe jsem musela drĹľet sluchĂˇtko pĹŻl metru od ucha.

Hlasy v telefonu klamou. Podle vyjadĹ™ovĂˇnĂ jsem si ho vĹľdycky pĹ™edstavovala jako pĹ™ipleĹˇatÄ›lĂ©ho ĹˇedesĂˇtnĂka pĹ™i tÄ›le, ale jeho fotografie, kterou jsem objevila v jednÄ›ch novinĂˇch v Las Vegas, ukazovala pohlednĂ©ho ĹˇtĂhlĂ©ho ÄŤtyĹ™icĂˇtnĂka s blonÄŹatou kĹˇticĂ.

â€žNe, vĹŻbec ne,â€ś povĂdĂˇm. â€žJak se mĂˇte?â€ś

â€žAĹľ doteÄŹ dobĹ™e. Tyrone Patty je zase v okresnĂm vÄ›zenĂ. ÄŚekĂˇ na soud, protoĹľe je obvinÄ›nĂ˝ z trojnĂˇsobnĂ© vraĹľdy.â€ś

â€žCo zase provedl?â€ś

â€žPĹ™epadl s jednĂm svĂ˝m kumpĂˇnem obchod s lihovinami a zastĹ™elil pĹ™i tom prodavaÄŤe a dva zĂˇkaznĂky.â€ś

â€žOpravdu? O tom jsem nic neslyĹˇela.â€ś

â€žNo, nebylo dĹŻvodu, proÄŤ byste o tom mÄ›la vÄ›dÄ›t.

ProblĂ©m je v tom, Ĺľe je na nĂˇs pÄ›knÄ› nasranej. TvrdĂ, Ĺľe jeho Ĺľena se doÄŤista zmÄ›nila v momentÄ›, kdy jsme ho zaĹˇili. VĂte, jak to chodĂ. Dala se s nĂm rozvĂ©st, dÄ›ti se mu odcizily, pustili ho na svobodu a on nemohl sehnat prĂˇci. PĹ™irozenÄ› zaÄŤal zase s vloupaÄŤkama a smetl kaĹľdĂ˝ho, kdo mu pĹ™iĹˇel do cesty. A to vĹˇechno je samozĹ™ejmÄ› naĹˇe chyba.â€ś

â€žNo jasnÄ›. Koho jinĂ˝ho?â€ś

â€žAle je tu jeĹˇtÄ› douĹˇka. PĹ™ed pĂˇr tĂ˝dny zjevnÄ› navĂˇzal styk s jinĂ˝m vÄ›znÄ›m a zmĂnil se mu o sĂ©rii vraĹľd na objednĂˇvku. Jejich obÄ›tĂ mĂˇme bĂ˝t my dva, okresnĂ stĂˇtnĂ zĂˇstupce a soudce, kterĂ˝ ho odsoudil.â€ś

NevÄ›Ĺ™ĂcnÄ› jsem se pĂchla prstem do prsou a zaknĂkla jsem do sluchĂˇtka: â€žMy, to jako jĂˇ?â€ś Hlas mi pĹ™eskakoval, jako by mÄ› nĂˇhle zaskoÄŤila puberta.

â€žPĹ™esnÄ› tak. Ten druhĂ˝ vÄ›zeĹ� byl naĹˇtÄ›stĂ informĂˇtor, takĹľe pĹ™iĹˇel rovnou za nĂˇmi. StĂˇtnĂ zĂˇstupce na ten pĹ™Ăpad nasadil pĂˇr tajnĂ˝ch, majĂ to bĂ˝t jako potenciĂˇlnĂ nĂˇjemnĂ vrazi. Zrovna jsem poslouchal jednu nahrĂˇvku, pĹ™i kterĂ© ÄŤlovÄ›ku mĂˇlem tuhne v ĹľilĂˇch krev.â€ś

â€žTo myslĂte vĂˇĹľnÄ›?â€ś

â€žJe to jeĹˇtÄ› horĹˇĂ,â€ś pokraÄŤoval Galishoff. â€žZ tĂ© kazety nenĂ jasnĂ©, s kĂ˝m mohl jeĹˇtÄ› mluvit. MĂˇme obavy, Ĺľe byl ve styku s jinĂ˝mi lidmi, kteĹ™Ă moĹľnĂˇ podnikajĂ nÄ›jakĂ© kroky, o kterĂ˝ch nic nevĂme. UvÄ›domili jsme o tom tisk a doufĂˇme, Ĺľe se nikdo niÄŤeho neodvĂˇĹľĂ. JĂˇ a soudce Jarvison jsme dostali ozbrojenou ochranku na celĂ˝ch ÄŤtyĹ™iadvacet hodin, ale radÄ›ji o tom Ĺ™ĂkĂˇm i vĂˇm. MÄ›la byste to Ĺ™Ăct policii v Santa Tereze a zajistit si takĂ© ochranu.â€ś

â€žProboha, Lee. Nedovedu si pĹ™edstavit, Ĺľe by mi policie mohla poskytnout nÄ›jakou ochranu, navĂc kdyĹľ nejde o ohroĹľenĂ v naĹˇem stĂˇtÄ›. NemajĂ na to penĂze ani lidi.â€ś Nikdy pĹ™edtĂm jsem tomu muĹľi neĹ™ekla kĹ™estnĂm jmĂ©nem, ale po tom, co jsem od nÄ›j slyĹˇela, jsem mÄ›la pocit, Ĺľe na to mĂˇm

jakĂ©si vĂ˝sadnĂ prĂˇvo. Je-li Tyrone Patty strĹŻjcem zloÄŤinu, pak jsme Galishoff a jĂˇ jeho potenciĂˇlnĂ obÄ›ti, a to nĂˇs spojuje.

â€žMy jsme tu vlastnÄ› ve stejnĂ© situaci,â€ś pĹ™iznal. â€žĹ erifovi chlapci nĂˇs nemohou krĂ˝t dlouhoâ€¦ nejvĂ˝Ĺˇ tak ÄŤtyĹ™i pÄ›t dnĹŻ.

JeĹˇtÄ› uvidĂme, jak to pak vĹˇechno bude. Vy byste si tĹ™eba zatĂm mohla najmout nÄ›koho sama. AspoĹ� doÄŤasnÄ›, v kaĹľdĂ©m pĹ™ĂpadÄ›.â€ś

â€žMyslĂte gorilu?â€ś

â€žNo, aspoĹ� nÄ›koho, kdo se vyznĂˇ v bezpeÄŤnostnĂch opatĹ™enĂch.â€ś

ZavĂˇhala jsem. â€žTo bych si musela rozmyslet. Nechci vypadat jako Ĺˇkrt, ale stĂˇlo by mÄ› to majlant. Je to fakt zaruÄŤenĂ˝?â€ś

â€žĹ�eknu to jinak â€“ na vaĹˇem mĂstÄ› bych neriskoval. MĂˇ na kontÄ› uĹľ Ĺˇest nĂˇsilnĂ˝ch ÄŤinĹŻ.â€ś

â€žA hrome.â€ś

â€žTo tedy ano. Ale co mÄ› urĂˇĹľĂ, Ĺľe za to ani tak moc neplatĂ. PÄ›t tĂˇcĹŻ za nĂˇs ÄŤtyĹ™i. To je mĂĹ� neĹľ patnĂˇct set za kus!â€ś KdyĹľ tohle Ĺ™Ăkal, tak se smĂˇl, ale neĹ™ekla bych, Ĺľe byl zrovna veselĂ˝.

â€žTo snad nenĂ pravda,â€ś vydechla jsem. PoĹ™Ăˇd jsem se snaĹľila srovnat si to v hlavÄ›. KdyĹľ je ÄŤlovÄ›k postavenĂ˝ pĹ™ed Ĺˇpatnou zprĂˇvu, obyÄŤejnÄ› mu vĹˇechno nÄ›jakou dobu trvĂˇ, protoĹľe mozek se jaksi zdrĂˇhĂˇ pĹ™ijmout to jako fakt.

â€žKdybyste se rozhodla, vĂm o jednom chlapĂkovi. DÄ›lĂˇ

tady u nĂˇs soukromĂ©ho detektiva, ale pracoval i v ochrance.

MomentĂˇlnÄ› je dost vyÄŤerpanĂ˝, ale vĂm, Ĺľe je dobrĂ˝.â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tohle potĹ™ebuju. NÄ›koho, kdo je znudÄ›nej pracĂ.â€ś

Znovu se zasmĂˇl. â€žTĂm se nenechte odradit. Je to dobrej chlap. PĹ™ed lety Ĺľil v Kalifornii a mĂˇ to tam hroznÄ› rĂˇd.

MoĹľnĂˇ by uvĂtal zmÄ›nu vzduchu.â€ś

â€žTakĹľe je k dispozici.â€ś

â€žPokud vĂm, tak ano. Zrovna pĹ™ed pĂˇr dny jsem s nĂm mluvil. Jmenuje se Robert Dietz.â€ś

To byl pro mÄ› trochu Ĺˇok. â€žDietz? Toho znĂˇm. Asi pĹ™ed rokem jsem s nĂm mluvila, kdyĹľ jsem dÄ›lala na jednom pĹ™Ăpadu.â€ś

â€žMĂˇte na nÄ›j telefon?â€ś

â€žNÄ›kde ho tu mĂˇm, ale radĹˇi mi ho dejte znovu,â€ś Ĺ™ekla jsem.

Nadiktoval mi ÄŤĂslo a jĂˇ jsem si ho zapsala. Jednala jsem s tĂm ÄŤlovÄ›kem jenom po telefonu, ale moc mi tenkrĂˇt pomohl a nechtÄ›l za to ani cent. Opravdu jsem mu zavĂˇzanĂˇ.

Na druhĂ©m konci drĂˇtu to zaĹˇumÄ›lo.

â€žPoÄŤkejte moment,â€ś Ĺ™ekl Galishoff. Ozvalo se cvaknutĂ, pak bylo chvĂli ticho a potom mÄ› zase pĹ™ipojili. â€žOmlouvĂˇm se, Ĺľe to takhle pĹ™eruĹˇuju, ale mĂˇm tady dalĹˇĂ hovor. Dejte mi vÄ›dÄ›t, jak jste se rozhodla.â€ś

â€žOzvu se vĂˇm,â€ś slĂbila jsem. â€žA dÄ›kuju. BuÄŹte opatrnĂ˝.â€ś

â€žVy takĂ©,â€ś odpovÄ›dÄ›l a zavÄ›sil.

PoloĹľila jsem sluchĂˇtko a poĹ™Ăˇd jsem zĂrala na telefon.

VraĹľda na objednĂˇvku? KolikrĂˇt se mÄ› za poslednĂ rok nÄ›kdo pokouĹˇel zabĂt? No, aĹľ tak mockrĂˇt zase ne, pomyslela jsem si s Ăşlevou, ale tohle bylo nÄ›co novĂ©ho.

Nikdo, aspoĹ� pokud vĂm, si jeĹˇtÄ› nikdy moji smrt neobjednal. ZkouĹˇela jsem si pĹ™edstavit Tyrona Pattyho, jak se o tĂ© vÄ›ci v Carson City domlouvĂˇ s nĂˇjemnĂ˝m vrahem.

PĹ™ipadalo mi to tak nÄ›jak zvlĂˇĹˇtnĂ. Za prvĂ© pro mÄ› bylo tÄ›ĹľkĂ© pĹ™edstavit si typ ÄŤlovÄ›ka, kterĂ˝ si takhle vydÄ›lĂˇvĂˇ na ĹľivobytĂ. Je to sezonnĂ prĂˇce? MĂˇ nÄ›jakĂ© sociĂˇlnĂ vĂ˝hody? Je odmÄ›na niĹľĹˇĂ, protoĹľe nĂˇs mĂˇ oddÄ›lat ÄŤtyĹ™i? Musela jsem dĂˇt Galishoffovi zapravdu â€“ patnĂˇct set dolarĹŻ nestojĂ za Ĺ™eÄŤ. Ve filmu se nĂˇjemnĂ˝m vrahĹŻm platĂ padesĂˇt aĹľ sto tĂˇcĹŻ, moĹľnĂˇ proto, Ĺľe publikum chce vÄ›Ĺ™it, Ĺľe lidskĂ˝ Ĺľivot mĂˇ takovou cenu. Asi bych se mÄ›la cĂtit polichocenĂˇ, Ĺľe patĹ™Ăm mezi ty ÄŤtyĹ™i potenciĂˇlnĂ obÄ›ti. VeĹ™ejnĂ˝ obhĂˇjce, okresnĂ stĂˇtnĂ zĂˇstupce a soudce? Dost vybranĂˇ spoleÄŤnost pro soukromĂ© oÄŤko z malomÄ›sta. CivÄ›la jsem na Dietzovo ÄŤĂslo, ale nedokĂˇzala jsem se pĹ™imÄ›t k tomu, abych mu zavolala.

MoĹľnĂˇ Ĺľe krize pomine dĹ™Ăv, neĹľ budu muset podniknout jakĂ©koliv kroky na svoji obranu. ZĂˇsadnĂ otĂˇzka byla, jestli se o tom mĂˇm zmĂnit Henrymu Pittsovi? Kdepak. Jenom by ho to rozÄŤililo a jakĂ˝ by to mÄ›lo smysl?

KdyĹľ se ozvalo zaklepĂˇnĂ na dveĹ™e, vylĂtla jsem, jako by po mnÄ› nÄ›kdo stĹ™elil. Ne Ĺľe bych se zrovna pĹ™iplĂˇcla ke zdi, ale kdyĹľ jsem vykukovala ven, abych zjistila, kdo to je, byla jsem dost opatrnĂˇ. Byla to Rosie, majitelka hospĹŻdky v naĹˇĂ

ulici. Je to MaÄŹarka. JejĂ pĹ™ĂjmenĂ nedokĂˇĹľu za nic na svÄ›tÄ› vyslovit. Ĺ�ekla bych, Ĺľe by ÄŤlovÄ›ku mohla dÄ›lat nĂˇhradnĂ matku, pokud by se rĂˇd dal zastraĹˇovat kĂˇravĂ˝m pohledem osoby tĂ©hoĹľ pohlavĂ. MÄ›la na sobÄ› jeden ze svĂ˝ch hĂˇbitĹŻ, tentokrĂˇt olivovÄ› zelenĂ˝, potiĹˇtÄ›nĂ˝ ostrovy, palmami a kĹ™iklavÄ› rĹŻĹľovĂ˝mi papouĹˇky. V ruce drĹľela talĂĹ™ pĹ™ikrytĂ˝ papĂrovĂ˝m ubrouskem. KdyĹľ jsem otevĹ™ela dveĹ™e, beze slova mi ho vrazila do ruky. To byl jejĂ styl. NÄ›kdo tomu Ĺ™ĂkĂˇ nevychovanost.

â€žPĹ™inesla jsem ti k narozeninĂˇm ĹˇtrĂşdl,â€ś vyhrkla. â€žAle ne jableÄŤnej, oĹ™echovej. NejlepĹˇĂ, jakej jsem kdy udÄ›lala. AĹľ ho snĂĹˇ, budeĹˇ chtĂt jeĹˇtÄ›.â€ś

â€žAch, to jste hodnĂˇ, Rosie!â€ś nadzvedla jsem rĹŻĹľek ubrousku. Ĺ trĂşdl vypadal troĹˇku onĂpanÄ›, ale moc ho nesnÄ›dla.

â€žVypadĂˇ bĂˇjeÄŤnÄ›,â€ś Ĺ™ekla jsem.

â€žTo byl Klotildin nĂˇpad,â€ś pĹ™iznala upĹ™ĂmnÄ›. Rosie byla statnĂˇ ĹˇedesĂˇtnice, malĂˇ a podsaditĂˇ, s vlasy obarvenĂ˝mi na naprosto pĹ™ĂĹˇernĂ˝ odstĂn cihlovĂ© ÄŤervenÄ›. NevĂm, ÄŤĂm takovĂ©ho efektu dosĂˇhla (nejspĂĹˇ nÄ›jakou surovinou, kterou paĹˇovala z BudapeĹˇti, kam jezdila dvakrĂˇt do roka na nĂˇvĹˇtÄ›vu), ale vÄ›tĹˇinou jĂ to kĹŻĹľi na hlavÄ› nalavĂrovalo do sytÄ› rĹŻĹľova. Dnes mÄ›la vlasy sÄŤesanĂ© ze stran dozadu a upevnÄ›nĂ© sponkami, jak to rĂˇdy nosĂ pÄ›tiletĂ© holÄŤiÄŤky.

MinulĂ© dva tĂ˝dny jsem strĂˇvila tĂm, Ĺľe jsem jĂ pomĂˇhala hledat domov s peÄŤovatelskou sluĹľbou pro jejĂ sestru

Klotildu, kterĂˇ se nedĂˇvno pĹ™istÄ›hovala do Santa Terezy z Pittsburghu, protoĹľe uĹľ ĹˇpatnÄ› snĂˇĹˇela tamÄ›jĹˇĂ zimy. Rosie neumĂ Ĺ™Ădit, a protoĹľe jejĂ restaurace je opravdu kousĂÄŤek od mĂ©ho bytu, pĹ™ipadalo mi, Ĺľe bych jĂ mohla s hledĂˇnĂm domova pro sestru pomoct. Klotilda byla stejnÄ› jako Rosie malĂˇ a podsaditĂˇ a mÄ›la stejnĂ˝ chorobnĂ˝ nĂˇvyk barvit si vlasy tĂm svinstvem, jĂmĹľ se rdÄ›l Rosiin skalp a kterĂ© dodĂˇvalo jejĂm kadeĹ™Ăm ten prapodivnĂ˝ cihlovĂ˝ odstĂn.

Klotilda byla na vozĂÄŤku. TrpÄ›la degenerativnĂ chorobou a byla proto mrzutĂˇ a netrpÄ›livĂˇ, i kdyĹľ Rosie tvrdila, Ĺľe takovĂˇ byla vĹľdycky. Ty dvÄ› se spolu neustĂˇle haĹˇteĹ™ily a po jednom odpoledni strĂˇvenĂ©m s nimi jsem byla sama mrzutĂˇ a netrpÄ›livĂˇ. PotĂ©, co jsme objely asi patnĂˇct nebo ĹˇestnĂˇct bytĹŻ, jsme koneÄŤnÄ› naĹˇly mĂsto, kterĂ© jĂ snad bude vyhovovat. Klotilda se nastÄ›hovala do pĹ™ĂzemĂ jednoho domu v jiĹľnĂ ÄŤĂˇsti mÄ›sta, pĹŻvodnÄ› urÄŤenĂ©ho pro dvÄ› rodiny, takĹľe jsem z toho byla uĹľ venku.

â€žPĹŻjdete dĂˇl?â€ś DrĹľela jsem dveĹ™e otevĹ™enĂ©, zatĂmco Rosie zvaĹľovala mĂ© pozvĂˇnĂ. Lehce se pohupovala ze strany na stranu, vypadalo to, jako by byla vrostlĂˇ do zemÄ›. NÄ›kdy se chovala koketnÄ›, obzvlĂˇĹˇĹĄ kdyĹľ si znenadĂˇnĂ pĹ™estala bĂ˝t jistĂˇ sama sebou. Ve svĂ©m rajonu byla agresivnĂ jako divokĂˇ husa. â€žTĹ™eba o spoleÄŤnost nestojĂĹˇ,â€ś sklopila zdrĹľenlivÄ› oÄŤi.

â€žAle jen pojÄŹte dĂˇl,â€ś zvala jsem ji. â€žRĂˇda vĂˇs vidĂm.

MusĂte se podĂvat na mĹŻj byt. Henry tu udÄ›lal kus prĂˇce.â€ś

ZavrtÄ›la se a vcupitala do obĂ˝vĂˇku. ZdĂˇlo se, Ĺľe si pokoj

prohlĂĹľĂ koutkem oka. â€žOch. Moc hezkĂ˝.â€ś

â€žMnÄ› se taky moc lĂbĂ. MusĂte se podĂvat nahoru,â€ś Ĺ™ekla jsem. PoloĹľila jsem ĹˇtrĂşdl na pult a rychle jsem postavila vodu na ÄŤaj. Provedla jsem ji po bytÄ›, nahoru a dolĹŻ po toÄŤitĂ˝ch schodech, ukĂˇzala jsem jĂ letiĹˇtÄ›, poliÄŤky, vÄ›ĹˇĂˇky na Ĺˇaty. Podle oÄŤekĂˇvĂˇnĂ vydĂˇvala sprĂˇvnĂ© zvuky, jen mÄ› trochu vyplĂsnila za mĹŻj chudĂ˝ ĹˇatnĂk. Tvrdila, Ĺľe si nikdy nenajdu frajera, pokud nebudu mĂt vĂc neĹľ jedny Ĺˇaty.

Po prohlĂdce jsme si daly ÄŤaj a ĹˇtrĂşdl, kterĂ˝ nĂˇm pĹ™i kaĹľdĂ©m soustu kĹ™upal mezi zuby. Naslinila jsem si prst a vysbĂrala z talĂĹ™e ĹˇupinkovitĂ© drobeÄŤky. ZdĂˇlo se, Ĺľe ji rozpaky opustily, ve mnÄ› vĹˇak s pokraÄŤujĂcĂm ÄŤasem zaÄŤaly narĹŻstat. Znala jsem tu Ĺľenu dva roky, ale s vĂ˝jimkou poslednĂch pĂˇr tĂ˝dnĹŻ se naĹˇe vzĂˇjemnĂ© kontakty odbĂ˝valy vĂ˝hradnÄ› v jejĂ restauraci, kde byla svrchovanou vlĂˇdkynĂ.

NemÄ›ly jsme si moc co Ĺ™Ăct a jĂˇ jsem se pĹ™istihla, jak vymĂ˝ĹˇlĂm nÄ›jakĂ© nesmyslnĂ© tlachy, abych se vyhnula trapnĂ˝m odmlkĂˇm. DopĂjely jsme ÄŤaj a jĂˇ jsem vrhala kradmĂ© pohledy na hodinky.

Rosie se na mÄ› upĹ™enÄ› zadĂvala. â€žCo se dÄ›je? MĂˇĹˇ rande?â€ś

â€žNe, to ne. MĂˇm prĂˇci. ZĂtra musĂm jet do pouĹˇtÄ› a potĹ™ebuju se jeĹˇtÄ› zastavit v bance.â€ś

UkĂˇzala na mÄ› prstem a ĹˇĹĄouchla mÄ› do ramene.

â€žDneska veÄŤer pĹ™ijÄŹ ke mnÄ› do podniku. DĂˇme si panĂˇka.â€ś

OdeĹˇly jsme spolu. NabĂdla jsem jĂ, Ĺľe ji svezu, ale jejĂ

hospĹŻdka byla odsud jen pĹŻl bloku a ona Ĺ™Ăkala, Ĺľe se radĹˇi projde. JeĹˇtÄ› jsem zahlĂ©dla, jak jĂ jarnĂ vĂˇnek vzdouval hĂˇbit.

Vypadala jako balon plnÄ›nĂ˝ horkĂ˝m vzduchem, kterĂ˝ se prĂˇvÄ› chystĂˇ vzlĂ©tnout.

ZamĂĹ™ila jsem do mÄ›sta, Vzala jsem to oklikou kolem bankomatu, kde jsem uloĹľila Ĺˇek od panĂ GershovĂ© a vyzvedla jsem si sto dolarĹŻ v hotovosti. Objela jsem blok a zaparkovala jsem na veĹ™ejnĂ©m prostranstvĂ pĹ™ed svou kancelĂˇĹ™Ă. PĹ™iznĂˇvĂˇm, Ĺľe ta zprĂˇva o nĂˇjemnĂ©m vrahovi mÄ› pĹ™imÄ›la k opatrnosti. NutkĂˇnĂ kliÄŤkovat po venkovnĂch schodech do budovy jsem vĹˇak potlaÄŤila.

V kancelĂˇĹ™i jsem si vzala pĹ™enosnĂ˝ psacĂ stroj, nÄ›jakĂ© papĂry a pistoli a pak jsem se zastavila vedle v KalifornskĂ© pojiĹˇĹĄovnÄ›. Prohodila jsem pĂˇr slov s Darcy Pascoeovou, kterĂˇ tam dÄ›lala sekretĂˇĹ™ku a recepÄŤnĂ v jednĂ© osobÄ›. V

minulosti mi pomohla s nÄ›kolika pĹ™Ăpady a teÄŹ uvaĹľuje o zmÄ›nÄ› zamÄ›stnĂˇnĂ. MyslĂm, Ĺľe by z nĂ byla dobrĂˇ vyĹˇetĹ™ovatelka, a tak jsem ji trochu hecovala. BĂ˝t soukromĂ˝m detektivem je lepĹˇĂ neĹľ sedÄ›t na zadku za pĹ™epĂˇĹľkou.

OkruĹľnĂ cestu jsem zavrĹˇila u boxu VÄ›ry LiptonovĂ©.

VÄ›ra patĹ™Ă k tÄ›m ĹľenĂˇm, po kterĂ˝ch muĹľi ĹˇĂlĂ. PĹ™ĂsahĂˇm, Ĺľe ona pro to nic zvlĂˇĹˇtnĂho nedÄ›lĂˇ. Ĺ�ekla bych, Ĺľe to pramenĂ z naprostĂ© sebedĹŻvÄ›ry, kterou vyzaĹ™uje. MĂˇ chlapy rĂˇda a oni to vÄ›dĂ, dokonce i kdyĹľ je na nÄ› drzĂˇ. Je jĂ sedmatĹ™icet, je svobodnĂˇ a mĂˇ nĂˇvyk na cigarety a na coca-colu. ObojĂ

konzumuje od rĂˇna do veÄŤera. ÄŚlovÄ›k by Ĺ™ekl, Ĺľe tĂm odradĂ tĹ™eba zastĂˇnce zdravĂ© vĂ˝Ĺľivy, ale ĹľĂˇdnĂ©mu to zatĂm nijak zvlĂˇĹˇĹĄ nevadilo. Je vysokĂˇ, vĂˇĹľĂ asi tak pÄ›taĹˇedesĂˇt kilo, mĂˇ zrzavĂ© vlasy a nosĂ brĂ˝le s kulatĂ˝mi ĹˇedivĂ˝mi obrouÄŤkami.

VĂm, Ĺľe podle popisu to zrovna nenĂ dĂvka vaĹˇich snĹŻ, ale je v nĂ nÄ›co, ÄŤemu se zĹ™ejmÄ› dĂˇ tÄ›Ĺľko odolat. NenĂ v ĹľĂˇdnĂ©m pĹ™ĂpadÄ› pĹ™elĂ©tavĂˇ, ale kdyĹľ jde do krĂˇmu a nÄ›jakĂ˝ chlap se s nĂ dĂˇ do Ĺ™eÄŤi, skonÄŤĂ to tak, Ĺľe spolu nÄ›kolik mÄ›sĂcĹŻ chodĂ.

KdyĹľ se rozejdou, zĹŻstanou vÄ›tĹˇinou tak dobrĂ˝mi pĹ™Ăˇteli, Ĺľe ho VÄ›ra dĂˇ dohromady s nÄ›jakou svojĂ znĂˇmou.

U svĂ©ho stolu nebyla. ObyÄŤejnÄ› jsem ji vypĂˇtrala podle cigaretovĂ©ho kouĹ™e, ale tentokrĂˇt jsem nic necĂtila. Sedla jsem si na Ĺľidli a chvilku jsem listovala pĹ™ĂruÄŤkou podvodĹŻ v pojiĹˇĹĄovnictvĂ. VĹˇude, kde jde o penĂze, si lidĂ© najdou cestu, jak Ĺˇidit.

â€žAhoj, Kinsey. Na ÄŤem pracujeĹˇ?â€ś

VÄ›ra veĹˇla do svĂ©ho boxu a hodila na stĹŻl nÄ›jakĂ© desky.

MÄ›la na sobÄ› sportovnĂ dĹľĂnovĂ© Ĺˇaty na ramĂnka a ĹˇirokĂ˝ koĹľenĂ˝ pĂˇsek. Sedla si na otĂˇÄŤecĂ Ĺľidli a automaticky se natĂˇhla do spodnĂ zĂˇsuvky, kde mÄ›la chladicĂ taĹˇku plnou koly. VytĂˇhla jednu lĂˇhev a chvilku ji drĹľela ve vzduchu, jako by mi ji nabĂzela.

ZavrtÄ›la jsem hlavou.

â€žVĂĹˇ, co je novĂ˝ho?â€ś zeptala se.

â€žNemĂˇm odvahu se ptĂˇt.â€ś

â€žTak se podĂvej kolem sebe a Ĺ™ekni mi, co vidĂĹˇ.â€ś

Tyhle ĹľertĂky jsem milovala. PĹ™ipomĂnalo mi to takovou hru, kterou jsme hrĂˇvali na oslavĂˇch narozenin na zĂˇkladce.

NÄ›ÄŤĂ maminka vĹľdycky pĹ™inesla tĂˇc rĹŻznĂ˝ch drobnostĂ, na kterĂ˝ jsme se museli minutu dĂvat a potom zpamÄ›ti Ĺ™Ăct, co na nÄ›m bylo. Byla to jedinĂˇ hra, jakou jsem kdy o narozeninĂˇch vyhrĂˇla. Zkoumala jsem jejĂ stĹŻl. StarĂ˝ znĂˇmĂ˝ zmatek. VĹˇude nÄ›jakĂ© Ĺˇanony, pĹ™ĂruÄŤky, hromada korespondence. DvÄ› prĂˇzdnĂ© lĂˇhve od coca-colyâ€¦ â€žNejsou tu ĹľĂˇdnĂ˝ vajgly,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žKde mĂˇĹˇ popelnĂk?â€ś

â€žNechala jsem toho.â€ś

â€žTo nenĂ moĹľnĂ˝. Kdy?â€ś

â€žVÄŤera. RĂˇno jsem se vzbudila a bylo mi blbÄ›, mohla jsem si vy chrchlat plĂce. NemÄ›la jsem ĹľĂˇdnĂ˝ cigĂˇra, tak jsem zuĹ™ivÄ› hledala v odpadcĂch nÄ›jakej vajgl, kterej by byl dost velkej, aby se dal zapĂˇlit. SamozĹ™ejmÄ› jsem ĹľĂˇdnej nemohla najĂt. VÄ›dÄ›la jsem, Ĺľe si budu muset hodit nÄ›co na sebe, popadnout klĂÄŤky od auta a mazat aĹľ na roh jeĹˇtÄ› dĹ™Ăv, neĹľ si dĂˇm prvnĂ kolu. A Ĺ™ekla jsem si, tak holka, prr. UĹľ

toho mĂˇm tak akorĂˇt. Takhle si uĹľ ubliĹľovat nebudu. Tak jsem toho nechala. UĹľ je to jednatĹ™icet hodin.â€ś

â€žAle to je skvÄ›lĂ˝, VÄ›ro. Jsem na tebe fakt pyĹˇnĂˇ.â€ś

â€žDĂk. Je to fajn pocit. PoĹ™Ăˇd mĂˇm chuĹĄ oslavit to jednou cigaretou. Sleduj mÄ›. KaĹľdejch sedm minut to na mÄ› pĹ™ijde.

Co tady dÄ›lĂˇĹˇ?â€ś

â€žJsem na cestÄ› domĹŻ. ChtÄ›la jsem se s tebou jenom rozlouÄŤit. ZĂtra odjĂĹľdĂm a mÄ›ly jsme jĂt spolu na obÄ›d.â€ś

â€žDoprÄŤic, to je smĹŻla. JĂˇ jsem se tak tÄ›Ĺˇila. ChtÄ›la jsem ti nÄ›koho dohodit.â€ś

â€žJak dohodit? MyslĂĹˇ jako schĹŻzku naslepo?â€ś Z tĂ©hle zprĂˇvy jsem byla asi stejnÄ› nadĹˇenĂˇ, jako kdyby mi Ĺ™ekla, Ĺľe mi bude vrtat zub.

â€žK ÄŤemu takovej tĂłn, koÄŤiÄŤko? Ten chlap by se k tobÄ› skvÄ›le hodil.â€ś

â€žNeodvaĹľuju se zeptat, co to znamenĂˇ,â€ś utrousila jsem.

â€žZnamenĂˇ to, Ĺľe nenĂ Ĺľenatej jako nÄ›kdo.â€ś NarĂˇĹľela na JonĂˇĹˇe Robba, kterĂ˝ se se svou Ĺľenou vÄ›ÄŤnÄ› rozchĂˇzel a zase dĂˇval dohromady, coĹľ bylo neustĂˇlĂ˝m zdrojem konfliktĹŻ mezi nĂˇmi dvÄ›ma. Od loĹ�skĂ©ho podzimu jsem s nĂm pĹ™eruĹˇovanÄ› chodila, ale od tĂ© doby uĹľ naĹˇe vzĂˇjemnĂ© okouzlenĂ dost vyprchalo.

â€žS naĹˇĂm vztahem nenĂ nic v nepoĹ™Ăˇdku,â€ś oponovala jsem.

â€žAle to vĂĹˇ, Ĺľe je,â€ś vyĹˇtÄ›kla. â€žKdyĹľ ho potĹ™ebujeĹˇ, nikdy s tebou nenĂ. VĹľdycky je s tou svojĂ nĂˇnou na sezenĂ v nÄ›jakĂ˝ manĹľelskĂ˝ poradnÄ›.â€ś

â€žHm, to je fakt.â€ś ZdĂˇlo se, Ĺľe JonĂˇĹˇ a Camilla chodĂ od terapeuta k terapeutovi a pokaĹľdĂ©, kdyĹľ uĹľ jsou blĂzko rozĹ™eĹˇenĂ svĂ©ho problĂ©mu, pĹ™ejdou k nÄ›komu jinĂ©mu.

MyslĂm, Ĺľe se tomu Ĺ™ĂkĂˇ â€žnĂˇvykovĂ˝ konfliktâ€ś. Byli spolu od sedmĂ© tĹ™Ădy a zjevnÄ› byli na tĂ©to stinnĂ© strĂˇnce lĂˇsky oba chorobnÄ› zĂˇvislĂ.

â€žOn ji nikdy neopustĂ,â€ś Ĺ™ekla VÄ›ra.

â€žTo mĂˇĹˇ asi pravdu, ale komu na tom hergot zĂˇleĹľĂ?â€ś

â€žTobÄ› na tom zĂˇleĹľĂ, a ty to moc dobĹ™e vĂĹˇ.â€ś

â€žTo teda nevĂm , â€ś brĂˇnila jsem se. â€žĹ�eknu ti to popravdÄ›.

NemĂˇm ve svĂ˝m ĹľivotÄ› dost prostoru, abych mohla mĂt nÄ›co vĂc, neĹľ mĂˇm. JĂˇ nechci ĹľĂˇdnou velkou vĂˇĹˇnivou lĂˇsku.

JonĂˇĹˇ je dobrej pĹ™Ătel a chodĂ za mnou dost ÄŤastoâ€¦â€ś

â€žHolka, copak to nechĂˇpeĹˇâ€¦â€ś

â€žJĂˇ nestojĂm o tvoje zavrĹľenĂ˝ frajery, VÄ›ro. V tom je to.â€ś

â€žAle tenhle nenĂ zavrĹľenej. Je to spĂĹˇ takovej klient.â€ś

â€žChceĹˇ udÄ›lat dobrej obchod? UrÄŤitÄ› chceĹˇ udÄ›lat nÄ›jakej kĹˇeft. Jen do toho. Jen si posluĹľ. UĹľ se nemĹŻĹľu doÄŤkat.â€ś

â€žJe perfektnĂ.â€ś

â€žPerfektnĂ. MĂˇm to,â€ś pĹ™edstĂrala jsem, Ĺľe si dÄ›lĂˇm poznĂˇmky. â€žVĂ˝bornÄ›. Co jeĹˇtÄ›?â€ś

â€žAĹľ na jednu maliÄŤkost.â€ś

â€žAha.â€ś

â€žHele, upĹ™ĂmnÄ› Ĺ™eÄŤeno, kdyby byl naprosto dokonalej, nechala bych si ho pro sebe,â€ś pĹ™iznala poctivÄ›.

â€žV ÄŤem je ten hĂˇÄŤek?â€ś

â€žNespÄ›chej na mÄ›. Dostanu se k tomu. NejdĹ™Ăv ti pĹ™ece musĂm Ĺ™Ăct o jeho kladech.â€ś

Mrkla jsem na hodinky. â€žMĂˇĹˇ na to tĹ™icet vteĹ™in.â€ś

â€žJe chytrej, je zĂˇbavnej. Je starostlivej. Je schopnejâ€¦â€ś

â€žÄŚĂm se ĹľivĂ?â€ś

â€žJe doktorâ€¦ praktickej lĂ©kaĹ™, ale nenĂ posedlej pracĂ. A

citovÄ› fakt nenĂ zadanej. ÄŚestnĂ˝ slovo. Je hroznÄ› milej, ale nÄ›jakĂ˝ ĹľvĂˇsty neĹľere.â€ś

â€žPokraÄŤuj.â€ś

â€žJe mu devÄ›tatĹ™icet, nikdy nebyl Ĺľenatej, ale rozhodnÄ› mĂˇ zĂˇjem o trvalej vztah. Fyzicky je na tom dobĹ™e, nekouĹ™Ă ani nebere drogy, ale nenĂ kvĹŻli tomu nÄ›jakej protivnej, vĂĹˇ, jak to myslĂm? NenĂ to ĹľĂˇdnej svatouĹˇek.â€ś

â€žEhm ehm ehm,â€ś zamumlala jsem monotĂłnnÄ›. MĂˇvla jsem nervĂłznÄ› rukou, coĹľ mÄ›lo znamenat, aby Ĺˇla k vÄ›ci.

â€žA taky dobĹ™e vypadĂˇ. MyslĂm to vĂˇĹľnÄ›. Dala bych mu tak osm a pĹŻl bodu z deseti. LyĹľuje, hraje tenis, vzpĂrĂˇâ€¦â€ś

â€žTak mu nestojĂ,â€ś povĂdĂˇm.

â€žV posteli je bĂˇjeÄŤnej!â€ś

RozesmĂˇla jsem se. â€žTak o co jde, VÄ›ro? Moc u toho dejchĂˇ? Nebo vyklĂˇdĂˇ vtipy? VĂĹˇ, Ĺľe nesnĂˇĹˇĂm takovĂ˝, co vyprĂˇvÄ›j vtipy.â€ś

ZavrtÄ›la hlavou. â€žJe malej.â€ś

â€žJak malej?â€ś

â€žMĂˇ asi tak metr ĹˇedesĂˇt a jĂˇ mĂˇm skoro metr osmdesĂˇt.â€ś

NedĹŻvÄ›Ĺ™ivÄ› jsem na ni zĂrala. â€žNo a? Chodila jsi nejmĂĹ� s pĹŻl tuctem chlapĹŻ, kterĂ˝ byli menĹˇĂ neĹľ ty.â€ś

â€žNo, vĂĹˇ, ale v hloubi duĹˇe mi to vĹľdycky vadilo.â€ś

ZĂrala jsem tiĹˇe dĂˇl. â€žA ty toho chlapa odmĂtneĹˇ jenom kvĹŻli tomu?â€ś

ZaÄŤala bĂ˝t trochu podrĂˇĹľdÄ›nĂˇ. â€žHele, on je fakt skvÄ›lej.

Ale pro mÄ› prostÄ› nenĂ ten pravej. JĂˇ ti ho ale nevnucuju.

Byla to jen takovĂˇ moje finta.â€ś

â€žJak se jmenuje?â€ś

â€žNeil Hess.â€ś

VytĂˇhla jsem z jejĂho koĹˇe na odpadky ĂştrĹľek papĂru. Na stole jsem si vzala tuĹľku. â€žDej mi na nÄ›j telefon.â€ś

Mrkla na mÄ›. â€žTy mu fakt zavolĂˇĹˇ?â€ś

â€žNo, mĂˇm jenom metr ÄŤtyĹ™iaĹˇedesĂˇt. A co znamenĂˇ mezi pĹ™Ăˇteli pĂˇr ÄŤĂsel?â€ś

Ĺ�ekla mi jeho telefon a jĂˇ jsem si ho svÄ›domitÄ› zapsala na papĂrek a strÄŤila jsem si ho do kabelky. â€žBudu nÄ›jakej den pryÄŤ, ale aĹľ se vrĂˇtĂm, tak mu zavolĂˇm.â€ś

â€žJo, fajn.â€ś

Zvedla jsem se k odchodu. U dveĹ™Ă jsem se zastavila a ohlĂ©dla jsem se na VÄ›ru: â€žJestli si toho chlapa vezmu, budeĹˇ mi muset jĂt za druĹľiÄŤku.â€ś

3

PĹ™ĂĹˇtĂho dne jsem uspĂĹˇila svĹŻj odjezd. Nemohla jsem se doÄŤkat, aĹľ prĂˇsknu do konĂ. Ze Santa Terezy jsem vyjela v Ĺˇest hodin rĂˇno. Auto bylo dost napakovanĂ©. MÄ›la jsem tam houni, kufĹ™ĂkovĂ˝ psacĂ stroj, informace o matce panĂ GershovĂ© a pĹ™enosnou lednici, do kterĂ© jsem vstrÄŤila balĂÄŤek se Ĺˇesti dietnĂmi pepsi-kolami, sendviÄŤ s tuĹ�Ăˇkem, pĂˇr mandarinek a sĂˇÄŤek ÄŤokolĂˇdovĂ˝ch oplatek od Henryho.

Jela jsem na jih po dĂˇlnici 101, kterĂˇ vede po pobĹ™eĹľĂ aĹľ

do Ventury, kde se zaÄŤĂnĂˇ lĂˇmat smÄ›rem do vnitrozemĂ. MĹŻj malĂ˝ volkswagen vrnÄ›l a supÄ›l nĂˇmahou, neĹľ vyĹˇplhal nahoru na hĹ™eben Camarillo, odkud zas vedla cesta dolĹŻ do Thousand Oaks. NeĹľ jsem se dostala do ĂşdolĂ San Fernanda, bylo uĹľ skoro sedm a silnice byla nadobro ucpanĂˇ. Auta pĹ™ejĂĹľdÄ›la z pruhu do pruhu s takovou rychlostĂ a grĂˇciĂ, jako by jejich Ĺ™idiÄŤi klouzali na surfu po vlnĂˇch. ObÄŤas nÄ›kdo do

nÄ›koho vrazil. ĂšdolĂ bylo zahalenĂ© smogem, kterĂ˝ tak dokonale zakrĂ˝val okolnĂ hory, Ĺľe kdyby ÄŤlovÄ›k nevÄ›dÄ›l, Ĺľe tady jsou, mohl by si myslet, Ĺľe krajina je tu rovnĂˇ jako placka. V North Hollywoodu se oddÄ›luje stoÄŤtyĹ™iatĹ™icĂtka, kterĂˇ vede do Pasadeny, zatĂmco stojedniÄŤka uhĂ˝bĂˇ jiĹľnÄ› smÄ›rem k centru L.A. Na mapÄ› vypadĂˇ srdce Los Angeles jako malĂˇ dĂrka uprostĹ™ed volnÄ› hĂˇÄŤkovanĂ©ho rĹŻĹľovĂ©ho ĹˇĂˇlu, kterĂ˝ se rozprostĂrĂˇ po celĂ©m Los Angeles County a plazĂ se aĹľ na jih do Orange County. SbĂhajĂcĂ se dĂˇlnice tvoĹ™Ă zmÄ›ĹĄ, v jejĂmĹľ uzlu jsou zamotĂˇny vĂ˝ĹˇkovĂ© budovy. Nikdy jsem nepoznala nikoho, kdo by mÄ›l opravdu co dÄ›lat v centru Los Angeles. Pokud zrovna ÄŤlovÄ›k nemĂˇ touhu vidÄ›t nĂˇdraĹľĂ Union, Olvera Street, nebo chudinskou ÄŤtvrĹĄ, jedinĂ˝ dĹŻvod, proÄŤ by se mÄ›l odvĂˇĹľit za hranice Sixth and Spring, je ten, Ĺľe by si chtÄ›l prohlĂ©dnout velkoobchod se zlatem a Ĺˇperky, nebo zajĂt do Cooper Building, kde v suterĂ©nu prodĂˇvajĂ zlevnÄ›nĂ© znaÄŤkovĂ© odÄ›vy. VÄ›tĹˇinou je ale nejlepĹˇĂ mazat rychle pryÄŤ.

VĹˇimnÄ›te si, Ĺľe jsem ĂşplnÄ› pĹ™eskoÄŤila udĂˇlosti ze ÄŤtvrtka veÄŤer. SkuteÄŤnÄ› jsem se zastavila u Rosie na slĂbenĂ˝ drink, a ÄŤekalo tam na mÄ› pĹ™ekvapenĂ v podobÄ› neÄŤekanĂ© oslavy mĂ˝ch narozenin, kterou pro mÄ› uspoĹ™Ăˇdala spolu s Henrym.

Byl to takovĂ˝ ten trapas, kdy ÄŤlovÄ›k vejde do mĂstnosti a ona se rozsvĂtĂ svÄ›tla a vĹˇichni na nÄ›j vyskoÄŤĂ zpoza nĂˇbytku. Myslela jsem, Ĺľe se mi to snad zdĂˇ. Byl tam JonĂˇĹˇ a VÄ›ra (ta mrcha â€“ ani slovem se mi o tom pĹ™edtĂm

nezmĂnila), Darcy a Mac z KalifornskĂ© pojiĹˇĹĄovny, Moza z vedlejĹˇĂ ulice, pĂˇr ĹˇtamgastĹŻ a jeden nebo dva z mĂ˝ch dĹ™ĂvÄ›jĹˇĂch klientĹŻ. NemĂˇm rĂˇda pĹ™ekvapenĂ. Jsem nerada stĹ™edem pozornosti. VĹˇechno to byli lidĂ©, na kterĂ˝ch mi zĂˇleĹľelo, ale z tolika projevĹŻ pĹ™ĂˇtelstvĂ jsem byla nervĂłznĂ.

DoufĂˇm, Ĺľe jsem se zachovala, jak se sluĹˇĂ a patĹ™Ă. Neopila jsem se a neudÄ›lala jsem ĹľĂˇdnou ostudu, ale pĹ™ipadala jsem si tak nÄ›jak odpojenĂˇ, jako by se to vĹˇechno odehrĂˇvalo mimo mÄ›. KdyĹľ jsem si na to teÄŹ vzpomnÄ›la v soukromĂ svĂ©ho auta, musela jsem se smĂˇt. UdĂˇlosti tohohle typu se mi zdajĂ vĹľdycky lepĹˇĂ ve vzpomĂnkĂˇch.

VeÄŤĂrek skonÄŤil kolem desĂˇtĂ©. Henry a JonĂˇĹˇ mÄ› doprovodili domĹŻ. Potom se Henry omluvil a jĂˇ jsem ukĂˇzala JonĂˇĹˇovi svĹŻj byt. OstĂ˝chala jsem se pĹ™itom jako nevÄ›sta.

MÄ›la jsem velmi silnĂ˝ pocit, Ĺľe u mÄ› chce zĹŻstat pĹ™es noc, ale nÄ›jak jsem to nedokĂˇzala zvlĂˇdnout. Ani vlastnÄ› nevĂm proÄŤ â€“ moĹľnĂˇ dĂky tomu, jak jsme o nÄ›m odpoledne mluvily s VÄ›rou â€“ ale byl mi najednou vzdĂˇlenĂ˝ a kdyĹľ mÄ› chtÄ›l polĂbit, nĂˇhle jsem zjistila, Ĺľe se odtahuju.

â€žCo je s tebou?â€ś

â€žNic. Jenom potĹ™ebuju bejt sama.â€ś

â€žNÄ›ÄŤĂm jsem tÄ› naĹˇtval?â€ś

â€žKdepak, vĹŻbec ne. Jenom jsem unavenĂˇ, nic vĂc. Ta dneĹˇnĂ oslava mi dala zabrat. ZnĂˇĹˇ mÄ›. TakovĂ˝hle situace moc dobĹ™e nezvlĂˇdĂˇm.â€ś

UsmĂˇl se, aĹľ se mu zablĂ˝skly zuby. â€žMÄ›la by ses vidÄ›t, jak ses zatvĂˇĹ™ila. Bylo to skvÄ›lĂ©. Je to celkem legrace, obÄŤas tÄ› nÄ›ÄŤĂm zaskoÄŤit.â€ś OpĂral se o dveĹ™e s rukama za zĂˇdy a svÄ›tlo z kuchynÄ› mu zbarvovalo polovinu obliÄŤeje teple Ĺľlutou zĂˇĹ™Ă. UvÄ›domila jsem si, Ĺľe si ho v duchu fotografuju: modrĂ© oÄŤi, tmavĂ© vlasy. Vypadal unavenÄ›. JonĂˇĹˇ je policajt.

V Santa Tereze je specialistou na pohĹ™eĹˇovanĂ© osoby. PĹ™i tĂ©hle prĂˇci jsme se takĂ© poznali, uĹľ to bude rok. Opravdu jsem si nebyla jistĂˇ, co k nÄ›mu zrovna teÄŹ cĂtĂm. Je to laskavĂ˝, zmatenĂ˝, hodnĂ˝ muĹľ, kterĂ˝ chce za kaĹľdou cenu dÄ›lat sprĂˇvnĂ© vÄ›ci. ChĂˇpu, jakĂ© mĂˇ dilema se svou Ĺľenou, a nijak ho neobviĹ�uju. Je samozĹ™ejmĂ©, Ĺľe stĂˇle kolĂsĂˇ. MĂˇ dvÄ› malĂ© dcerky, kterĂ© celou zĂˇleĹľitost hroznÄ› komplikujĂ.

Camilla uĹľ ho dvakrĂˇt opustila a pokaĹľdĂ© s sebou vzala obÄ› dÄ›ti. On se bez nĂ docela dobĹ™e obeĹˇel, ale staÄŤilo, aby jen kĂ˝vla prstem, a uĹľ zas bÄ›Ĺľel zpĂˇtky. Od tĂ© doby to jde ode zdi ke zdi, jednou tak, podruhĂ© tak. V listopadu se rozhodla, Ĺľe budou mĂt â€žotevĹ™enĂ© manĹľelstvĂâ€ś. Byl to vĹˇak jen eufemismus, kterĂ˝m zakrĂ˝vala svĂ© avantĂ˝ry. MÄ›l pocit, Ĺľe mu to dĂˇvĂˇ volnost k tomu, aby si se mnou nÄ›co zaÄŤal, ale byla jsem si tĂ©mÄ›Ĺ™ jistĂˇ, Ĺľe se jĂ o tom nikdy nezmĂnil. Jak â€žotevĹ™enĂ©â€ś mohlo takovĂ© manĹľelstvĂ bĂ˝t? I kdyĹľ jsem si od toho vztahu moc neslibovala, znepokojovalo mÄ›, Ĺľe jsem nikdy nevÄ›dÄ›la, na ÄŤem jsem. NÄ›kdy se choval jako rodinnĂ˝ typ, kterĂ˝ chodĂ s dÄ›tmi v nedÄ›li odpoledne do zoo. Jindy se choval jako svobodnĂ˝ otec, a dÄ›lal pĹ™esnÄ› to samĂ©. StrĂˇvil se

svĂ˝mi dcerami spoustu ÄŤasu civÄ›nĂm na opiÄŤky, a co zatĂm dÄ›lala Camilla, vĂ bĹŻh. JĂˇ jsem si pĹ™ipadala jako vedlejĹˇĂ postava v nÄ›jakĂ© divadelnĂ hĹ™e, na kterou jsem nezaplatila vstupnĂ©. Po pravdÄ› Ĺ™eÄŤeno nemĂˇm zapotĹ™ebĂ ĹľĂˇdnĂ© mrzutosti. PĹ™esto si tÄ›Ĺľko mĹŻĹľu stÄ›Ĺľovat, kdyĹľ jsem od zaÄŤĂˇtku vÄ›dÄ›la, Ĺľe je ĹľenatĂ˝. To nic, myslela jsem si. Jsem velkĂˇ holka. JĂˇ to zvlĂˇdnu. Ale nemÄ›la jsem nejmenĹˇĂ ponÄ›tĂ o tom, do ÄŤeho jdu.

â€žCo mĂˇ znamenat ten tvĹŻj vĂ˝raz?â€ś zeptal se.

UsmĂˇla jsem se na nÄ›j. â€žDobrou noc. Jsem utahanĂˇ.â€ś

â€žTak jĂˇ teda vypadnu, aby ses mohla poĹ™ĂˇdnÄ› vyspat.

MĂˇĹˇ to tu moc hezkĂ©. AĹľ se vrĂˇtĂĹˇ, oÄŤekĂˇvĂˇm, Ĺľe mÄ› pozveĹˇ na veÄŤeĹ™i.â€ś

â€žJo, vĹľdyĹĄ vĂĹˇ, jak straĹˇnÄ› rĂˇda vaĹ™Ăm.â€ś

â€žTak si pro nÄ›co poĹˇleme.â€ś

â€žTo je dobrej nĂˇpad.â€ś

â€žZavolej mi.â€ś

â€žZavolĂˇm.â€ś

UpĹ™ĂmnÄ› Ĺ™eÄŤeno, nejkrĂˇsnÄ›jĹˇĂ okamĹľik dne nastal teprve, kdyĹľ jsem byla koneÄŤnÄ› sama. Zamkla jsem pĹ™ednĂ dveĹ™e a zkontrolovala opevnÄ›nĂ. Ujistila jsem se, Ĺľe vĹˇechna okna jsou zavĹ™enĂˇ na zĂˇpadku. Zhasla jsem dole svÄ›tlo a vylezla jsem po schodech nahoru. Abych oslavila svou prvnĂ noc v novĂ©m bytÄ›, napustila jsem si vanu a ponoĹ™ila jsem se do koupelovĂ© pÄ›ny, kterou jsem dostala k narozeninĂˇm od Darcy. VonÄ›la po borovicĂch a pĹ™ipomĂnala mi pĹ™Ăpravek,

kterĂ˝ pouĹľĂval nĂˇĹˇ ĹˇkolnĂk na zĂˇkladnĂ Ĺˇkole na vytĂrĂˇnĂ podlahy. Ve svĂ˝ch osmi letech jsem se ÄŤasto divila, jakĂ˝ ĂşdrĹľbĂˇĹ™skĂ˝ ÄŤarodÄ›j pĹ™iĹˇel na nĂˇpad posypĂˇvat zvratky pilinami.

Zhasla jsem v koupelnÄ› svÄ›tlo a sedla jsem si do kouĹ™ĂcĂ vany. DĂvala jsem se oknem smÄ›rem k moĹ™i, kterĂ© bylo vidÄ›t jen jako temnĂˇ skvrna se stĹ™ĂbrnĂ˝m pĂˇsem v mĂstÄ›, kde se ze tmy prodĂral mÄ›sĂc. Kmeny platanĹŻ pĹ™Ămo pĹ™ed oknem byly kĹ™ĂdovÄ› bĂlĂ© a jejich svÄ›tle ĹˇedĂ© listy chĹ™estily ve studenĂ©m jarnĂm vĂˇnku jako zmaÄŤkanĂ˝ papĂr. Nemohla jsem uvÄ›Ĺ™it, Ĺľe tam nÄ›kde venku je nÄ›kdo, koho najali, aby mÄ› zabil. Jsem si dobĹ™e vÄ›doma toho, Ĺľe nesmrtelnost je jen takovĂˇ iluze, kterou se utÄ›Ĺˇujeme, abychom mohu ze dne na den fungovat, ale vraĹľda na objednĂˇvku pro mÄ› byla ÄŤĂmsi nepĹ™edstavitelnĂ˝m.

Voda ve vanÄ› uĹľ byla vlaĹľnĂˇ, tak jsem ji vypustila. Zvuk vypouĹˇtÄ›nĂ© vody mi pĹ™ipomnÄ›l vĹˇechny vany, ze kterĂ˝ch jsem kdy po koupeli vypouĹˇtÄ›la vodu. O pĹŻlnoci jsem nahĂˇ vklouzla pod zbrusu novou pokrĂ˝vku do zbrusu novĂ© postele a civÄ›la jsem okĂ©nkem na nebe. HvÄ›zdy leĹľely na plexisklovĂ© tabuli jako krystalky soli a vytvĂˇĹ™ely vzory, kterĂ© uĹľ kdysi dĂˇvno pojmenovali staĹ™Ă Ĺ�ekovĂ©. DokĂˇzala jsem rozeznat VelkĂ˝ vĹŻz, nÄ›kdy dokonce i MalĂ˝ vĹŻz, ale nikdy jsem nevidÄ›la nic, co by tĹ™eba jen vzdĂˇlenÄ› pĹ™ipomĂnalo MedvÄ›da, StĹ™elce, nebo Raka. MoĹľnĂˇ Ĺľe ti chlĂˇpkovĂ© tenkrĂˇt hulili marjĂˇnku, leĹľeli na zĂˇdech blĂzko

Parthenonu, ukazovali si na hvÄ›zdy a celou noc plkali nÄ›jakĂ© nesmysly. Ani jsem si nestaÄŤila uvÄ›domit, jestli jsem usnula, kdyĹľ mÄ› budĂk vrhl zase zpĂˇtky do reality.

SoustĹ™edila jsem se na cestu, jen jsem ÄŤas od ÄŤasu mrkla na mapu, kterou jsem mÄ›la rozloĹľenou na vedlejĹˇĂm sedadle.

NĂˇrodnĂ pamĂˇtnĂk Joshua Tree a stĂˇtnĂ park Anza-Borrego Desert byly vyznaÄŤenĂ© zelenou barvou a tvarem pĹ™ipomĂnaly kousky z dÄ›tskĂ© sklĂˇdanky puzzle. StĂˇtnĂ lesy byly o nÄ›co svÄ›tleji zelenĂ©, samotnĂˇ MohavskĂˇ pouĹˇĹĄ mÄ›la barvu bĂ©Ĺľovou a horskĂ© pĂˇsy byly jemnÄ› vystĂnovĂˇny hnÄ›dou.

VÄ›tĹˇina pouĹˇtÄ› nebude nikdy osĂdlenĂˇ, coĹľ mi z nÄ›jakĂ©ho dĹŻvodu dodĂˇvalo dobrou nĂˇladu. I kdyĹľ nejsem nÄ›jakĂ˝ zvlĂˇĹˇtnĂ milovnĂk pĹ™Ărody, jejĂ nezkrotnost mÄ› hroznÄ› tÄ›ĹˇĂ.

Na vĂ˝jezdu z dĂˇlnice v San Bernardino/Riverside se ramena dĂˇlniÄŤnĂ kĹ™iĹľovatky zvedajĂ vzhĹŻru jako nÄ›jakĂˇ smÄ›lĂˇ vize z uÄŤebnice architektury z padesĂˇtĂ˝ch let. Na druhĂ© stranÄ› nenĂ nic neĹľ telefonnĂ drĂˇty, kaĹ�ony barvy hnÄ›dĂ©ho cukru a drĂˇtÄ›nĂ© ploty porostlĂ© kvetoucĂm svlaÄŤcem.

ĹľlutĂ˝ zĂˇvoj v dĂˇlce pĹ™ipomĂnal, Ĺľe uĹľ rozkvetl mesquit.

U Cabazonu jsem na chvĂli zastavila, abych si protĂˇhla Ăşdy. Na travnatĂ© ploĹˇe zastĂnÄ›nĂ© vrbami a topoly tam stĂˇlo asi osm dĹ™evÄ›nĂ˝ch stolkĹŻ. ZĂˇchody byly v popelavĂ© stavbÄ› s Ĺˇikmou stĹ™echou. Jeden z nich jsem navĹˇtĂvila a vysuĹˇila jsem si ruce pod suĹˇĂˇkem, protoĹľe papĂrovĂ© ruÄŤnĂky doĹˇly.

Bylo teÄŹ deset hodin a jĂˇ jsem mÄ›la hlad. VytĂˇhla jsem svoji chladicĂ taĹˇku a postavila ji na stĹŻl asi deset metrĹŻ od

parkoviĹˇtÄ›. Jednou z vĂ˝hod svobodnĂ©ho stavu je to, Ĺľe si ÄŤlovÄ›k vĹˇechna pravidla stanovuje sĂˇm. Je libo veÄŤeĹ™et o pĹŻlnoci? ProÄŤ ne, zĂˇleĹľĂ jen na vĂˇs. Nebo obÄ›dvat v deset nula nula? JistÄ›, vy jste tady ĹˇĂ©f. MĹŻĹľete jĂst, kdy chcete, a Ĺ™Ăkat tomu, jak chcete. DĂvala jsem se na silnici, ĹľvĂ˝kala sendviÄŤ a pozorovala auta.

Na chodnĂku si hrĂˇlo asi tak pÄ›tiletĂ© dĂtÄ› se sadou malĂ˝ch autĂÄŤek, zatĂmco jeho otec dĹ™Ămal na laviÄŤce. TatĂk mÄ›l obliÄŤej pĹ™ikrytĂ˝ SportovnĂmi ozvÄ›nami a holĂ© ruce v ohrnutĂ˝ch rukĂˇvech mu visely podĂ©l tÄ›la. Bylo pĹ™ĂjemnÄ› teplo, nebe bylo ĹˇmolkovÄ› modrĂ© bez jedinĂ©ho mrĂˇÄŤku.

Na cestÄ› dĂˇl jsem mĂjela farmy s vÄ›trnĂky, kterĂ© vyrĂˇbÄ›ly elektĹ™inu v turbĂnĂˇch sestavenĂ˝ch do Ĺ™ad jako na kolotoÄŤi.

Dnes byl slabĂ˝ vĂtr. Mohla jsem sledovat, jak se vĂˇnek bludnÄ› tĹ™epotĂˇ v turbĂnĂˇch, kterĂ© vrtoĹˇivÄ› otĂˇÄŤely svĂ˝mi ĹˇtĂhlĂ˝mi lopatkami jako vrtule nÄ›jakĂ©ho papĂrovĂ©ho letadĂ˝lka. MoĹľnĂˇ Ĺľe aĹľ vymĹ™ou lidĂ©, zĹŻstanou zde tyto podivnĂ© totemy a budou vesele sklĂzet Ăşrodu ĹľivlĹŻ a pĹ™emÄ›Ĺ�ovat vĂtr na energii, kterou budou pohĂˇnÄ›t starĂ© stroje.

Jak jsem se blĂĹľila k Palm Springs, zaÄŤala se cesta zase mÄ›nit. Na billboardech inzerovali motoresty a benzinovĂ© pumpy. MĂstnĂ kluby majitelĹŻ obytnĂ˝ch nĂˇklaÄŹĂˇkĹŻ byly oznaÄŤovĂˇny jako â€žspoleÄŤenstvĂ aktivnĂch muĹľĹŻâ€ś. Za nĂzkĂ˝mi kopci se vynoĹ™ovaly hory, kterĂ© byly holĂ©, pokrytĂ© jen sluncem vyĹˇisovanĂ˝mi kameny. Projela jsem kolem

parkoviĹˇtÄ› trajlerĹŻ, kterĂ© se jmenovalo Vista del Mar Estates, ale ĹľĂˇdnĂ© mar nikde v okolĂ vidÄ›t nebylo.

Jela jsem dĂˇl po stojedenĂˇctce a minula jsem Coachellu, Thermal a Meccu. Po pravĂ© stranÄ› jsem spatĹ™ila Salton Sea.

Dlouhou dobu jsem vidÄ›la jen dva pruhy asfaltu, po obou stranĂˇch praĹˇnou hlĂnu a Ĺˇedavou vodnĂ hladinu, kterĂˇ se v nadchĂˇzejĂcĂm horku tĹ™pytila. ÄŚas od ÄŤasu jsem projela kolem citrusovĂ©ho hĂˇjku, oĂˇzy stĂnu v ĂşdolĂ jinak suĹľovanĂ©m nelĂtostnĂ˝m sluncem.

Projela jsem CalipatriĂ. PozdÄ›ji jsem slyĹˇela mĂstnĂ obyvatele mluvit o nÄ›jakĂ©m mÄ›stÄ›, rozumÄ›la jsem jim, Ĺľe Ĺ™ĂkajĂ Cowpat, ale aĹľ opoĹľdÄ›nÄ› jsem si uvÄ›domila, Ĺľe to je jen zkrĂˇcenĂ˝ nĂˇzev pro Calipatrii. JedinĂˇ pamÄ›tihodnost, kterĂˇ tu stĂˇla za Ĺ™eÄŤ, byla jedna stavba v centru mÄ›sta s cihlovĂ˝m sloupem, kterĂ˝ vypadal, jako by ho okousaly krysy. Ve skuteÄŤnosti to byla ruina zniÄŤenĂˇ zemÄ›tĹ™esenĂm, kterou nechali neopravenou. MoĹľnĂˇ si tĂm chtÄ›li udobĹ™it bohy.

Ĺ estnĂˇct mil jiĹľnÄ› od Calipatrie leĹľĂ Brawley. Na pĹ™edmÄ›stĂ jsem zahlĂ©dla motel U TulĂˇka s nĂˇpisem VOLNĂ‰

POKOJE. Byla to budova asi o ÄŤtyĹ™iceti pokojĂch, kterĂˇ ze dvou stran lemovala asfaltovĂ© parkoviĹˇtÄ›. Najala jsem si jednolĹŻĹľkovĂ˝ pokoj. Poslali mÄ› na vzdĂˇlenÄ›jĹˇĂ konec chodnĂku do ÄŤĂsla dvacet. Zaparkovala jsem auto na volnĂ©m mĂstÄ› pĹ™ed pokojem a vyloĹľila jsem pokrĂ˝vku, psacĂ stroj a pĹ™ĂruÄŤnĂ lednici.

Pokoj byl zaĹ™Ăzen ĂşÄŤelnÄ›, ale neuĹˇel mi slabĂ˝ zĂˇpach postĹ™iku proti ĹˇtÄ›nicĂm. ZelenĂ˝ chemlonovĂ˝ koberec mÄ›l tak dlouhĂ˝ vlas, Ĺľe by se mohl sekat sekaÄŤkou na trĂˇvu. PĹ™ehoz na postel a zĂˇvÄ›sy byly potiĹˇtÄ›ny zelenozlatĂ˝m kvÄ›tinovĂ˝m motivem, na nÄ›mĹľ byly laĹĄky ovinutĂ© kvetoucĂ rĂ©vou. Nad postelĂ visel obrĂˇzek losa stojĂcĂho po kolena v jezeĹ™e.

NamalovanĂ© hory mÄ›ly stejnĂ˝ odstĂn zelenĂ© jako kobereÄŤek â€“ malĂ˝ dekorativnĂ pozdrav pro zasvÄ›cenĂ©. VyloĹľila jsem svĂ© saky paky, pokĹ™tila jsem zĂˇchodovou mĂsu a znovu jsem vyrazila na cestu smÄ›rem na sever k malĂ© vesniÄŤce Nilandu.

Zastavila jsem u nÄ›ÄŤeho, ÄŤemu by se dalo Ĺ™Ăkat obrubnĂk, kdyby byl v dohledu nÄ›jakĂ˝ chodnĂk. Zeptala jsem se farmĂˇĹ™e v montĂ©rkĂˇch s koĹľovitĂ˝m obliÄŤejem, kudy se dostanu do Slabs.

Beze slova mi ukĂˇzal tĂm smÄ›rem. Na pĹ™ĂĹˇtĂm rohu jsem zatoÄŤila doprava a jela dalĹˇĂ mĂli a pĹŻl rovinatou krajinou, pĹ™eruĹˇovanou jen telefonnĂmi tyÄŤemi a elektrickĂ˝m vedenĂm. Sem tam jsem pĹ™ejela pĹ™es zavodĹ�ovacĂ pĹ™Ăkop, jehoĹľ bĹ™ehy pokrĂ˝vala hnÄ›dĂˇ trĂˇva. Napravo v dĂˇlce jsem zahlĂ©dla nezarostlĂ˝ kopec hlĂny, nahoĹ™e vroubenĂ˝ vyvĹ™elou horninou. SkĂˇla byla popsĂˇna nĂˇboĹľenskĂ˝mi hesly.

OhromnĂ© nĂˇpisy BĹ®H JE LĂ�SKA a POKĂ�NĂŤ hrozily pocestnĂ˝m jako pĹ™Ăzrak. Co bylo napsĂˇno pod nimi, jsem pĹ™eÄŤĂst nedokĂˇzala. NejspĂĹˇ nÄ›jakĂ˝ citĂˇt z bible. OpodĂˇl stĂˇl zchĂˇtralĂ˝ nĂˇklaÄŹĂˇk, kterĂ˝ mÄ›l na korbÄ› postavenĂ˝ dĹ™evÄ›nĂ˝ domek, takĂ© pomalovanĂ˝ nÄ›jakĂ˝mi fundamentalistickĂ˝mi

vĂ˝kĹ™iky.

Projela jsem kolem nÄ›ÄŤeho, co dĹ™Ăv, kdyĹľ tu jeĹˇtÄ› fungovala vojenskĂˇ zĂˇkladna, nejspĂĹˇ slouĹľilo jako strĂˇĹľnĂ budka. Zbyla tu z nĂ jen betonovĂˇ kostra metr krĂˇt metr, jen o nÄ›co mĂˇlo vÄ›tĹˇĂ neĹľ telefonnĂ budka. Jela jsem dĂˇl smÄ›rem k zĂˇkladnÄ›. Po nÄ›jakĂ˝ch sto metrech stĂˇla druhĂˇ strĂˇĹľnĂ budka, natĹ™enĂˇ na, blankytnÄ› modro. Na pĹ™ednĂ stranÄ› byly naÄŤrtnutĂ© zelenĂ© stromy a na stĹ™eĹˇe bylo napsĂˇno ÄŤernĂ˝mi pĂsmeny VĂŤTĂ� VĂ�S a pod tĂm do pĹŻlkruhu SLAB CITY.

Kolem nĂˇpisu lĂ©taly vĹˇemi smÄ›ry namalovanĂ© bĂlĂ© holubice.

BĹ®H JE LĂ�SKA tu bylo napsĂˇno na dvou mĂstech.

MalĹŻvky a nĂˇpisy tu patrnÄ› zbyly z ĹˇedesĂˇtĂ˝ch let, kdy tudy tĂˇhli hippies. V pouĹˇti nic nehyne â€“ kromÄ› divokĂ© zvÄ›Ĺ™e, pochopitelnÄ›. Vzduch je tak suchĂ˝, Ĺľe to vypadĂˇ, Ĺľe tu nic nehnije a horko, kterĂ© je vÄ›tĹˇinu roku velmi prudkĂ©, vĂc vÄ›cĂ uchovĂˇvĂˇ, neĹľ niÄŤĂ. ProjĂĹľdÄ›la jsem kolem dĹ™evÄ›nĂ˝ch chatek, kterĂ© byly uĹľ asi ĹˇedesĂˇt let opuĹˇtÄ›nĂ©.

Tady na nekoneÄŤnĂ©m pruhu ĹˇtÄ›rku a hlĂny jsem vidÄ›la spoustu dodĂˇvek a nÄ›kolik aut. ÄŚasto mÄ›ly dokoĹ™Ăˇn otevĹ™enĂ© dveĹ™e, aby horkĂ˝ vzduch alespoĹ� trochu proudil. Byly tu nĂˇklaÄŹĂˇky, pĹ™ĂvÄ›sy, dodĂˇvky, stany a improvizovanĂ© pĹ™ĂstĹ™eĹˇky. Ĺ irokĂ© ulice lemovaly shluky kreosotovĂ˝ch a mesquitovĂ˝ch keĹ™ĹŻ. Jenom jedna cesta byla oznaÄŤenĂˇ cedulĂ.

StĂˇlo na nĂ: OSMNĂ�CTĂ� UL.

PodĂ©l hlavnĂ silnice se tĂˇhl jeden z nejdelĹˇĂch bleĹˇĂch trhĹŻ na svÄ›tÄ›. Stoly byly pokryty nejrĹŻznÄ›jĹˇĂmi drobnostmi.

Dalo se tu nakoupit sklo, obnoĹˇenĂ© Ĺˇatstvo, starĂ© pneumatiky, pouĹľitĂˇ sedadla z aut i nefungujĂcĂ televizory, zn. â€žlevnÄ›â€ś.

Na ruÄŤnÄ› napsanĂ© ceduli stĂˇlo: KOPĂ�ÄŚSKĂ‰ A JINĂ‰

PRĂ�CE. Po nÄ›jakĂ©m kupujĂcĂm nikde ani vidu, ani slechu.

NezahlĂ©dla jsem dokonce ani ĹľĂˇdnĂ©ho obyvatele. Na stoĹľĂˇru vlĂˇla vlajka SpojenĂ˝ch stĂˇtĹŻ a vidÄ›la jsem i vlajeÄŤky jednotlivĂ˝ch stĂˇtĹŻ, jak se tĹ™epetaly v horkĂ©m vzduchu a vĂĹ™ily prach. Nebyly tu ĹľĂˇdnĂ© televiznĂ antĂ©ny, telegrafnĂ tyÄŤe ani elektrickĂ© vedenĂ, prostÄ› nic trvalĂ©ho. Panovala tu atmosfĂ©ra jak v cikĂˇnskĂ©m leĹľenĂ, jeĹˇtÄ› umocnÄ›nĂˇ pestrobarevnĂ˝mi plachtami, kterĂ© skĂ˝taly ĂştoÄŤiĹˇtÄ› pĹ™ed polednĂm sluncem. Ticho jen tu a tam pĹ™eruĹˇil ĹˇtÄ›kot psa.

Zastavila jsem u kraje silnice a vystoupila jsem z auta.

Zaclonila jsem si oÄŤi a dĂvala jsem se kolem sebe. TeÄŹ, kdyĹľ si mĂ© oÄŤi zvykly na to ostrĂ© svÄ›tlo, jsem zjistila, Ĺľe tam nÄ›jacĂ lidĂ© jsou: nÄ›jakĂˇ dvojice sedÄ›la pĹ™ede dveĹ™mi svĂ©ho pojĂzdnĂ©ho domova a osamÄ›lĂ˝ muĹľ se loudal od jednĂ© Ĺ™ady vozidel k druhĂ©. NezdĂˇlo se, Ĺľe by mi nÄ›kdo z nich vÄ›noval pozornost. PĹ™Ăjezdy a odjezdy cizincĹŻ tu byly zjevnÄ› na dennĂm poĹ™Ăˇdku, takĹľe moje pĹ™Ătomnost nevzbudila vĹŻbec ĹľĂˇdnĂ˝ zĂˇjem.

Asi o padesĂˇt metrĹŻ dĂˇl jsem zahlĂ©dla Ĺľenu, kterĂˇ sedÄ›la pod baldachĂ˝nem z ÄŤervenooranĹľovĂ©ho padĂˇku napnutĂ©ho mezi dvÄ›ma stany. Kojila dĂtÄ› a hlavu mÄ›la naklonÄ›nou na stranu smÄ›rem k nÄ›mu. BlĂĹľila jsem se k nĂ a asi pÄ›t metrĹŻ

od nĂ jsem se zastavila. NevÄ›dÄ›la jsem, co se tu povaĹľuje za soukromĂ˝ pozemek, a nechtÄ›la jsem bĂ˝t moc vlezlĂˇ.

â€žDobrĂ˝ den,â€ś pozdravila jsem ji. â€žNemohla byste mi, prosĂm vĂˇs, pomoct?â€ś

VzhlĂ©dla ke mnÄ›. Mohlo jĂ bĂ˝t asi tak osmnĂˇct. TmavĂ© vlasy mÄ›la vyÄŤesĂˇny nahoru a svĂˇzĂˇny do stĹ™apatĂ©ho uzle.

MÄ›la Ĺˇortky a bavlnÄ›nou koĹˇili, vpĹ™edu rozepnutou. DÄ›ĹĄĂˇtko se tak snaĹľivÄ› ÄŤinilo, Ĺľe jsem aĹľ odsud slyĹˇela mlaskavĂ© zvuky. â€žVy hledĂˇte Eddieho?â€ś

ZavrtÄ›la jsem hlavou. â€žSnaĹľĂm se najĂt jednu Ĺľenu, jmenuje se Agnes GreyovĂˇ. NeznĂˇte ji nĂˇhodou?â€ś

â€žNee, neznĂˇm. Ale tĹ™eba by ji znal Eddie. Je tady mnohem dĂ˝l neĹľ jĂˇ. Ona tu bydlĂ nastĂˇlo?â€ś

â€žPokud vĂm, tak tu Ĺľije uĹľ lĂ©ta.â€ś

â€žNo, mohla byste to zkusit tĂˇmhle dole nalevo v Centru kĹ™esĹĄanĹŻ. To je ten nĂˇklaÄŹĂˇk s tou cedulĂ, tam se zaznamenĂˇvajĂ vĹˇechny akce. Spousta lidĂ se u nich registruje, kdyby nÄ›co. ProÄŤ ji potĹ™ebujete?â€ś

â€žMĂˇ nahoĹ™e v Santa Tereze dceru, kterĂˇ uĹľ od nĂ celĂ© mÄ›sĂce nemĂˇ zprĂˇvu. PoĹľĂˇdala mÄ›, abych zjistila, proÄŤ se jejĂ matka neozĂ˝vĂˇ.â€ś

PodĂvala se na mÄ› Ăşkosem. â€žVy jste nÄ›co jako detektiv?â€ś

â€žNo, vĂce mĂ©nÄ› ano. ZnĂˇm se s tou rodinou a mÄ›la jsem sem cestu, tak jsem jim slĂbila, Ĺľe to vypĂˇtrĂˇm.â€ś VytĂˇhla jsem ty dvÄ› fotky, co mi dala panĂ GershovĂˇ. PĹ™iĹˇla jsem blĂĹľ

a nastavila jsem je tak, aby si je mohla prohlĂ©dnout. â€žTohle

je jejĂ pĹ™ĂvÄ›s. JejĂ fotografii nemĂˇm. Je to starĂˇ Ĺľena, nÄ›co kolem osmdesĂˇtky.â€ś

DĂvka naklonila hlavu a prohlĂĹľela si fotografie. â€žAha.

Tak tu znĂˇm. Nikdy jsem neslyĹˇela jejĂ skuteÄŤnĂ˝ jmĂ©no.

KaĹľdej jĂ tu Ĺ™ĂkĂˇ MĂˇti.â€ś

â€žMĹŻĹľete mi Ĺ™Ăct, kde ji najdu?â€ś

â€žNe tak docela. MĹŻĹľu vĂˇm Ĺ™Ăct, kde stojĂ jejĂ pĹ™ĂvÄ›s, ale ji jsem uĹľ nÄ›jakej ÄŤas nevidÄ›la.â€ś

â€žVzpomenete si, kdy jste ji vidÄ›la naposled?.â€ś

PĹ™imhouĹ™ila oko a na vteĹ™inku se zamyslela. â€žNikdy jsem jĂ nijak moc nevÄ›novala pozornost, takĹľe fakt nemĹŻĹľu Ĺ™Ăct.

BelhĂˇ se tu sem a tam, kdyĹľ nÄ›kdy potĹ™ebuje svĂzt do mÄ›sta.

Tady vĂˇm kaĹľdej vyjde vstĹ™Ăc, kdyĹľ se vĂˇm rozbije auto nebo tak a potĹ™ebujete svĂzt. Ale ona je trochu divnĂˇ.â€ś

â€žJak divnĂˇ?â€ś

â€žNo, znĂˇte to, mĂˇ takovĂ˝ chvĂle, kdy si povĂdĂˇ sama se sebou. PoĹ™Ăˇd si nÄ›co brebentĂ a rozklĂˇdĂˇ rukama, jako kdyby se s nÄ›kĂ˝m hĂˇdala. Eddie ji pĂˇrkrĂˇt vzal s sebou do Brawley a Ĺ™Ăkal, Ĺľe byla normĂˇlnĂ. Sice smrdÄ›la, ale nebyla nÄ›jak mimo nebo tak.â€ś

â€žPoslednĂ dobou jste ji nevidÄ›la?â€ś

â€žNe, ale nejspĂĹˇ tu poĹ™Ăˇd nÄ›kde je. JĂˇ jsem teÄŹ mÄ›la dost prĂˇce s dĂtÄ›tem. Zeptejte se tĹ™eba nÄ›koho jinĂ˝ho. JĂˇ sama jsem s nĂ nikdy nemluvila.â€ś

â€žA co Eddie? Kdy ÄŤekĂˇte, Ĺľe se vrĂˇtĂ?â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe Ĺ™Ăkal, Ĺľe ne dĹ™Ăv jak v pÄ›t. Jestli chcete najĂt

ten jejĂ pĹ™ĂvÄ›s, tak bÄ›Ĺľte po tĂ˝hle silnici asi ÄŤtvrt mĂle. A tam uvidĂte takovĂ˝ho zrezatÄ›lĂ˝ho ĹˇevĂka. Jmenuje se to tam Ulice zrezatÄ›lĂ˝ho ĹˇevĂka. ZahnÄ›te doprava a jeÄŹte poĹ™Ăˇd dĂˇl, dokud neuvidĂte nalevo takovĂ˝ betonovĂ˝ bunkry. Jsou jako do ĂşÄŤka. NevĂm, k ÄŤemu tam jsou, ale ten jejĂ pĹ™ĂvÄ›s je hned vedle. PoĹ™ĂˇdnÄ› zabouchejte na dveĹ™e. Podle toho, co Ĺ™Ăkal Eddie, asi dost ĹˇpatnÄ› slyĹˇĂ.â€ś

â€žDÄ›kuju moc. UdÄ›lĂˇm to tak.â€ś

â€žKdyĹľ ji nenajdete, mĹŻĹľete se sem vrĂˇtit a poÄŤkat na nÄ›j, jestli chcete. MoĹľnĂˇ bude vÄ›dÄ›t vĂc.â€ś

Mrkla jsem na hodinky. Bylo teprve za pÄ›t minut pĹŻl jednĂ©. â€žMoĹľnĂˇ pĹ™ijdu,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žA dĂky za pomoc.â€ś

4

Na pĹ™ĂvÄ›s v Ulici zrezatÄ›lĂ˝ho ĹˇevĂka byl ĹľalostnĂ˝ pohled.

Jevil jen velmi malĂ© znĂˇmky podobnosti s fotkou, kterou jsem mÄ›la od panĂ GershovĂ©. Na obrĂˇzku byl starĂ˝, ale solidnÄ› vypadajĂcĂ pĹ™ĂvÄ›s, natĹ™enĂ˝ na bledÄ› modro a stojĂcĂ na ÄŤtyĹ™ech ÄŤernĂ˝ch pneumatikĂˇch. Podle fotky bych Ĺ™ekla, Ĺľe je asi tak tĹ™icet let starĂ˝, vyrobenĂ˝ v dobĂˇch, kdy ho klidnÄ› mohli zapĹ™Ăˇhnout za buicka a tĂˇhnout s nĂm napĹ™ĂÄŤ krajinou.

TeÄŹ byl po stranĂˇch vyzdoben sprejem nastĹ™ĂkanĂ˝mi nĂˇpisy ze slov, kterĂˇ mi tetiÄŤka zakazovala Ĺ™Ăkat. Ĺľaluzie v oknech byly na nÄ›kolika mĂstech vylomenĂ© a dveĹ™e visely na jednom pantu. KdyĹľ jsem pĹ™ijela blĂĹľ, uvidÄ›la jsem na prahu sedÄ›t osobu neurÄŤitĂ©ho pohlavĂ, asi tak dvanĂˇct let starou, v otrhanĂ˝ch hadrech a s rozcuchanĂ˝mi vlasy, jak se dloube prstem v nose. PĹ™ejela jsem o kus dĂˇl, otoÄŤila jsem se a zastavila jsem u kraje silnice pĹ™ed pĹ™ĂvÄ›sem. NeĹľ jsem

staÄŤila vylĂ©zt z auta, prĂˇh byl opuĹˇtÄ›nĂ˝. Zaklepala jsem na rĂˇm dveĹ™Ă.

â€žHalĂł?â€ś zazpĂvala jsem. â€žHĂˇĂˇĂˇlĂłoĂł!â€ś

Nakoukla jsem dovnitĹ™. PĹ™ĂvÄ›s byl opuĹˇtÄ›nĂ˝, aspoĹ� ta ÄŤĂˇst, kterou jsem vidÄ›la. VnitĹ™ek zĹ™ejmÄ› nikdy nezĂˇĹ™il ÄŤistotou, ale teÄŹ byl zavalen nĂˇnosy odpadkĹŻ. Na mĂstÄ›, kde by sprĂˇvnÄ› mÄ›l bĂ˝t sklĂˇdacĂ stolek, byla hora prĂˇzdnĂ˝ch lahvĂ a plechovek. VĹˇechno bylo pokrytĂ© prachem. LaviÄŤka vpravo vypadala, jako by ji nÄ›kdo rozĹˇtĂpal na tĹ™Ăsky. SkĹ™ĂnÄ› byly prĂˇzdnĂ©. MalĂ˝ ÄŤtyĹ™plotĂ˝nkovĂ˝ vaĹ™iÄŤ na propan-butan vypadal, jako by ho nikdo nepouĹľĂval uĹľ celĂ© mÄ›sĂce.

PodĂvala jsem se nalevo a pĹ™ehlĂ©dla malĂ˝ Ăşsek, kterĂ˝ vedl k loĹľnici. Napravo byly dveĹ™e do koupelny, kterĂˇ sestĂˇvala z nefunkÄŤnĂho chemickĂ©ho zĂˇchodu, z roztĹ™epenĂ© dĂry ve zdi, kde kdysi bĂ˝valo upevnÄ›nĂ© umyvadlo, a z jednĂ© dlouhĂ© trubky, kterĂˇ trÄŤela nad lavĹŻrkem sprchovĂ©ho koutu, plnĂ˝m starĂ˝ch hadrĹŻ. V pokojĂku byla jen holĂˇ matrace a dva zvĂˇlenĂ© a zmuchlanĂ© spacĂˇky, sepnutĂ© zipem k sobÄ›. NÄ›kdo tady bydlel, ale nezdĂˇlo se mi, Ĺľe by to byla maminka Ireny GershovĂ©. VyhlĂ©dla jsem oknem ven, ale bylo vidÄ›t jen ĹľlutohnÄ›dou rovinu pouĹˇtÄ› a nĂzkĂ˝ hĹ™eben hor, vzdĂˇlenĂ˝ asi patnĂˇct mil odtud. VzdĂˇlenosti jsou tady oĹˇidnĂ©, protoĹľe tu nejsou ĹľĂˇdnĂ© orientaÄŤnĂ body.

Ĺ la jsem zpĂˇtky ke vchodu a vylezla jsem ven. ObeĹˇla jsem pĹ™ĂvÄ›s kolem dokola. Za rohem byl kbelĂk s igelitovĂ˝m pytlem, kterĂ˝ zĹ™ejmÄ› slouĹľil jako provizornĂ zĂˇchod.

NÄ›kolik takovĂ˝ch pytlĹŻ stĂˇlo opodĂˇl. NahoĹ™e byly zavĂˇzanĂ© a byly naĹˇtosovanĂ© na hromadu, kolem nĂĹľ se rojily ÄŤernĂ© mouchy. PĹ™es ulici byl betonovĂ˝ bejvĂˇk a u nÄ›j kotvil pĹ™ĂvÄ›s.

Vedle pĹ™ĂvÄ›su stĂˇla dodĂˇvka zastĂnÄ›nĂˇ plĂˇtÄ›nou stĹ™ĂĹˇkou.

SamotnĂ˝ bunkr byl v rozvalinĂˇch a skrze ĹˇkvĂry v betonu prorĹŻstal plevel. MÄ›li tam postavenĂ˝ zahradnĂ gril a pĹ™es silnici se odtud ke mnÄ› nesl pach podpalovaÄŤe dĹ™evÄ›nĂ©ho uhlĂ a ÄŤadĂcĂch briket. BlĂzko grilu stĂˇl sklĂˇdacĂ stolek a okolo nÄ›j nÄ›kolik chromovanĂ˝ch ĹľidlĂ, kterĂ© tu pĹŻsobily dost nepatĹ™iÄŤnÄ›. KdyĹľ jsem pĹ™echĂˇzela silnici, z pĹ™ĂvÄ›su se vynoĹ™ila Ĺľena s podnosem, na nÄ›mĹľ byl talĂĹ™ pokrytĂ˝ fĂłliĂ, koĹ™enĂ a rĹŻznĂ© nĂˇdobĂ. Mohlo jĂ bĂ˝t tak ÄŤtyĹ™icet, byla ĹˇtĂhlĂˇ a mÄ›la podlouhlĂ˝, vÄ›trem oĹˇlehanĂ˝ obliÄŤej. Nebyla nalĂÄŤenĂˇ a proĹˇedivÄ›lĂ© vlasy mÄ›la ostĹ™ĂhanĂ© nakrĂˇtko. Na sobÄ› mÄ›la modrĂ© dĹľĂny a flanelovou koĹˇili, vĹˇechno vybledlĂ© do svÄ›tle Ĺˇeda. DÄ›lala, jako by mÄ› nevidÄ›la, a pokraÄŤovala ve svĂ© prĂˇci. DĂvala jsem se, jak poklĂˇdĂˇ na gril pÄ›t tlustĂ˝ch hamburgrĹŻ. Potom pĹ™eĹˇla ke stolu a zaÄŤala na nÄ›j prostĂrat vidliÄŤky a papĂrovĂ© talĂĹ™e.

â€žPromiĹ�te,â€ś oslovila jsem ji. â€žZnĂˇte tu panĂ, kterĂˇ bydlĂ tĂˇmhle?â€ś

â€žVy jste jejĂ pĹ™ĂbuznĂˇ?â€ś

â€žJsem znĂˇmĂˇ jejĂ dcery.â€ś

â€žTo je dost, Ĺľe se nÄ›kdo o to zajĂmĂˇ,â€ś Ĺ™ekla kousavÄ›.

â€žProtoĹľe to, co se tam dÄ›je, to je hroznĂˇ hanba.â€ś

â€žA co se tam dÄ›je?â€ś

â€žNastÄ›hovaly se tam dÄ›cka. VidÄ›la jste, jak to tam zasvinily. DÄ›lajĂ tam rĂˇmus, mejdany. VÄ›ÄŤnÄ› je slyĹˇet hĂˇdky a rvaÄŤky. VĹˇichni se tu Ĺ™ĂdĂme zĂˇsadou, Ĺľe si kaĹľdej mĂˇ hledÄ›t svĂ˝ho, ale vĹˇechno mĂˇ svoje meze.â€ś

â€žA co Agnes? Co se stalo s nĂ? Ona tam pĹ™ece urÄŤitÄ› nebydlĂ.â€ś

Ĺľena naklonila hlavu smÄ›rem k pĹ™ĂvÄ›su. â€žMarcusi? Mohl bys sem, prosĂm tÄ›, jĂt? Tady panĂ se ptĂˇ na MĂˇti.â€ś

OtevĹ™ely se dveĹ™e a vykoukl nÄ›jakĂ˝ muĹľ. Byl stĹ™ednĂ postavy a teplĂ© tĂłny jeho kĹŻĹľe prozrazovaly, Ĺľe jeho pĹ™edkovĂ© pochĂˇzeli od StĹ™edozemnĂho moĹ™e. TmavĂ© vlasy mÄ›l sÄŤesanĂ© dozadu. MÄ›l krĂˇtkĂ˝ rovnĂ˝ nos a plnĂ© rty. TemnĂ© oÄŤi stĂnily dlouhĂ© ÄŤernĂ© Ĺ™asy. Vypadal jako model z nÄ›jakĂ©ho italskĂ©ho mĂłdnĂho ÄŤasopisu. ChvĂli na mÄ› zĂral s neutrĂˇlnĂm vĂ˝razem ve tvĂˇĹ™i.

â€žKdo jste?â€ś zeptal se. CizĂ pĹ™Ăzvuk nemÄ›l. MÄ›l na sobÄ› plandavĂ© kalhoty a takovĂ© to vroubkovanĂ© tĂlko, jakĂ© nosĂ staĹ™Ă muĹľi.

â€žJĂˇ jsem Kinsey,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žDcera Agnes GreyovĂ© mÄ› poprosila, abych sem zajela a zjistila, co s nĂ je. NemĂˇte pĹ™edstavu, kde by mohla bejt?â€ś

PĹ™ekvapil mÄ› tĂm, Ĺľe mi pĹ™i pozdravu podal ruku. MÄ›l mÄ›kkou teplou dlaĹ� a pevnĂ˝ stisk.

â€žJĂˇ jsem Marcus. Tohle je moje Ĺľena Faye. MĂˇti jsme uĹľ

dlouho nevidÄ›li. CelĂ˝ mÄ›sĂce. SlyĹˇeli jsme, Ĺľe byla nemocnĂˇ, ale nevĂm to jistÄ›. Byla v nemocnici v Brawley.

Mohla byste se podĂvat, jestli tam jeĹˇtÄ› nenĂ.â€ś

â€žA to to nemohl nÄ›kdo dĂˇt vÄ›dÄ›t jejĂ rodinÄ›?â€ś

Marcus pokrÄŤil rameny a nacpal si ruce do kapes.

â€žMoĹľnĂˇ jim to neĹ™ekla. JĂˇ to slyĹˇĂm poprvĂ©, Ĺľe mĂˇ nÄ›jakou rodinu. Ona Ĺľije ĂşplnÄ› v ĂşstranĂ. Skoro jako poustevnĂk.

HledĂ si svĂ˝ho, pokud si ostatnĂ hledĂ svĂ˝ho. Kde bydlĂ ta jejĂ dcera?â€ś

â€žV Santa Tereze. MÄ›la o Agnes starost, ale nemohla se s nĂ nijak spojit.â€ś

Ani na jednoho z nich patrnÄ› neudÄ›lala upĹ™Ămnost Irenina zĂˇjmu nÄ›jakĂ˝ dojem. OhlĂ©dla jsem se zpĂˇtky pĹ™es silnici k pĹ™ĂvÄ›su a zmÄ›nila jsem tĂ©ma: â€žKdo je ten skrÄŤek, kterĂ˝ho jsem vidÄ›la sedÄ›t na schĹŻdku?â€ś

â€žOni jsou dva. Kluk a holka , â€ś ozvala se Faye kysele.

â€žPĹ™iĹˇli pĹ™ed nÄ›kolika mÄ›sĂci a zabrali si to tu. Museli se doslechnout, Ĺľe je to tu volnĂ˝, protoĹľe se nastÄ›hovali dost rychle. UteÄŤenci. NevĂm, jak pĹ™eĹľĂvajĂ. NejspĂĹˇ kradou a kurvÄ›j se, jeden jak druhej. Prosili jsme je, aby odklidili ten odpad, ale samozĹ™ejmÄ› to neudÄ›lali.â€ś

Slovo odpad bylo zjevnÄ› eufemismem pro ty igelitovĂ© pytle, kterĂ© jsem vidÄ›la. â€žTomu dĂtÄ›ti mohlo bejt nanejvejĹˇ tak dvanĂˇct,â€ś Ĺ™ekla jsem.

â€žJe jim patnĂˇct,â€ś opravila mÄ› Faye. â€žAspoĹ� tomu klukovi. ChovajĂ se jak divokĂ˝ zvĂĹ™ata a taky vĂm, Ĺľe berou drogy. PoĹ™Ăˇd se hrabou v naĹˇich odpadcĂch a hledajĂ nÄ›co k snÄ›dku. ObÄŤas pĹ™ijdou nÄ›jakĂ˝ jinĂ˝ dÄ›cka a bydlej tam s

nima. Muselo se nÄ›jak roznĂ©st, Ĺľe se u nich dĂˇ pĹ™espat.â€ś

â€žA to je nemĹŻĹľete nahlĂˇsit policii?â€ś

Marcus potĹ™Ăˇsl hlavou. â€žZkouĹˇeli jsme to. Jakmile se nÄ›kdo ukĂˇĹľe, tak se vypaĹ™ej.â€ś

â€žNemohla by bejt nÄ›jakĂˇ souvislost mezi zmizenĂm Agnes a jejich pĹ™istÄ›hovĂˇnĂm?â€ś

â€žTo pochybuju. Ona byla uĹľ nÄ›kolik mÄ›sĂcĹŻ pryÄŤ, kdyĹľ

sem oni pĹ™iĹˇli. MoĹľnĂˇ jim nÄ›kdo Ĺ™ekâ€™, Ĺľe ten pĹ™ĂvÄ›s je prĂˇzdnej. Nikdy nevypadali, Ĺľe by si dÄ›lali starosti s tĂm, Ĺľe se vrĂˇtĂ. VĂm, Ĺľe to tam pÄ›knÄ› zplundrovali, ale nemohli jsme nic moc dÄ›lat.â€ś

Dala jsem mu svoji vizitku. â€žTohle je moje ÄŤĂslo do Santa Terezy. Budu tady pĂˇr dmâ€� a pokusĂm se o nĂ nÄ›co zjistit. Potom mÄ› zastihnete tady na tom telefonu. Zavolal byste mi, prosĂm vĂˇs, kdyby se objevila? PokusĂm se tu jeĹˇtÄ› zastavit, neĹľ odjedu z mÄ›sta, pro pĹ™Ăpad, Ĺľe byste o nĂ nÄ›co zaslechl. TĹ™eba vĂˇs napadne nÄ›co, co by mi mohlo pomoct.â€ś

Faye se mu podĂvala pĹ™es rameno na vizitku, co jsem mu dala. â€žSoukromej detektiv? Myslela jsem, Ĺľe jste Ĺ™Ăkala, Ĺľe jste rodinnĂˇ pĹ™ĂtelkynÄ›.â€ś

â€žNajatĂˇ pĹ™ĂtelkynÄ›,â€ś Ĺ™ekla jsem. UdÄ›lala jsem pĂˇr krokĹŻ smÄ›rem k autu, kdyĹľ mÄ› zavolal jmĂ©nem. OtoÄŤila jsem se a podĂvala se na nÄ›j.

â€žV Nilandu sĂdlĂ zĂˇstupce Ĺˇerifa. Je to v prvnĂ ulici hned vedle starĂ˝ vÄ›znice. Mohla byste se ho zeptat. Je taky moĹľnĂ˝, Ĺľe uĹľ je mrtvĂˇ.â€ś

â€žNemyslete si, Ĺľe uĹľ mÄ› to nenapadlo.â€ś Jeho pohled se na okamĹľik setkal s mĂ˝m a potom jsem odeĹˇla.

MĂĹ™ila jsem k mÄ›steÄŤku Niland, kterĂ© leĹľĂ sto pÄ›taÄŤtyĹ™icet stop pod ĂşrovnĂ moĹ™e a mĂˇ dvanĂˇct set obyvatel. StarĂˇ vÄ›znice je drobnĂˇ omĂtnutĂˇ stavba s Ĺˇikmou stĹ™echou a zdobenĂ˝m ĹľeleznĂ˝m kolem pĹ™ipevnÄ›nĂ˝m na dĹ™evÄ›nĂ©m zĂˇbradlĂ verandy. Hned vedle, ani ne tĹ™i metry odtud, je novĂˇ vÄ›znice, ve kterĂ© sĂdlĂ zĂˇstupce Ĺˇerifa. Je takĂ© omĂtnutĂˇ a je velikĂˇ akorĂˇt tak na ĹˇĂĹ™ku jednÄ›ch dveĹ™Ă a dvou oken. Z okna viselo po jednĂ© stranÄ› klimatizaÄŤnĂ zaĹ™ĂzenĂ. Zaparkovala jsem pĹ™ed vchodem. Na dveĹ™Ăch byla cedulka: â€žVrĂˇtĂm se ve 4 hod. odpol. V pĹ™ĂpadÄ› nutnosti se obraĹĄte na Ĺˇerifskou stanici v Brawley.â€ś O tom, jak se ÄŤlovÄ›k mĹŻĹľe spojit se Ĺˇerifem v Brawley, tam nebylo ani slovo.

Zastavila jsem u pumpy a zatĂmco mi ÄŤepovali benzin, naĹˇla jsem telefonnĂ budku a listovala ohmatanĂ˝m telefonnĂm seznamem Ĺ™etÄ›zem pĹ™ipevnÄ›nĂ˝m ke stÄ›nÄ› a hledala jsem ÄŤĂslo na ĹˇerifĹŻv ĂşĹ™ad v Brawley. Podle adresy jsem se mohla jen dohadovat, Ĺľe to nenĂ daleko od mĂ©ho motelu na HlavnĂ. Po telefonu jsem se dozvÄ›dÄ›la, Ĺľe zĂˇstupce Ĺˇerifa serĹľantka PokrassovĂˇ, se kterou jsem chtÄ›la mluvit, je zrovna na obÄ›dÄ› a vrĂˇtĂ se v jednu hodinu.

PodĂvala jsem se na hodinky: ukazovaly 12:50.

KancelĂˇĹ™ zĂˇstupce Ĺˇerifa byla jednopatrovĂˇ zdÄ›nĂˇ budova se stĹ™echou z ÄŤervenĂ˝ch taĹˇek. Naproti pĹ™es ulici byla mĂstnĂ policejnĂ stanice. Na ĂşzkĂ©m parkoviĹˇti stĂˇla dvÄ›

bĂlĂˇ ĹˇerifskĂˇ auta. VeĹˇla jsem sklenÄ›nĂ˝mi dveĹ™mi dovnitĹ™.

Dominantou chodby byl automat na pepsi-kolu. Nalevo od vchodu byly zavĹ™enĂ© dveĹ™e, kterĂ© podle cedulky vedly do soudnĂ sĂnÄ›. Na druhĂ© stranÄ› byly dvÄ› kancelĂˇĹ™e propojenĂ© otevĹ™enĂ˝mi dveĹ™mi. NablĂ˝skanĂ© hnÄ›dĂ© linoleum, stoly z lehkĂ©ho dĹ™eva s umakartovĂ˝mi deskami, kovovĂ© skĹ™ĂĹ�ky na Ĺˇanony a otĂˇÄŤecĂ Ĺľidle. ZahlĂ©dla jsem dva muĹľe v uniformÄ› a jednoho v civilu, jak telefonuje. TichĂ© mumlĂˇnĂ hovoru podtrhovalo vytrvalĂ˝ rachot policejnĂho rozhlasu.

UkĂˇzalo se, Ĺľe zĂˇstupce Ĺˇerifa je asi tĹ™icetiletĂˇ Ĺľena.

VysokĂˇ, upravenĂˇ, nakrĂˇtko ostĹ™ĂhanĂˇ ĹˇpinavĂˇ blondĂ˝na v brĂ˝lĂch s ĹľelvovinovĂ˝mi obrouÄŤkami. SvÄ›tlehnÄ›dĂˇ uniforma jako by byla navrĹľenĂˇ pĹ™Ămo pro ni â€“ vĹˇe bylo ĂşÄŤelnĂ©, ĹľĂˇdnĂ© parĂˇdiÄŤky. V jejĂm obliÄŤeji bylo jen velmi mĂˇlo Ĺľivota. MÄ›la ponÄ›kud chladnĂ©, pronikavĂ© hnÄ›dĂ© oÄŤi a v jejĂm zpĹŻsobu jednĂˇnĂ, i kdyĹľ nebyl vyslovenÄ› hrubĂ˝, zaznĂval strohĂ˝ profesionĂˇlnĂ tĂłn. NeplĂ˝tvaly jsme ÄŤasem na zbyteÄŤnĂ© ĹľoviĂˇlnosti. StĂˇla jsem u nĂzkĂ©ho pultu a zasvÄ›covala ji do situace. SnaĹľila jsem se mluvit struÄŤnÄ› a k vÄ›ci. Poslouchala mÄ› soustĹ™edÄ›nÄ› a nic neĹ™Ăkala. Potom zvedla sluchĂˇtko.

Volala do mĂstnĂ nemocnice Pioneers Memorial a ĹľĂˇdala oddÄ›lenĂ fakturace a ĂşÄŤetnĂ evidence pacientĹŻ. JejĂ hlas zaznÄ›l o nÄ›co srdeÄŤnÄ›ji, kdyĹľ mluvila s nÄ›jakĂ˝m Lettym.

PĹ™itĂˇhla si ĹľlutĂ˝ pĹ™edpisovĂ˝ blok a preciznÄ› oĹ™ezanou tuĹľkou si nÄ›co zapsala. JejĂ rukopis byl plnĂ˝ razantnĂch hranatĂ˝ch ĹˇkrtĹŻ. Tahle ĹľenskĂˇ urÄŤitÄ› ani ve dvanĂˇcti letech nedÄ›lala

mĂsto teÄŤky nad i usmÄ›vavĂ© ksichtĂÄŤky. ZavÄ›sila sluchĂˇtko a podle pravĂtka odtrhla z bloku papĂrek, na nÄ›jĹľ napsala adresu.

â€žAgnes GreyovĂˇ byla pĹ™ijata k PionĂ˝rĹŻm pĂˇtĂ©ho ledna.

Volali jim z nÄ›jakĂ© restaurace v centru, Ĺľe se tam zhroutila.

LĂ©kaĹ™ na pĹ™Ăjmu u nĂ zjistil zĂˇpal plic, podvĂ˝Ĺľivu, akutnĂ dehydrataci a demenci. DruhĂ©ho bĹ™ezna ji pĹ™eloĹľili do sanatoria v Rio Vista. Tady je adresa. KdyĹľ ji najdete, dejte nĂˇm vÄ›dÄ›t. Jinak se mĹŻĹľete vrĂˇtit a vyplnit zprĂˇvu o pohĹ™eĹˇovanĂ© osobÄ›. UdÄ›lĂˇme, co bude v naĹˇich silĂˇch.â€ś

PodĂvala jsem se na papĂrek, pak jsem ho sloĹľila a strÄŤila jsem si ho do kapsy u kalhot. â€žDÄ›kuju vĂˇm, moc jste mi pomohla.â€ś NeĹľ jsem staÄŤila vyslovit vÄ›tu, byla uĹľ otoÄŤenĂˇ zĂˇdy ke mnÄ› a ĹĄukala na stroji nÄ›jakĂ© hlĂˇĹˇenĂ. Rukou, kterou jsem jĂ chtÄ›la podat, jsem se tedy poĹˇkrĂˇbala na nose a mÄ›la jsem pocit, jako kdyĹľ vĂˇm nÄ›kdo zamĂˇvĂˇ, vy mu taky zamĂˇvĂˇte, a pak zjistĂte, Ĺľe ten dotyÄŤnĂ˝ mĂˇval nÄ›komu jinĂ©mu.

Na cestÄ› k autu mÄ› napadlo, Ĺľe ĂşĹ™ednĂk na pĹ™Ăjmu v sanatoriu mi moĹľnĂˇ nebude chtĂt o Agnes GreyovĂ© nic Ĺ™Ăct.

Jestli tam poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› je, mohla bych moĹľnĂˇ vyzvÄ›dÄ›t ÄŤĂslo jejĂho pokoje a vtrhnout rovnou tam. Jestli uĹľ byla propuĹˇtÄ›nĂˇ, mohlo by to bĂ˝t sloĹľitÄ›jĹˇĂ. ZdravotnickĂ˝ personĂˇl uĹľ nenĂ tak upovĂdanĂ˝, jako bĂ˝val. MajĂ strach z vyzrazenĂ lĂ©kaĹ™skĂ©ho tajemstvĂ. NesmĂm promarnit svou Ĺˇanci, pomyslela jsem si.

VrĂˇtila jsem se k TulĂˇkovi, rozepnula jsem taĹˇku a vytĂˇhla z nĂ svĂ© univerzĂˇlnĂ Ĺˇaty. ProtĹ™epala jsem je. Tyhle vÄ›rnĂ© Ĺˇaty jsou moje jedinĂ©, ale mĹŻĹľu je vzĂt kamkoliv. Jsou ÄŤernĂ©, s dlouhĂ˝mi rukĂˇvy a bez lĂmce a zapĂnajĂ se vzadu na zip. Jsou uĹˇitĂ© z nÄ›jakĂ© splĂ˝vavĂ© zĂˇzraÄŤnĂ© lĂˇtky, kterĂˇ snese jakĂ©koliv zachĂˇzenĂ. MĹŻĹľu je umazat, zmuchlat, mĹŻĹľu si na nÄ› sednout, ĹľdĂmat je, nebo je srolovat do roliÄŤky. Jakmile je protĹ™epu, vrĂˇtĂ se do svĂ©ho pĹŻvodnĂho stavu. Ani nevĂm, proÄŤ jsem si je s sebou brala â€“ asi jsem doufala, Ĺľe ve mÄ›stÄ› budou horkĂ© noci. Hodila jsem je na postel, s nimi svĂ© trochu odĹ™enĂ© botky na nĂzkĂ©m podpatku a ÄŤernĂ© punÄŤochĂˇÄŤe. BÄ›hem tĹ™Ă minut jsem se osprchovala a pĹ™edÄ›lala jsem se. O tĹ™inĂˇct minut pozdÄ›ji jsem uĹľ zase sedÄ›la v autÄ› a vypadala jako dospÄ›lĂˇ, nebo jsem v to aspoĹ� doufala.

Sanatorium Rio Vista stĂˇlo uprostĹ™ed vilovĂ© ÄŤtvrti. Byla to dvoupatrovĂˇ zdÄ›nĂˇ budova s matnÄ› bĂlou omĂtkou.

Parcela byla obehnĂˇna drĂˇtÄ›nĂ˝m plotem a otevĹ™enĂ© brĂˇny vedly na parkoviĹˇtÄ›. Takovou nemocnici jsem v ĹľivotÄ› nevidÄ›la. Pozemek byl rovnĂ˝, neudrĹľovanĂ˝, z vÄ›tĹˇĂ ÄŤĂˇsti zalitĂ˝ popraskanĂ˝m asfaltem, na nÄ›mĹľ parkovala auta. Jak jsem se blĂĹľila k hlavnĂmu vchodu, vidÄ›la jsem, Ĺľe je asfaltovĂˇ

plocha

pomalovanĂˇ

jakĂ˝misi

tajemnĂ˝mi

blednoucĂmi kruhovĂ˝mi a ÄŤtvercovĂ˝mi obrazci. Dokud jsem neproĹˇla hlavnĂmi dveĹ™mi a nestĂˇla ve vstupnĂ hale, nevÄ›dÄ›la jsem, na co se vlastnÄ› dĂvĂˇm. Bylo to hĹ™iĹˇtÄ›. Kdysi to bĂ˝vala

zĂˇkladnĂ Ĺˇkola. HĹ™iĹˇtÄ› bylo nalajnovanĂ© na vybĂjenou a hĂˇzenou. VevnitĹ™ to vypadalo skoro ĂşplnÄ› stejnÄ› jako ve Ĺˇkole, do kterĂ© jsem chodila jĂˇ. VysokĂ© stropy, dĹ™evÄ›nĂˇ podlaha a svĂtidla, kterĂˇ vypadajĂ jako malĂ© kulatĂ© mÄ›sĂÄŤky.

Naproti mnÄ› byla na zdi jeĹˇtÄ› malĂˇ vodnĂ fontĂˇnka z bĂlĂ©ho porcelĂˇnu s blyĹˇtivĂ˝mi chromovĂ˝mi pĂˇÄŤkami dole ve vĂ˝Ĺˇce dÄ›tskĂ˝ch rukou. Bylo to tu dokonce i stejnÄ› cĂtit zeleninovou polĂ©vkou. Na okamĹľik byla minulost tĂ©mÄ›Ĺ™ hmatatelnĂˇ a pokrĂ˝vala skuteÄŤnost jako celofĂˇn, pod nÄ›jĹľ se ÄŤlovÄ›k nemĹŻĹľe dostat. ProĹľĂvala jsem stejnĂ˝ pĹ™Ăval Ăşzkosti, kterĂ˝m jsem jako malĂˇ trpÄ›la kaĹľdĂ˝ den. NemÄ›la jsem Ĺˇkolu rĂˇda. PokaĹľdĂ© jsem tam cĂtila nÄ›jakĂ© nebezpeÄŤĂ. Bylo jich plno. VÄ›ÄŤnĂ© zkouĹˇenĂ, diktĂˇty, testy ze zemÄ›pisu a z matiky, domĂˇcĂ Ăşkoly, kvizy a pracovnĂ seĹˇity. KaĹľdĂˇ ÄŤinnost byla posuzovĂˇna a kritizovĂˇna, vĹˇechno se znĂˇmkovalo a opakovalo. JedinĂ˝ pĹ™edmÄ›t, kterĂ˝ jsem mÄ›la rĂˇda, byla hudebnĂ vĂ˝chova, protoĹľe se ÄŤlovÄ›k mohl dĂvat do knĂĹľky, aĹľ na to, Ĺľe nÄ›kdy jste museli vstĂˇt a zpĂvat nÄ›co ĂşplnÄ› sami, coĹľ byla moje smrt. A dÄ›ti byly jeĹˇtÄ› horĹˇĂ neĹľ uÄŤenĂ. Byla jsem na svĹŻj vÄ›k malĂˇ, a proto lehce zranitelnĂˇ. Moji spoluĹľĂˇci byli poĹĄouchlĂ a proradnĂ a oddĂˇvali se kdejakĂ© Ĺˇpatnosti, kterou pochytili z televize. A kdo mÄ› mÄ›l ochrĂˇnit pĹ™ed jejich lumpĂˇrnami? UÄŤitelĂ© mi nepomohli. Kdybych se rozÄŤilila, sehnuli by se ke mnÄ› a jejich obliÄŤej by mi zakryl celĂ© zornĂ© pole jako nÄ›jakĂˇ toulavĂˇ planeta, kterĂˇ se uĹľ uĹľ

chystĂˇ vrazit do ZemÄ›. KdyĹľ se na to dĂvĂˇm zpÄ›tnÄ›, chĂˇpu,

jakĂ© jsem jim asi dÄ›lala starosti. Byla jsem takovĂ© to dĂtÄ›, co bez zjevnĂ©ho dĹŻvodu ĹľalostnÄ› breÄŤĂ nÄ›kde v koutku, nebo se z niÄŤeho nic pozvracĂ. KdyĹľ byl nÄ›jakĂ˝ obzvlĂˇĹˇĹĄ dÄ›sivĂ˝ den, nÄ›kdy jsem zvlĂˇdla i obojĂ. Do pĂˇtĂ© tĹ™Ădy se mnou byly skoro poĹ™Ăˇd problĂ©my. Nebyla jsem ĹľĂˇdnĂˇ rebelka â€“ na to jsem byla moc nesmÄ›lĂˇ â€“ ale pravidla jsem poruĹˇovala. Po obÄ›dÄ› jsem se napĹ™Ăklad schovala na zĂˇchodÄ› mĂsto toho, abych Ĺˇla zpĂˇtky do tĹ™Ădy. PĹ™Ăˇla jsem si, aby mÄ› vylouÄŤili, a pĹ™edstavovala jsem si, Ĺľe bych se nÄ›jak mohla navĹľdycky osvobodit od Ĺˇkoly, kdyby mÄ› vykopli. JedinĂ©, co jsem si svĂ˝m chovĂˇnĂm vykoledovala, byly nĂˇvĹˇtÄ›vy v Ĺ™editelnÄ› a nekoneÄŤnĂ© hodiny strĂˇvenĂ© na malĂ© ĹľidliÄŤce v hale. To bylo nÄ›co jako veĹ™ejnĂ© biÄŤovĂˇnĂ. Moje teta se vrhla na Ĺ™editele, onoho andÄ›la pomsty, a vehementnÄ› protestovala proti tomu, aby mÄ› takhle tĂ˝ral. KdyĹľ mÄ› poprvĂ© posadili na hanbu do haly, bylo to pro mÄ› hroznÄ› poniĹľujĂcĂ, ale potom se mi to uĹľ docela lĂbilo. MÄ›la jsem klid, musela jsem bĂ˝t sama. Nikdo mi nedĂˇval ĹľĂˇdnĂ© otĂˇzky ani mÄ› nenutil psĂˇt na tabuli. O pĹ™estĂˇvce se na mÄ› ostatnĂ dÄ›ti skoro ani nepodĂvaly, protoĹľe jim to bylo trapnĂ©.

â€žPĹ™ejete si?â€ś

VzhlĂ©dla jsem. CivÄ›la na mÄ› nÄ›jakĂˇ Ĺľena v sesterskĂ© uniformÄ›. ZaostĹ™ila jsem na svĂ© okolĂ. TeÄŹ jsem vidÄ›la, Ĺľe chodba je zaplnÄ›nĂˇ invalidnĂmi vozĂÄŤky. VĹˇichni tu byli staĹ™Ă, nemocnĂ a shrbenĂ. NÄ›kteĹ™Ă zĂrali tupÄ› do zemÄ› a vydĂˇvali kĹ�ouravĂ© zvuky. Jedna Ĺľena neustĂˇle popudlivÄ›

opakovala svou ĹľĂˇdost: â€žPusĹĄte mÄ› nÄ›kdo odsud. PusĹĄte mÄ› ven. PusĹĄte mÄ› nÄ›kdo venâ€¦â€ś

â€žHledĂˇm Agnes Greyovou.â€ś

â€žJe to pacientka, nebo zamÄ›stnankynÄ›?â€ś

â€žPacientka. AspoĹ� teda byla, pĹ™ed nÄ›kolika mÄ›sĂci.â€ś

â€žZkuste to na sprĂˇvnĂm oddÄ›lenĂ.â€ś UkĂˇzala na kancelĂˇĹ™e napravo ode mne. Rychle jsem se sebrala, abych zakryla svou slabost a nejistotu. MoĹľnĂˇ je Ĺľivot jen pĹ™Ămou cestou od hrĹŻz zĂˇkladnĂ Ĺˇkoly k hrĹŻzĂˇm peÄŤovatelskĂ©ho Ăşstavu.

AdministrativnĂ oddÄ›lenĂ bylo provizornÄ› zĹ™Ăzeno v prostorĂˇch, kterĂ© kdysi patrnÄ› slouĹľily jako Ĺ™editelna. Byla k nim pĹ™ipojena ÄŤĂˇst centrĂˇlnĂ chodby, kterou oddÄ›lili sklem, takĹľe vznikl malĂ˝ prostor pro recepci s dĹ™evÄ›nou lavicĂ.

ÄŚekala jsem u pultu, dokud se nevynoĹ™ila Ĺľena s nĂˇruÄŤĂ plnou spisĹŻ. ZahlĂ©dla mÄ› a otoÄŤila se ke mnÄ› s profesionĂˇlnĂm ĂşsmÄ›vem. â€žMohu vĂˇm nÄ›jak pomoct?â€ś

â€žDoufĂˇm, Ĺľe ano,â€ś kĂ˝vla jsem. â€žHledĂˇm panĂ Agnes Greyovou. PĹ™ed pĂˇr mÄ›sĂci tady byla jako pacientka.â€ś

Ĺľena na okamĹľik zavĂˇhala a potom Ĺ™ekla: â€žSmĂm se zeptat, v jakĂ©m vztahu k nĂ jste?â€ś

Vsadila jsem na pravdu, i kdyĹľ ÄŤlovÄ›k nikdy nevĂ, jakĂ© nĂˇsledky to mĹŻĹľe mĂt. Podala jsem jĂ vizitku a odrecitovala svou story o IrenÄ› GershovĂ© a o tom, jak mÄ› poĹľĂˇdala, abych vypĂˇtrala, kde se zdrĹľuje jejĂ matka, zakonÄŤenou ÄŤasto opakovanĂ˝m dotazem: â€žNevĂte nĂˇhodou, kde je teÄŹ?â€ś

Chvilku se na mÄ› pĹ™ekvapenÄ› dĂvala. JakĂ˝si vnitĹ™nĂ

duĹˇevnĂ pochod zapĹ™ĂÄŤinil zmÄ›nu jejĂho vĂ˝razu, ale nemÄ›la jsem nejmenĹˇĂ ponÄ›tĂ, jak to souvisĂ s mojĂ ĹľĂˇdostĂ.

â€žOmluvĂte mÄ› na moment?â€ś

â€žJistÄ›.â€ś

Ĺ la do zadnĂ kancelĂˇĹ™e a za okamĹľik se vynoĹ™ila s dalĹˇĂ Ĺľenou, kterĂˇ se mi pĹ™edstavila jako panĂ Elsie HaynesovĂˇ, sprĂˇvkynÄ› Ăşstavu. Byla plnÄ›jĹˇĂ postavy a mohlo jĂ bĂ˝t asi tak ĹˇedesĂˇt. Vlasy mÄ›la na krku krĂˇtkĂ© jako vousky, smÄ›rem na temeno vĹˇak pĹ™erĹŻstaly v zrzavĂ˝ pĹ™ĂÄŤesek, coĹľ ÄŤinilo jejĂ obliÄŤej v pomÄ›ru k hlavÄ› hroznÄ› velikĂ˝. Ale usmĂvala se na mÄ› jako mÄ›sĂÄŤek. â€žSleÄŤno MillhonovĂˇ, to je ale milĂ©,â€ś

uvĂtala mÄ› s napĹ™aĹľenĂ˝ma rukama. PodĂˇnĂ ruky vypadalo tak, Ĺľe mi zmĂˇÄŤkla pravou ruku do svĂ˝ch rukou jako lanÄŤmĂt mezi dva chleby. â€žJmenuju se HaynesovĂˇ, ale musĂte mi Ĺ™Ăkat Elsie. Jak bychom vĂˇm mohli pomoct?â€ś

To byl ruĹˇivĂ˝ moment. Na takovĂ© uvĂtĂˇnĂ jsem pĹ™i svĂ© prĂˇci nebyla zvyklĂˇ. â€žTÄ›ĹˇĂ mÄ›,â€ś odpovÄ›dÄ›la jsem. â€žSnaĹľĂm se najĂt panĂ Agnes Greyovou. Ĺ�ekli mi, Ĺľe ji k vĂˇm pĹ™eloĹľili z nemocnice od PionĂ˝rĹŻ.â€ś

â€žTo souhlasĂ. PanĂ GreyovĂˇ je u nĂˇs od zaÄŤĂˇtku bĹ™ezna.

UrÄŤitÄ› ji budete chtĂt vidÄ›t. PoĹľĂˇdala jsem dohlĂĹľitelku, aby Ĺˇla s vĂˇmi. Dovede vĂˇs k panĂ GreyovĂ© na pokoj.â€ś

â€žDÄ›kuju vĂˇm. Moc jste mi pomohla. UpĹ™ĂmnÄ› Ĺ™eÄŤeno jsem ani neÄŤekala, Ĺľe ji tu najdu. SpĂĹˇ jsem si myslela, Ĺľe uĹľ

bude pryÄŤ. DaĹ™Ă se jĂ dobĹ™e?â€ś

â€žNo, ehm, ano. JejĂ uĹľ znaÄŤnÄ› lĂ©peâ€¦ docela dobĹ™eâ€¦ ale

uvaĹľujeme o tom, Ĺľe si ji nechĂˇme ve stĂˇlĂ© pĂ©ÄŤi. NemĹŻĹľeme propustit pacienta, kterĂ˝ nemĂˇ kam jĂt. Pokud vĂme, tak panĂ GreyovĂˇ nemĂˇ ĹľĂˇdnou stĂˇlou adresu a nikdy se nezmĂnila o tom, Ĺľe by mÄ›la nÄ›jakĂ© pĹ™ĂbuznĂ©. RĂˇdi slyĹˇĂme, Ĺľe mĂˇ rodinu, kterĂˇ Ĺľije na ĂşzemĂ stĂˇtu. JistÄ› budete chtĂt uvÄ›domit panĂ Gershovou a zaĹ™Ădit pĹ™estup jejĂ matky do podobnĂ©ho Ăşstavu v Santa Tereze.â€ś

Aha. BezmyĹˇlenkovitÄ› jsem kĂ˝vla. DobĂhala jĂ zdravotnĂ pojistka. Pokusila jsem se o svĹŻj profesionĂˇlnĂ ĂşsmÄ›v.

Nebyla jsem ochotnĂˇ panĂ Gershovou k nÄ›ÄŤemu zavazovat.

â€žNejsem si jista tĂm, co bude chtĂt panĂ GershovĂˇ podniknout. Ĺ�ekla jsem jĂ, Ĺľe jĂ zavolĂˇm, jakmile zjistĂm, co se dÄ›je. PravdÄ›podobnÄ› bude s vĂˇmi nejdĹ™Ăve chtĂt mluvit, neĹľ se k nÄ›ÄŤemu rozhodne, ale myslĂm, Ĺľe bude chtĂt, abych panĂ Agnes odvezla s sebou do Santa Terezy.â€ś

VymÄ›nila si rychlĂ˝ pohled s asistentkou.

â€žJe v tom nÄ›jakĂ˝ problĂ©m?â€ś

â€žNo, nenĂ,â€ś odpovÄ›dÄ›la. PohlĂ©dla ke dveĹ™Ăm. â€žTady je panĂ RenquistovĂˇ, dozorkynÄ› na oddÄ›lenĂ. MyslĂm, Ĺľe tyhle vÄ›ci byste mÄ›la dĹŻkladnÄ› prohovoĹ™it s nĂ.â€ś

ProbÄ›hlo dalĹˇĂ kolo pĹ™edstavovĂˇnĂ a vysvÄ›tlovĂˇnĂ. PanĂ RenquistovĂ© bylo asi pÄ›taÄŤtyĹ™icet, byla ĹˇtĂhlĂˇ a snÄ›dĂˇ a mÄ›la ĹˇirokĂˇ dobrosrdeÄŤnĂˇ Ăşsta a zahnÄ›dlou vrĂˇsÄŤitou pleĹĄ, jakou mĂvajĂ kuĹ™Ăˇci. TmavÄ› kaĹˇtanovĂ© vlasy mÄ›la na temeni svĂˇzanĂ© do uzlu tvaru koblihy, nejspĂĹˇ byl upevnÄ›nĂ˝ nÄ›jakĂ˝m tĂm kluzkĂ˝m silonovĂ˝m vynĂˇlezem, jakĂ© prodĂˇvajĂ

u Woolworthe. PĹ™ipadalo mi, Ĺľe se ty tĹ™i Ĺľeny nade mnou vznĂˇĹˇejĂ jako svÄ›tskĂ© jeptiĹˇky, s neustĂˇlĂ˝m mumlĂˇnĂm a opÄ›tovnĂ˝m ujiĹˇĹĄovĂˇnĂm. Za pĂˇr minut jsem uĹľ byla s panĂ Renquistovou venku na chodbÄ› a mĂĹ™ily jsme na oddÄ›lenĂ.

5

Agnes Greyovou jsem slyĹˇela dĹ™Ăv, neĹľ na nĂ spoÄŤinul mĹŻj zrak. VyĹˇplhaly jsme s panĂ Renquistovou po ĹˇirokĂ˝ch toÄŤitĂ˝ch schodech do druhĂ©ho patra. PokraÄŤovaly jsme dĂˇl hoĹ™ejĹˇĂ chodbou a moc jsme toho nenamluvily. Bylo zvlĂˇĹˇtnĂ, jak si celĂˇ budova stĂˇle ponechĂˇvala charakter zĂˇkladnĂ Ĺˇkoly, navzdory rozsĂˇhlĂ˝m ĂşpravĂˇm, kterĂ© ji pĹ™izpĹŻsobovaly nynÄ›jĹˇĂm potĹ™ebĂˇm. NÄ›kdejĹˇĂ tĹ™Ădy byly pomÄ›rnÄ› velikĂ© a mÄ›ly ĹˇirokĂˇ dÄ›lenĂˇ okna, kterĂˇ sahala tĂ©mÄ›Ĺ™ od podlahy ke stropu. SvÄ›tlo sem proudilo skrze tabulky z drĂˇtÄ›nĂ©ho skla. DĹ™evo bylo ponechĂˇno v pĹŻvodnĂm stavu, byl to lakovanĂ˝ dub, lĂ©ty vybledlĂ˝ do oblĂ˝skanĂ©ho ÄŤervenohnÄ›dĂ©ho odstĂnu. Tady nahoĹ™e zchĂˇtralou dĹ™evÄ›nou podlahu pokrĂ˝valo stĹ™ĂkanĂ© bĂlĂ© linoleum a kdysi prostornĂ© mĂstnosti rozdÄ›lili na pokojĂky, z nichĹľ v kaĹľdĂ©m byla dvÄ› lĹŻĹľka. StÄ›ny mÄ›ly bledÄ›zelenou a

bledÄ›modrou barvu. PĹŻsobilo to tam ÄŤistÄ› a neosobnÄ›, ale vzduch byl nasĂˇklĂ˝ kyselĂ˝m pachem lidskĂ© tÄ›lesnosti.

VĹˇude bylo vidÄ›t starĂ© lidi. V postelĂch, na vozĂÄŤkĂˇch, na ĹľidlĂch. TĂsnili se na dĹ™evÄ›nĂ˝ch lavicĂch na ĹˇirokĂ© chodbÄ›, neÄŤinnĂ, odĹ™ĂznutĂ od svĂ©ho okolĂ smysly, kterĂ© pĹ™ed lĂ©ty pĹ™estaly fungovat. Vypadali stejnÄ› nehybnÄ› jako rostliny odkĂˇzanĂ© na to, aĹľ je nÄ›kdo zalije. V takovĂ© ĹľivotosprĂˇvÄ› by musel chĹ™adnout kaĹľdĂ˝ â€“ bez pohybu, bez vzduchu, bez slunce. PĹ™eĹľili nejen svĂ© pĹ™Ăˇtele a svou rodinu, ale takĂ© vÄ›tĹˇinu chorob, takĹľe ve svĂ˝ch osmdesĂˇti devadesĂˇti letech se zdĂˇli nedotknutelnĂ, vybrĂˇni k tomu, aby bez Ăşlevy snĂˇĹˇeli Ĺľivot aĹľ k zĂvajĂcĂ brĂˇnÄ› vÄ›ÄŤnosti.

Minuly jsme dĂlnu ruÄŤnĂch pracĂ, kde kolem stolu sedÄ›lo Ĺˇest Ĺľen. VyrĂˇbÄ›ly chĹ�apky ze silonovĂ˝ch smyÄŤek na ÄŤervenĂ˝ch kovovĂ˝ch rĂˇmeÄŤcĂch. Jejich vĂ˝tvory mÄ›ly asi stejnĂ˝ tvar, jako kdyĹľ jsem se o to pokouĹˇela jĂˇ v pÄ›ti letech.

Od prvnĂ chvĂle jsem tyhle voloviny nenĂˇvidÄ›la a netÄ›ĹˇĂm se, aĹľ se k nim na sklonku svĂ˝ch dnĂ budu muset vrĂˇtit.

MoĹľnĂˇ budu mĂt ĹˇtÄ›stĂ a srazĂ mÄ› nÄ›jakĂ˝ nĂˇklaÄŹĂˇk dĹ™Ăv, neĹľ

budu k takovĂ© potupÄ› donucena.

SpoleÄŤenskĂˇ mĂstnost byla zĹ™ejmÄ› hned pĹ™ed nĂˇmi, protoĹľe jsem zachytila zvuky nÄ›jakĂ©ho dokumentĂˇrnĂho poĹ™adu. Televizi mÄ›li puĹˇtÄ›nou nahlas, aby ji chĹ™adnoucĂ uĹˇi dobĹ™e slyĹˇely. BouchĂˇnĂ a jeÄŤenĂ pĹ™ipomĂnalo kmenovĂ© rituĂˇly nÄ›jakĂ© neklidnĂ© divoĹˇskĂ© kultury. Zahnuly jsme doleva do velkĂ©ho ĹˇestilĹŻĹľkovĂ©ho pokoje. JednotlivĂ©

pacienty od sebe dÄ›lily jen zĂˇstÄ›ny. Ve vzdĂˇlenĂ©m konci mĂstnosti jsem spatĹ™ila, odkud se jako z pramene Nilu bere ten hroznĂ˝ kravĂˇl. VĹŻbec to nebyla televize. I bez ptanĂ jsem vÄ›dÄ›la, Ĺľe to je Agnes. ĂšplnÄ› nahĂˇ tanÄŤila na posteli boogie a doprovĂˇzela se mlĂˇcenĂm lĹľĂcĂ o nemocniÄŤnĂ mĂsu. Byla vysokĂˇ a hubenĂˇ a ĂşplnÄ› holĂˇ s vĂ˝jimkou kostnatĂ© hlavy, kterou obaloval chomĂˇÄŤ bĂlĂ©ho chmĂ˝Ĺ™Ă. PodvĂ˝Ĺľiva jĂ nafoukla bĹ™icho, ale dlouhĂ© Ăşdy mÄ›la kost a kĹŻĹľi.

SpodnĂ ÄŤĂˇst jejĂho obliÄŤeje byla pokleslĂˇ a kvĹŻli chybÄ›jĂcĂm zubĹŻm mÄ›la ÄŤelist vysunutou aĹľ do blĂzkosti nosu. NemÄ›la ĹľĂˇdnĂ© viditelnĂ© rty a komolĂ˝ tvar hlavy jĂ dodĂˇval vzhled jakĂ©hosi dlouhonohĂ©ho vytĂˇhlĂ©ho ptĂˇka s rozevĹ™enĂ˝m zobĂˇkem. SkĹ™ehotala jako pĹˇtros a jasnĂ˝ma ÄŤernĂ˝ma oÄŤima tÄ›kala z mĂsta na mĂsto. V momentÄ›, kdy nĂˇs zahlĂ©dla, mrĹˇtila po nĂˇs stĹ™elhbitÄ› mĂsu. Vypadalo to, Ĺľe se vĂ˝bornÄ› bavĂ. OpodĂˇl stĂˇla bezmocnÄ› asi dvacetiletĂˇ oĹˇetĹ™ovatelka. Ve Ĺˇkole ji zjevnÄ› na nic podobnĂ©ho nepĹ™ipravili.

PanĂ RenquistovĂˇ se rĂˇznÄ› blĂĹľila k Agnes. Zastavila se jen jednou, aby poplĂˇcala po ruce Ĺľenu na vedlejĹˇĂ posteli, kterĂˇ vypadala, jako by se horoucnÄ› modlila k JeĹľĂĹˇovi, aby si ji uĹľ brzy vzal. MezitĂm Agnes, spokojenĂˇ s tĂm, jak se prosadila, zaÄŤala pochodovat sem tam po pokrĂ˝vce a salutovala ostatnĂm pacientĹŻm. PĹ™ipadalo mi to jako bĂˇjeÄŤnĂ˝ domĂˇcĂ tÄ›locvik. JejĂ chovĂˇnĂ vypadalo daleko zdravÄ›ji neĹľ

pasivita jejĂch spolubydlĂcĂch, z nichĹľ nÄ›kteĹ™Ă jen leĹľeli a

uboze stĂ©nali. Agnes byla patrnÄ› vĂ˝trĹľnicĂ po celĂ˝ svĹŻj Ĺľivot a ve stĂˇĹ™Ă se jejĂ ĹľivotnĂ styl nezmÄ›nil, ani co by se za nehet veĹˇlo.

â€žPanĂ GreyovĂˇ, mĂˇte nĂˇvĹˇtÄ›vu.â€ś

â€žCoĹľe?â€ś

â€žMĂˇte nĂˇvĹˇtÄ›vu.â€ś

Agnes se zastavila a civÄ›la na mÄ›. Na okamĹľik se objevil jejĂ jazyk a pak zase zmizel. â€žKdo je to?â€ś Hlas mÄ›la ochraptÄ›lĂ˝ od vÄ›ÄŤnĂ©ho vĹ™eĹˇtÄ›nĂ. PanĂ RenquistovĂˇ natĂˇhla ruku, aby pomohla Agnes dolĹŻ z postele. OĹˇetĹ™ovatelka vyndala ze skĹ™ĂnÄ› ÄŤistĂ˝ Ĺľupan. PanĂ RenquistovĂˇ ho protĹ™epla, pĹ™ehodila ho Agnes pĹ™es vychrtlĂˇ ramena a strkala jĂ ruce do rukĂˇvĹŻ. Agnes se jĂ poddala s povolnostĂ dĂtÄ›te.

Pozornost jejĂch slzĂcĂch oÄŤĂ byla stĂˇle upĹ™ena na mÄ›. KĹŻĹľe jĂ hrĂˇla vĹˇemi barvami: svÄ›tle hnÄ›dĂ© flĂÄŤky, zrnĂÄŤka rĹŻĹľovĂ© a bĂlĂ©, modrĂ© uzlovitĂ© ĹľĂly, ztvrdlĂˇ mĂsta, na nichĹľ hojĂcĂ se ĹˇkrĂˇbance vytvoĹ™ily ohnivÄ› rudĂ© ÄŤĂˇry. PokoĹľku mÄ›la tak tenkou, Ĺľe jsem napĹŻl ÄŤekala, Ĺľe uvidĂm svÄ›tle ĹˇedĂ© obrysy vnitĹ™nĂch orgĂˇnĹŻ jako u ÄŤerstvÄ› vylĂhlĂ©ho ptĂˇÄŤete. ÄŚĂm to, Ĺľe stĂˇrnutĂ nĂˇs tolik pĹ™ibliĹľuje zrozenĂ? Byla silnÄ› cĂtit hutnĂ˝m pachem vyschlĂ© moÄŤi a starĂ˝ch ponoĹľek. Ihned jsem musela poopravit svĹŻj pĹŻvodnĂ zĂˇmÄ›r jet s nĂ do Santa Terezy v jednom malĂ©m autĂÄŤku. OĹˇetĹ™ovatelka zamumlala omluvu a spÄ›ĹˇnÄ› se vzdĂˇlila.

ZdvoĹ™ile jsem natĂˇhla ruku. â€žDobrĂ˝ den, Agnes. JĂˇ jsem Kinsey MillhonovĂˇ.â€ś

â€žEh?â€ś

PanĂ RenquistovĂˇ se naklonila k Agnes a zakĹ™iÄŤela moje jmĂ©no tak silnÄ›, Ĺľe se dvÄ› starĂ© panĂ na pokoji vzbudily a zaÄŤaly vydĂˇvat kvĂˇkavĂ© zvuky. â€žKinsey MillhonovĂˇ. Je to pĹ™ĂtelkynÄ› vaĹˇĂ dcery.â€ś

Agnes se stĂˇhla zpĂˇtky a podezĂravÄ› si mÄ› prohlĂĹľela.

â€žKoho?â€ś

â€žIreny,â€ś zajeÄŤela jsem.

â€žKdo se vĂˇs prosil?â€ś vyĹˇtÄ›kla Agnes rozmrzele. ZaÄŤala usilovnÄ› pracovat rty, jako by ochutnĂˇvala nÄ›co, co jedla pĹ™ed padesĂˇti lety.

PanĂ RenquistovĂˇ s peÄŤlivou artikulacĂ vĹˇechno zopakovala. VidÄ›la jsem, jak se Agnes stĂˇhla. Jako by jĂ zĂˇvoj slabomyslnosti zakryl jejĂ jasnĂ˝ zrak. NĂˇhle si zaÄŤala sama se sebou naprosto nesmyslnÄ› povĂdat. â€žBuÄŹ zticha.

Ani slovo necekni. Co bych nemohla, kdyĹľ budu chtĂt? Ne, ne, nesmĂĹˇ. Je to nebezpeÄŤnĂ˝. NebezpeÄŤnĂ˝, oh, oh, psst, tiĹˇe, tiĹˇe. Ani sebemenĹˇĂ nĂˇznakâ€¦â€ś ZaÄŤala zpÄ›vavÄ› trylkovat â€žDobrou noc, Irenkoâ€ś.

PanĂ RenquistovĂˇ zakoulela oÄŤima a unikl jĂ krĂˇtkĂ˝ netrpÄ›livĂ˝ vzdech. â€žS tĂmhle zaÄŤne vĹľdycky, kdyĹľ se jĂ nechce dÄ›lat to, co po nĂ chcete,â€ś Ĺ™ekla. â€žVĹˇak ono ji to zas pĹ™ejde.â€ś

Chvilku jsme ÄŤekaly. Agnes zaÄŤala gestikulovat a jejĂ hlas znÄ›l svĂˇrlivÄ›. HĂˇdala se, jako by stĂˇla v expresnĂ frontÄ› v supermarketu a zĂˇkaznĂk pĹ™ed nĂ se u pokladny rozhodl, Ĺľe

bude platit Ĺˇekem. AĹĄ uĹľ se pĹ™enesla do jakĂ©hokoli svÄ›ta, my jsme v nÄ›m neexistovaly.

OdtĂˇhla jsem panĂ Renquistovou stranou a snĂĹľila jsem hlas. â€žCo kdybychom ji teÄŹ nechaly bĂ˝t,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žTak jako tak budu muset zavolat panĂ GershovĂ© a zeptat se jĂ, co chce dĂˇl dÄ›lat. NemĂˇ smysl jejĂ matku rozruĹˇovat vĂc, neĹľ je nutnĂ©.â€ś

â€žJak si pĹ™ejete,â€ś odpovÄ›dÄ›la panĂ RenquistovĂˇ. â€žJe jenom tvrdohlavĂˇ. Chcete si zavolat z kancelĂˇĹ™e?â€ś

â€žZavolĂˇm jĂ z motelu.â€ś

â€žUrÄŤitÄ› nĂˇm na sebe nechte spojenĂ,â€ś Ĺ™ekla s mĂrnou znĂˇmkou nepokoje. V jejĂch oÄŤĂch jsem vidÄ›la zĂˇblesk paniky pĹ™i pomyĹˇlenĂ, Ĺľe bych mohla odjet z mÄ›sta, aniĹľ

bych podnikla nÄ›jakĂ© kroky k pĹ™emĂstÄ›nĂ Agnes.

â€žNechĂˇm na sebe ÄŤĂslo do motelu u panĂ HaynesovĂ©.â€ś

Jela jsem zpĂˇtky k TulĂˇkovi. NejdĹ™Ăv jsem zatelefonovala serĹľantce PokrassovĂ© na ĹˇerifskĂ© oddÄ›lenĂ, abych jĂ oznĂˇmila, Ĺľe Agnes GreyovĂˇ je opravdu na svÄ›tÄ›.

Potom jsem zavolala IrenÄ› GershovĂ© a vylĂÄŤila jsem jĂ, v jakĂ©m stavu se jejĂ matka nachĂˇzĂ. Moje zprĂˇva byla pĹ™ivĂtĂˇna hrobovĂ˝m tichem. Naslouchala jsem jejĂmu dechu a ÄŤekala jsem, aĹľ nÄ›co Ĺ™ekne.

â€žAsi si o tom radÄ›ji promluvĂm s Clydem,â€ś ozvala se nakonec. Nevypadala, Ĺľe by z toho mÄ›la radost, a jĂˇ jsem si mohla jen pĹ™edstavovat, jakĂˇ bude Clydova reakce.

â€žA co chcete, abych zatĂm dÄ›lala?â€ś zeptala jsem se.

â€žProstÄ› tam zatĂm zĹŻstaĹ�te, prosĂm vĂˇs. ZavolĂˇm Clydovi do prĂˇce a spojĂm se s vĂˇmi, jak jen to bude moĹľnĂ©, ale asi to nebude dĹ™Ăv neĹľ nÄ›kdy veÄŤer. Byla bych rĂˇda, kdybyste jela zpĂˇtky do Slabs a dala na matÄŤiny dveĹ™e zĂˇmek.â€ś

â€žA k ÄŤemu to bude dobrĂ˝?â€ś divila jsem se. â€žJakmile budu pryÄŤ, ti smradi se tam zase vlĂˇmou. Ĺľaluzie z jednoho okna uĹľ jsou pryÄŤ. KdyĹľ ty dÄ›cka naĹˇtveme, roztrhnou ten pĹ™ĂvÄ›s vejpĹŻl.â€ś

â€žZdĂˇ se, Ĺľe to uĹľ udÄ›laly.â€ś

â€žNo, mĂˇte pravdu, ale nemĂˇ cenu si jeĹˇtÄ› ztÄ›Ĺľovat Ĺľivot.â€ś

â€žTo mi nevadĂ. NesnĂˇĹˇĂm lidi, co lezou do cizĂho, a jĂˇ to mĂsto neopustĂm. MoĹľnĂˇ tam matka mĂˇ jeĹˇtÄ› nÄ›jakĂ© osobnĂ vÄ›ci. A kromÄ› toho se tam tĹ™eba bude chtĂt vrĂˇtit, aĹľ bude zas ve svĂ© kĹŻĹľi. Mluvila jste se Ĺˇerifem? UrÄŤitÄ› by to tam Ĺˇlo nÄ›jak hlĂdat.â€ś

â€žTo nevĂm jak. Vy to tam znĂˇte lĂp neĹľ jĂˇ. Musela byste mĂt ozbrojenou strĂˇĹľ, aby se vĂˇm tam nÄ›kdo neusadil, a co z toho? StejnÄ› uĹľ ten pĹ™ĂvÄ›s zdemolovali.â€ś

â€žChci, aby to bylo pod zĂˇmkem,â€ś trvala neomylnÄ› na svĂ©m.

â€žUdÄ›lĂˇm, co budu moct,â€ś hlesla jsem, aniĹľ bych se pokusila nÄ›jak zakrĂ˝t svĂ© pochybnosti.

â€žDÄ›kuju vĂˇm.â€ś

Dala jsem jĂ telefonnĂ ÄŤĂslo do motelu a ona slĂbila, Ĺľe mi zavolĂˇ. PĹ™evlĂ©kla jsem se zpĂˇtky do dĹľĂn a do tenisek,

skoÄŤila jsem do auta a zamĂĹ™ila do ĹľelezĂˇĹ™stvĂ, kde jsem zakoupila obĹ™Ă visacĂ zĂˇmek o vĂˇze jeden a pĹŻl kila, jako vystĹ™iĹľenĂ˝ z kreslenĂ©ho filmu. ProdavaÄŤ mÄ› ujistil, Ĺľe by Ĺˇel z petlice urvat jedinÄ› rozbuĹˇkou. â€žZ jakĂ© petlice?â€ś

pomyslela jsem si. KdyĹľ uĹľ jsem byla v tom, koupila jsem tedy vĹˇechno: zĂˇvÄ›snĂ© kovovĂ© upĂnadlo, k nÄ›mu petlici a navĂc nĂˇĹ™adĂ, kterĂ© je na pĹ™idÄ›lĂˇnĂ tĂ© zpropadenĂ© vÄ›ci tĹ™eba.

Ty dÄ›ti venku nic neudrĹľĂ. VidÄ›la jsem, Ĺľe v pĹ™ĂvÄ›su byly promĂˇÄŤklĂ© nejmĂ©nÄ› dvÄ› dĂry. Budou jenom muset jednu z nich trochu zvÄ›tĹˇit a mĹŻĹľou lĂ©zt dovnitĹ™ a ven jako krysy. Na druhĂ© stranÄ› jsem za to placenĂˇ, tak co je mi po tom?

Vybrala jsem si nÄ›jakĂ© hĹ™ebĂky a jeĹˇtÄ› pĂˇr prkĂ˝nek a vrĂˇtila jsem se do auta.

Jela jsem po stojedenĂˇctce na sever, vracela jsem se zpĂˇtky osmnĂˇct mil do Slabs. Nemohla jsem si zrovna vzpomenout na jmĂ©no silnice, kterou jsem hledala, takĹľe jsem jela pomalu a spoustu ÄŤasu jsem strĂˇvila tĂm, Ĺľe jsem ÄŤuÄŤela napravo. Projela jsem kolem hĂˇje datlovĂ˝ch palem po levĂ© stranÄ› silnice. Za nĂm jsem v dĂˇlce vidÄ›la svÄ›ĹľĂ zeleĹ� obdÄ›lĂˇvanĂ˝ch polĂ. Krajina vypadala nÄ›jak jinak, ale teprve kdyĹľ jsem uvidÄ›la znaÄŤku REKREAÄŚNĂŤ OBLAST

SALTON SEA, uvÄ›domila jsem si, jak jsem daleko. Musela jsem odboÄŤku na Slabs pĹ™ejet o dobrĂ˝ch deset mil. ZahlĂ©dla jsem pĹ™ed sebou po levĂ© stranÄ› ĹˇtÄ›rkovou postrannĂ cestu a Ĺ™ekla jsem si, Ĺľe to je ĹˇikovnĂ© mĂsto, kde bych se mohla otoÄŤit. BlĂĹľil se sem nÄ›jakĂ˝ starĂ˝ nĂˇklaÄŹĂˇk, za kterĂ˝m se

zvedala oblaka prachu, i kdyĹľ jel rychlostĂ jen asi deset mil za hodinu.

Zpomalila jsem, protoĹľe jsem se chtÄ›la otoÄŤit, a podĂvala jsem se do zpÄ›tnĂ©ho zrcĂˇtka. Zezadu se na mÄ› Ĺ™Ătila nÄ›jakĂˇ ÄŤervenĂˇ dodĂˇvka, ale Ĺ™idiÄŤ si pĹ™ece musel vĹˇimnout, Ĺľe jsem zpomalila. StoÄŤil to doprava a prosviĹˇtÄ›l kolem mÄ›. Ĺ lĂˇpla jsem na plyn a mazala jsem mu z cesty. SlyĹˇela jsem, jak mi pod kolem slabÄ› praskl kĂˇmen, ale teprve kdyĹľ jsem se otoÄŤila a najela zpĂˇtky na stojedenĂˇctku, pocĂtila jsem hrbolatost vozovky. PleskavĂ˝ zvuk mÄ› varoval, Ĺľe mĂˇm prĂˇzdnou jednu zadnĂ pneumatiku.

â€žNo, bezva,â€ś Ĺ™ekla jsem si. NepochybnÄ› to bylo nÄ›co mnohem zrĂˇdnÄ›jĹˇĂho neĹľ kĂˇmen. Zastavila jsem u kraje silnice a vylezla jsem ven. ObeĹˇla jsem auto. RĂˇfek pravĂ©ho zadnĂho kola odpoÄŤĂval na zemi a pneumatika pod nĂm tvoĹ™ila pleskavou gumovou louĹľi. Muselo to bĂ˝t uĹľ nejmĂĹ� tak pÄ›t Ĺˇest let, co jsem naposledy mÄ›nila pneumatiku, ale princip se snad nezmÄ›nil. VytĂˇhnout z kufru hever, toÄŤit klikou, dokud se vĂˇha nezvedne nad kolo, odĹˇroubovat talĂĹ™, zĂˇpasit s matkami, sundat pĂchlĂ© kolo, poloĹľit ho vedle, zvednout zdravĂ© kolo a nasadit ho tam. Potom zaĹˇroubovat vĹˇechny matky a utĂˇhnout je a spustit auto zase dolĹŻ.

OtevĹ™ela jsem kufr a prohlĂ©dla jsem rezervu, kterĂˇ sama o sobÄ› vypadala dost jetÄ›. S nĂˇmahou jsem ji vytĂˇhla ven a mrĹˇtila jsem s nĂ o zem. Nic moc, ale usoudila jsem, Ĺľe se s nĂ snad dostanu k nejbliĹľĹˇĂmu servisu, kterĂ˝, jak jsem si

vzpomnÄ›la, byl nÄ›kolik mil zpĂˇtky odtud. Proto chodĂm bÄ›hat a trĂˇpĂm si hĹ™bet zvedĂˇnĂm ÄŤinek, abych se dokĂˇzala vyrovnat s drobnĂ˝mi nepĹ™ĂznÄ›mi osudu. PĹ™inejmenĹˇĂm nemĂˇm vysokĂ© podpatky a punÄŤochy ani nablĂ˝skanĂ© nehty, kterĂ© bych si pĹ™i tom mohla zniÄŤit.

ZatĂm nĂˇklaÄŹĂˇk zaboÄŤil na dĂˇlnici a zastavil nÄ›jakĂ˝ch sto metrĹŻ za mnou. Zezadu z nÄ›j vyskĂˇkalo tucet zemÄ›dÄ›lskĂ˝ch dÄ›lnĂkĹŻ a pĹ™esazovali se. Vypadali, Ĺľe se dobĹ™e bavĂ mĂ˝m lopotÄ›nĂm, a vykĹ™ikovali narĂˇĹľky v nÄ›jakĂ©m cizĂm jazyce. PĹ™eloĹľit jsem je nedokĂˇzala, ale podstatu jsem pochopila. RozhodnÄ› to nemÄ›lo ĹľĂˇdnou pĹ™Ămou souvislost s vĂ˝mÄ›nou pneumatiky. Vypadali jako dobrosrdeÄŤnĂ˝ hlouÄŤek a byli pĹ™ĂliĹˇ unavenĂ od prĂˇce na poli, neĹľ aby mi mohli nÄ›jak ublĂĹľit. ObrĂˇtila jsem oÄŤi v sloup a pĹ™ezĂravÄ› jsem mĂˇvla rukou. To mi od chlĂˇpka, kterĂ˝ se zrovna drbal v rozkroku, vyneslo pochvalnĂ© zahvĂzdnutĂ.

VykaĹˇlala jsem se na nÄ› a dala jsem se do prĂˇce. Klela jsem jak pohan, zatĂmco nĂˇklaÄŹĂˇk odjel zase pryÄŤ. Ve chvĂlĂch, jako je tahle, mĂˇm sklon mluvit sama se sebou a radit si, co mĂˇm dÄ›lat. Bylo odpoledne a slunce do mÄ› praĹľilo jako ÄŤert. Vzduch byl suchĂ˝ a ticho niÄŤĂm neruĹˇenĂ©.

NeznĂˇm pouĹˇĹĄ dobĹ™e. MĂ©mu necviÄŤenĂ©mu oku pĹ™ipadala krajina neobydlenĂˇ. Z ĂşrovnÄ› zemÄ›, kde jsem sedÄ›la a ohĂˇnÄ›la se ĹˇroubovĂˇkem, jsem vidÄ›la jen uschlĂ˝ strom vzdĂˇlenĂ˝ nÄ›kolik stop. NÄ›kdo mi Ĺ™Ăkal, Ĺľe kdyĹľ ÄŤlovÄ›k dobĹ™e poslouchĂˇ, mĹŻĹľe slyĹˇet chroustĂˇnĂ broukĹŻ, kteĹ™Ă si

prohryzĂˇvajĂ chodbiÄŤky v mrtvĂ˝ch stromech a kladou do nich vajĂÄŤka.

Pustila jsem se do prĂˇce, obklopenĂˇ samotou.

PomalouÄŤku jsem si na to ticho zvykala, tak jako si oÄŤi zvykajĂ na tmu. Tu a tam jsem zachytila bzukot hmyzu a vĹˇimla jsem si, jak zpÄ›vavĂ ptĂˇci v letu chytajĂ brouky.

SkuteÄŤnĂ obyvatelĂ© MohavskĂ© pouĹˇtÄ› vylĂ©zajĂ ze svĂ˝ch doupat aĹľ v noci: chĹ™estĂ˝Ĺˇi a jeĹˇtÄ›rky, zajĂci, kĹ™epelky, sovy a jestĹ™Ăˇbi, pouĹˇtnĂ liĹˇky a zemnĂ veverky. VĹˇichni hledajĂ koĹ™ist a usilujĂ o to, pozĹ™Ăt jeden druhĂ©ho v neĂşprosnĂ©m krutĂ©m sledu, termity poÄŤĂnaje a kojotem konÄŤe. Tohle nebylo mĂsto, kde bych si chtÄ›la rozbalit spacĂˇk a sloĹľit hlavu. UĹľ jen ti pavouci by mÄ› dokĂˇzali vydÄ›sit na smrt.

Ve tĹ™i dvacet jsem ĂşspÄ›ĹˇnÄ› dokonÄŤila svĹŻj Ăşkol. Valila jsem prĂˇzdnou pneumatiku k pĹ™edku auta, abych ji mohla vyzvednout do kufru. SlyĹˇela jsem, jak uvnitĹ™ nÄ›co chrastĂ, podle zvuku nÄ›jakĂ˝ kamĂnek nebo hĹ™ebĂk. Hledala jsem mĂsto, kde se propĂchla, prohmatĂˇvala jsem prsty pneumatiku kolem dokola. DĂra byla po stranÄ› â€“ roztĹ™epenĂ˝ otvĹŻrek ani ne tak velkĂ˝ jako ĹˇpiÄŤka mĂ©ho malĂÄŤku. Mrkla jsem na to a zamrazilo mÄ›. NechtÄ›la jsem vÄ›Ĺ™it svĂ˝m oÄŤĂm.

Vypadalo to jako dĂra po kulce. RoztĹ™Ăˇsla se mi kolena jako dĂtÄ›ti, kdyĹľ odchĂˇzĂ z temnĂ© komory, a unikl mi bezdÄ›ÄŤnĂ˝ vĂ˝kĹ™ik. Zvedla jsem hlavu. Zkoumala jsem okolĂ. Nikdo.

Nic. ĹľĂˇdnĂ© dalĹˇĂ auto v dohledu. ChtÄ›la jsem odsud pryÄŤ.

Zvedla jsem pneumatiku a strÄŤila jsem ji do kufru.

SpÄ›ĹˇnÄ› jsem posbĂrala hever a dalĹˇĂ krĂˇmy, pĹ™eĹˇla jsem na stranu Ĺ™idiÄŤe a vlezla jsem dovnitĹ™. Nastartovala jsem a ĹˇlĂˇpla jsem na plyn, abych uĹľ byla zpĂˇtky na dĂˇlnici. Jela jsem rychleji, neĹľ bych mÄ›la, kdyĹľ uvĂˇĹľĂm, v jakĂ©m stavu byla rezervnĂ pneumatika, ale nelĂbila se mi pĹ™edstava, Ĺľe jsem v tĂ© pustinÄ› sama. Musel to udÄ›lat ten chlap v dodĂˇvce.

Projel kolem mÄ› zrovna, kdyĹľ jsem uslyĹˇela tu rĂˇnu.

SamozĹ™ejmÄ› tu Ĺˇkodu mohl zpĹŻsobit kĂˇmen, ale nedokĂˇzala jsem si pĹ™edstavit, jak by mohl udÄ›lat po stranÄ› takovou hezkou malou dĂrku.

PrvnĂ servis, kterĂ˝ jsem mĂjela, byl mimo provoz. Pumpy na benzin tam jeĹˇtÄ› stĂˇly, ale okna byla vyraĹľenĂˇ a zdi pokrytĂ© sprejovĂ˝mi malĹŻvkami. PodpĹŻrnĂ© sloupy vyuĹľily mĂstnĂ reklamnĂ firmy k tomu, Ĺľe na nÄ› nalepily svĂ© umÄ›leckĂ© plakĂˇty a nÄ›jakĂˇ realitnĂ kancelĂˇĹ™ tuÄŤnĂ˝mi pĂsmeny oznamovala, Ĺľe nemovitost je k pronajmutĂ.

VĂ˝nosnĂˇ investice.

Na pĹ™edmÄ›stĂ Nilandu, na kĹ™iĹľovatce HlavnĂ ulice se Saltonskou dĂˇlnicĂ, jsem naĹˇla malou benzĂnku, kterĂˇ prodĂˇvala takovĂ˝ ten podivnĂ˝ druh benzinu, po kterĂ©m vĂˇm motor zaÄŤne krkat. Trochu jsem pĹ™ifoukla rezervu a vytĂˇhla jsem prĂˇzdnou pneumatiku.

â€žMusĂm vyĹ™Ădit nÄ›jakou zĂˇleĹľitost ve Slabs,â€ś povĂdĂˇm.

â€žNemohl byste mi tohle tak za pĹŻl druhĂ© hodinky spravit?â€ś

Studoval pneumatiku. Podle toho, jak se na mÄ› podĂval, jsem pochopila, Ĺľe doĹˇel ke stejnĂ©mu zĂˇvÄ›ru jako jĂˇ, ale

nijak to nekomentoval. Ĺ�ekl, Ĺľe sundĂˇ pneumatiku z rĂˇfku a zalepĂ ji, neĹľ se vrĂˇtĂm. Doufala jsem, Ĺľe budu zpĂˇtky do pÄ›ti. NechtÄ›la jsem myslet na to, jak jedu samotnĂˇ pouĹˇtĂ, aĹľ

slunce zapadne. Dala jsem mu pÄ›tku za snahu a Ĺ™ekla jsem, Ĺľe za opravu zaplatĂm, aĹľ se vrĂˇtĂm. NaskoÄŤila jsem do auta a pak jsem vyklonila hlavu jeho smÄ›rem.

â€žKterĂˇ silnice vede do Slabs?â€ś

â€žJedete po nĂ,â€ś odpovÄ›dÄ›l.

Jela jsem po HlavnĂ aĹľ tam, kde pĹ™echĂˇzela v Beal Road.

TentokrĂˇt jsem se uĹľ blĂĹľila k Slabs City s pocitem, Ĺľe jedu nÄ›kam, kde to dobĹ™e znĂˇm. Tady jsem si pĹ™ipadala bezpeÄŤnÄ›jĹˇĂ. ZdĂˇlo se, Ĺľe v tuhle hodinu je venku vĂc lidĂ. Po stranĂˇch zastavovaly pĹ™ĂvÄ›sy, z tuponosĂ©ho ĹľlutĂ©ho ĹˇkolnĂho autobusu vystupovaly dÄ›ti. Psi byli teÄŹ venku a radostnÄ› skĂˇkali, kdyĹľ vidÄ›li, Ĺľe se dÄ›ti vrĂˇtily ze Ĺˇkoly.

KdyĹľ jsem dojela aĹľ k Ulici zrezatÄ›lĂ˝ho ĹˇevĂka, zahnula jsem doprava a brzy jsem pĹ™ed sebou uvidÄ›la modrĂ˝ pĹ™ĂvÄ›s Agnes GreyovĂ©. Zaparkovala jsem u nÄ›j a vyndala jsem nĂˇĹ™adĂ, kterĂ© leĹľelo na zadnĂm sedadle. Jak jsem byla uĹľ

ĂşplnÄ› pomatenĂˇ, vytĂˇhla jsem svoji malou poloautomatickou pistoli a zastrÄŤila jsem si ji dozadu za opasek u kalhot.

Popadla jsem starou bavlnÄ›nou koĹˇili a natĂˇhla jsem si ji pĹ™es triko, posbĂrala jsem prkĂ˝nka, zĂˇmek a petlici a pĹ™ibliĹľovala jsem se pÄ›Ĺˇky k pĹ™ĂvÄ›su.

Ti skĹ™eti tam byli. SlyĹˇela jsem mumlĂˇnĂ jejich hlasĹŻ.

DoĹˇla jsem ke dveĹ™Ăm. NedokĂˇzala jsem zabrĂˇnit tomu, aby

mi ĹˇtÄ›rk nekĹ™upal pod nohama. Hlasy okamĹľitÄ› umlkly.

Naklonila jsem se a ze strany jsem nahlĂ©dla dovnitĹ™. Co jĂˇ vĂm, tĹ™eba mÄ› nÄ›ÄŤĂm praĹˇtĂ. MĂsto toho jsem zjistila, Ĺľe hledĂm tvĂˇĹ™Ă v tvĂˇĹ™ tomu rozcuchanĂ©mu stvoĹ™enĂ, kterĂ© jsem ten den uĹľ jednou vidÄ›la. DruhĂ˝ podlĂ˝ ksichtĂk se objevil vedle prvnĂho. Od sousedĹŻ jsem vÄ›dÄ›la, Ĺľe jeden z nich je chlapec a to druhĂ© Ĺľe je dÄ›vÄŤe. Dohadovala jsem se, Ĺľe tohle je ten kluk, ale nedokĂˇzala jsem rozeznat ĹľĂˇdnĂ© pohlavnĂ znaky, kterĂ˝mi by se od sebe liĹˇili. Ani jeden z nich nemÄ›l vousy. Oba byli mladĂ, jeĹˇtÄ› nezformovanĂ, s andÄ›lskĂ˝mi rysy, nahoĹ™e chuchvalec vlasĹŻ, dole rozedranĂ© hadry. Ani jeden z nich nevonÄ›l lĂp neĹľ Agnes.

Chlapec a jĂˇ jsme na sebe zĂrali a nafukovali jsme se jako krocani. Bylo to smÄ›ĹˇnĂ© a absurdnĂ. Oba jsme byli stejnÄ› velcĂ â€“ sto pÄ›taĹˇedesĂˇt na vĂ˝Ĺˇku a ani jeden z nĂˇs nemÄ›l vĂc jak pÄ›tapadesĂˇt kilo. MalĂ hubenĂ drsĹ�Ăˇci. MoĹľnĂˇ jedinĂ˝ rozdĂl byl ten, Ĺľe jĂˇ jsem byla ochotnĂˇ natrhnout mu zadek, ale on nevypadal na to, Ĺľe by se k nÄ›ÄŤemu podobnĂ©mu chystal. PohlĂ©dl na svou spoleÄŤnici, zhoupl se na podpatku, ruce v kapsĂˇch, jako by je tam mÄ›l celĂ˝ den.

â€žÄŚau, brouÄŤku. Co tady sakra dÄ›lĂˇĹˇ?â€ś

CĂtila jsem, Ĺľe se mÄ› zmocĹ�uje vztek. Nervy jsem uĹľ tak mÄ›la napnutĂ© k prasknutĂ a nemÄ›la jsem nĂˇladu otravovat se s takovĂ˝m malĂ˝m povaleÄŤem. â€žTohle patĹ™Ă mnÄ›, ty pitomÄŤe,â€ś vyĹˇtÄ›kla jsem na nÄ›j.

â€žNo ne! Fakt? UvidĂme, jak to dokĂˇĹľeĹˇ.â€ś

â€žBez obav , brouÄŤku. Tady je mĹŻj dĹŻkaz.â€ś VytĂˇhla jsem z opasku zbraĹ� a drĹľela jsem ji se zvednutou hlavnĂ. Nebyla nabitĂˇ, ale vypadalo to dobĹ™e. Kdybych mÄ›la svĹŻj starĂ˝ kolt, mohla bych pro efekt natĂˇhnout kohoutek. PĹ™iznĂˇm se bez muÄŤenĂ â€“ dokĂˇĹľu sice zastraĹˇit malĂ© kluky, ale s dospÄ›lĂ˝mi uĹľ to tak slavnĂ© nenĂ.

â€žZmizte,â€ś ucedila jsem.

Ti dva padali jeden pĹ™es druhĂ©ho, jak se po ÄŤtyĹ™ech hrabali zezadu ven. PĹ™ĂvÄ›s se zatĹ™Ăˇsl pod jejich dusajĂcĂma nohama a byli pryÄŤ. Ĺ la jsem po pÄ›ĹˇinÄ› a nakoukla jsem do koupelny. Jak jsem pĹ™edpoklĂˇdala, pouĹľili dĂru ve zdi jako nouzovĂ˝ vĂ˝chod.

NejdĹ™Ăve ze vĹˇeho jsem jim tu Ăşnikovou cestu zabednila.

Do tenkĂ© stÄ›ny koupelny jsem zatloukala jeden hĹ™ebĂk za druhĂ˝m. RuÄŤnĂ vrtaÄŤkou jsem vyvrtala otvĹŻrky pro Ĺˇrouby, abych mohla pĹ™ipevnit petlici. NemĹŻĹľu Ĺ™Ăct, Ĺľe bych si poÄŤĂnala s nÄ›jakou udivujĂcĂ zruÄŤnostĂ, ale udÄ›lala jsem, co jsem mÄ›la, a fyzickĂˇ prĂˇce mi zlepĹˇila nĂˇladu. Bylo pĹ™ĂjemnĂ© dÄ›lat dĂry do plechu. Bylo pĹ™ĂjemnĂ© potit se. Bylo pĹ™ĂjemnĂ© ovlĂˇdat jeden malĂ˝ cĂpek vesmĂru. KdyĹľ uĹľ jsem tam byla, v rychlosti jsem prohlĂ©dla, jestli tam nezĹŻstalo nÄ›co po starĂ© MĂˇti. Nic jsem nemohla najĂt. SkĹ™ĂĹ�ky byly prĂˇzdnĂ©, kredenc vykradenĂˇ, nejrĹŻznÄ›jĹˇĂ skulinky a skrĂ˝Ĺˇe vybrakovanĂ©. VÄ›tĹˇinu vÄ›cĂ asi rozprodali na bleĹˇĂm trhu u silnice.

Ĺ la jsem do auta a vytĂˇhla jsem fotoaparĂˇt, kterĂ˝ vozĂm

za zadnĂm sedadlem. Zbyl mi v nÄ›m jeĹˇtÄ› kus filmu, tak jsem nafotila co nejvĂc snĂmkĹŻ pĹ™ĂvÄ›su, protoĹľe myslĂm, Ĺľe jinak by to IrenÄ› GershovĂ© nedocvaklo. Mluvila, jako by tu jejĂ matka mohla trĂˇvit svĹŻj zlatĂ˝ podzim Ĺľivota.

NeĹľ jsem zaklapla zĂˇmek, svĂˇzala jsem do rance spacĂˇky a rozliÄŤnĂ© nĂˇleĹľitosti tÄ›ch skĹ™etĹŻ a nechala jsem je na schĹŻdku pĹ™ede dveĹ™mi. Potom jsem Ĺˇla naproti pĹ™es ulici a Ĺ™ekla jsem Marcusovi, co jsem udÄ›lala. KdyĹľ jsem se vracela k pĹ™ĂvÄ›su, zahlĂ©dla jsem pod nĂm nÄ›co jako improvizovanĂ© skladiĹˇtÄ›. Klesla jsem na vĹˇechny ÄŤtyĹ™i, natĂˇhla jsem se dozadu mezi brouky a pavouky a vyndala dvojici oĹˇuntÄ›lĂ˝ch lepenkovĂ˝ch krabic. Jedna byla otevĹ™enĂˇ a obsahovala nesourodou sbĂrku rezatĂ©ho zahradnĂho nĂˇÄŤinĂ: lopatky, rĂ˝ÄŤ, krĂˇtkou motyÄŤku. DruhĂˇ krabice mÄ›la vrchnĂ chlopnÄ› zasunutĂ© do sebe, aby byl jejĂ obsah chrĂˇnÄ›nĂ˝, ale jinak nebyla nijak zalepenĂˇ. Bylo v nĂ spousta nÄ›jakĂ©ho porcelĂˇnu zabalenĂ©ho do novin, nÄ›jakĂ˝ dÄ›tskĂ˝ ÄŤajovĂ˝ servis.

NepĹ™ipadalo mi, Ĺľe je kompletnĂ, ale myslela jsem si, Ĺľe by se Irena nebo jejĂ matka na nÄ›j mohly chtĂt podĂvat.

RozhodnÄ› se mi nechtÄ›lo nechat to nĂˇdobĂ napospas tÄ›m skĹ™etĹŻm. ZavĹ™ela jsem krabici. Zaklapla jsem zĂˇmek na dveĹ™Ăch. NemÄ›la jsem iluze, Ĺľe tĂm ty prevĂty udrĹľĂm na uzdÄ›, ale to nejnutnÄ›jĹˇĂ jsem udÄ›lala. Donesla jsem krabici k autu a strÄŤila jsem ji na zadnĂ sedadlo. KdyĹľ jsem odjĂĹľdÄ›la ze Slabs, bylo jeĹˇtÄ› svÄ›tlo, ale neĹľ jsem si vyzvedla spravenou pneumatiku a zamĂĹ™ila do Brawley, byla uĹľ ĂşplnĂˇ

tma.

V kapse jsem mÄ›la kulku osmatĹ™icĂtku, kterou mechanik vyndal z pneumatiky. VĂˇĹľnÄ› jsem si nebyla jistĂˇ, co to mĂˇ znamenat, ale dokĂˇĹľu si dĂˇt dohromady dvÄ› a dvÄ› a mÄ›la jsem pomÄ›rnÄ› jasnĂ© tuĹˇenĂ.

6

VrĂˇtila jsem se k TulĂˇkovi a dala jsem se do poĹ™Ăˇdku.

Zmuchlala jsem koĹˇili a nacpala jsem ji do pytle, vytĂˇhla jsem ÄŤistĂ© triÄŤko a zapnula jsem si pĹ™ezku na rameni.

PoloĹľila jsem si kufr vedle sebe na postel a vytĂˇhla jsem krabiÄŤku nĂˇbojĹŻ. Nabila jsem svou dvaatĹ™icĂtku a vtiskla si ji pod levĂ© rameno. KdyĹľ vĂˇm nÄ›kdo vyhroĹľuje, Ĺľe vĂˇs pĹ™ipravĂ o Ĺľivot, je to zvlĂˇĹˇtnĂ. MĂˇte pocit, Ĺľe hrozba je souÄŤasnÄ› abstraktnĂ i absurdnĂ. NemÄ›la jsem dĹŻvod nevÄ›Ĺ™it faktĹŻm. Byla jsem na seznamu Tyrona Pattyho. NÄ›jakĂ˝ chlap v dodĂˇvce mi na opuĹˇtÄ›nĂ© silnici prostĹ™elil pneumatiku. Mohla to bĂ˝t jen zlomyslnost, kterĂˇ s tĂm vĹŻbec nesouvisĂ, ale myslĂm, Ĺľe kdyby za mnou nezastavil ten nĂˇklaÄŹĂˇk plnĂ˝ zemÄ›dÄ›lcĹŻ, mohl se ten chlĂˇpek s dodĂˇvkou vrĂˇtit a odprĂˇsknout mÄ›. PaneboĹľe. ZachrĂˇnÄ›nĂˇ tlupou MexiÄŤanĹŻ, kteĹ™Ă dÄ›lajĂ obscĂ©nnĂ posunky. To uĹľ by mÄ›

rovnou mohli unĂ©st nebo zabĂt. MĂsto toho jsem Ĺ™ĂzenĂm ProzĹ™etelnosti stĂˇle jeĹˇtÄ› celĂˇ. DÄ›lalo mi ale starost, co mĂˇm podniknout dĂˇl. Nebyla jsem tak hloupĂˇ, abych s tĂm mazala na policii. NedokĂˇzala bych jim Ĺ™Ăct znaÄŤku, model, ani poznĂˇvacĂ znaÄŤku vozu a nepodĂvala jsem se poĹ™ĂˇdnÄ› Ĺ™idiÄŤovi do obliÄŤeje. Za tÄ›chto okolnostĂ by se mnou poldovĂ© mohli sice cĂtit, ale nevĂm, jakou pomoc by mi mohli nabĂdnout. Jako policie v Santa Tereze: majĂ velkĂ˝ zĂˇjem, ale skutek utek.

Co tedy? Jednou z moĹľnostĂ bylo sbalit se a vyrazit do Santa Terezy â€žnejpozdÄ›ji ihnedâ€ś. Na druhou stranu by nebylo pĹ™ĂliĹˇ moudrĂ© bĂ˝t v noci na silnici, obzvlĂˇĹˇĹĄ na ĂşzemĂ, jako je tohle, kde ÄŤlovÄ›k klidnÄ› mĹŻĹľe jet deset mil, aniĹľ by zahlĂ©dl svÄ›tlo. MĹŻj pĹ™Ătel v dodĂˇvce se o mÄ› uĹľ

jednou pokusil. Bude lepĹˇĂ nedat mu druhou pĹ™ĂleĹľitost.

DalĹˇĂ moĹľnost byla spojit se s tĂm soukromĂ˝m oÄŤkem v NevadÄ› a poprosit ho o pomoc. SpoleÄŤenstvĂ soukromĂ˝ch detektivĹŻ je v podstatÄ› dost malĂ© a mĂˇme tendenci jeden druhĂ©ho chrĂˇnit. Kdyby mi nÄ›kdo mohl nabĂdnout pomoc, byl by to ÄŤlovÄ›k, kterĂ˝ hraje stejnou hru jako jĂˇ se stejnĂ˝mi kartami. I kdyĹľ jsem pyĹˇnĂˇ na svoji samostatnost, nejsem blĂˇzen a nebojĂm se poĹľĂˇdat o podporu, kdyĹľ si toho situace ĹľĂˇdĂˇ. To je jedna z prvnĂch vÄ›cĂ, kterou se ÄŤlovÄ›k nauÄŤĂ u policajtĹŻ.

Bylo to zvlĂˇĹˇtnĂ, ale mnÄ› to poĹ™Ăˇd nepĹ™ipadalo nijak mimoĹ™ĂˇdnĂ©. Riziko bylo skuteÄŤnĂ©, ale zdĂˇlo se, Ĺľe je nÄ›jak

nedokĂˇĹľu spojit se svojĂ osobnĂ bezpeÄŤnostĂ. V duchu jsem sice vÄ›dÄ›la, Ĺľe venku ÄŤĂhĂˇ nebezpeÄŤĂ, ale ohroĹľenĂˇ jsem se necĂtila. Tenhle pocit by pro mÄ› mohl bĂ˝t smrtelnĂ˝, kdybych si nedĂˇvala pozor. VÄ›dÄ›la jsem, Ĺľe by bylo moudrĂ© brĂˇt situaci vĂˇĹľnÄ›, ale ani za nic jsem nedokĂˇzala dÄ›lat si s tĂm hlavu. StejnÄ› musĂ reagovat lidĂ© v ranĂ©m stadiu smrtelnĂ© nemoci. â€žDÄ›lĂˇte si legraciâ€¦ to jako jĂˇ?â€ś

AĹľ zavolĂˇ Irena GershovĂˇ, budu muset pĹ™ijĂt s nÄ›jakĂ˝m plĂˇnem. ProtoĹľe jsem padala hlady, rozhodla jsem se, Ĺľe bych zatĂm mohla sezobnout nÄ›co k veÄŤeĹ™i. Zapnula jsem si vÄ›trovku a zakryla jsem tak dokonale pouzdro na pistoli i zbraĹ�.

Na pravĂ© stranÄ› silnice byla nÄ›jakĂˇ restaurace, jejĂĹľ

blikajĂcĂ neonovĂ˝ poutaÄŤ Ĺ™Ăkal: NATANKUJTE U NĂ�S.

PĹ™esnÄ› to jsem potĹ™ebovala. OpatrnÄ› jsem pĹ™eĹˇla dĂˇlnici, rozhlĂ©dla jsem se na obÄ› strany jako dĂtÄ›. KaĹľdĂ© vozidlo mi pĹ™ipadalo jako ÄŤervenĂˇ dodĂˇvka.

Restaurace byla malĂˇ. SvĂtilo tam ostrĂ© svÄ›tlo, ale mÄ› to uklidĹ�ovalo. Po lĂ©tech filmovĂ˝ch hororĹŻ jsem byla naklonÄ›nĂˇ uvÄ›Ĺ™it tomu, Ĺľe zlĂ© vÄ›ci se dÄ›jĂ jenom ve tmÄ›. JĂˇ hloupĂˇ. Vybrala jsem si mĂsto proti zadnĂ stÄ›nÄ›, tak daleko od sklenÄ›nĂ© okennĂ tabule, jak jen to Ĺˇlo. Bylo tam jenom Ĺˇest hostĹŻ a vypadalo to, Ĺľe se vĹˇichni navzĂˇjem znajĂ. Ani jeden z nich nevypadal zlovÄ›stnÄ›. Studovala jsem jĂdelnĂ lĂstek â€“ nacyklostylovanĂ˝ list papĂru v prĹŻhlednĂ˝ch plastikovĂ˝ch deskĂˇch, psanĂ˝ rozmazanĂ˝m ÄŤervenĂ˝m

inkoustem. ZdĂˇlo se, Ĺľe poloĹľky na nÄ›m jsou rovnomÄ›rnÄ› rozdÄ›leny mezi tuk a cholesterol. To bylo nÄ›co pro mÄ›.

Objednala jsem si obloĹľenou mĂsu Cheeseburger Deluxe.

Byly na nĂ takĂ© hranolky, list salĂˇtu a pĹ™es nÄ›j poloĹľenĂ˝ obrovitĂ˝ plĂˇtek rajÄŤete. Dala jsem si velkou kolu a zavrĹˇila jsem to tĹ™eĹˇĹ�ovĂ˝m kolĂˇÄŤem, nad kterĂ˝m jsem uĹľ hlasitÄ› stĂ©nala. Byl to tĹ™eĹˇĹ�ovĂ˝ kolĂˇÄŤ mĂ©ho dÄ›tstvĂ, kyselĂ˝ a lepkavĂ˝, s mĹ™ĂĹľkovanĂ˝m krunĂ˝Ĺ™em pĹ™ilepenĂ˝m zÄŤernalĂ˝m cukrem. Vypadal, jako by ho pekli pod acetylenovou lampou. JĂdlo mÄ› zanechalo ve stavu chemickĂ© otupÄ›losti.

PoÄŤĂtĂˇm, Ĺľe jsem snÄ›dla dost pĹ™Ăsad a konzervaÄŤnĂch lĂˇtek, abych tu jeĹˇtÄ› pĂˇr let vydrĹľelaâ€¦ pokud mÄ› dĹ™Ăv nÄ›kdo nezabije.

KdyĹľ jsem se vracela do pokoje, zastavila jsem se v recepci, jestli tam nemĂˇm nÄ›jakĂ˝ vzkaz. Byly tam dva z peÄŤovatelskĂ©ho Ăşstavu a tĹ™etĂ od Ireny. VĹˇechny tĹ™i byly oznaÄŤeny jako NALĂ‰HAVĂ‰. PĂˇni! Nacpala jsem si papĂry do kapes a zamĂĹ™ila jsem ke dveĹ™Ăm. KdyĹľ uĹľ jsem vyĹˇla na chodnĂk, najednou jsem strnula s dÄ›sivĂ˝m pocitem, Ĺľe mÄ› nÄ›kdo sleduje. Od hlavy k patÄ› mnou projel stĹ™ĂbĹ™itĂ˝ chlad, jako by mi po zĂˇdech stĂ©kal ÄŤĹŻrek tajĂcĂho snÄ›hu. IntenzivnÄ› jsem si uvÄ›domovala svĂtĂcĂ okna za sebou. Vymanila jsem se z dosahu venkovnĂch svÄ›tel a zastavila jsem se ve stĂnu.

ParkoviĹˇtÄ› bylo ĹˇpatnÄ› osvÄ›tlenĂ© a mĹŻj motelovĂ˝ pokoj byl na vzdĂˇlenĂ©m konci. Naslouchala jsem, ale slyĹˇela jsem jenom zvuky z dĂˇlnice â€“ vrnÄ›nĂ nĂˇklaÄŹĂˇkĹŻ, hluÄŤnĂ© troubenĂ

zrychlujĂcĂho nĂˇvÄ›su varujĂcĂho vozidla, kterĂˇ mu pĹ™ekĂˇĹľejĂ v cestÄ›. VĹŻbec jsem si nebyla jistĂˇ, co mÄ› tak vyburcovalo.

DĂvala jsem se do tmy, toÄŤila hlavou ze strany na stranu s odvrĂˇcenĂ˝ma oÄŤima. Na pozadĂ nejasnĂ©ho vzdĂˇlenĂ©ho hluku jsem se snaĹľila odliĹˇit tajemnĂ© zvuky. ÄŚekala jsem a v uĹˇĂch mi buĹˇilo vlastnĂ srdce. NelĂbilo se mi, co to se mnou dÄ›lĂˇ.

OdnÄ›kud jsem zaslechla melodickĂ˝ cinkot dÄ›tskĂ©ho chichotĂˇnĂ. Jeho tĂłn byl skotaÄŤivĂ˝ a vysokĂ˝, bezmocnĂ© kĹ�uÄŤenĂ obÄ›ti, kterou nemilosrdnÄ› lechtajĂ. PĹ™ikrÄŤila jsem se vedle stÄ›ny hustĂ˝ch kĹ™ovisek.

Ze vzdĂˇlenĂ©ho konce parkoviĹˇtÄ› pĹ™ichĂˇzel skrze stĂny smÄ›rem ke mnÄ› muĹľ s dĂtÄ›tem na ramenou. Ruce mÄ›l zvednutĂ© nahoru, jednak proto, aby dĂˇval dĂtÄ›ti zĂˇchranu, jednak proto, aby ho mohl muÄŤit. Prsty jednĂ© ruky mÄ›l zaboĹ™enĂ© pod jeho Ĺľebry. DĂtÄ› se lepilo k muĹľi, smĂˇlo se, prstĂky se hrabalo ve vlasech a houpalo se v rytmu otcovĂ˝ch krokĹŻ jako jezdec na velbloudu. Oba dva se objevili na osvÄ›tlenĂ©m chodnĂku a vzĂˇpÄ›tĂ se muĹľ sklonil u vĂ˝klenku, kde jsem vidÄ›la automaty na nĂˇpoje a na zmrzlinu. O minutu pozdÄ›ji jsem uslyĹˇela znĂˇmĂ˝ cinkavĂ˝ zvuk plechovky, jak se Ĺ™ĂtĂ otvorem ven. Ti dva se zase vynoĹ™ili, tentokrĂˇt ruku v ruce v druĹľnĂ©m hovoru. Vydechla jsem a dĂvala jsem se za nimi aĹľ na roh, jak jdou po schodech. Potom se objevili znovu ve druhĂ©m patĹ™e a veĹˇli do tĹ™etĂho pokoje od konce.

Konec epizody. Ani jsem si neuvÄ›domila, Ĺľe jsem vytĂˇhla pistoli, ale bundu jsem mÄ›la rozepnutou a zbraĹ� jsem svĂrala

v ruce. StĂˇla jsem zpĹ™Ăma a zastrÄŤila jsem ji zpĂˇtky. Tep se mi zase zpomalil. SetĹ™Ăˇsla jsem trochu napÄ›tĂ z rukou a nohou jako nÄ›jakĂ˝ bÄ›Ĺľec po namĂˇhavĂ©m zĂˇvodu.

VrĂˇtila jsem se do pokoje Ăşzkou uliÄŤkou, kterĂˇ vedla za motelem. Byla velmi tmavĂˇ, ale cĂtila jsem se tam bezpeÄŤnÄ›ji, neĹľ kdybych Ĺˇla pĹ™es otevĹ™enĂ© parkoviĹˇtÄ›.

Rychle jsem obeĹˇla konec budovy, odemkla jsem dveĹ™e a natĂˇhla jsem se dopĹ™edu, abych cvakla vypĂnaÄŤem dĹ™Ăv, neĹľ

vejdu dovnitĹ™. Pokoj byl nedotÄŤenĂ˝, vĹˇechno pĹ™esnÄ› tak, jak jsem to nechala. Zamkla jsem za sebou a zatĂˇhla jsem zĂˇvÄ›sy. KdyĹľ jsem si sedla k noÄŤnĂmu stolku a zvedla telefonnĂ sluchĂˇtko, uvÄ›domila jsem si, Ĺľe podpaĹľĂ mĂˇm zvlhlĂ© potem. ZachvĂˇtil mÄ› strach jako Ĺˇok, kterĂ˝ se dostavĂ po zemÄ›tĹ™esenĂ. ChvĂli mi trvalo, neĹľ se mi pĹ™estaly tĹ™Ăˇst ruce.

NejdĹ™Ăv jsem zavolala IrenÄ›. OkamĹľitÄ› zvedla sluchĂˇtko, jako by se vznĂˇĹˇela nad telefonem. â€žAch Kinsey. DĂky Bohu,â€ś Ĺ™ekla, kdyĹľ jsem se pĹ™edstavila.

â€žJste nÄ›jakĂˇ rozÄŤilenĂˇ. Co se dÄ›je?â€ś

â€žAsi pĹ™ed hodinou mi volali z Ăşstavu. UĹľ odpoledne jsem vedla dlouhĂ˝ rozhovor s panĂ Haynesovou a domluvily jsme se, Ĺľe sem mĂˇti dopravĂ leteckou ambulancĂ. Clyde si dal obrovskou prĂˇci, aby ji dostal do jednoho domova tady u nĂˇs. Je to tam opravdu hezkĂ© a je to od nĂˇs docela blĂzko.

Myslela jsem, Ĺľe bude nadĹˇenĂˇ, ale kdyĹľ jĂ to panĂ HaynesovĂˇ Ĺ™ekla, zaÄŤala Ĺ™Ăˇdit jako pominutĂˇâ€¦ byla prĂ˝

ĂşplnÄ› bez sebe. Museli jĂ dĂˇt nÄ›jakĂˇ sedativa, a i pĹ™esto prĂ˝ vyvĂˇdĂ. NÄ›kdo tam musĂ jĂt a uklidnit ji. DoufĂˇm, Ĺľe vĂˇm to nebude vadit.â€ś

A hrome, pomyslela jsem si. â€žVĂte, nechci se s vĂˇmi pĹ™Ăt, ale nevÄ›Ĺ™Ăm, Ĺľe by to mohlo bĂ˝t k nÄ›ÄŤemu dobrĂ©. VaĹˇe matka nemĂˇ nejmenĹˇĂ ponÄ›tĂ, kdo jsem, a navĂc ji to stejnÄ› nezajĂmĂˇ. KdyĹľ mÄ› dneska odpoledne vidÄ›la, hodila po mnÄ› pĹ™es celĂ˝ pokoj mĂsu.â€ś

â€žTo mÄ› mrzĂ. VĂm, Ĺľe je to otrava, ale jsem s rozumem v koncĂch. SnaĹľila jsem se s nĂ sama mluvit po telefonu, ale ona jen nesouvisle blĂˇbolila. PanĂ HaynesovĂˇ Ĺ™Ăkala, Ĺľe ty lĂ©ky nÄ›kdy mĂvajĂ takovĂ˝ ĂşÄŤinek, Ĺľe mĂsto aby tyhle starĂ© pacienty utlumily, tak je spĂĹˇ rozruĹˇĂ. Na jedenĂˇctou tam pĹ™ijede z El Centra soukromĂˇ oĹˇetĹ™ovatelka, ale zatĂm je oddÄ›lenĂ vzhĹŻru nohama a potĹ™ebovali by pomoc.â€ś

â€žPaneboĹľe. Tak dobrĂˇ. UdÄ›lĂˇm, co bude v mĂ˝ch silĂˇch, ale v tÄ›chhle vÄ›cech nemĂˇm ĹľĂˇdnou praxi.â€ś

â€žJĂˇ vĂˇm rozumĂm,â€ś hlesla. â€žJenom prostÄ› nevĂm, koho jinĂ©ho bych o to mohla poĹľĂˇdat.â€ś

Ĺ�ekla jsem jĂ, Ĺľe hned jedu do nemocnice, a pak jsem zavÄ›sila. Nemohla jsem uvÄ›Ĺ™it tomu, do ÄŤeho jsem se to namoÄŤila. Moje pĹ™Ătomnost na geriatrickĂ©m oddÄ›lenĂ bude asi stejnÄ› ĂşÄŤinnĂˇ jako ten visacĂ zĂˇmek na dveĹ™Ăch pĹ™ĂvÄ›su.

VĹˇechno jen pro formu, ale obsah ĹľĂˇdnĂ˝. Co mÄ› ale opravdu Ĺˇtvalo, bylo to, Ĺľe nÄ›co podobnĂ©ho by nikdo nikdy ani nenavrhnul detektivovi chlapovi. NechtÄ›la jsem tu starou

panĂ znova vidÄ›t. I kdyĹľ jsem obdivovala jejĂ energii.

NechtÄ›la jsem se o ni starat. MÄ›la jsem dost starostĂ o svĹŻj vlastnĂ kejhĂˇk. ProÄŤ vĹˇichni pĹ™edpoklĂˇdajĂ, Ĺľe Ĺľeny jsou tak starostlivĂ©? Moje mateĹ™skĂ© pudy umlÄŤela ÄŤĹŻracĂ panenka Betsy. VĹľdycky, kdyĹľ se poÄŤĹŻrala do svĂ˝ch flanelovĂ˝ch plenek, cĂtila jsem, jak se mÄ› zmocĹ�uje vztek. PĹ™estala jsem jĂ dĂˇvat jĂst, ÄŤĂmĹľ se to vyĹ™eĹˇilo, ale uĹľ tehdy v Ĺˇesti letech jsem si lĂˇmala hlavu, jestli se hodĂm k tomu, abych nÄ›kdy byla matkou.

V tomto stavu mysli jsem jela dĂˇl do Rio Vista. Ĺ�Ădila jsem s jednĂm okem na zpÄ›tnĂ©m zrcĂˇtku, abych vidÄ›la, jestli mÄ› nÄ›kdo nesleduje. PĂˇtrala jsem po dodĂˇvkĂˇch vĹˇech velikostĂ a barev. MyslĂm, Ĺľe ta, s nĂĹľ jsem mÄ›la tu ÄŤest, byl dodge, ale nedĂˇvala jsem dobrĂ˝ pozor a nemohla bych to odpĹ™isĂˇhnout.

Po celou cestu se ĹľĂˇdnĂ© auto neukĂˇzalo. Dojela jsem k sanatoriu, zaparkovala jsem na parkoviĹˇti pro nĂˇvĹˇtÄ›vy, proĹˇla jsem pĹ™ednĂm vchodem a zamĂĹ™ila jsem ke schodĹŻm.

Bylo tam zlovÄ›stnĂ© ticho. ÄŚlovÄ›k by neĹ™ekl, Ĺľe by Agnes nÄ›co vyvĂˇdÄ›la. Bylo teprve osm hodin, ale svÄ›tlo na chodbĂˇch uĹľ bylo ztlumenĂ© a celĂ˝ Ăşstav tonul v nÄ›mĂ©m Ĺˇelestu a mlÄŤenĂ jako kaĹľdĂˇ jinĂˇ nemocnice v noci. StaĹ™Ă spali neklidnÄ›, bolavĂ© Ăşdy naĹ™Ăkaly do ticha. Noci pro nÄ› musĂ bĂ˝t dlouhĂ©, plnĂ© dÄ›sivĂ˝ch snĹŻ, strachu ze smrti, nebo, coĹľ je moĹľnĂˇ jeĹˇtÄ› horĹˇĂ, z jistoty probuzenĂ do dalĹˇĂho nekoneÄŤnĂ©ho dne. Jakou majĂ nadÄ›ji? JakĂ© touhy mohou

hĂ˝ÄŤkat v tomhle umÄ›le osvÄ›tlenĂ©m pĹ™edpeklĂ? CĂtila jsem v jeho zdech syÄŤenĂ kyslĂku, pĹ™Ăkrov lĂ©ÄŤiv, kterĂ˝mi napĂˇjeli jejich tÄ›la. Srdce budou dĂˇl bĂt, plĂce budou pumpovat, ledviny budou filtrovat z krve vĹˇechny jedy. Kdo vĹˇak stanovĂ diagnĂłzu jejich pocitĹŻ hrĹŻzy a kdo jim poskytne Ăşlevu od jejich straĹˇnĂ© choroby, kterĂˇ se jmenuje zoufalstvĂ?

KdyĹľ jsem pĹ™iĹˇla do pokoje, vidÄ›la jsem, Ĺľe jedinĂ© svÄ›tlo svĂtĂ u Agnesiny postele. OĹˇetĹ™ovatel, mladĂ˝ ÄŤernoch, odloĹľil ÄŤasopis a po ĹˇpiÄŤkĂˇch Ĺˇel ke mnÄ› s prstem na Ăşstech.

Mluvili jsme krĂˇtce a potichu. LĂ©ky nakonec zabraly a pacientka pospĂˇvĂˇ. TeÄŹ, kdyĹľ jsem tady, musĂ on jĂt po svĂ© obvyklĂ© prĂˇci. Kdybych nÄ›co potĹ™ebovala, najdu ho na sesternÄ› dole v hale. Pak odeĹˇel z pokoje.

Potichu jsem pĹ™eĹˇla pokojem aĹľ k louĹľi jasnĂ©ho svÄ›tla, ve kterĂ© spala Agnes. PokrĂ˝vku mÄ›la z tÄ›ĹľkĂ© jasnÄ› bĂlĂ© bavlnÄ›nĂ© lĂˇtky, jejĂĹľ tenkĂ˝ lem tu a tam vykukoval zpod matnĂ©ho pĹ™ehozu. TiĹˇe chrĂˇpala. Vypadalo to, jako by mÄ›la pootevĹ™enĂ© oÄŤi. VĂÄŤka se jĂ chvÄ›la, jak sledovala nÄ›jakĂ˝ vnitĹ™nĂ dÄ›j. Pravou rukou svĂrala povlak, artritickĂ© klouby jĂ pod kĹŻĹľĂ vystupovaly jako suky na kusu dĹ™eva. HrudnĂk mÄ›la plochĂ˝. Na bradÄ› jĂ puÄŤely drsnĂ© chlupy, jako by ji stĂˇĹ™Ă promÄ›Ĺ�ovalo z Ĺľeny v muĹľe. Zjistila jsem, Ĺľe zadrĹľuju dech, kdyĹľ se na ni dĂvĂˇm, Ĺľe chci, aby dĂ˝chala, a Ĺľe se sama sebe ptĂˇm, jestli mi pĹ™Ămo pĹ™ed oÄŤima neodplula do neznĂˇma. Odpoledne mi pĹ™ipadala odvĂˇĹľnĂˇ a plnĂˇ energie.

TeÄŹ mi pĹ™ipomĂnala nÄ›kterĂ© starĂ© koÄŤky, kterĂ© vypadajĂ, Ĺľe

majĂ dutĂ© a malĂ© kosti, a pĹŻsobĂ dojmem, Ĺľe by se mohly vznĂˇĹˇet, tak blĂzko majĂ k nadpĹ™irozenu.

PohlĂ©dla jsem na hodinky. UbÄ›hlo deset minut. KdyĹľ

jsem se podĂvala zpĂˇtky, jejĂ ÄŤernĂ© oÄŤi byly pĹ™iĹˇpendlenĂ© k mĂ©mu obliÄŤeji a vypadaly pĹ™ekvapivÄ› ĹľivÄ›. V jejĂ nĂˇhlĂ© bdÄ›losti bylo cosi hrozivĂ©ho, jako by to byla nĂˇvĹˇtÄ›va ze svÄ›ta duchĹŻ.

â€žNenuĹĄte mÄ› odejĂt,â€ś zaĹˇeptala.

â€žNebude to tak zlĂ©, slyĹˇela jsem, Ĺľe to sanatorium je moc hezkĂ©. Opravdu. Bude to tam mnohem lepĹˇĂ neĹľ tady.â€ś

DĂvala se na mÄ› pronikavĂ˝m pohledem. â€žVy mi nerozumĂte. JĂˇ chci zĹŻstat tady.â€ś

â€žRozumĂm vĂˇm, Agnes, ale prostÄ› to nenĂ moĹľnĂ©.

PotĹ™ebujete pomoc. Irena vĂˇs chce mĂt blĂzko sebe, aby se o vĂˇs mohla starat.â€ś

TruchlivÄ› potĹ™Ăˇsla hlavou. â€žJĂˇ umĹ™u. JĂˇ umĹ™u. Je to moc nebezpeÄŤnĂ˝. Pomozte mi dostat se pryÄŤ.â€ś

CĂtila jsem, jak mi vstĂˇvajĂ vlasy na hlavÄ›. â€žNic se vĂˇm nestane. VĹˇechno bude dobrĂ˝,â€ś Ĺ™ekla jsem. MĹŻj hlas znÄ›l pĹ™ĂliĹˇ hlasitÄ›. SnĂĹľila jsem ho a naklonila jsem se k nĂ.

â€žVzpomĂnĂˇte si na Irenu?â€ś

Mrkla na mÄ› a pĹ™Ăsahala bych, Ĺľe se rozhodovala, jestli to mĂˇ pĹ™iznat, nebo ne. KĂ˝vla a hlas se jĂ zachvÄ›l: â€žMoje holÄŤiÄŤka.â€ś NatĂˇhla se a jĂˇ jsem uchopila jejĂ tĹ™esoucĂ se ruku, kterĂˇ byla kostnatĂˇ, teplĂˇ a pĹ™ekvapivÄ› silnĂˇ.

â€žPĹ™ed chvilkou jsem s Irenou mluvila,â€ś povĂdĂˇm. â€žClyde

naĹˇel nÄ›jakej domov nedaleko od nich. Ĺ�Ăkala, Ĺľe je to tam moc hezkĂ˝.â€ś

PotĹ™Ăˇsla hlavou. Slzy jĂ vstoupily do oÄŤĂ a v hlubokĂ˝ch rĂ˝hĂˇch jejĂ starĂ© tvĂˇĹ™e stĂ©kaly dolĹŻ. ZaÄŤala pohybovat Ăşsty a jejĂ obliÄŤej byl naplnÄ›n obavou, kterou, jak se zdĂˇlo, nedokĂˇzala vyslovit.

â€žMĹŻĹľete mi Ĺ™Ăct, ÄŤeho se bojĂte?â€ś

VidÄ›la jsem, jak se sebou bojuje, a kdyĹľ se ozval jejĂ hlas, byl tak kĹ™ehkĂ˝, Ĺľe jsem se musela zvednout ze Ĺľidle, abych pochytila, co Ĺ™ĂkĂˇ. â€žEmily umĹ™ela. SnaĹľila jsem se ji varovat. PĹ™i zemÄ›tĹ™esenĂ se zĹ™Ătil komĂn. ZemÄ› se kolĂbala.

Ach, jĂˇ jsem vidÄ›laâ€¦ bylo to jako vlny na zemi. PraĹˇtila ji do hlavy cihla. Neposlechla mÄ›, kdyĹľ jsem jĂ Ĺ™Ăkala, Ĺľe je to nebezpeÄŤnĂ˝. Nech to bejt, Ĺ™Ăkala jsem jĂ, ale muselo bejt po jejĂm. Prodat dĹŻm, prodat dĹŻm. NechtÄ›la koĹ™eny, a takhle skonÄŤilaâ€¦ dole v zemi.â€ś

â€žKdy se to stalo?â€ś zeptala jsem se, abych udrĹľela konverzaci.

â€žSlyĹˇela jsem, Ĺľe neteĹ™ majitele toho domu pĹ™es ulici umĹ™ela za pĂˇr let nato. Byla to HarfaĹ™ka.â€ś

Pane jo. ÄŚĂm dĂˇl tĂm lĂp. â€žOna hrĂˇla na harfu?â€ś zeptala jsem se.

ZavrtÄ›la netrpÄ›livÄ› hlavou. JejĂ hlas zesĂlil. â€žHarfaĹ™ovĂˇ bylo jejĂ dĂvÄŤĂ jmĂ©no. MÄ›la dobrĂ˝ mĂsto v ObÄŤanskĂ˝ bance a nikdy se nevdala. Helena byla jeho bejvalĂˇ pĹ™ĂtelkynÄ›.

Opustila ho kvĹŻli jeho divokĂ˝ povaze, ale pak pĹ™iĹˇla Sheila.

Byla tak mladĂˇ. NemÄ›la o niÄŤem ponÄ›tĂ. Ta druhĂˇ holka HarfaĹ™ovic byla taneÄŤnice a vzala si Arthura Jamese. On hrĂˇl profesionĂˇlnÄ› na akordeon a mÄ›l obchod s hudebninama.

Znala jsem ho, protoĹľe my dÄ›vÄŤata z Ywky jsme tam chodĂvaly a on nĂˇm hrĂˇl, kdyĹľ zavĹ™el krĂˇm,â€ś Ĺ™ekla. â€žJak je ten svÄ›t malej. Holky Ĺ™Ăkaly, Ĺľe strejdĹŻv dĹŻm je jejich druhej domov. MoĹľnĂˇ by tu jeĹˇtÄ› byla, kdyby jĂ ho nechal. Pomohla by.â€ś

PozornÄ› jsem ji sledovala a snaĹľila jsem se pochopit, o co jde. Opravdu je tu nÄ›co, o ÄŤem se bojĂ mluvit? â€žEmily byla ta, co si vzala Arthura Jamese?â€ś

â€žByla to poĹ™Ăˇd ta samĂˇ historieâ€¦ poĹ™Ăˇd nÄ›jakĂ˝ vysvÄ›tlovĂˇnĂ.â€ś MĂˇvla rezignovanÄ› rukou.

â€žBylo to v Santa Tereze? TĹ™eba bych vĂˇm mohla pomoct, kdybych tomu rozumÄ›la.â€ś

â€žSanta pĹ™iĹˇel a nadÄ›lil nĂˇm vĹˇem plnou punÄŤochu dobrot.

Nechala jsem ji, aby si vzala moji.â€ś

â€žKoho, Emily?â€ś

â€žNemluvte mi o Emily. Nic neĹ™Ăkejte. Bylo to zemÄ›tĹ™esenĂ. KaĹľdej to Ĺ™Ăkal.â€ś Vytrhla mi svou ruku a v oÄŤĂch se jĂ usadil vĂ˝raz mazanosti. â€žMĂˇm artritidu v rameni a v koleni. Rameno jsem mÄ›la dvakrĂˇt zlomenĂ˝. Doktor se ho ani nedotknul, jenom to zrentgenoval. NejmĂĹ� dvakrĂˇt mi operovali Ĺˇedej zĂˇkal, ale nikdy jsem si nemusela dĂˇvat plombovat zuby. MĹŻĹľete se podĂvat.â€ś OtevĹ™ela pusu.

Opravdu, ĹľĂˇdnĂ© plomby tam nebyly, coĹľ ovĹˇem nenĂ

takovĂ˝ kumĹˇt, kdyĹľ nemĂˇte ĹľĂˇdnĂ© zuby.

â€žNa svĹŻj vÄ›k vypadĂˇte dost dobĹ™e,â€ś Ĺ™ekla jsem ĹľertovnÄ›.

Ta vÄ›ta se kodrcala vzduchem jako nÄ›jakĂ˝ lĂnĂ˝ balonek.

â€žDalĹˇĂ byla Lottie. Ona byla prosĹĄĂˇÄŤek, ale vĹľdycky se zeĹˇiroka usmĂvala. NemÄ›la ani tolik rozumu jako to boĹľĂ hovĂˇdko. VyĹˇla zadnĂm vchodem a potom nevÄ›dÄ›la, jak se dostat zpĂˇtky. SedÄ›la na schodech u verandy a kĹ�uÄŤela jako ĹˇtÄ›nÄ›, dokud ji nÄ›kdo nepustil dovnitĹ™. Potom kĹ�uÄŤela, Ĺľe chce zase ven. Ona byla prvnĂ. UmĹ™ela na chĹ™ipku.

ZapomnÄ›la jsem, kdy odeĹˇla matka. VĂte, ranila ji mrtvice, kdyĹľ umĹ™el otec. On chtÄ›l, aby si ten dĹŻm nechali, ale Emily o tom nechtÄ›la slyĹˇet. JĂˇ jsem byla poslednĂ a nic jsem nenamĂtala. Dokud se to nestalo se Sheilou, nebyla jsem si ĂşplnÄ› jistĂˇ, ale pak jsem uĹľ vÄ›dÄ›la. Tehdy jsem odeĹˇla.â€ś

â€žHm, hmm,â€ś Ĺ™ekla jsem a zkusila jsem navĂˇzat: â€žDÄ›lĂˇ vĂˇm starosti ta cesta?â€ś

ZavrtÄ›la hlavou. â€žKdyĹľ bylo vlhko, hroznÄ› to bylo cejtit,â€ś Ĺ™ekla. â€žNikdo jinej si toho asi nevĹˇimnul.â€ś

â€žByla byste radĹˇi, kdyby sem Irena pĹ™iletÄ›la a cestovala s vĂˇmi?â€ś

â€žUklĂzela jsem po domech. Tak jsem Irenu celĂ˝ ty lĂ©ta Ĺľivila. Pozorovala jsem Tildu a vÄ›dÄ›la jsem, jak se to dÄ›lĂˇ.

SamozĹ™ejmÄ› Ĺľe ji propustili. Postaral se o to. ĹľĂˇdnĂ˝ finanÄŤnĂ zĂˇznamy. ĹľĂˇdnĂ˝ banky. Ona byla jedinĂˇ obÄ›ĹĄ. To bylo jedinkrĂˇt, kdy bylo jejĂ jmĂ©no v novinĂˇch.â€ś

â€žÄŚĂ jmĂ©no?â€ś

â€žVĹˇak vĂte,â€ś Ĺ™ekla. MÄ›la teÄŹ tajnĹŻstkĂˇĹ™skĂ˝ vĂ˝raz.

â€žEmily?â€ś zeptala jsem se.

â€žÄŚas vĹˇechny rĂˇny zhojĂ, vĂte.â€ś

â€žTo mluvĂte o svĂ©m otci?â€ś

â€žProbĹŻh, to ne. Ten uĹľ byl dĂˇvno na pravdÄ› boĹľĂ. Bylo by to v zĂˇkladech, kdybyste vÄ›dÄ›la, kde to hledat.â€ś

â€žV jakejch zĂˇkladech?â€ś

JejĂ tvĂˇĹ™ byla najednou prĂˇzdnĂˇ. â€žMluvĂte se mnou?â€ś

â€žAno, mluvĂm,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žMluvily jsme o Emily, o tĂ©, co umĹ™ela, kdyĹľ se zĹ™Ătil komĂn.â€ś

UdÄ›lala pohyb, jako Ĺľe si zamykĂˇ rty a zahazuje klĂÄŤ.

â€žVĹˇechno jsem to udÄ›lala proto, abych ji zachrĂˇnila. MlÄŤĂm jak hrob. KvĹŻli IrenÄ›.â€ś

â€žAle proÄŤ, Agnes? Co to je, co nesmĂte Ĺ™Ăct?â€ś

ZaostĹ™ila na mÄ› ĹˇibalskĂ˝ pohled. Najednou jsem si uvÄ›domila, Ĺľe ta skuteÄŤnĂˇ Agnes GreyovĂˇ je v pokoji se mnou. To, co Ĺ™ekla, znÄ›lo naprosto racionĂˇlnÄ›: â€žNo, urÄŤitÄ› jste hroznÄ› hodnĂˇ, koÄŤiÄŤko, ale jĂˇ vĹŻbec nevĂm, co jste zaÄŤ.â€ś

â€žJsem Kinsey,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žJsem pĹ™ĂtelkynÄ› vaĹˇĂ dcery.

MÄ›la starost, kdyĹľ od vĂˇs dlouho nemÄ›la zprĂˇvu, a poprosila mÄ›, abych sem zajela a zjistila, co se dÄ›je.â€ś

VidÄ›la jsem, jak se jejĂ vĂ˝raz mÄ›nĂ a najednou byla zase mimo. â€žNo, nikdo o tom nevÄ›dÄ›l. Nikoho to ani nenapadlo.â€ś

â€žEhm, Agnes? MĂˇte vĹŻbec pĹ™edstavu, kde jste?â€ś

â€žNe. Vy ano?â€ś

ZasmĂˇla jsem se. Nemohla jsem si pomoct. Za okamĹľik

se zaÄŤala smĂˇt takĂ©, znÄ›lo to tak jemnÄ›, jako kdyĹľ kĂ˝chĂˇ koÄŤka.

Pak vĂm jen, Ĺľe znovu upadla do spĂˇnku.

7

Nespala jsem dobĹ™e. PĹ™istihla jsem se, Ĺľe myslĂm na Agnes. JejĂ strach byl nakaĹľlivĂ˝ a zdĂˇ se, Ĺľe pĹ™ivolal mĂ© vlastnĂ strasti. SkuteÄŤnost, Ĺľe mi nÄ›kdo vyhroĹľuje smrtĂ, pronikla do mĂ© duĹˇe, kde zaÄŤala hromadit svoji vlastnĂ energii. Byla jsem citlivĂˇ ke kaĹľdĂ©mu zvuku, ke zmÄ›nĂˇm teploty v pokoji v prĹŻbÄ›hu noci, k mÄ›nĂcĂmu se svÄ›telnĂ©mu vzoru na okennĂch ĹľaluziĂch. V jednu hodinu v noci zastavilo nedaleko mĂ©ho pokoje na parkoviĹˇti nÄ›jakĂ© auto.

Byla jsem okamĹľitÄ› na nohou a dĂvala jsem se skrz liĹˇty, jak nÄ›jakĂˇ dvojice vylĂ©zĂˇ z poslednĂho modelu cadilaku. I kdyĹľ

byli ve stĂnu, bylo poznat, Ĺľe jsou opilĂ. DrĹľeli se navzĂˇjem v drtivĂ©m objetĂ. Se smysly zjitĹ™enĂ˝mi ĂşzkostĂ jsem odstoupila od okna, kdyĹľ ti dva tĂˇpali po chodnĂku do pokoje, kterĂ˝ sousedil s mĂ˝m. Kdyby to byli vrahovĂ©, urÄŤitÄ› by neodklĂˇdali mĹŻj odchod z tohoto svÄ›ta kvĹŻli hluÄŤnĂ©

potyÄŤce, kterĂˇ se strhla v momentÄ›, kdy za nimi zapadly dveĹ™e. RĂˇm postele vytrvale narĂˇĹľel do zdi, jako kdyĹľ dĂtÄ› bubnuje o sebe podpatky. ObÄŤas se to zklidnilo, to kdyĹľ

Ĺľena navrhovala svĂ©mu nebohĂ©mu spoleÄŤnĂkovi, co mĂˇ dÄ›lat. â€žHupsni sem jako ĹˇtÄ›Ĺ�Ăˇtko,â€ś Ĺ™Ăkala mu, nebo: â€žPohni tĂm starĂ˝m pleĹˇounem.â€ś

Na mĂ© stranÄ› zdi se zaÄŤal obrĂˇzek losa natĹ™Ăˇsat v dalĹˇĂm divokĂ©m tanci. Musela jsem se natĂˇhnout a drĹľet ho, jinak by vyskoÄŤil z hĂˇku a praĹˇtil by mÄ› do hlavy. Ona byla pÄ›knÄ› ujeÄŤenĂˇ, ale znÄ›lo to, jako by vzdychala nĂˇmahou a ne lĂˇskou. Tempo se zrychlovalo. Nakonec v ĂşĹľasu vykvikla, ale nemĹŻĹľu Ĺ™Ăct, jestli to bylo vyvrcholenĂ, nebo jestli spadla z postele. Za chvĂli se skrze zdi linul pach kouĹ™e a jĂˇ jsem slyĹˇela nÄ›jakĂ© mumlĂˇnĂ. O dvanĂˇct minut pozdÄ›ji na to skoÄŤili zas. Vstala jsem a sundala jsem obraz ze stÄ›ny. Do koĹˇĂÄŤkĹŻ podprsenky jsem nacpala ponoĹľky a dala jsem si to kolem hlavy jako chrĂˇniÄŤe na uĹˇi a uvĂˇzala pod bradou. Moc to nepomohlo. LeĹľela jsem tam s trychtĂ˝Ĺ™i na uĹˇĂch jako nÄ›jakĂ˝ mimozemĹˇĹĄan, udivenĂ˝ lidskĂ˝mi sexuĂˇlnĂmi praktikami. AĹľ bych se vrĂˇtila na svoji planetu, mÄ›la bych toho dost co vyprĂˇvÄ›t.

Ve tĹ™i ÄŤtvrti na pÄ›t jsem se vzdala nadÄ›je, Ĺľe jeĹˇtÄ› usnu.

Osprchovala jsem se, umyla jsem si hlavu a vrĂˇtila jsem se do pokoje zabalenĂˇ v obĹ™Ă motelovĂ© osuĹˇce. KdyĹľ jsem se oblĂ©kala, ona zrovna zaÄŤĂnala jĂłdlovat a on Ĺ�afal jako liĹˇĂˇk.

Nikdy jsem neslyĹˇela tolik variacĂ na slĹŻvko ach. ZavĹ™ela

jsem za sebou dveĹ™e a zamĂĹ™ila pÄ›Ĺˇky pĹ™es parkoviĹˇtÄ›.

CĂtila jsem intenzivnĂ vĹŻni pouĹˇtnĂho vzduchu: sladkou a chladnou. Nebe bylo jeĹˇtÄ› inkoustovÄ› tmavĂ© s rudĂ˝mi vlĂˇkny, kterĂˇ na obzoru proĹ™ezĂˇvala nĂzkĂˇ oblaka. Z

nedostatku spĂˇnku jsem tĂ©mÄ›Ĺ™ vrĂˇvorala, ale nemÄ›la jsem ĹľĂˇdnĂ˝ pocit ohroĹľenĂ. Kdyby nÄ›kdo ÄŤekal ve kĹ™ovĂ s kulometem, opustila bych tento svÄ›t ve stavu naprostĂ© nevÄ›domosti.

SvÄ›tla restaurace se zrovna rozsvÄ›cela, vibrujĂcĂ zelenĂ˝ neon slabikoval nĂˇpis CAFĂ‰, napsanĂ˝ jednĂm tahem v zakroucenĂ© kĹ™ivce pĹ™ipomĂnajĂcĂ vymaÄŤkanĂ˝ prouĹľek zubnĂ pasty. VidÄ›la jsem servĂrku v svÄ›tle rĹŻĹľovĂ© uniformÄ›, jak zĂvĂˇ a pĹ™itom se drbe na zĂˇdech. DĂˇlnice byla prĂˇzdnĂˇ.

Nedbale jsem ji pĹ™eĹˇla. PotĹ™ebovala jsem kĂˇvu, slaninu, palaÄŤinky, dĹľus a jĂˇ nevĂm co jeĹˇtÄ›, ale nÄ›co, co mi pĹ™ipomene dÄ›tstvĂ. SedÄ›la jsem na vzdĂˇlenĂ©m konci pultu, zĂˇdy ke zdi. PoĹ™Ăˇd jsem sledovala sklenÄ›nou okennĂ tabuli a Ĺˇedavou zĂˇplavu rozbĹ™esku venku. ServĂrka, kterĂˇ se mi pĹ™edstavila jako Frances, mohla bĂ˝t asi tak starĂˇ jako jĂˇ.

MÄ›la venkovskĂ˝ pĹ™Ăzvuk a na srdci dlouhou historii o nÄ›jakĂ©m chlĂˇpkovi, kterĂ˝ se jmenoval Arliss a kterĂ˝ jĂ vÄ›ÄŤnÄ› zahĂ˝bal, naposledy s jejĂ pĹ™ĂtelkynĂ Charlenou.

â€žTentokrĂˇt uĹľ mu to ale neprojde,â€ś Ĺ™ekla, kdyĹľ pĹ™ede mÄ› postavila mĂsu kouĹ™ĂcĂ ovesnĂ© kaĹˇe. NeĹľ jsem dojedla, vÄ›dÄ›la jsem o Arlissovi vĹˇechno, co se vÄ›dÄ›t dĂˇ, a ona toho vÄ›dÄ›la hodnÄ› o JonĂˇĹˇovi Robbovi.

â€žBejt tebou bych se ho drĹľela,â€ś Ĺ™ekla mi. â€žAle ne na Ăşkor toho rande s tĂm doktĹŻrkem, co ti ho chce dohodit ta VÄ›ra.

Po tom bych skoÄŤila. Podle vĹˇeho bude fakt roztomilej, i kdyĹľ jĂˇ osobnÄ› radĹˇi nechodĂm s chlapama, kterĂ˝ toho o mĂ˝m vnitĹ™ku vÄ›dÄ›j vĂc neĹľ jĂˇ. Jednou jsem s takovĂ˝m doktĹŻrkem chodila. No, po pravdÄ› Ĺ™eÄŤeno to byl jenom medik. KdyĹľ jsme se poprvĂ© lĂbali, Ĺ™ekl mi, jak se jmenuje choroba, kterĂˇ mĹŻĹľe vzniknout, kdyĹľ ti v krku uvĂznou chloupky z rozkroku. BlbĂ˝, co? PaneboĹľe. Co si asi myslel, Ĺľe jsem zaÄŤ?â€ś Naklonila se nad pult a lĂnÄ› ho otĂrala mokrĂ˝m hadrem, aby to vypadalo, Ĺľe nÄ›co dÄ›lĂˇ, kdyby se tam ukĂˇzal ĹˇĂ©f.

â€žNikdy jsem neslyĹˇela o soukromĂ˝m oÄŤku, kterĂ˝ by chodilo s doktorem, ty jo?â€ś Ĺ™ekla jsem.

â€žMilĂˇnku, jĂˇ ani ĹľĂˇdnĂ˝ oÄŤka neznĂˇm, kromÄ› tebe. MoĹľnĂˇ uĹľ mĂˇ dost sestĹ™iÄŤek a laborantek a prĂˇvniÄŤek a jim podobnejch. Chodil pĹ™ece s VÄ›rou, ne? O co ona je, nÄ›co jako pojiĹˇĹĄovacĂ agentâ€¦â€ś

â€žVede oddÄ›lenĂ pojistnejch Ĺˇkod,â€ś upĹ™esnila jsem.

â€žJejĂho ĹˇĂ©fa vyhodili.â€ś

â€žAle prĂˇvÄ› o tom mluvĂm. VsadĂm se, Ĺľe ti dva spolu nikdy neĹľvanili o zanedbĂˇnĂ lĂ©kaĹ™skĂ˝ pĂ©ÄŤe, proboha. UĹľ ho to otravuje. HledĂˇ nÄ›co novĂ˝ho a svÄ›ĹľĂho. A kdyĹľ se na to dĂvĂˇĹˇ z tĂ˝hle strĂˇnky, nejspĂĹˇ nebude mĂt ĹľĂˇdnĂ˝ nakaĹľlivĂ˝ nemoci.â€ś

â€žNo, to je teda doporuÄŤenĂ,â€ś uĹˇklĂbla jsem se.

â€žMyslĂm to vĂˇĹľnÄ›. V dneĹˇnĂ dobÄ›? Trvala bych na krevnĂm testu, neĹľ mu dĂˇm prvnĂ pusu.â€ś

OtevĹ™ely se dveĹ™e a veĹˇlo pĂˇr zĂˇkaznĂkĹŻ. â€žDej na mĂ˝ slova, holka,â€ś Ĺ™Ăkala, kdyĹľ odchĂˇzela. â€žTenhle chlap by moh bejt ten pravej. Mohla bys bejt do konce roku pani doktorovĂˇ.â€ś

Zaplatila jsem, u automatu pĹ™ed vchodem jsem si koupila noviny a Ĺˇla jsem zpĂˇtky do pokoje. Vedle byl klid. OpĹ™ela jsem se v posteli a ÄŤetla jsem si BrawleyskĂ© noviny. Byl v nich dlouhĂ˝ ÄŤlĂˇnek o palmovĂ˝ch zahradĂˇch, coĹľ je sprĂˇvnĂ˝ vĂ˝raz pro ty hĂˇjky datlovĂ˝ch palem, kterĂ© se rozprostĂraly po obou stranĂˇch Salton Sea. Ty exotickĂ© stromy, kterĂ© sem v minulĂ©m stoletĂ dovezli ze severnĂ Afriky, odpaĹ™Ă za den sto litrĹŻ vody a musejĂ se ruÄŤnÄ› opylovĂˇvat. NĂˇzvy jejich odrĹŻd â€“ Zahid, Barhi, Kasib, Deglet Noor a Medjool â€“ mi vĹˇechny znÄ›ly jako nÄ›jakĂ© ÄŤĂˇsti mozku zasaĹľenĂ© mrtvicĂ.

Hned, jakmile mi to pĹ™ipadalo sluĹˇnĂ©, jsem zavolala do sanatoria a ptala jsem se panĂ HaynesovĂ© na Agnes Greyovou. Byla prĂ˝ po zbytek noci poddajnĂˇ jako berĂˇnek.

JejĂ leteckĂ˝ transport do Santa Terezy je uĹľ zaĹ™ĂzenĂ˝ a ona to bere docela normĂˇlnÄ›. TvrdĂ, Ĺľe si ani nepamatuje, co ji vÄŤera tak rozruĹˇilo.

KdyĹľ jsem zavÄ›sila, zavolala jsem IrenÄ› a Ĺ™ekla jsem jĂ o tom. PoĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› ve mnÄ› z Agnesina zĂˇchvatu pĹ™etrvĂˇval znepokojujĂcĂ pocit, ale nechĂˇpala jsem, jakĂ©mu ĂşÄŤelu by moje obavy mohly slouĹľit.

â€žAch, to je celĂˇ mĂˇti,â€ś Ĺ™ekla Irena, kdyĹľ jsem vyslovila svou starost. â€žKdyĹľ nedÄ›lĂˇ rĂˇmus, pĹ™ipadĂˇ jĂ to, jako by nÄ›co zanedbĂˇvala.â€ś

â€žMyslela jsem, Ĺľe byste mÄ›la vÄ›dÄ›t, jakĂ˝ mÄ›la strach.

Doslova mi vstĂˇvaly vlasy hrĹŻzou.â€ś

â€žTeÄŹ jĂ bude dobĹ™e. NedÄ›lejte si starosti. Odvedla jste skvÄ›lou prĂˇci.â€ś

â€žDÄ›kuju,â€ś odpovÄ›dÄ›la jsem. ProtoĹľe se mi nezdĂˇlo, Ĺľe by tu byl jeĹˇtÄ› nÄ›jakĂ˝ dĹŻvod k tomu, abych tady zĹŻstĂˇvala, Ĺ™ekla jsem jĂ, Ĺľe odjĂĹľdĂm a Ĺľe jĂ zavolĂˇm, jakmile dorazĂm zpÄ›t do mÄ›sta.

Zapakovala jsem si taĹˇku, sbalila vÄ›ci do kufĹ™Ăku, popadla jsem psacĂ stroj a rĹŻznĂ© dalĹˇĂ nĂˇleĹľitosti, zamkla jsem to vĹˇechno do auta a Ĺˇla jsem do recepce vyrovnat ĂşÄŤet.

KdyĹľ jsem se vrĂˇtila, zrovna se vynoĹ™ili ti milenci ze sousednĂho pokoje. Bylo jim obÄ›ma kolem padesĂˇti a oba mÄ›li spoustu nadbyteÄŤnĂ˝ch kil. Byli obleÄŤeni do stejnĂ˝ch kovbojskĂ˝ch koĹˇilĂ a obrovitĂ˝ch dĹľĂnsĹŻ. ProbĂrali ĂşrokovĂ© sazby stĂˇtnĂch pĹŻjÄŤek. Na zadnĂm oknÄ› cadilaku byl namalovĂˇn slogan: ÄŚERSTVÄš ODDĂ�NI. Sledovala jsem, jak jdou pĹ™es parkoviĹˇtÄ›, ruce navzĂˇjem kolem pasu, nebo aspoĹ� tam, kam aĹľ mohly dosĂˇhnout. ZatĂmco se zahĹ™Ăval motor, vytĂˇhla jsem svoji dvaatĹ™icĂtku z kufĹ™Ăku, kam jsem ji strÄŤila minulou noc, a pĹ™endala jsem si ji do kabelky, kterĂˇ leĹľela vedle mÄ› na sedadle.

SviĹˇtÄ›la jsem si to po ĹˇestaosmdesĂˇtce na sever k

Westmorlandu. PrvnĂch deset mil jsem neustĂˇle kontrolovala zpÄ›tnĂ© zrcĂˇtko. Byl sluneÄŤnĂ˝ den a mnoĹľstvĂ aut na silnici mi dodĂˇvalo jistoty, i kdyĹľ neĹľ jsem dorazila do Salton City, provoz uĹľ zaÄŤal slĂˇbnout. Kroutila jsem knoflĂkem u rĂˇdia a snaĹľila jsem se najĂt nÄ›jakou stanici, kterĂˇ by dokĂˇzala nabĂdnout nÄ›co vĂc neĹľ praskĂˇm nebo ceny sĂłjovĂ˝ch bobĹŻ, vojtÄ›Ĺˇky a cukrovky. Zachytila jsem ĂştrĹľek Beatles a na chvilku jsem se soustĹ™edila na rĂˇdio, abych ho trochu vyladila.

KdyĹľ jsem zase vzhlĂ©dla a automaticky jsem si v zpÄ›tnĂ©m zrcĂˇtku ovÄ›Ĺ™ovala provoz za sebou, vidÄ›la jsem, jak se na mÄ› Ĺ™ĂtĂ ÄŤervenĂ˝ dodge. Nemohl bĂ˝t vĂc neĹľ padesĂˇt metrĹŻ za mnou, musel jet rychlostĂ asi tak sto tĹ™icet kilometrĹŻ za hodinu, zatĂmco jĂˇ jela devadesĂˇtkou.

PĹ™ekvapenÄ› jsem vyĹˇtÄ›kla a ĹˇlĂˇpla jsem na plyn v marnĂ© snaze mu ujet. Motor kvĹŻli tĂ© neoÄŤekĂˇvanĂ© prudkĂ© zmÄ›nÄ› mĂˇlem chcĂpl. Auto sebou zacukalo, otĹ™Ăˇslo se a poskoÄŤilo.

Pak vyrazilo kupĹ™edu. U zadnĂho skla se objevila pĹ™ednĂ mĹ™ĂĹľka dodĂˇvky. VyplĹ�ovala celĂ© okno. Bylo jasnĂ©, Ĺľe ten chlap mi chce najet pĹ™Ămo na vĂ˝fuk a rozmĂˇÄŤknout mÄ› jako malinu. Strhla jsem volant doprava, ale ne dost rychle.

Dodge s Ĺ™inÄŤivou ranou zachytil mĹŻj zadnĂ nĂˇraznĂk. To mÄ› odhodilo a otoÄŤilo, takĹľe jsem mĂsto na sever mĂĹ™ila ÄŤumĂˇkem k jihu. Dupla jsem na brzdu a volkswagen poskakoval podĂ©l krajnice, aĹľ mu zpod kol lĂtal ĹˇtÄ›rk.

Kabelka mi samovolnÄ› skoÄŤila do klĂna. Motor chcĂpl.

OtoÄŤila jsem klĂÄŤkem v zapalovĂˇnĂ a snaĹľila jsem se pĹ™imÄ›t auto k jĂzdÄ›. NejasnÄ› jsem si uvÄ›domila, Ĺľe dĂˇlnice je teÄŹ prĂˇzdnĂˇ. ĹľĂˇdnĂˇ pomoc v dohledu. Kam se vĹˇichni podÄ›li?

Jen vepĹ™edu nahoĹ™e po levĂ© stranÄ› byla podle zavlaĹľovacĂho kanĂˇlu hraniÄŤĂcĂho s neobdÄ›lĂˇvanĂ˝m polem cesta z mÄ›kce udusanĂ© hlĂny, ale nebylo vidÄ›t ĹľĂˇdnĂ˝ ranÄŤ ani ĹľĂˇdnĂ© znĂˇmky Ĺľivota.

Dodge se za mnou zatĂm otoÄŤil, nabĂral rychlost a zase se na mÄ› Ĺ™Ătil. TĂ˝rala jsem startĂ©r, strachy jsem mĂˇlem zpĂvala a s okem vydÄ›ĹˇenÄ› pĹ™ilepenĂ˝m na zpÄ›tnĂ© zrcĂˇtko jsem vidÄ›la, jak pick-up zrychluje. TentokrĂˇt do mÄ› naboural tak silnÄ›, Ĺľe to volkswagena s ohluĹˇujĂcĂ rĂˇnou odhodilo deset metrĹŻ dopĹ™edu. Sklo popraskalo jemnĂ˝mi pavuÄŤinkami podobnĂ˝mi kresbÄ› na zamrzlĂ©m oknÄ›. Sedadlo se zlomilo vedvĂ a nĂˇhlĂ© uvolnÄ›nĂ bezpeÄŤnostnĂho pĂˇsu zpĹŻsobilo, Ĺľe jsem byla vrĹľena dopĹ™edu na volant. PĹ™ed utrpenĂm v podobÄ› zpĹ™elĂˇmanĂ˝ch Ĺľeber mÄ› zachrĂˇnila jedinÄ› kabelka, kterou jsem mÄ›la na klĂnÄ› a kterĂˇ poslouĹľila jako airbag a zmĂrnila nĂˇraz. Ĺ�idiÄŤ strhl auto na opaÄŤnou stranu a pak pĹ™idal plyn.

Jezdil sem tam dozadu dopĹ™edu a narĂˇĹľel do mÄ›, jako by odhrnoval snĂh. CĂtila jsem, jak se volkswagen zdvihl ze zemÄ› a po krĂˇtkĂ©m letu vzduchem skonÄŤil v zavlaĹľovacĂm kanĂˇlu. Proudy vody cĂˇkaly na vĹˇechny strany. Jen tak tak Ĺľe jsem si nepĹ™ekousla jazyk vejpĹŻl, kdyĹľ jsem narazila hlavou o pĹ™ednĂ sklo a pak o palubnĂ desku. InstinktivnÄ› jsem si dala ruku na Ăşsta a kontrolovala jsem, jestli mĂˇm

vĹˇechny zuby. Auto chvilku plovalo, ale potom se usadilo na blĂˇtivĂ©m dnu. Voda v pĹ™ĂkopÄ› byla jen asi metr hlubokĂˇ, ale oboje dveĹ™e se nĂˇrazem otevĹ™ely a bahnitĂˇ bĹ™eÄŤka se nahrnula dovnitĹ™.

Na kraji vozovky zatĂm ĂştoÄŤnĂk vylezl z auta a Ĺˇel k jeho zĂˇdi. V pravĂ© ruce drĹľel Ĺľeleznou obruÄŤ. MoĹľnĂˇ si myslel, Ĺľe smrt utluÄŤenĂm se bude k vraku auta hodit lĂp neĹľ kulka v hlavÄ›. Byl to vysokĂ˝ muĹľ, bÄ›loch, mÄ›l sluneÄŤnĂ brĂ˝le a baseballovou ÄŤapku. PolomrtvĂˇ hrĹŻzou jsem v kabelce nahmatala svĹŻj revolver a vysoukala jsem se z volkswagenu.

KrÄŤila jsem se schovanĂˇ za autem a cpala jsem patronu do nĂˇbojnice. OpĹ™ela jsem hlaveĹ� o stĹ™echu auta a obÄ›ma rukama ji drĹľela v rovnovĂˇze.

VidÄ›la jsem, jak jakoby zĂˇzrakem muĹľ hodil Ĺľeleznou obruÄŤ na valnĂÄŤek a potom vklouzl zpĂˇtky za volant a pĹ™ibouchl dveĹ™e. Na stranÄ› spolujezdce se vysunulo okĂ©nko, na nÄ›mĹľ byl pĹ™ilepenĂ˝ nÄ›jakĂ˝ papĂr. Jako u oÄŤnĂho lĂ©kaĹ™e jsem rozeznala hornĂ Ĺ™Ăˇdek tiskacĂch pĂsmen. StĂˇlo tam NA PRODEJ, a pod tĂm bylo jeĹˇtÄ› nÄ›kolik tiĹˇtÄ›nĂ˝ch Ĺ™Ăˇdek. Byla to starĂˇ cedule z nÄ›jakĂ©ho autobazaru. KdyĹľ zaÄŤal Ĺ™vĂˇt motor a Ĺ™idiÄŤ dupl na pedĂˇl, zdĂˇlo se mi, Ĺľe na okamĹľik vidĂm jeho tvĂˇĹ™, jak se na mÄ› dĂvĂˇ. Ĺ okovalo mÄ› to, protoĹľe jsem ten obliÄŤej uĹľ nÄ›kde vidÄ›la, ale nemÄ›la jsem ÄŤas o tom pĹ™emĂ˝Ĺˇlet. Zmocnila se mÄ› bolest a tmÄ›lo se mi pĹ™ed oÄŤima, vidÄ›la jsem jen dlouhou, temnou hlaveĹ� s blĂ˝skavĂ˝m terÄŤem dennĂho svÄ›tla na konci. Zhluboka jsem se nadechla, abych

si projasnila hlavu, a vzhlĂ©dla jsem prĂˇvÄ› vÄŤas, abych jeĹˇtÄ› na okamĹľik zahlĂ©dla dodĂˇvku, jak smÄ›Ĺ™uje na sever k Mekce. PoznĂˇvacĂ znaÄŤka byla obalenĂˇ blĂˇtem. ÄŚĂslo nebylo vidÄ›t.

Kolem jela dvÄ› auta smÄ›rem na jih. Ĺ�idiÄŤ druhĂ©ho auta, byl to starĂ˝ ford sedan, zĹ™ejmÄ› opoĹľdÄ›nÄ› zareagoval, kdyĹľ

zahlĂ©dl volkswagena ÄŤĂˇsteÄŤnÄ› ponoĹ™enĂ©ho v kanĂˇle. Prudce zabrzdil a zaÄŤal couvat, aĹľ mu pĹ™evodovka kvĂlela. Vlna adrenalinu, kterĂ˝ mi pulsoval v krvi, dosĂˇhla vrcholu, a jĂˇ jsem se zaÄŤala tĹ™Ăˇst. Bylo po vĹˇem. Zjistila jsem, Ĺľe nahlas breÄŤĂm. BolestĂ, strachem, Ăşlevou.

â€žPotĹ™ebujete pomoct?â€ś StarĹˇĂ pĂˇn zastavil auto Ĺˇikmo u krajnice a stĂˇhl okĂ©nko. NejasnÄ› jsem si uvÄ›domila, Ĺľe nejspĂĹˇ zahladil stopy po pneumatikĂˇch dodĂˇvky, jestli tu nÄ›jakĂ© byly, ale ĹˇtÄ›rk na krajnici byl asi pĹ™ĂliĹˇ udusanĂ˝, neĹľ

aby v nÄ›m mohly zĹŻstat nÄ›jakĂ© otisky. K ÄŤertu s tĂm. Byla jsem zachrĂˇnÄ›nĂˇ a o nic jinĂ©ho jsem se nestarala. StrÄŤila jsem pistoli do kabelky a postavila jsem se na nohy.

VrĂˇvoravÄ› jsem pĹ™ebrodila kanĂˇl. VyĹˇkrĂˇbala jsem se na nĂˇsep, tenisky mi v bahnÄ› klouzaly. Jak jsem se blĂĹľila k sedanu, starĂ˝ pĂˇn studoval bouli na mĂ©m ÄŤele, moje rozcuchanĂ© vlasy, krvĂ zbrocenou tvĂˇĹ™ a promoÄŤenĂ© dĹľĂny.

CĂtila jsem, jak mi uprostĹ™ed ÄŤela vystupuje husĂ vejce, jako by mi znenadĂˇnĂ vyrĹŻstal roh. Hlava mi tĹ™eĹˇtila a poprvĂ© se pĹ™ihlĂˇsila nevolnost. Ĺ la jsem k jeho autu a sledovala jsem, jak mĂˇ o mÄ› jeĹˇtÄ› vÄ›tĹˇĂ starost, kdyĹľ vidÄ›l, jak jsem

rozklepanĂˇ.

â€žHolÄŤiÄŤko, ty teda vypadĂˇĹˇ.â€ś

â€žNemohl byste sem zavolat dĂˇlniÄŤnĂ hlĂdku? NÄ›kdo mÄ› zrovna vytlaÄŤil ze silnice.â€ś

â€žNo, to jistÄ› ano. Ale nechcete nejdĹ™Ăv nÄ›kam svĂ©zt?

VypadĂˇte, Ĺľe by vĂˇm neuĹˇkodilo, kdyby se na vĂˇs podĂval nÄ›jakĂ˝ doktor. JĂˇ bydlĂm kousek odtud smÄ›rem nahoru po tĂ©hle silnici.â€ś

â€žNic mi nenĂ. Jenom potĹ™ebuju odtahovĂˇkâ€¦â€ś

â€žPoslouchejte, mladĂˇ dĂˇmo. ZavolĂˇm Ĺˇerifovi a taky vĂˇm sem poĹˇlu odtahovĂˇk, ale nenechĂˇm vĂˇs tady stĂˇt na silnici.â€ś

â€žNechci tady nechat auto.â€ś

â€žTo auto se ani nehne a jĂˇ taky ne, pokud neudÄ›lĂˇte, co vĂˇm Ĺ™eknu.â€ś

ZavĂˇhala jsem. Volkswagen byl zdemolovanĂ˝. CelĂ˝ zadek vypadal sraĹľenĂ˝ a pravĂ˝ zadnĂ nĂˇraznĂk byl rozdrcenĂ˝. To auto uĹľ stejnÄ› utrpÄ›lo tolik ran a ĹˇkrĂˇbancĹŻ, bĂ©ĹľovĂˇ barva vybledla do kĹ™ĂdovĂ©ho odstĂnu zvĂ˝raznÄ›nĂ©ho rzĂ. MĂˇm ho uĹľ skoro patnĂˇct let. S lĂtostnĂ˝m bodnutĂm u srdce jsem se otoÄŤila k sedanu a belhala jsem se k sedadlu vedle Ĺ™idiÄŤe. PĹ™ipadala jsem si, jako bych opouĹˇtÄ›la milovanĂ© domĂˇcĂ zvĂĹ™Ăˇtko. Asi jsem se praĹˇtila do levĂ© nohy nad kolenem, a stehno mi uĹľ zaÄŤĂnalo tuhnout. KdyĹľ jsem se nakonec odvĂˇĹľila sundat si kalhoty, zjistila jsem, Ĺľe tam mĂˇm podlitinu velikosti i barvy lilku. StarĂ˝ muĹľ se naklonil

a otevĹ™el mi dveĹ™e.

â€žJĂˇ jsem Carl LaRue,â€ś pĹ™edstavil se.

â€žKinsey MillhonovĂˇ,â€ś odpovÄ›dÄ›la jsem. Vklouzla jsem dovnitĹ™ a nahrbila jsem se, abych si mohla opĹ™Ăt hlavu o opÄ›radlo. Jakmile jsem zavĹ™ela oÄŤi, nevolnost ponÄ›kud ustoupila.

Sedan zase najel na dĂˇlnici a asi ÄŤtvrt mĂle jsme jeli na jih, neĹľ jsme zahnuli doleva na postrannĂ silnici. UpĹ™ĂmnÄ› jsem doufala, Ĺľe tohle nenĂ souÄŤĂˇst nÄ›jakĂ© promyĹˇlenĂ© lĂ©ÄŤky, Ĺľe ten staĹ™Ăk nenĂ spĹ™aĹľenĂ˝ s tĂm chlĂˇpkem v dodĂˇvce.

VzpomĂnala jsem na tu nĂˇlepku na oknÄ› a jak jsem na okamĹľik mÄ›la pocit, Ĺľe se na mÄ› nÄ›kdo dĂvĂˇ. Najednou jsem se vzpĹ™ĂmenÄ› posadila, protoĹľe jsem si vzpomnÄ›la, kde jsem ten obliÄŤej vidÄ›la. Bylo to na odpoÄŤĂvadle, kde jsem jedla obÄ›d, kdyĹľ jsem byla na cestÄ› do pouĹˇtÄ›. Bylo tam nÄ›jakĂ© dĂtÄ›, chlapeÄŤek asi tak pÄ›tiletĂ˝, a hrĂˇl si s nÄ›jakĂ˝m autĂÄŤkem.

Jeho tatĂnek mÄ›l obliÄŤej pĹ™ikrytĂ˝ novinami a dĂˇval si dvacetâ€¦ velikĂ˝ bÄ›loch s velkĂ˝mi paĹľemi v triÄŤku s vyhrnutĂ˝mi rukĂˇvy. Jakmile jsem si to spojila, uvÄ›domila jsem si, Ĺľe jsem je vlastnÄ› vidÄ›la dvakrĂˇt. Ten samĂ˝ muĹľ

pĹ™echĂˇzel setmÄ›lĂ© parkoviĹˇtÄ› motelu s dĂtÄ›tem na ramenou, kdyĹľ Ĺˇli k tomu automatu na coca-colu. PĹ™i vzpomĂnce na to, jak dĂtÄ› lechtal, mnou otĹ™Ăˇsl chlad. V mĂ© pamÄ›ti zaznĂval hlahol skotaÄŤivĂ©ho smĂchu, kterĂ˝ mi teÄŹ pĹ™ipadal zlĂ˝ jako smĂch dĂ©mona. Co to musĂ bĂ˝t za zabijĂˇka, kdyĹľ si s sebou bere dĂtÄ›?

8

ZatĂmco pan LaRue telefonoval na mĂstnĂ ĹˇerifskĂ˝ ĂşĹ™ad, zjistila jsem, Ĺľe se sklĂˇdĂˇm jako zavĂracĂ nĹŻĹľ na neforemnĂ˝ gauÄŤ u nÄ›j v obĂ˝vĂˇku, pĹ™emoĹľenĂˇ ospalostĂ. V hlavÄ› mi buĹˇilo. Krk jsem mÄ›la strnulĂ˝ Ĺˇokem a hrudnĂ koĹˇ celĂ˝ pohmoĹľdÄ›nĂ˝. PĹ™ipadala jsem si malĂˇ a bylo mi zima. StejnÄ› jsem se cĂtila vzĂˇpÄ›tĂ po bouraÄŤce, pĹ™i nĂĹľ zahynuli mĂ rodiÄŤe. V mozku mi nevysvÄ›tlitelnÄ› znÄ›l monotĂłnnÄ› pĹ™edÄŤĂtanĂ˝ text, kterĂ˝ jsem toho rĂˇna ÄŤetla v novinĂˇch.

â€žPalmy dorĹŻstajĂ do vĂ˝Ĺˇky 70ti stop a rodĂ aĹľ 300 liber datlĂ.

Na zralĂ© palmÄ› vyroste patnĂˇct aĹľ osmnĂˇct trsĹŻ datlĂ.

Jakmile ovoce doroste do velikosti hrĂˇĹˇku, musĂ bĂ˝t kaĹľdĂ˝ trs obalen hnÄ›dĂ˝m papĂrem na ochranu pĹ™ed ptĂˇky a deĹˇtÄ›mâ€¦â€ś Co jsem si vĹˇak uĹľ nepamatovala, bylo, kde jsem a proÄŤ jsem tak oĹˇklivÄ› potluÄŤenĂˇ.

Carl mnou vytrvale tĹ™Ăˇsl. ZĹ™ejmÄ› volal do nemocnice na

pohotovost a tam mu Ĺ™ekli, aby mÄ› pĹ™ivezl. Jeho Ĺľena, jejĂĹľ

jmĂ©no mi stĂˇle vyklouzĂˇvalo z pamÄ›ti, namoÄŤila utÄ›rku do ledovĂ© vody, aby mi mohla z tvĂˇĹ™e otĹ™Ăt ĹˇpĂnu a zaschlou krev. MÄ›la jsem zvednutĂ© nohy a byla jsem zabalenĂˇ do proĹˇĂvanĂ© pĹ™ikrĂ˝vky. Na jejich nalĂ©hĂˇnĂ jsem se zvedla a zase jsem se Ĺˇourala k autu, poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› zabalenĂˇ do nadĂ˝chanĂ© deky jako nÄ›jakĂ˝ dvounohĂ˝ ÄŤerv.

NeĹľ jsme dojeli do nemocnice, probrala jsem se ze svĂ© otupÄ›losti natolik, Ĺľe jsem dokĂˇzala Ĺ™Ăct, kdo jsem, a odpovÄ›dÄ›t sprĂˇvnÄ› na otĂˇzky typu â€žKolik prstĹŻ mĂˇm zvednutĂ˝ch?â€ś a dalĹˇĂ populĂˇrnĂ neurologickĂ© kvizy, kterĂ˝mi mÄ› ÄŤastovali, zatĂmco jsem leĹľela na zĂˇdech. Strop byl bĂ©ĹľovĂ˝, skĹ™ĂĹ�ky modrĂ©. PĹ™ivezli pĹ™enosnĂ˝ rentgen. Nejprve mi dvakrĂˇt zrentgenovali krk, aby mÄ›li jistotu, Ĺľe nenĂ zlomenĂ˝, a potom udÄ›lali sĂ©rii snĂmkĹŻ lebky. Ani na nich ĹľĂˇdnĂˇ fraktura vidÄ›t nebyla.

Potom mi dovolili, abych se posadila, a mladĂ˝ doktor mi upĹ™enÄ› zĂral do oÄŤĂ. KdyĹľ zkoumal reflexy mĂ© rohovky, velikost zorniÄŤek a reakci na svÄ›tlo, dĂ˝chali jsme si navzĂˇjem do obliÄŤeje. PodivnĂˇ dĹŻvÄ›rnost. Mohlo mu bĂ˝t tak tĹ™icet. MÄ›l hnÄ›dĂ© kudrnatĂ© vlasy, ustupujĂcĂ z ÄŤela pomaÄŤkanĂ©ho jemnĂ˝mi vodorovnĂ˝mi vrĂˇskami. Pod bĂlĂ˝m plĂˇĹˇtÄ›m mÄ›l ĹľlutohnÄ›dou koĹˇili a kravatu s hnÄ›dĂ˝mi puntĂky. Jeho voda po holenĂ vonÄ›la jako ÄŤerstvÄ› poseÄŤenĂˇ trĂˇva, i kdyĹľ elektrickĂˇ sekaÄŤka zapomnÄ›la nÄ›kolik vousĹŻ pĹ™Ămo pod bradou. ZajĂmalo by mÄ›, jestli si uvÄ›domil, Ĺľe ho

sleduju stejnÄ› podrobnÄ› jako on mÄ›. MÄ›la jsem tlak sto na ĹˇedesĂˇt, teplota, puls a dĂ˝chĂˇnĂ bylo normĂˇlnĂ. VÄ›dÄ›la jsem to, protoĹľe jsem jukla do lejster vĹľdycky, kdyĹľ nÄ›co zapisoval. Do kolonky na konci strĂˇnky naÄŤmĂˇral slova â€žpostkontuznĂ syndromâ€ś. Zaradovala jsem se, Ĺľe Ăşraz nepoĹˇkodil moji schopnost ÄŤĂst vzhĹŻru nohama. Poskytli mi nejrĹŻznÄ›jĹˇĂ formy prvnĂ pomoci a vÄ›tĹˇina z nich bolela vÄŤetnÄ› injekce proti tetanu, pĹ™i kterĂ© jsem mĂˇlem vypustila duĹˇi.

â€žMyslĂm, Ĺľe bychom si vĂˇs tu mÄ›li nechat pĹ™es noc,â€ś Ĺ™ekl doktor. â€žNevypadĂˇ to, Ĺľe byste utrpÄ›la nÄ›jakĂ© velkĂ© zranÄ›nĂ, ale dostala jste poĹ™Ăˇdnou rĂˇnu do hlavy. Byl bych kaĹľdopĂˇdnÄ› radĹˇi, kdybych vĂˇs dalĹˇĂch dvanĂˇct hodin mohl mĂt pod kontrolou. Chcete o tom nÄ›komu dĂˇt zprĂˇvu?â€ś

â€žAni ne,â€ś zamumlala jsem. Byla jsem pĹ™ĂliĹˇ ubitĂˇ, abych se zmohla na protest, a pĹ™ĂliĹˇ vystraĹˇenĂˇ, abych dokĂˇzala ÄŤelit venkovnĂmu svÄ›tu. OdeĹˇel do sesterny. VidÄ›la jsem ji vnitĹ™nĂm oknem, kterĂ© bylo kvĹŻli soukromĂ zastĂnÄ›no ÄŤĂˇsteÄŤnÄ› spuĹˇtÄ›nĂ˝mi rezavÄ› ÄŤervenĂ˝mi Ĺľaluziemi. Na chodbÄ› se objevil ĹˇerifĹŻv zĂˇstupce. Skrze mezery mezi vodorovnĂ˝mi liĹˇtami jsem vidÄ›la, jak mluvĂ s mladou ĂşĹ™ednicĂ, kterĂˇ pĹ™es rameno ukazovala na mĂstnost, v nĂĹľ

jsem sedÄ›la. OstatnĂ kabinky na pohotovosti byly prĂˇzdnĂ©, kolem bylo ticho. ZĂˇstupce hovoĹ™il s doktorem, kterĂ˝ zjevnÄ› rozhodl, Ĺľe jsem natolik zdravĂˇ, abych mohla zodpovÄ›dÄ›t otĂˇzku, jak je moĹľnĂ©, Ĺľe moje auto sedĂ v zavlaĹľovacĂm

pĹ™Ăkopu.

ZĂˇstupce Ĺˇerifa se jmenoval Richie Windsor a byl to jeden z tÄ›ch poldĹŻ s dÄ›tskĂ˝m obliÄŤejem, ohrnutĂ˝m nosem a naducanĂ˝mi tvĂˇĹ™emi zarudlĂ˝mi od slunce. Musel to bĂ˝t novĂˇÄŤek, sotva jednadvacet let, coĹľ je pro zĂˇstupce Ĺˇerifa minimĂˇlnĂ vÄ›k. MÄ›l oĹ™ĂĹˇkovĂ© oÄŤi a svÄ›tle hnÄ›dĂ©, krĂˇtce ostĹ™ĂhanĂ© vlasy. Nebyl jeĹˇtÄ› ve sluĹľbÄ› tak dlouho, aby si osvojil ten pomatenĂ˝ neutrĂˇlnĂ vĂ˝raz, kterĂ˝ si nasazuje vÄ›tĹˇina policajtĹŻ. Popsala jsem mu systematicky, co se stalo, neuĹˇetĹ™ila jsem ho ĹľĂˇdnĂ˝ch detailĹŻ, a on si vĹˇechno zapisoval a obÄŤas vykĹ™ikoval vzruĹˇenĂ© poznĂˇmky s vypĹŻjÄŤenĂ˝m mexickĂ˝m pĹ™Ăzvukem. â€žFjĂş!â€ś Ĺ™ekl tĹ™eba, nebo â€žNo, poÄŤkej, ty vĹˇivĂˇku!â€ś Vypadal, Ĺľe mi skoro zĂˇvidĂ, Ĺľe se mÄ› nÄ›kdo pokouĹˇel zabĂt.

KdyĹľ jsem byla s lĂÄŤenĂm u konce, Ĺ™ekl, Ĺľe nechĂˇ rozhlĂˇsit, aby dispeÄŤeĹ™i byli ve stĹ™ehu pro pĹ™Ăpad, Ĺľe by dodge byl jeĹˇtÄ› nÄ›kde v okolĂ. Oba jsme vÄ›dÄ›li, Ĺľe nadÄ›je, Ĺľe toho muĹľe zadrĹľĂ, je velmi slabĂˇ. Pokud mÄ›l ten chlap trochu za uĹˇima, opustil auto pĹ™i prvnĂ pĹ™ĂleĹľitosti. KdyĹľ se zĂˇstupce otoÄŤil k odchodu, najednou jsem ho rychle chytla za rukĂˇv uniformy.

â€žJeĹˇtÄ› nÄ›co,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žDoktor si mÄ› tu chce nechat pĹ™es noc. Bylo by moĹľnĂ© nÄ›jak udrĹľet v tajnosti, Ĺľe tu jsem?

Tohle je tady v okolĂ jedinĂˇ nemocnice. Tomu chlapovi staÄŤĂ jen zavolat na informace o pacientech a bude pĹ™esnÄ› vÄ›dÄ›t, kde jsem.â€ś

â€žDobrĂˇ pĹ™ipomĂnka, amigo. UvidĂme, co se dĂˇ dÄ›lat,â€ś

Ĺ™ekl a zastrÄŤil si propisku.

BÄ›hem deseti minut ke mnÄ› z pĹ™ijĂmacĂ kancelĂˇĹ™e poslali mladou ĂşĹ™ednici s vozĂÄŤkem a deskami plnĂ˝mi formulĂˇĹ™ĹŻ a s identifikaÄŤnĂm ĹˇtĂtkem v matnĂ©m plastikovĂ©m obalu, kterĂ© mi pĹ™ipevnila k zĂˇpÄ›stĂ takovĂ˝m strojkem, kterĂ˝ vypadal jako dÄ›rovaÄŤka.

Carl LaRue a jeho Ĺľena celou tu dobu sedÄ›li trpÄ›livÄ› na chodbÄ›. Nakonec je ke mnÄ› pĹ™ivedli, aby mÄ› jeĹˇtÄ› vidÄ›li, neĹľ

mi sestry pĹ™ipravĂ postel. ZĂˇstupce Ĺˇerifa zjevnÄ› staĹ™eÄŤky varoval.

â€žMĹŻĹľete bĂ˝t klidnĂˇ,â€ś Ĺ™ekl mi Carl. â€žNikomu neĹ™ekneme, kde jste.â€ś

Jeho Ĺľena mÄ› poplĂˇcala po ruce. â€žNechceme, abyste si teÄŹ dÄ›lala starosti. ProstÄ› si trochu odpoÄŤiĹ�te.â€ś

â€žJsem vĂˇm vdÄ›ÄŤnĂˇ za to, co jste pro mÄ› udÄ›lali , â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žOpravdu nevĂm, jak vĂˇm mĂˇm podÄ›kovat. NejspĂĹˇ bych byla mrtvĂˇ, kdybyste nejel kolem.â€ś

Carl se zaÄŤal vykrucovat. â€žNo, no. O tom nic nevĂm.

Jsem rĂˇd, Ĺľe jsem mohl pomoci. Taky mĂˇme dÄ›ti, a byli bychom rĂˇdi, kdyby jim nÄ›kdo v podobnĂ© situaci pomohl.â€ś

Jeho panĂ ho ĹˇĹĄouchla do ramene. â€žRadĹˇi abychom uĹľ

jeli. Budou vĂˇs chtĂt dĂˇt do postele.â€ś

Hned, jak ti dva zmizeli, byla jsem bleskurychle dopravena nĂˇkladnĂm vĂ˝tahem do drahĂ©ho patra na jednolĹŻĹľkovĂ˝ pokoj, nejspĂĹˇ na infekÄŤnĂm oddÄ›lenĂ, kam

nesmÄ›ly ĹľĂˇdnĂ© nĂˇvĹˇtÄ›vy. Byly teprve tĹ™i odpoledne a den vypadal, Ĺľe bude dlouhĂ˝. Nedostala jsem tiĹˇĂcĂ lĂ©ky kvĹŻli poranÄ›nĂ hlavy a nedovolili mi spĂˇt, jenom jsem upadla do jakĂ©hosi komatu, ze kterĂ©ho se moĹľnĂˇ uĹľ nevzbudĂm.

KaĹľdou hodinu mi kontrolovali tep. VozĂÄŤky s jĂdlem byly uĹľ dĂˇvno pryÄŤ, ale laskavĂˇ oĹˇetĹ™ovatelka pro mÄ› nÄ›kde naĹˇla hrnek hustĂ©ho tĹ™eĹˇĹ�ovĂ©ho rosolu a balĂÄŤek slanĂ©ho peÄŤiva.

PĹ™edstavovala jsem si ĂşĹ™ednici, jak vypisuje ĂşÄŤtenku na Ĺˇestadvacet dolarĹŻ. PatrnÄ› bych dokĂˇzala udrĹľet svĹŻj nemocniÄŤnĂ ĂşÄŤet na vĂ˝Ĺˇi sedmi nebo osmi set dolarĹŻ, ale jen kdybych nepotĹ™ebovala obvazy nebo zavĂracĂ ĹˇpendlĂky.

SamozĹ™ejmÄ› Ĺľe jsem pojiĹˇtÄ›nĂˇ, ale urĂˇĹľelo mÄ›, Ĺľe mi budou ĂşÄŤtovat sumu, kterĂˇ by staÄŤila jako zĂˇloha na auto.

MĹŻj zrak padl na telefon. Na spodnĂ polici noÄŤnĂho stolku byl telefonnĂ seznam. Vyhledala jsem si volaÄŤku Carson City v NevadÄ› (je to 702 po celĂ©m ĂşzemĂ, kdyby vĂˇs to fakt zajĂmalo), vytoÄŤila jsem informace a dostala jsem ÄŤĂsla na DetektivnĂ kancelĂˇĹ™ Deckera a Dietze, a hned jsem tam zavolala. NapĹŻl jsem oÄŤekĂˇvala, Ĺľe to vezme sluĹľba, nebo Ĺľe se spustĂ zĂˇznamnĂk, ale po ĹˇestĂ©m zazvonÄ›nĂ nÄ›kdo spÄ›ĹˇnÄ› zvedl sluchĂˇtko. Hlas znÄ›l pĹ™ĂkĹ™e a rozladÄ›nÄ›: â€žProsĂm?â€ś

â€žMohla bych mluvit s Robertem Dietzem?â€ś

â€žTo jsem jĂˇ. Co pro vĂˇs mohu udÄ›lat?â€ś

â€žNejsem si jistĂˇ, jestli se na mÄ› pamatujete,â€ś Ĺ™ekla jsem.

â€žJmenuju se Kinsey MillhonovĂˇ. Jsem znĂˇmĂˇ Leeho

Galishoffa a on mi doporuÄŤil, abych se s vĂˇmi spojila. Asi pĹ™ed rokem jsem vĂˇm telefonovala ze Santa Terezy. Pomohl jste mi najĂt mĂsto, kde se zdrĹľovala jedna Ĺľena, Sharon NapierovĂˇâ€¦â€ś

â€žJo, jo. UĹľ si vzpomĂnĂˇm. Lee mi Ĺ™Ăkal, Ĺľe se moĹľnĂˇ ozvete.â€ś

â€žAno, no, vypadĂˇ to, Ĺľe asi budu potĹ™ebovat nÄ›jak pomoct. Jsem v Brawley v Kalifornii, teÄŹ zrovna na nemocniÄŤnĂ posteli. NÄ›jakej chlap mÄ› vytlaÄŤil ze silnice â€“â€ś

PĹ™eruĹˇil mÄ›. â€žJak moc jste zranÄ›nĂˇ?â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe jsem v poĹ™Ăˇdku. NÄ›jakĂ˝ ĹˇkrĂˇbance a pohmoĹľdÄ›niny, ale nic zlomenĂ˝ho nemĂˇm. Jenom si mÄ› tu nechĂˇvajĂ na pozorovĂˇnĂ. Auto je zdemolovanĂ˝, ale dĹ™Ăv, neĹľ

mÄ› ten chlap staÄŤil dorazit, jel kolem nÄ›jakej pĂˇn â€“â€ś

Dietz mi znovu skoÄŤil do Ĺ™eÄŤi. â€žKde je Brawley? OĹľivte mi pamÄ›ĹĄ.â€ś

â€žJiĹľnÄ› od Salton Sea, asi devadesĂˇt minut na vĂ˝chod od San Diega.â€ś

â€žPĹ™ijedu tam.â€ś

Zamrkala jsem, neschopnĂˇ potlaÄŤit pĹ™ekvapenou poznĂˇmku: â€žPĹ™ijedete?â€ś

â€žJenom mi Ĺ™eknÄ›te, jak vĂˇs najdu. MĂˇm kamarĂˇda s letadlem. MĹŻĹľe mÄ› hodit do San Diega. PĹŻjÄŤĂm si na letiĹˇti auto a do pĹŻlnoci jsem tam.â€ś

â€žNo, paneboĹľe, to je skvÄ›lĂ˝. Teda, vĂte, jĂˇ si cenĂm vaĹˇĂ pohotovosti, ale staÄŤilo by zejtra rĂˇno. Asi mÄ› odtud nepustĂ

dĹ™Ăv neĹľ v devÄ›t.â€ś

â€žVy jste neslyĹˇela o tom soudci,â€ś Ĺ™ekl energicky.

â€žO soudci?â€ś

â€žO Jarvisonovi. Dostali ho. Byl prvnĂ na seznamu.

ZastĹ™elili ho dneska rĂˇno na pĹ™ĂjezdovĂ˝ cestÄ› pĹ™ed vlastnĂm domem.â€ś

â€žMyslela jsem, Ĺľe mÄ›l policejnĂ ochranu.â€ś

â€žTo mÄ›l. Prej se mÄ›l s tÄ›ma ostatnĂma dvÄ›ma ukrejt nÄ›kde v ĂşstranĂ, ale on chtÄ›l bejt doma. Jeho Ĺľena zrovna porodila dĂtÄ› a on ji nechtÄ›l nechat samotnou.â€ś

â€žKde se to stalo, v Carson City?â€ś

â€žV Tahoe, o osmnĂˇct mil dĂˇl.â€ś

PaneboĹľe, pomyslela jsem si. Muselo se to stĂˇt zrovna v tu dobu, kdy se ten chlap pokouĹˇel dostat mÄ›. â€žKolik lidĂ Tyrone Patty najal?â€ś

â€žVypadĂˇ to, Ĺľe vĂc neĹľ jednoho.â€ś

â€žA jak se mĂˇ Lee? Je v poĹ™Ăˇdku?â€ś

â€žJĂˇ nevĂm. Nemluvil jsem s nĂm. UrÄŤitÄ› uÄŤinil pĹ™ĂsnĂ˝ bezpeÄŤnostnĂ opatĹ™enĂ.â€ś

â€žA co ten vrah? Utekl?â€ś

â€žVraĹľedkynÄ›. ĹľenskĂˇ v malĂ˝m nĂˇklaÄŹĂˇÄŤku na druhĂ˝ stranÄ› ulice, kterĂˇ pĹ™edstĂrala, Ĺľe odeÄŤĂtĂˇ plyn.â€ś

Jako nĂˇhlĂˇ horeÄŤka mnou projel zĂˇblesk vzteku. â€žDietzi, to je pĹ™ĂĹˇernĂ˝. Co se to sakra dÄ›je? Ten chlap, co se mÄ› snaĹľil zabĂt, mÄ›l s sebou dĂtÄ›.â€ś V nÄ›kolika minutĂˇch jsem mu vysvÄ›tlila podrobnosti. SoustĹ™edÄ›nÄ› mÄ› poslouchal a tu a

tam mi poloĹľil otĂˇzku, aby si nÄ›co vyjasnil. KdyĹľ jsem skonÄŤila, krĂˇtkĂˇ pauza na druhĂ©m konci drĂˇtu naznaÄŤovala, Ĺľe si zapaluje cigaretu. â€žMĂˇte zbraĹ�?â€ś zeptal se. TĂ©mÄ›Ĺ™ jsem skrz telefonnĂ linku cĂtila kouĹ™.

â€žV kabelce. Malou dvaatĹ™icĂtku. NenĂ to ĹľĂˇdnĂˇ velkĂˇ bouchaÄŤka, ale trefĂm s nĂ, co potĹ™ebuju.â€ś

â€žOni vĂˇm dovolili nechat si zbraĹ�?â€ś zeptal se nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ›.

â€žSamozĹ™ejmÄ›. ProÄŤ ne? KdyĹľ vĂˇs pĹ™ijĂmajĂ do nemocnice, vyptĂˇvajĂ se vĂˇs na lĂ©ky. Nikoho ani nenapadne ptĂˇt se na vaĹˇe osobnĂ stĹ™elnĂ˝ zbranÄ›.â€ś

â€žKdo vĂ o tom, Ĺľe tam jste?â€ś

â€žJĂˇ nevĂm. Je to malĂ˝ mÄ›sto. PoĹľĂˇdala jsem Ĺˇerifova zĂˇstupce, aby to drĹľel v tajnosti, ale Ĺ™eÄŤi se ĹˇĂĹ™Ă rychle.

VlastnÄ› jsem si pĹ™ipadala docela v bezpeÄŤĂ, neĹľ jsem vĂˇm zavolala.â€ś

â€žFajn. Tak zĹŻstaĹ�te nervĂłznĂ. PĹ™ijedu, jak to pĹŻjde.â€ś

â€žJak mÄ› najdete? NenechajĂ vĂˇs, abyste se tu poflakoval uprostĹ™ed noci.â€ś

â€žO to se nestarejte. VĂm, jak na to,â€ś odpovÄ›dÄ›l.

â€žJak budu vÄ›dÄ›t, Ĺľe jste to vy, a ne nÄ›jakĂ˝ dalĹˇĂ kamarĂˇdĂÄŤek Tyrona Pattyho?â€ś

â€žVyberte si heslo.â€ś

â€žKyselĂˇ okurka.â€ś

ZasmĂˇl se. â€žCo to mĂˇ znamenat?â€ś

â€žNic. Jenom mÄ› to tak napadlo.â€ś

â€žKyselĂˇ okurka. Kolem pĹŻlnoci. DĂˇvejte na sebe pozor.â€ś

KdyĹľ jsem zavÄ›sila sluchĂˇtko, vyhrabala jsem se z postele a dovlekla jsem se do sesterny. Jednou rukou jsem si pĹ™itom vzadu pĹ™idrĹľovala nemocniÄŤnĂ koĹˇili, aby se nerozvĂrala. Za pultem tam sedÄ›ly tĹ™i sestry, jedna ĂşĹ™ednice a pomocnĂˇ oĹˇetĹ™ovatelka. VĹˇech pÄ›t se na mÄ› podĂvalo a potom jejich oÄŤi mimodÄ›k sjely k mĂstu za mĂ˝mi zĂˇdy.

OtoÄŤila jsem se. Na laviÄŤce u zdi tam sedÄ›l ten zelenĂˇÄŤ, zĂˇstupce Ĺˇerifa. Provinile zvedl ruku a tvĂˇĹ™ mu polil rumÄ›nec.

â€žNaÄŤapala jste mÄ›, vzdĂˇvĂˇm se,â€ś Ĺ™ekl. â€žMyslel jsem, Ĺľe by bylo dobrĂ˝, kdyby na vĂˇs nÄ›kdo dohlĂdâ€™, pro pĹ™Ăpad, Ĺľe by se ten frajer vrĂˇtil. DoufĂˇm, Ĺľe vĂˇm to nevadĂ.â€ś

â€žTo myslĂte vĂˇĹľnÄ›? VĹŻbec ne. OceĹ�uju vaĹˇi starostlivost.â€ś

â€žTohle je moje pĹ™ĂtelkynÄ› Joyâ€¦â€ś

PomocnĂˇ oĹˇetĹ™ovatelka po mÄ› blĂ˝skla ĂşsmÄ›vem.

PostupnÄ› jsem byla pĹ™edstavena ostatnĂm pÄ›ti ĹľenĂˇm.

â€žZburcovali jsme ochranku,â€ś Ĺ™ekla jedna ze sester. â€žJestli chcete, mĹŻĹľete se teÄŹ trochu prospat.â€ś

â€žDĂky. To bych si dala Ĺ™Ăct. Jeden soukromej detektiv, nÄ›jakej Robert Dietz, Ĺ™Ăkal, Ĺľe sem dneska veÄŤer pĹ™ijede.

Dejte mi vÄ›dÄ›t, aĹľ tu bude, a ubezpeÄŤte se, Ĺľe je sĂˇm.â€ś Ĺ�ekla jsem jim heslo a kdy asi mĂˇ pĹ™ijet.

â€žJak vypadĂˇ?â€ś

â€žJĂˇ nevĂm. Nikdy jsem ho nevidÄ›la.â€ś

â€žNedÄ›lejte si starosti. PostarĂˇme se o to,â€ś Ĺ™ekl Richie.

Spala jsem aĹľ do veÄŤeĹ™e, pak jsem se posadila jen na tak dlouho, abych mohla snĂst talĂĹ™ nemocniÄŤnĂho jĂdla skrytĂ©ho pod aluminiovĂ˝m poklopem. Zkontrolovali mi tlak a tep a jĂˇ jsem spala dĂˇl aĹľ do ÄŤtvrt na dvanĂˇct. V pĹ™estĂˇvkĂˇch jsem si uvÄ›domovala, Ĺľe mi nÄ›kdo mÄ›Ĺ™Ă puls. NÄ›ÄŤĂ prsty, chladnĂ© jako prsty andÄ›la, mÄ› tlaÄŤily na zĂˇpÄ›stĂ. NeĹľ jsem se vzbudila, donesl sem nÄ›kdo pĂˇr vÄ›cĂ z mĂ©ho auta. O stÄ›nu byl opĹ™enĂ˝ psacĂ stroj a mĹŻj cestovnĂ vak. Zatnula jsem zuby a vyklouzla jsem z postele. KdyĹľ jsem se pĹ™edklonila, abych rozepla zip u vaku, v hlavÄ› mi buĹˇilo, jako bych mÄ›la kocovinu. VytĂˇhla jsem ÄŤistĂ© dĹľĂny a rolĂˇk a poloĹľila jsem je na postel. V zĂˇsuvce noÄŤnĂho stolku bylo mĂ˝dlo, kartĂˇÄŤek na zuby, pasta a malĂˇ umÄ›lohmotnĂˇ lahviÄŤka nÄ›jakĂ©ho krĂ©mu.

Ĺ la jsem do koupelny a vyÄŤistila jsem si zuby, vdÄ›ÄŤnĂˇ, Ĺľe vĹˇechny jsou na svĂ©m mĂstÄ› a Ĺľe jsou celĂ©. DopĹ™Ăˇla jsem si dlouhou horkou koupel ve vanÄ› s drĹľadly upevnÄ›nĂ˝mi ve zdi na vĹˇech myslitelnĂ˝ch mĂstech. PotĹ™ebovala jsem je. PĹ™i vlĂ©zĂˇnĂ a vylĂ©zĂˇnĂ z vany jsem si uvÄ›domila spoustu poranÄ›nĂ˝ch mĂst, roztrouĹˇenĂ˝ch po mĂ©m tÄ›le od hlavy k patÄ›.

KdyĹľ jsem se suĹˇila, prohlĂĹľela jsem se v zrcadle. Ten pohled mÄ› deprimoval. KromÄ› modĹ™iny na ÄŤele jsem mÄ›la temnĂ© kruhy kolem oÄŤĂ, dole ÄŤervenÄ› prokvĂ©tajĂcĂ, dokonalĂˇ maska na Haloween, ale ten uĹľ byl pĹ™ed pĹŻl rokem. LevĂ© koleno bylo purpurovĂ© a mĹŻj trup jako zaÄŤazenĂ˝ modĹ™inami.

PĹ™i rozÄŤesĂˇvĂˇnĂ vlasĹŻ jsem sebou Ĺˇkubla bolestĂ a sykla mezi

zuby. PĹ™eĹˇla jsem do pokoje a pomalinku jsem se oblĂ©kala, mezi jednotlivĂ˝mi kusy odÄ›vu jsem vĹľdycky odpoÄŤĂvala.

Bylo to vyÄŤerpĂˇvajĂcĂ, ale tvrdoĹˇĂjnÄ› jsem pokraÄŤovala.

KaĹľdiÄŤkĂ© zranÄ›nĂ se teÄŹ ozĂ˝valo.

NatĂˇhla jsem se zpĂˇtky na postel. Mrkla jsem na hodinky. PĹ™esnÄ› pĹŻlnoc. PoÄŤĂtala jsem, Ĺľe Dietz teÄŹ mĹŻĹľe pĹ™ijet kaĹľdĂ˝m okamĹľikem. Tak nÄ›jak jsem pĹ™edpoklĂˇdala, Ĺľe bude chtĂt hned vyrazit, coĹľ mi ĂşplnÄ› vyhovovalo. Pokud jsem mÄ›la otĹ™es mozku, musel bĂ˝t jenom lehkĂ˝. Ani jsem si nebyla jistĂˇ, jestli jsem ztratila vÄ›domĂ, a nebyla jsem si vÄ›doma, Ĺľe by mÄ› potkala nÄ›jakĂˇ posttraumatickĂˇ amnĂ©zie. I kdyĹľ, jestli jsem nÄ›co opravdu zapomnÄ›la, jak bych to mohla vÄ›dÄ›t? Hlava mÄ› jeĹˇtÄ› bolela, no a co? To mĹŻĹľe trvat celĂ© mÄ›sĂce a mezitĂm chci jĂt pryÄŤ. ChtÄ›la jsem nÄ›koho, kdo by se o mÄ› staral â€“ nejradÄ›ji nÄ›koho, kdo mĂˇ velikou bouchaÄŤku a nezdrĂˇhĂˇ se ji pouĹľĂt. PĹ™i zmĂnce o soudci Jarvisonovi jsem pĹ™Ămo nadskoÄŤila.

DalĹˇĂ vÄ›c, kterou si pamatuju, bylo cinkĂˇnĂ nemocniÄŤnĂho zvonku a rachocenĂ vozĂkĹŻ se snĂdanĂ na chodbÄ›. Bylo rĂˇno a oslovoval mÄ› nÄ›jakĂ˝ ĹľenskĂ˝ hlas.

ChvĂli mi trvalo, neĹľ jsem si uvÄ›domila, kde jsem.

â€žSleÄŤno MillhonovĂˇ? MusĂte si zmÄ›Ĺ™it teplotuâ€¦â€ś

Mechanicky jsem otevĹ™ela pusu a pod jazyk mi vklouzl studenĂ˝ mokrĂ˝ teplomÄ›r. CĂtila jsem chuĹĄ laboratornĂho lihu, kterĂ˝ ĹˇpatnÄ› oplĂˇchli. Ĺľena mi mÄ›Ĺ™ila tlak. DrĹľela si moji pravou ruku proti sobÄ› a pĹ™itom mi suchĂ˝m zipem

upevĹ�ovala manĹľetu. PoloĹľila stĹ™ĂbrnĂ˝ dolar stetoskopu do ohbĂ mĂ© paĹľe a zaÄŤala pumpovat. OtevĹ™ela jsem oÄŤi. Tuhle sestru jsem pĹ™edtĂm nevidÄ›la. Byla to ĹˇtĂhlĂˇ MexiÄŤanka s plnĂ˝mi rty namalovanĂ˝mi jasnÄ› rudou rtÄ›nkou a s tmavĂ˝mi vlasy vyÄŤesanĂ˝mi do ohonu. OÄŤi mÄ›la pĹ™iĹˇpendlenĂ© na stupnici a sledovala klesajĂcĂ sloupec. Usoudila jsem, Ĺľe mĂˇm tlak normĂˇlnĂ, protoĹľe si nahlas nevzdychla. Bylo by dobrĂ©, kdyby ÄŤlovÄ›ku sem tam nÄ›co Ĺ™ekli.

OtoÄŤila jsem hlavu k oknu a spatĹ™ila jsem nÄ›jakĂ©ho muĹľe se zaloĹľenĂ˝ma rukama, jak se opĂrĂˇ o zeÄŹ. Dietz. NÄ›co k padesĂˇtce. Tak sto pÄ›tasedmdesĂˇt, moĹľnĂˇ sto sedmdesĂˇt, v dĹľĂnĂˇch, kovbojskĂ˝ch botĂˇch a v sportovnĂm tvĂdovĂ©m saku.

Z nĂˇprsnĂ kapsy mu vykukoval modrĂ˝ kartĂˇÄŤek na zuby jako nÄ›jakĂˇ propiska. Byl hladce oholenĂ˝ a stĹ™ednÄ› dlouhĂ© vlasy mu kolem uĹˇĂ zaÄŤĂnaly ĹˇedivÄ›t. â€žJĂˇ jsem Dietz.â€ś

StĹ™ednÄ› hlubokĂ˝ ochraptÄ›lĂ˝ hlas.

Sestra mi strhla z ruky manĹľetu, znÄ›lo to, jako kdyĹľ se pĂˇĹ™e lĂˇtka. Potom zapsala nÄ›co do karty. Volnou rukou jsem si vyndala z pusy teplomÄ›r. â€žV kolik hodin jste pĹ™ijel?â€ś

â€žVe ÄŤtvrt na dvÄ›. Spala jste jako nemluvnÄ›, tak jsem vĂˇs nechal.â€ś

OĹˇetĹ™ovatelka si vzala teplomÄ›r a zamraÄŤenÄ› si ho prohlĂĹľela. â€žNedrĹľela jste to dost dlouho.â€ś

â€žJĂˇ nemĂˇm horeÄŤku. MÄ›la jsem nehodu,â€ś Ĺ™ekla jsem jĂ.

â€žVrchnĂ sestra mÄ› sjede, kdyĹľ tam nebudu mĂt teplotu.â€ś

StrÄŤila jsem si teplomÄ›r do koutku Ăşst jako cigaretu.

KdyĹľ jsem mluvila s Dietzem, poskakoval mi mezi rty.

â€žSpal jste trochu?â€ś

â€žTady?â€ś

â€žHned, jak pĹ™ijde doktor, vypadneme odtud,â€ś Ĺ™ekla jsem.

â€žTen chlap s dĂtÄ›tem byl ve stejnĂ©m motelu jako jĂˇ. MyslĂm, Ĺľe bychom se tam mÄ›li vrĂˇtit, jestli by se nedalo nÄ›co zjistit v recepci. TĹ™eba bychom se mohli dovÄ›dÄ›t znaÄŤku toho auta.â€ś

â€žPane, budu vĂˇs muset poĹľĂˇdat, abyste poÄŤkal v hale.â€ś

â€žTo auto se naĹˇlo. Volal jsem Ĺˇerifovi, kdyĹľ jsem sem dorazil. Auto naĹˇli odstavenĂ˝ nÄ›kde za San Bernardinem.

Prolezli ho, jestli tam nenajdou otisky, ale na to byl asi moc chytrej.â€ś

â€žA co mĂstnĂ autobazary?â€ś

â€žMĹŻĹľem to zkusit, ale myslĂm, Ĺľe pĹ™ijdete na to, Ĺľe to auto nĂˇs zavede do slepĂ˝ uliÄŤky.â€ś

OĹˇetĹ™ovatelka zaÄŤĂnala bĂ˝t nervĂłznĂ. â€žPaneâ€¦â€ś

Ĺ lehl po nĂ pohledem. ZaÄŤala jsem nÄ›co namĂtat, ale Dietz se zrovna odlepil od zdi. â€žPĹŻjdu dolĹŻ do haly a zapĂˇlĂm si,â€ś Ĺ™ekl.

9

V pĹŻl dvanĂˇctĂ© a pÄ›t minut mi pomĂˇhal sloĹľit mĂ© rozbitĂ© kosti na mĂsto spolujezdce v jasnÄ› ÄŤervenĂ©m porsche. DĂvala jsem se, jak pĹ™eĹˇel kolem pĹ™edku auta a vklouzl dovnitĹ™ na druhĂ© stranÄ›.

â€žTo jste si pĹŻjÄŤil?â€ś

â€žTo je moje. PĹ™ijel jsem s tĂm. NechtÄ›lo se mi ÄŤekat na toho kamarĂˇda s letadlem. Nemohl odletÄ›t dost brzo.â€ś

Zacvakla jsem si pĂˇs a usadila jsem se do nĂzkĂ©ho ÄŤernĂ©ho koĹľenĂ©ho sedadla. S rĂˇmusem nastartoval a vyjel z parkoviĹˇtÄ›. PĹ™itom zapĂnal klimatizaci. VnitĹ™ek auta byl cĂtit kĹŻĹľĂ a cigaretovĂ˝m kouĹ™em. Za kouĹ™ovĂ˝mi skly oken vytaĹľenĂ˝ch kvĹŻli horku jsem si pĹ™ipadala odĹ™ĂznutĂˇ od drsnĂ© reality volnĂ© krajiny.

â€žKam to jedeme?â€ś

â€žNa vrakoviĹˇtÄ›, kam odtĂˇhli vĂˇĹˇ vĹŻz.â€ś

â€žA budou mĂt v nedÄ›li otevĹ™eno?â€ś

â€žTeÄŹ tam otevĹ™eno majĂ.â€ś

â€žJak jste to zaĹ™Ădil?â€ś

â€žZavolal jsem na pohotovostnĂ ÄŤĂslo. Ten chlap nĂˇs tam bude ÄŤekat.â€ś

Jeli jsme do Brawley k vrakoviĹˇti automobilĹŻ, kterĂ© sĂdlilo u pĹ™estavÄ›nĂ© benzinovĂ© pumpy hned u hlavnĂ ulice.

MĹŻj volkswagen byl postavenĂ˝ na postrannĂm parkoviĹˇti obehnanĂ©m drĂˇtÄ›nĂ˝m plotem. KdyĹľ jsme pĹ™ijeli k servisu, z kancelĂˇĹ™e se vynoĹ™il majitel se sadou klĂÄŤĹŻ v ruce. Odemkl zĂˇmek u ohrady a otevĹ™el brĂˇnu. Dietz vjel dovnitĹ™, zaparkoval auto a poloĹľil mi ruku na paĹľi, kdyĹľ jsem si chtÄ›la otevĹ™Ăt dveĹ™e.

â€žPoÄŤkejte, aĹľ to obejdu , â€ś Ĺ™ekl. Z jeho tĂłnu jsem poznala, Ĺľe mu nejde o pouhou zdvoĹ™ilost. UdÄ›lala jsem, co mi Ĺ™ekl, sledovala jsem, jak se postavil, kdyĹľ otevĂral auto a kryl mÄ›, abych mohla vystoupit. ZdĂˇlo se, Ĺľe majitel si v naĹˇem chovĂˇnĂ nevĹˇiml niÄŤeho neobvyklĂ©ho. Dietz mu podal stoÄŤenou bankovku, ale nevidÄ›la jsem, jak velikou. Asi dost, kdyĹľ se ten muĹľ uvolil setkat se tu s nĂˇmi v den, kdy je normĂˇlnÄ› zavĹ™eno.

ObeĹˇli jsme moje auto, abychom zjistili rozsah Ĺˇkod.

Skoro se na nÄ›m nenaĹˇlo mĂsto, kterĂ© by nebylo nÄ›jak zasaĹľenĂ©.

â€žVypadĂˇ to, Ĺľe ta herka dostala pÄ›knÄ› do tÄ›la,â€ś Ĺ™ekl majitel Dietzovi. NevÄ›dÄ›la jsem, jestli tĂm myslĂ mÄ› nebo

vozidlo. TrhnutĂm jsem otevĹ™ela zkrabatÄ›lĂ© dveĹ™e na stranÄ› spolujezdce a vyprĂˇzdnila jsem pĹ™ihrĂˇdku na pĹ™ĂstrojovĂ© desce. TechniÄŤĂˇk jsem si strÄŤila do kabelky a ĹˇtĹŻsek starĂ˝ch ĂşÄŤtĹŻ za benzin jsem vyhodila. Na zadnĂm sedadle jsem jeĹˇtÄ› mÄ›la nÄ›jakĂ© osobnĂ vÄ›ci: zĂˇkonĂky, nÄ›jakĂ© nĂˇĹ™adĂ, fotoaparĂˇt, rĹŻznĂ© svrĹˇky a jedny boty. Spousta vÄ›cĂ po nĂˇrazu spadla ze sedadla a byla teÄŹ nacucanĂˇ blĂˇtivou vodou z pĹ™Ăkopu. ProhlĂ©dla jsem znaÄŤnÄ› poniÄŤenou krabici s porcelĂˇnem a byla jsem ĹˇĹĄastnĂˇ, Ĺľe se nic nerozbilo.

NaloĹľila jsem do kufru Dietzova porsche, co se dalo. To, co jsem rovnou nevyhodila, jsem zapakovala do velikĂ© kartonovĂ© krabice, kterou mi majitel servisu ĂşsluĹľnÄ› obstaral. Krabici s porcelĂˇnem jsem nacpala do vÄ›tĹˇĂ krabice. Vypsala jsem mu Ĺˇek za odtaĹľenĂ a domluvila jsem s nĂm, Ĺľe vĹˇechno poĹˇle za mnou do Santa Terezy. Hned, jak se vrĂˇtĂm, budu uplatĹ�ovat nĂˇrok u pojiĹˇĹĄovny, i kdyĹľ jsem nemohla doufat, Ĺľe bych za auto dostala nÄ›jak moc.

O deset minut pozdÄ›ji jsme si to uhĂˇnÄ›li po ĹˇestaosmdesĂˇtce na sever. Jakmile jsme byli zase na cestÄ›, dal si Dietz mezi zuby cigaretu a s cvaknutĂm otevĹ™el zapalovaÄŤ. VĂˇhavÄ› se na mÄ› podĂval.

â€žBude vĂˇm vadit, kdyĹľ si zakouĹ™Ăm?â€ś

ChtÄ›la jsem bĂ˝t zdvoĹ™ilĂˇ, ale nemÄ›lo to vĂ˝znam. K ÄŤemu by byla komunikace, kdyĹľ by nesdÄ›lovala pravdu? â€žAsi jo,â€ś

Ĺ™ekla jsem.

StĂˇhl okĂ©nko na svĂ© stranÄ› a vyhodil zapalovaÄŤ. Za nĂm

vylĂ©tla cigareta, kterou nĂˇsledovaly oba balĂÄŤky winstonek z kapsy jeho koĹˇile.

ZĂrala jsem na nÄ›j a smĂˇla jsem se, ale mÄ›la jsem divnĂ˝ pocit. â€žCo to dÄ›lĂˇte?â€ś

â€žPĹ™estĂˇvĂˇm kouĹ™it.â€ś

â€žTakhle?â€ś

â€žMĹŻĹľu dÄ›lat, co se mi zachce,â€ś Ĺ™ekl.

ZnÄ›lo to jako chvĂˇstĂˇnĂ, ale Ĺ™ekla bych, Ĺľe to myslel vĂˇĹľnÄ›. Ujeli jsme deset mil, aniĹľ by jeden z nĂˇs promluvil.

KdyĹľ jsme se blĂĹľili k Salton City, poprosila jsem ho, aby zpomalil. ChtÄ›la jsem, aby vidÄ›l mĂsto, kde mÄ› ten chlap v dodgi dohnal. Nezastavili jsme â€“ nebyl dĹŻvod â€“ ale nedokĂˇzala bych kolem toho mĂsta projet, aniĹľ bych se o tĂ© udĂˇlosti zmĂnila.

V Indiu jsme zastavili na parkoviĹˇti u malĂ©ho nĂˇkupnĂho stĹ™ediska. Mezi opravnou videĂ a ordinacĂ veterinĂˇĹ™e byla zastrÄŤenĂˇ mexickĂˇ restaurace.

â€žDoufĂˇm, Ĺľe mĂˇte hlad,â€ś Ĺ™ekl Dietz. â€žAĹľ se dostaneme na pĹ™edmÄ›stĂ Los Angeles, nechci uĹľ zastavovat. V nedÄ›li je tam pĹ™ĂĹˇernej provoz.â€ś

â€žTohle je fajn,â€ś Ĺ™ekla jsem. Pravda byla, Ĺľe jsem cĂtila napÄ›tĂ a potĹ™ebovala jsem si odpoÄŤinout. Dietz zvlĂˇdal vĹŻz dobĹ™e, ale byl to agresivnĂ Ĺ™idiÄŤ, netrpÄ›livĂ˝, kdykoli se octl za jinĂ˝m autem. DĂˇlnice mÄ›la jenom dva pruhy a zpĹŻsob, jakĂ˝m pĹ™ejĂĹľdÄ›l z jednoho do druhĂ©ho, mi nedÄ›lal zrovna dobĹ™e. Jeho pozornost byla neustĂˇle soustĹ™edÄ›na na silnici

pĹ™ed nĂˇmi i za nĂˇmi, sledoval, jak jsem se domnĂvala, jestli nejede nÄ›jakĂ© podezĹ™elĂ© vozidlo. RĂˇdio mÄ›l vypnutĂ© a mrtvĂ© ticho v autÄ› bylo pĹ™eruĹˇovanĂ© jen bubnovĂˇnĂm prstĹŻ do volantu. Jeho energie mÄ› znepokojovala. Venku by to moĹľnĂˇ nebylo tak nepĹ™ĂjemnĂ©, ale ve stĂsnÄ›nĂ©m prostoru auta mÄ› s nĂm tĂ©mÄ›Ĺ™ jĂmal pocit klaustrofobie. PĹ™edstava, Ĺľe bych ho mÄ›la mĂt po svĂ©m boku ÄŤtyĹ™iadvacet hodin dennÄ› bĹŻhvĂjak dlouho, mi dÄ›lala starosti.

VeĹˇli jsme sklenÄ›nĂ˝mi dveĹ™mi do obdĂ©lnĂkovĂ© mĂstnosti, kterĂˇ zĹ™ejmÄ› pĹŻvodnÄ› slouĹľila jako maloobchodnĂ prodejna.

ĂštulnĂˇ pĹ™epĂˇĹľka oddÄ›lovala kuchyĹ� od jĂdelny, kde stĂˇlo nÄ›kolik stolĹŻ. Skrz dveĹ™e jsem vidÄ›la sporĂˇk a otluÄŤenou ledniÄŤku, kterou moĹľnĂˇ koupili v nÄ›jakĂ©m bazaru. Dietz mi Ĺ™ekl, abych poÄŤkala, a sĂˇm se odebral na krĂˇtkou obchĹŻzku, aby zkontroloval zadnĂ dveĹ™e. V mĂstnosti bylo chladno, a kdyĹľ jsme odĹˇoupli Ĺľidle, abychom si mohli sednout, zvuk se nĂˇm vrĂˇtil ozvÄ›nou. Dietz se natoÄŤil tak, aby mohl skrze pĹ™ednĂ okennĂ tabuli sledovat auto.

Kdosi na nĂˇs z kuchynÄ› nejistÄ› vykoukl. TĹ™eba si mysleli, Ĺľe jsme od hygienikĹŻ a kontrolujeme, jestli tu nemajĂ myĹˇĂ hovĂnka. Chvilku se Ĺˇeptem radili, a potom se objevila servĂrka. Byla to malĂˇ podsaditĂˇ MexiÄŤanka stĹ™ednĂho vÄ›ku v bĂlĂ© propĂnacĂ zĂˇstÄ›Ĺ™e vyzdobenĂ© skvrnami.

StydlivÄ› zkouĹˇela svĂ© jazykovĂ© schopnosti. Moje znalost ĹˇpanÄ›lĹˇtiny ÄŤĂtĂˇ pĹ™ibliĹľnÄ› tĹ™i slova, ale mohla bych pĹ™Ăsahat, Ĺľe nĂˇm nabĂzela veverÄŤĂ polĂ©vku. Dietz poĹ™Ăˇd mhouĹ™il oÄŤi a

potĹ™Ăˇsal hlavou. Nakonec na sebe ti dva chvĂli Ĺľvatlali ĹˇpanÄ›lsky. Asi nemluvil nijak plynnÄ›, ale dokĂˇzal se dorozumÄ›t.

Nedbale jsem ho sledovala, zatĂmco tĂˇpavÄ› hledal vhodnĂˇ slova. Vypadal otluÄŤenÄ›, nos mÄ›l trochu zploĹˇtÄ›lĂ˝ s malĂ˝m hrbolkem u koĹ™ene. Ăšsta ĹˇirokĂˇ a rovnĂˇ, pĹ™i ĂşsmÄ›vu trochu nesoumÄ›rnĂˇ. Zuby mÄ›l dobrĂ©, ale odhadovala jsem, Ĺľe nÄ›kterĂ© nebyly jeho vlastnĂ. PĹ™ipadaly mi pĹ™ĂliĹˇ stejnomÄ›rnĂ© a moc bĂlĂ©. OtoÄŤil se zpĂˇtky ke mnÄ›.

â€žOtevĹ™eli to tu vÄŤera. DoporuÄŤuje nĂˇm menudo nebo kombinovanĂ˝ talĂĹ™.â€ś

Naklonila jsem se k nÄ›mu, vyhĂ˝bajĂc se jejĂmu bystrĂ©mu pohledu. â€žMenudo nejĂm. To jsou drĹˇĹĄky. VidÄ›l jste nÄ›kdy, jak to vypadĂˇ? Je to bĂlĂ˝ a dÄ›rovanĂ˝ a hrbolkovatĂ˝ jako houba. Je to nejspĂĹˇ nÄ›jakej vnitĹ™nĂ orgĂˇn, kterej ani lidskĂˇ bytost nemĂˇ.â€ś

â€žOna si dĂˇ ten kombinovanĂ˝ talĂĹ™,â€ś Ĺ™ekl jĂ vemlouvavÄ›.

Zvedl dva prsty, Ĺľe si objednĂˇvĂˇ jeden takĂ© pro sebe.

OdĹˇourala se ve svĂ˝ch mexickĂ˝ch sandĂˇlech s bĂlĂ˝mi ponoĹľkami na nohou. Za chvilku se vrĂˇtila s podnosem, na nÄ›mĹľ byly dvÄ› sklenice, dvÄ› piva, malĂˇ miska pĂˇlivĂ© omĂˇÄŤky a koĹˇĂÄŤek se smaĹľenĂ˝mi kukuĹ™iÄŤnĂ˝mi lupĂnky, jeĹˇtÄ› syÄŤĂcĂmi vepĹ™ovĂ˝m sĂˇdlem.

UzobĂˇvali jsme lupĂnky, namĂˇÄŤeli je v sosu a ÄŤekali jsme na obÄ›d.

â€žOdkud znĂˇte Leeho Galishoffa?â€ś zeptala jsem se. V

lĂˇhvi piva plaval malĂ˝ kousek citronu, trochu jsem si ho do nĂ vymaÄŤkala. Oba jsme ignorovali sklenice, kterĂ© byly od nedĂˇvnĂ©ho mytĂ jeĹˇtÄ› celĂ© teplĂ©.

Dietz se natahoval pro cigarety, ale pak si vzpomnÄ›l, Ĺľe je vyhodil. KdyĹľ mu to doĹˇlo, potĹ™Ăˇsl hlavou a usmĂˇl se.

â€žDÄ›lal jsem pro nÄ›j nÄ›jakou prĂˇci. Honil jsem jednoho svÄ›dka, kterĂ˝ho potĹ™eboval k jednomu ze svĂ˝ch prvnĂch soudĹŻ. Potom jsme spolu zaÄŤali hrĂˇt tenis a stali se z nĂˇs dobrĂ˝ kamarĂˇdi. A odkud ho znĂˇte vy?â€ś

StruÄŤnÄ› jsem mu popsala, jak jsem se dostala k tomu, Ĺľe jsem Galishoffovi vyÄŤmuchala Tyrona Pattyho. â€žĹ�Ăkal mi, Ĺľe jste dĹ™Ăv pracoval v bezpeÄŤnostnĂ sluĹľbÄ›.â€ś

PĹ™ikĂ˝vl. â€žJe to lukrativnĂ vedlejĹˇĂ obor, obzvlĂˇĹˇĹĄ v dneĹˇnĂ dobÄ›. Sice to trochu omezuje vĂˇĹˇ osobnĂ Ĺľivot, ale aspoĹ� si ÄŤlovÄ›k oddechne od vÄ›ÄŤnĂ˝ prĂˇce soukromĂ˝ho oÄŤka, coĹľ je nuda, jak asi vĂte. Minulej tejden jsem prosedÄ›l Ĺˇest hodin koukĂˇnĂm do mikrofiĹˇe na daĹ�ovĂ˝m ĂşĹ™adu. Tyhle vÄ›ci nesnĂˇĹˇĂm.â€ś

â€žLee mi Ĺ™Ăkal, Ĺľe jste unavenej.â€ś

â€žUnavenej ne. Jsem znudÄ›nej. UĹľ to dÄ›lĂˇm deset let a je naÄŤase pĹ™esedlat na nÄ›co jinĂ˝ho.â€ś

â€žNa co?â€ś zeptala jsem se. Pivo bylo hodnÄ› studenĂ©, coĹľ

pĹ™ĂjemnÄ› kontrastovalo s ohnivou ÄŤalamĂˇdou, po kterĂ© mi teklo z nosu. PoĹ™Ăˇd jsem se pokradmu oĹĄukĂˇvala papĂrovĂ˝m ubrouskem jako nÄ›jakĂ˝ feĹĄĂˇk, kterĂ˝ si potĹ™ebuje Ĺˇlehnout.

â€žJeĹˇtÄ› nevĂm,â€ś odpovÄ›dÄ›l. â€žDostal jsem se k tĂ˝ prĂˇci

vlastnÄ› nĂˇhodou. ZaÄŤĂnal jsem psanĂm hlĂˇĹˇenĂ, dÄ›lal jsem vĹˇelijakĂ˝ vymĂˇhĂˇnĂ dluhĹŻ a zabavovĂˇnĂ majetku pro jednoho chlapĂka, kterej si mÄ› nakonec vzal do svĂ˝ agentury. Ray nerad pracoval v terĂ©nu â€“ to bylo na jeho vkus moc drsnĂ˝, takĹľe vĹˇechny papĂry dÄ›lal on a s niÄŤemama jsem se potĂ˝kal jĂˇ. On byl spĂĹˇ intelektuĂˇlnĂ typ, opravdu mÄ›l tady,â€ś

poklepal si na ÄŤelo.

â€žMluvĂte v minulĂ˝m ÄŤase. Co se s nĂm stalo?â€ś

â€žPĹ™ed deseti mÄ›sĂcema ho sklĂˇtil infarkt. Ten chlap chodil bÄ›hat, posiloval, zvedal ÄŤinky. Vzal si jednu holku, pĹ™estal pĂt a kouĹ™it, pĹ™estal se nalejvat kolou, pĹ™estal bejt celĂ˝ noci vzhĹŻru. Koupil si dĹŻm, poĹ™Ădil si dĂtÄ›, byl ĹˇĹĄastnej jak blecha a pak umĹ™el. Ĺ estaÄŤtyĹ™icet. PĹ™ed mÄ›sĂcem zaÄŤala jeho Ĺľena Ĺ™Ăkat nÄ›co v tom smyslu, jako Ĺľe ÄŤekĂˇ, Ĺľe ho zastoupĂm a zaujmu jeho mĂsto. TakovĂˇ pitomost. DÄ›kuju, nechci.

Vycouval jsem z toho.â€ś

â€žVy jste Ĺľil v Kalifornii?â€ś

PĹ™ezĂravÄ› mĂˇvl rukou. â€žJĂˇ jsem Ĺľil vĹˇude. Narodil jsem se v nĂˇklaÄŹĂˇku na pĹ™edmÄ›stĂ Detroitu. MĂˇma rodila a tĂˇta nechtÄ›l zastavit. Jako dĂtÄ› mÄ› tahali po vĹˇech moĹľnejch ÄŤertech. TĂˇta dÄ›lal na tÄ›ĹľnĂch vÄ›ĹľĂch, takĹľe jsme strĂˇvili dost ÄŤasu v L.A.â€¦ konec ÄŤtyĹ™icĂˇtejch a zaÄŤĂˇtek padesĂˇtejch let, to byl tehdy velkej boom. Texas, Oklahoma. Byla to zatracenÄ› nebezpeÄŤnĂˇ prĂˇce, ale ÄŤlovÄ›k si pĹ™iĹˇel na sluĹˇnĂ˝ prachy. TĂˇta byl tyran a rvĂˇÄŤ, drĹľel nade mnou ochrannou ruku, dokud se ze mÄ› taky nestal neurvalec. Byl to ten typ

chlapa, kterej se pustĂ do hospodskĂ˝ rvaÄŤky a je schopnej vĹˇechno rozbĂt na madÄ›ru, jen tak, z plezĂru. KdyĹľ mÄ›l nÄ›jakej konflikt se ĹˇĂ©fem, nebo si usmyslel, Ĺľe se mu nÄ›co nelĂbĂ, sbalili jsme se a odjeli jsme pryÄŤ.â€ś

â€žJak jste pĹ™i tom zvlĂˇdl chodit do Ĺˇkoly?â€ś

â€žNechodil jsem, pokud to Ĺˇlo. NevidÄ›l jsem dĹŻvod. CelĂ˝ mi to pĹ™ipadalo jako pĹ™Ăprava na nÄ›co, co jsem stejnÄ› nikdy nechtÄ›l dÄ›lat. Nikdy jsem nemĂnil pracovat ve skladu potravin, tak proÄŤ bych mÄ›l vÄ›dÄ›t, kolik buĹˇlĹŻ mĂˇ jeden peck? DĂˇvĂˇ vĂˇm to nÄ›jakej smysl? Dva vlaky vyjedou z rĹŻznejch mÄ›st rychlostĂ ĹˇedesĂˇt mil za hodinu? PĹ™i takovejch nesmyslech jsem nedokĂˇzal sedÄ›t v klidu. Dnes takovejm dÄ›tem Ĺ™ĂkajĂ hyperaktivnĂ. VĹˇechny ty pravidla a samoĂşÄŤelnĂ˝ pĹ™edpisy. Nemohl jsem to vystĂˇt. Nikdy jsem Ĺˇkolu nedodÄ›lal. SkonÄŤil jsem vyrovnĂˇvacĂma zkouĹˇkama. Psal jsem nÄ›jakej test, kterĂ˝m jsem prolezl, aniĹľ bych nÄ›kdy otevĹ™el knihu. Ten systĂ©m nepoÄŤĂtĂˇ se sezonnĂma dÄ›lnĂkama.

MÄ›l jsem rĂˇd tÄ›lĂˇk a prĂˇci se dĹ™evem, automechaniÄŤinuâ€¦ a takovĂ˝ vÄ›ci. Ale ĹľĂˇdnou teorii. Ta nedĂˇvĂˇ ĹľĂˇdnej smysl, pokud ÄŤlovÄ›k nezaÄŤne od zaÄŤĂˇtku a nepostupuje systematicky dĂˇl. JĂˇ jsem se ve Ĺˇkole vĹľdycky objevil nÄ›kdy uprostĹ™ed a musel jsem odejĂt jeĹˇtÄ› pĹ™ed koncem roku. To je mĹŻj ĹľivotnĂ pĹ™ĂbÄ›h.â€ś

PĹ™inesli nĂˇm obÄ›d a my jsme se odmlÄŤeli a studovali jsme jĂdlo, snaĹľĂce se rozpoznat, co to je. RĂ˝Ĺľe a louĹľiÄŤka nÄ›jakĂ© omĂˇÄŤky, nÄ›jakĂˇ vÄ›c plnÄ›nĂˇ sĂ˝rem, kterĂ˝ vytĂ©kal ven,

a nÄ›co placatĂ©ho. Rozeznala jsem mexickĂ© tamale, sekanĂ© maso s paprikou, protoĹľe bylo zabalenĂ© do kukuĹ™iÄŤnĂ© slupky. Tohle byla opravdu strava bez pĹ™Ăkras â€“ ĹľĂˇdnĂˇ zelenĂˇ petrĹľelka, ani plĂˇtek pomeranÄŤe nebo rajÄŤete na ozdobu. MĹŻj talĂĹ™ byl tak horkĂ˝, Ĺľe bych ho klidnÄ› mohla pouĹľĂt jako ĹľehliÄŤku. Z kuchynÄ› se vynoĹ™il kuchaĹ™ a ostĂ˝chavÄ› nesl hromadu kukuĹ™iÄŤnĂ˝ch placek zabalenĂ˝ch v ubrousku. Po tÄ›ch dvou nemocniÄŤnĂch jĂdlech mĂ© chuĹĄovĂ© buĹ�ky laÄŤnily po nÄ›jakĂ©m Ĺˇoku. Hltala jsem jĂdlo jako vlk a zastavila jsem se jen na tak dlouho, abych do sebe mohla nalĂt dalĹˇĂ studenĂ© pivo. VĹˇechno bylo vynikajĂcĂ, takovĂ© chutÄ› a vĹŻnÄ›, po kterĂ˝ch ÄŤlovÄ›k kĹ�uÄŤĂ blahem. PoslednĂ sousto jsem dojedla krĂˇtce pĹ™ed Dietzem a utĹ™ela jsem si Ăşsta do papĂrovĂ©ho ubrousku. â€žA co vaĹˇe matka? Kde byla celou tu dobu?â€ś

S plnou pusou pokrÄŤil rameny. ÄŚekal, aĹľ bude moci promluvit. â€žByla tam. A moje babiÄŤka taky. Cestovali jsme vĹˇichni ÄŤtyĹ™i ve starĂ˝ dodĂˇvce, vzadu jsme mÄ›li nacpanĂ˝ vÄ›ci. VĹˇechno, co vĂm, mÄ› mĂˇma nebo babiÄŤka nauÄŤily v jedoucĂm vozidle. ZemÄ›pis, geologii. Nakoupili jsme takovĂ˝ starĂ˝ uÄŤebnice a nÄ›jak jsme se jima prokousĂˇvali. Ony pĹ™i tom obyÄŤejnÄ› pily pivo a chechtaly se, vyvĂˇdÄ›ly jako pominutĂ©. PĹ™ipadalo mi to fajn a myslel jsem si, Ĺľe uÄŤenĂ je psina. KdyĹľ mÄ› dali do tĹ™Ădy, tak jsem z toho ticha chĹ™adnul.â€ś

UsmĂˇla jsem se. â€žAsi jste byl takovĂ˝ to dĂtÄ›, jakejch

jsem se jĂˇ ve Ĺˇkole bĂˇla. KlukĹŻm jsem nerozumÄ›la. Nikdy jsem nechĂˇpala, odkud se tu vzali. KdyĹľ jsem byla v pĂˇtĂ˝ tĹ™ĂdÄ›, kaĹľdej pĂˇtek jsme hrĂˇli divadlo. TakovĂ˝ improvizace, co jsme zkouĹˇeli v ĹˇatnÄ›. Holky vĹľdycky hrĂˇly nÄ›jakĂ˝ milostnĂ˝ pĹ™ĂbÄ›hy plnĂ˝ tragĂ©diĂ a sebeobÄ›tovĂˇnĂ. Kluci se bili meÄŤemâ€¦ hroznÄ› pĹ™itom Ĺ™vali a mlĂˇtili kolem sebe.

VrĂˇvorali u zdi a potom padli k zemi mrtvĂ. NedokĂˇzala jsem pochopit, co je na tom zĂˇbavnĂ˝ho. To, co dÄ›laly holky, se mi nelĂbilo o moc vĂc, ale aspoĹ� se pĹ™itom lidi neprobodĂˇvali imaginĂˇrnĂm kordem.â€ś

UsmĂˇl se: â€žVyrĹŻstala jste v Santa Tereze?â€ś

â€žĹľiju tam celej Ĺľivot.â€ś

ZavrtÄ›l hlavou v posmÄ›ĹˇnĂ©m Ăşdivu. â€žJĂˇ ani nedokĂˇĹľu vyjmenovat vĹˇechny mĂsta, kde jsem byl.â€ś

â€žByl jste na vojnÄ›?â€ś

â€žToho jsem byl dĂkybohu uĹˇetĹ™enej. Na Koreu jsem byl moc mladej a na Vietnam moc starej. A stejnÄ› si nejsem jistej, jestli bych obstĂˇl u prohlĂdky. Jako dĂtÄ› jsem mÄ›l revmatickou horeÄŤkuâ€¦â€ś

PĹ™iĹˇla servĂrka a zaÄŤala nĂˇm sbĂrat talĂĹ™e.

â€žMĹŻĹľete mi Ĺ™Ăct, kde tu mĂˇte toalety?â€ś zeptala jsem se jĂ.

â€ž Gracias,â€ś odpovÄ›dÄ›la mi se ĹˇĹĄastnĂ˝m ĂşsmÄ›vem a dĂˇl naklĂˇdala talĂĹ™e na podnos.

â€ž El cuarto de damas? â€ś pĹ™eloĹľil Dietz.

â€žOh, sĂ, s Ă!â€ś ZasmĂˇla se pro sebe, kdyĹľ pochopila svĹŻj omyl. UkĂˇzala smÄ›rem ke kuchyni. Odsunula jsem Ĺľidli.

Dietz udÄ›lal pohyb, jako by mÄ› chtÄ›l doprovodit, ale zastavila jsem ho. â€žProboha, Dietzi. Jsou pĹ™ece jistĂ˝ meze, ne?â€ś

Nechal mÄ› bĂ˝t, ale vĹˇimla jsem si, Ĺľe mÄ› pozornÄ› sleduje, jak jdu k zadnĂm dveĹ™Ăm. Damas si mohly ulevovat vzadu v komoĹ™e se smetĂˇky. KdyĹľ jsem si potom myla ruce, zahlĂ©dla jsem se ve stĹ™epu zrcadla, kterĂ˝ byl opĹ™enĂ˝ u umyvadla. VyhlĂĹľela jsem hĹŻĹ™ neĹľ pĹ™edchozĂ veÄŤer. ÄŚelo jsem mÄ›la ÄŤernĂ© a modrĂ© a kolem oÄŤĂ kruhy barvy levandule. S ÄŤervenÄ› podmalovanĂ˝ma oÄŤima jsem vypadala, jako bych mÄ›la zĂˇnÄ›t spojivek. DĂky suchĂ©mu pouĹˇtnĂmu klimatu pĹ™ipomĂnaly moje vlasy chuchvalec smetĂ, co ÄŤlovÄ›k vymete zpod postele. NechĂˇpala jsem, Ĺľe se mohu pohybovat na veĹ™ejnosti, aniĹľ by lidĂ© vĹ™Ăskali a ukazovali si na mÄ›. V hlavÄ› mi zase zaÄŤalo buĹˇit.

NeĹľ jsem se vrĂˇtila ke stolu, mÄ›l Dietz uĹľ zaplaceno.

â€žJe vĂˇm dobĹ™e?â€ś zeptal se.

â€žNemĂˇte nĂˇhodou nÄ›jakĂ˝ prĂˇĹˇky proti bolesti?â€ś

â€žMĂˇm v autÄ› nÄ›jakej darvocet.â€ś

Koupil s sebou plechovku koly. Sledovala jsem, jak peÄŤlivÄ› prohledĂˇvĂˇ parkoviĹˇtÄ›, kdyĹľ odemykal auto. OtevĹ™el mi dveĹ™e a poÄŤkal, neĹľ jsem se bezpeÄŤnÄ› nasoukala dovnitĹ™.

Teprve potom obeĹˇel auto a nastoupil takĂ©. KdyĹľ uĹľ byl pĹ™ikurtovanĂ˝, hledal v zĂˇsuvce na palubnĂ desce prĂˇĹˇky.

â€žKdyby to nezabralo, tak Ĺ™eknÄ›te. MĂˇm recepty na vĹˇechno.â€ś ProhlĂ©dl nÄ›kolik tub, naĹˇel to, co hledal, a

vysypal si do dlanÄ› jeden prĂˇĹˇek. Zamumlala jsem podÄ›kovĂˇnĂ. OtevĹ™el mi plechovku koly a jĂˇ jsem lĂ©k vydatnÄ› splĂˇchla. BÄ›hem pĂˇr minut zaÄŤala bolest ustupovat.

KrĂˇtce potom jsem usnula.

Vzbudila jsem se, kdyĹľ jsme pĹ™ejĂĹľdÄ›li hranici Ventura County. JeĹˇtÄ› neĹľ jsem otevĹ™ela oÄŤi, ucĂtila jsem moĹ™e.

Vzduch byl vlhkĂ˝ a slanĂ˝ a okolnĂ krajina svÄ›Ĺľe zelenĂˇ. Ve zvlĂˇĹˇtnĂ kombinaci tu vedle sebe rostly jalovce a palmy. Po suchopĂˇrnĂ© jednotvĂˇrnosti pouĹˇtÄ› mi pobĹ™eĹľnĂ vegetace pĹ™ipadala bohatĂˇ a zvlĂˇĹˇtnĂ. CĂtila jsem, jak celĂ© moje tÄ›lo nasĂˇvĂˇ ze vzduchu vlhkost. Dietz se na mÄ› ohlĂ©dl: â€žJe to lepĹˇĂ?â€ś

â€žMnohem.â€ś Posadila jsem se a prohrĂˇbla jsem si vlasy, abych si proÄŤĂsla zplihlĂ© prameny. LĂ©ky sice zahnaly bolest, ale pĹ™ipadala jsem si trochu mimo. Znovu jsem si opĹ™ela hlavu a zaboĹ™ila jsem se do sedadla. â€žJakej byl provoz?â€ś

â€žZ nejhorĹˇĂho jsme venku.â€ś

â€žJestli se brzo nevysprchuju, budu se muset zabĂt.â€ś

â€žZbejvĂˇ nĂˇm pÄ›tadvacet mil.â€ś

â€žNejede za nĂˇmi ĹľĂˇdnej ocĂˇsek?â€ś

PohlĂ©dl do zpÄ›tnĂ©ho zrcĂˇtka. â€žProÄŤ by nĂˇs sledoval?

PravdÄ›podobnÄ› vĂ, kde bydlĂte.â€ś

â€žPotÄ›ĹˇujĂcĂ myĹˇlenka , â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žJak dlouho mĹŻĹľe celĂˇ tahle vÄ›c trvat?â€ś

â€žTÄ›Ĺľko Ĺ™Ăct. Dokud to nevzdĂˇ, nebo dokud ho nechytÄ›j.â€ś

â€žA to udÄ›lĂˇ kdo?â€ś

UsmĂˇl se. â€žJĂˇ ne. MĂ˝m Ăşkolem je starat se o vĂˇs, ne chytat zlosyny. Tohle nechme na policajtech.â€ś

â€žA co mĂˇm pĹ™i tom vĹˇem dÄ›lat jĂˇ?â€ś

â€žO tom si promluvĂme rĂˇno. TeÄŹ po vĂˇs chci jenom, abyste mÄ› poslouchala a nekĹ�ourala. To umĂ jen mĂˇlokterĂˇ ĹľenskĂˇ.â€ś

â€žTo mÄ› moc dobĹ™e neznĂˇte.â€ś

PohlĂ©dl mi do obliÄŤeje: â€žJĂˇ vĂˇs vĹŻbec neznĂˇm.â€ś

â€žDobrĂˇ, tak abyste se mÄ›l ÄŤeho chytit,â€ś Ĺ™ekla jsem suĹˇe.

â€žVychovĂˇvala mÄ› matÄŤina sestra. NaĹˇi se zabili pĹ™i nehodÄ› a ona si mÄ› vzala, kdyĹľ mi bylo pÄ›t. Tohle je prvnĂ vÄ›c, kterou mi Ĺ™eklaâ€¦ â€šKinsey, pravidlo ÄŤĂslo jedna znĂâ€¦â€� â€“ a tady zvedla prst pĹ™Ămo mĂ˝m nosem â€“ â€šĹľĂˇdnĂ© fĹ�ukĂˇnĂâ€�.â€ś

â€žJeĹľiĹˇmarja.â€ś

UsmĂˇla jsem se. â€žNebylo to tak hroznĂ˝. Jsem jen mĂrnÄ› cĂˇklĂˇ. A navĂc jsem si to vynahradila. Teta umĹ™ela pĹ™ed deseti lety a jĂˇ jsem pak fĹ�ukala celĂ˝ mÄ›sĂce. PĹ™iĹˇlo to vĹˇechno jako pĹ™Ăval. Dva roky jsem pracovala u policie a zrovna jsem toho nechala. Odevzdala jsem uniformu, odevzdala jsem pendrekâ€¦â€ś

â€žSymbolickĂ˝ gesto,â€ś pĹ™eruĹˇil mÄ›.

ZasmĂˇla jsem se. â€žJo. Za pĹŻl roku jsem si vzala jednoho pobudu.â€ś

â€žAspoĹ� Ĺľe ten pĹ™ĂbÄ›h mĂˇ ĹˇĹĄastnej konec. DÄ›ti ĹľĂˇdnĂ˝?â€ś

ZavrtÄ›la jsem hlavou. â€žAni jedno.â€ś

â€žSe mnou je to prĂˇvÄ› naopak. Nikdy jsem nemÄ›l

manĹľelku, ale mĂˇm dvÄ› dÄ›ti.â€ś

â€žJak jste to dokĂˇzal?â€ś

â€žĹľil jsem se Ĺľenou, kterĂˇ si mÄ› odmĂtla vzĂt. Tvrdila, Ĺľe ji nakonec stejnÄ› opustĂm, no a to jsem taky udÄ›lal.â€ś

ChvĂli jsem na nÄ›j civÄ›la, ale odmlÄŤel se. Brzy potom se zaÄŤalo blĂĹľit pĹ™edmÄ›stĂ Santa Terezy a mÄ› pĹ™i pomyĹˇlenĂ na domov zachvĂˇtil absurdnĂ pĹ™Ăval radosti.

10

NaĹˇli jsme pro porsche mĂsto k zaparkovĂˇnĂ o dva domy dĂˇl od mĂ©ho bytu a vyloĹľili jsme vÄ›ci z kufru. KdyĹľ jsme si razili cestu skrz branku a zahĂ˝bali za roh na zadnĂ dvĹŻr, vynoĹ™il se ze dveĹ™Ă Henry, aby mÄ› uvĂtal doma. Jeho pohled pĹ™eskoÄŤil z mĂ©ho obliÄŤeje na Dietze, nĂˇhle se zastavil a zavĂˇhal. PĹ™edstavila jsem je navzĂˇjem a oni si podali ruce.

OpoĹľdÄ›nÄ› jsem si vzpomnÄ›la, jak na nÄ›j asi musel zapĹŻsobit mĹŻj poniÄŤenĂ˝ vzhled.

â€žMÄ›la jsem nehodu,â€ś vysvÄ›tlovala jsem. â€žNÄ›jakĂ˝ chlap mÄ› vytlaÄŤil ze silnice. Musela jsem nechat auto v Brawley a Dietz mÄ› dovezl zpĂˇtky.â€ś

Henry se viditelnÄ› vydÄ›sil, hlavnÄ› proto, Ĺľe znal jen polovinu pĹ™ĂbÄ›hu. â€žNo a co to bylo za chlapa? JĂˇ tomu nerozumĂm. Copak jste to nenahlĂˇsila tamÄ›jĹˇĂ policii?â€ś

ZavĂˇhala jsem. Nebyla jsem si jistĂˇ, do jakĂ˝ch detailĹŻ

bych se v tĂ©hle vÄ›ci mÄ›la pouĹˇtÄ›t. Dietz to vyĹ™Ădil za mÄ›.

â€žPojÄŹme dovnitĹ™ a my vĂˇm to vysvÄ›tlĂme.â€ś Byl zjevnÄ› nervĂłznĂ z toho, Ĺľe stojĂme venku v otevĹ™enĂ©m vĂ˝hledu.

Odemkla jsem dveĹ™e a strÄŤila jsem do nich. VeĹˇla jsem do bytu v patĂˇch s Henrym a Dietzem, kterĂ˝ nĂˇs shĂˇnÄ›l do houfu jako ovÄŤĂˇckĂ˝ pes.

â€žMalĂ˝ moment, jenom si chci srovnat vÄ›ci,â€ś Ĺ™ekla jsem Henrymu, a potom jsem vysvÄ›tlovala Dietzovi: â€žHenry to tady navrhoval. Byt dokonÄŤili pĹ™ede dvÄ›ma dny. StrĂˇvila jsem tu pĹ™esnÄ› jednu noc.â€ś

OdloĹľila jsem taĹˇku a otevĹ™ela jsem okno, aby sem vniklo trochu ÄŤerstvĂ©ho vzduchu. Byt byl stĂˇle jeĹˇtÄ› cĂtit pilinami a novĂ˝m kobercem. Vypadalo to jako domeÄŤek pro barbĂnu v pĹ™enosnĂ©m kufĹ™Ăku: zmenĹˇenĂ˝ nĂˇbytek, vestavÄ›nĂ© skĹ™ĂĹ�ky, toÄŤitĂ© schodiĹˇtÄ› a prĹŻhled do hoĹ™ejĹˇĂho patra.

â€žPĹ™inesl jsem vĂˇm poĹˇtu,â€ś Ĺ™ekl Henry, oÄŤi pĹ™ilepenĂ© na mĂ©m hostu. Sedl si na gauÄŤ, doÄŤista konsternovanĂ˝ drzostĂ, s jakou se Dietz pohyboval po bytÄ›. Kontrast mezi tÄ›mi dvÄ›ma muĹľi byl zajĂmavĂ˝. Henry byl vysokĂ˝ a shrbenĂ˝, modrĂ© oÄŤi dodĂˇvaly jeho ĂşzkĂ© opĂˇlenĂ© tvĂˇĹ™i asketickĂ˝ vĂ˝raz ÄŤlovÄ›ka z jinĂ©ho svÄ›ta, vÄ›kovitĂ©ho a moudrĂ©ho. Dietz byl podsaditĂ˝, svalnatÄ›jĹˇĂ, typ pitbula s ĹˇirokĂ˝m hrudnĂkem a drzĂ˝mi zpĹŻsoby, s tvĂˇĹ™Ă poznamenanou Ĺľivotem, jako by od narozenĂ dostĂˇval jednu lekci za druhou. Kolem Henryho panoval klid, zatĂmco Dietz byl neklidnĂ˝ a plnĂ˝ energie, ĹˇĂĹ™il kolem sebe atmosfĂ©ru podivnĂ©ho napÄ›tĂ.

Dietz beze slova obeĹˇel celĂ˝ byt a automaticky kontroloval, zda jsme v bezpeÄŤĂ. Na oknech jsem mÄ›la zĂˇpadky, ale jinak nic moc. ZatĂˇhl rolety, zkontroloval skĹ™ĂnÄ›, nakoukl do dolejĹˇĂ koupelny. Luskl prsty a nedbale jimi prĂˇskl o dlaĹ� gestem, kterĂ© naznaÄŤovalo jakĂ©si vnitĹ™nĂ rozruĹˇenĂ. Choval se autoritativnÄ› a Henry po mnÄ› blĂ˝skl pohledem, co jĂˇ na to. UdÄ›lala jsem obliÄŤej, kterĂ˝ Ĺ™Ăkal â€šnelĂbĂ se mi to o nic vĂc, neĹľ tobÄ›, brachuâ€�. NemĹŻĹľu Ĺ™Ăct, Ĺľe bych byla odvĂˇzanĂˇ z toho, Ĺľe tu nÄ›kdo takhle pĹ™evzal velenĂ, ale nebyla jsem zas takovĂ˝ blĂˇzen, abych protestovala, kdyĹľ mi jde o kejhĂˇk.

PodĂvala jsem se na poĹˇtu. VÄ›tĹˇina z toho vypadala jako nÄ›jakĂ© reklamy, ale neĹľ jsem ji mohla poĹ™ĂˇdnÄ› roztĹ™Ădit, vzal mi Dietz celĂ˝ Ĺˇtos dopisĹŻ z ruky a poloĹľil ho na pult.

â€žNechte to bejt, neĹľ se na to budu moct kouknout.â€ś Ĺ™ekl.

To bylo na Henryho moc. â€žCo se to tady dÄ›je? JĂˇ niÄŤemu nerozumĂm.â€ś

â€žNajali nÄ›koho, aby ji zabil,â€ś Ĺ™ekl Dietz hrubÄ›. JĂˇ bych mu to asi neĹ™ekla tak neomalenÄ›, ale Henry se nezhroutil na gauÄŤ v mdlobĂˇch, takĹľe se moĹľnĂˇ nerozÄŤĂlĂ tak snadno, jak jsem si myslela. Dietz ho zasvÄ›til do situace a vysvÄ›tlil mu okolnosti, za nichĹľ se ĂşĹ™ad okresnĂho prokurĂˇtora poprvĂ© dozvÄ›dÄ›l o vraĹľednĂ©m plĂˇnu Tyrona Pattyho. â€žPolicie v Carson City dÄ›lĂˇ, co mĹŻĹľe, aby situaci zvlĂˇdla. Ale postavenĂ Kinsey je o nÄ›co riskantnÄ›jĹˇĂâ€¦â€ś

â€žTak proÄŤ tu vĹŻbec je?â€ś vybuchl Henry. â€žProÄŤ ji

nevezmete nÄ›kam pryÄŤ z mÄ›sta?â€ś

â€žByla jsem pryÄŤ z mÄ›sta,â€ś ozvala jsem se, â€ža k ÄŤemu to bylo dobrĂ˝? Jenom tĹ™i lidi vÄ›dÄ›li, kam jedu, a ten chlap byl pĹ™Ămo tam. Stihnul to tam dokonce dĹ™Ăv neĹľ jĂˇ, byl na tom zatracenĂ˝m odpoÄŤĂvadle na dĂˇlnici jeĹˇtÄ› pĹ™ede mnou.â€ś V

rychlosti jsem mu vyloĹľila, jak jsem zahlĂ©dla svĂ©ho ĂştoÄŤnĂka na odpoÄŤĂvadle nedaleko Cabazonu.

â€žMusĂ existovat nÄ›jakĂ© mĂsto,â€ś trval Henry na svĂ©m.

â€žUpĹ™ĂmnÄ› Ĺ™eÄŤeno si myslĂm, Ĺľe bychom mÄ›li odsud vypadnout, jen co podnikneme pĂˇr zĂˇsadnĂch opatĹ™enĂ,â€ś Ĺ™ekl Dietz. â€žMĂˇm s sebou pĹ™enosnĂ˝ bezpeÄŤnostnĂ zaĹ™ĂzenĂâ€¦

pĹ™ijĂmaÄŤ, sirĂ©nu, â€španickej knoflĂkâ€�, aby mi mohla dĂˇt vÄ›dÄ›t, kdyby se sem nÄ›kdo snaĹľil vlĂˇmat a jĂˇ bych tu zrovna nebyl.

MoĹľnĂˇ bychom tu mohli zapojit pod rohoĹľku nĂˇĹˇlapnĂ˝ bezpeÄŤnostnĂ sirĂ©ny, jak tady, tak u vĂˇs. MusĂme vĹˇichni vÄ›novat pozornost cizĂm lidem. Mezi nÄ› patĹ™Ă poĹˇĹĄĂˇk, plynaĹ™, lidi z donĂˇĹˇkovĂ˝ sluĹľby, odeÄŤĂtaÄŤi elektĹ™inyâ€¦

kdokoliv.â€ś ObrĂˇtil se ke mnÄ›. â€žVĂˇĹˇ ÄŤasovej rozvrh budeme co nejvĂc obmÄ›Ĺ�ovat. KaĹľdej den budete jezdit do prĂˇce a z prĂˇce jinou cestou. Po vÄ›tĹˇinu ÄŤasu budu s vĂˇmi, ale chci, abyste pochopila zĂˇsadnĂ strategii. VyhĂ˝bejte se veĹ™ejnejm mĂstĹŻm a veĹ™ejnejm udĂˇlostem. Taky vĂˇs nechci vidÄ›t na ĹľĂˇdnejch izolovanejch nebo odlehlejch mĂstech.â€ś

â€žA co moje bÄ›hĂˇnĂ a tÄ›locviÄŤna?â€ś

â€žTo si zatĂm odpusĹĄte. Do tÄ›locviÄŤny by mohl pĹ™ijĂt kdejakej chlĂˇpek s plĂˇtÄ›nou taĹˇkou.â€ś

â€žMÄ›l bych mĂt zbraĹ�?â€ś zeptal se Henry, kterĂ˝ se ihned pĹ™eorientoval na manĂ˝ry poldĹŻ a zlodÄ›jĹŻ.

â€žHenry, vy pĹ™ece zbranÄ› nesnĂˇĹˇĂte!â€ś

â€žMohlo by na to dojĂt, ale pochybuju,â€ś Ĺ™ekl Dietz Henrymu, naprosto lhostejnĂ˝ k mĂ©mu vĂ˝kĹ™iku. â€žMluvĂme o prevenci. KdyĹľ budeme mĂt ĹˇtÄ›stĂ, nebudeme muset stĹ™Ălet na nikoho.â€ś

â€žPĂˇnovĂ©, promiĹ�te, ale mohla bych do toho takĂ© trochu mluvit?â€ś

Dietz se ke mnÄ› otoÄŤil.

â€žJestli mÄ› ten chlap z toho pick-upu chce zabĂt, tak to udÄ›lĂˇ. Jsem ochotnĂˇ zachovĂˇvat opatrnost, ale nemÄ›li bychom z toho zase ĹˇĂlet.â€ś

Dietz zavrtÄ›l hlavou. â€žNesouhlasĂm. UdÄ›lĂˇ to, kdyĹľ

budete hloupĂˇ a dĂˇte mu Ĺ anci, ale nenĂ dost dobĹ™e placenej na to, aby nasazoval vlastnĂ krk.â€ś

ObrĂˇtila jsem se k Henrymu, abych mu to vysvÄ›tlila. â€žJe to podĹ™adnej zabijĂˇk. Za patnĂˇct set dolarĹŻ.â€ś

Dietz pokraÄŤoval. â€žZa takovĂ˝ penĂze se tu nebude potloukat moc dlouho. Kdyby s tĂm byl rychle hotovej, mohlo by se mu to vyplatit. Jinak toho nechĂˇ. Vzhledem k nĂˇkladĹŻm to nebude efektivnĂ.â€ś

â€žJasnÄ›,â€ś povĂdĂˇm, â€žnechceme, aby ho jeho ĂşÄŤetnĂ setĹ™ela.â€ś

â€žPoslouchejte,â€ś Ĺ™ekl Dietz, â€žten chlĂˇpek si chce vydÄ›lat prachy. KaĹľdej den v Santa Tereze ho nÄ›co stojĂ. JĂdlo,

ubytovĂˇnĂ, benzin. A jestli mĂˇ s sebou dĂtÄ›, tak nĂˇklady jeĹˇtÄ› vzrostou.â€ś Zachrastil klĂÄŤi od auta. â€žJedu na policejnĂ stanici a promluvĂm si s poldama. MĂˇte na dneĹˇnĂ veÄŤer nÄ›co v plĂˇnu?â€ś

UĹľ uĹľ jsem chtÄ›la odpovÄ›dÄ›t, kdyĹľ jsem si uvÄ›domila, Ĺľe se ptĂˇ Henryho. Zvedla jsem ruku jako dĂtÄ› ve Ĺˇkole: â€žNechci vĂˇm skĂˇkat do Ĺ™eÄŤi, ale mĹŻĹľu k tomu taky nÄ›co Ĺ™Ăct?â€ś Nerada se chovĂˇm takhle urĂˇĹľlivÄ›, ale tohle bylo k zblĂˇznÄ›nĂ. Ti dva chlapi mÄ› doÄŤista ignorovali.

Dietz se na mÄ› krĂˇtce usmĂˇl. â€žPromiĹ�te. MĂˇte pravdu.

MĂˇm tendenci vĹˇechno moc organizovat.â€ś

Zamumlala jsem nÄ›co a samozĹ™ejmÄ› jsem ustoupila. Fakt bylo, Ĺľe jsem nemÄ›la pĹ™edstavu, co bych mÄ›la dÄ›lat. Jenom jsem nechtÄ›la, aby mÄ› nÄ›kdo postrkoval.

Dietz si dal klĂÄŤky do kapsy. â€žCo takhle nÄ›jakĂ˝ jĂdlo?

Ĺ�eknÄ›te mi, co potĹ™ebujem, a jĂˇ se mĹŻĹľu na zpĂˇteÄŤnĂ cestÄ› zastavit v supermarketu.â€ś

Ani jsem se nemusela dĂvat. V ledniÄŤce nebylo nic a kredenc zela prĂˇzdnotou.

â€žĹľĂˇdnĂ˝ zvlĂˇĹˇtnĂ pĹ™ĂˇnĂ?â€ś

â€žKupte, co chcete. JĂˇ ani moc nevaĹ™Ăm.â€ś

â€žJĂˇ taky ne. Budeme muset improvizovat. ChtÄ›l bych, abychom pokud moĹľno co nejvĂc jedli doma. ZatĂmco budu pryÄŤ, tak zĹŻstaĹ�te, prosĂm vĂˇs, tady a zamknÄ›te se. Hned rĂˇno zapojĂme ten alarm. Nechci, abyste chodila ven. A nezvedejte telefon. MĂˇte zĂˇznamnĂk?â€ś

PĹ™ikĂ˝vla jsem.

â€žTak aĹĄ to zvedĂˇ zĂˇznamnĂk.â€ś

â€žMĹŻĹľu tu s nĂ zĹŻstat, jestli myslĂte, Ĺľe by to bylo moudrĂ© , â€ś Ĺ™ekl Henry.

Dietz mrkl na mÄ›, aby vidÄ›l, co jĂˇ na to. Ten chlap mÄ›l bystrĂ˝ Ăşsudek. To jsem musela uznat.

â€žRĂˇda bych byla chvĂli o samotÄ›,â€ś Ĺ™ekla jsem. Kdo vĂ, kdy se mi zase poĹˇtÄ›stĂ bĂ˝t sama?

Dietz byl zjevnÄ› ochoten mojĂ ĹľĂˇdosti vyhovÄ›t. Henry se nabĂdl, Ĺľe nĂˇm nÄ›co uvaĹ™Ă, ale o to jsem vĂˇĹľnÄ› nestĂˇla. Byla jsem unavenĂˇ. Byla jsem roztrpÄŤenĂˇ. Byla jsem nedĹŻtklivĂˇ.

ChtÄ›la jsem jenom zhltnout nÄ›co k veÄŤeĹ™i a zalĂ©zt do postele. RepertoĂˇr mĂ©ho kulinĂˇĹ™skĂ©ho umÄ›nĂ se omezoval na sendviÄŤ s oĹ™ĂĹˇkovĂ˝m mĂˇslem a kyselou okurkou a na teplĂˇ natvrdo uvaĹ™enĂˇ vejce nakrĂˇjenĂˇ na plĂˇtky se spoustou majonĂ©zy a soli. Budu se pak muset Dietze zeptat na jeho speciality. UrÄŤitÄ› nÄ›co umĂ.

KdyĹľ Dietz odeĹˇel, vlezla jsem si do sprchy.

RozpomĂnala jsem se na rĹŻznĂ© vÄ›ci, kterĂ© jsem mu mÄ›la Ĺ™Ăct, aby koupil. NapĹ™Ăklad vĂno. Rychle jsem si umyla hlavu.

Byla jsem neklidnĂˇ a vystraĹˇenĂˇ. Hluk tekoucĂ vody pĹ™ehluĹˇil vĹˇechny zvuky v bytÄ›. NÄ›kdo by klidnÄ› mohl vyrazit okno a jĂˇ bych nic neslyĹˇela. MÄ›la jsem Henryho nechat, aby mÄ› hlĂdal. ZkrĂˇtila jsem sprchovĂˇnĂ, zabalila jsem se do osuĹˇky a nakoukla ven pĹ™es zĂˇbradlĂ. VĹˇechno vypadalo ĂşplnÄ› stejnÄ› jako pĹ™edtĂm â€“ ĹľĂˇdnĂ© rozbitĂ© okno,

ĹľĂˇdnĂˇ zkrvavenĂˇ ruka se nenatahovala po klice.

Vzala jsem si dĹľĂny a ÄŤistou koĹˇili, naĹˇla jsem ve skĹ™Ăni ÄŤistĂ© povleÄŤenĂ a odestlala jsem rozklĂˇdacĂ gauÄŤ. Bylo to zvlĂˇĹˇtnĂ mĂt hosta, i kdyĹľ byl pĹ™estrojenĂ˝ za osobnĂho strĂˇĹľce. Nebyla jsem sama zvyklĂˇ bydlet v novĂ©m bytÄ›, natoĹľ s chlapem, se kterĂ˝m jsem se seznĂˇmila teprve dneska.

Vybalila jsem svoji taĹˇku a uklidila jsem obĂ˝vĂˇk. Dietz mi Ĺ™ekl, Ĺľe nemĂˇm zvedat telefony, ale neĹ™Ăkal nic o tom, Ĺľe nemĂˇm volat ven. Bylo teprve ÄŤtvrt na sedm. Jako vĹľdycky jsem potĹ™ebovala nalĂ©zt ĂştÄ›chu v prĂˇci.

Zavolala jsem panĂ GershovĂ©. â€žIreno? Tady je Kinsey MillhonovĂˇ. Jen jsem se chtÄ›la spojit se zĂˇkladnou a zeptat se, jak se daĹ™Ă vaĹˇĂ matce. UĹľ je tady?â€ś

â€žTo je od vĂˇs hezkĂ©. Ano, je tu. PĹ™iletÄ›la dnes odpoledne kolem tĹ™etĂ,â€ś odpovÄ›dÄ›la. â€žObjednali jsme jĂ na letiĹˇtÄ› sanitku, a ta ji odvezla rovnou do sanatoria. Zrovna jsem se odtamtud vrĂˇtila. Matka vypadĂˇ dobĹ™e. SamozĹ™ejmÄ› je unavenĂˇ.â€ś

â€žTa cesta pro ni musela bĂ˝t namĂˇhavĂˇ.â€ś

Irena mĂrnÄ› klesla hlasem. â€žMuseli ji nÄ›ÄŤĂm nadopovat, i kdyĹľ nikdo nic neĹ™Ăkal. OÄŤekĂˇvala jsem, Ĺľe bude hroznÄ› vyvĂˇdÄ›t, ale byla docela povolnĂˇ. KaĹľdopĂˇdnÄ› jsem vĂˇm hroznÄ› vdÄ›ÄŤnĂˇ, Ĺľe se vĂˇm ji podaĹ™ilo vypĂˇtrat a Ĺľe to Ĺˇlo tak rychle. I Clyde si asi oddychl.â€ś

â€žVĂ˝bornÄ›. To jsem rĂˇda. DoufĂˇm, Ĺľe uĹľ bude vĹˇechno dobrĂ©.â€ś

â€žA co vy, drahouĹˇku? SlyĹˇela jsem, Ĺľe jste mÄ›la nehodu.

Jste v poĹ™Ăˇdku?â€ś

UĹľasle jsem zaĹˇilhala na telefon. â€žVy jste o tom slyĹˇela?â€ś

â€žNo ano. Od vaĹˇeho spoleÄŤnĂka. Dneska odpoledne mi volal a ptal se, kdy pĹ™ijedete domĹŻ.â€ś

VĹˇechny mĂ© vnitĹ™nĂ procesy se v tu rĂˇnu zastavily. â€žJakĂ˝ spoleÄŤnĂk?â€ś

â€žJĂˇ nevĂm, Kinsey. Myslela jsem, Ĺľe vy budete vÄ›dÄ›t.

Ĺ�Ăkal, Ĺľe je vaĹˇĂm spoleÄŤnĂkem v agentuĹ™e. JmĂ©no jsem mu opravdu nerozumÄ›la.â€ś Do jejĂho hlasu se vloudil stĂn pochybnosti, nejspĂĹˇ to byla odezva na mĹŻj chladnĂ˝ tĂłn.

â€žV kolik hodin to bylo?â€ś

â€žAsi tak pĹ™ed hodinou. Ĺ�ekla jsem mu, Ĺľe jste se mi neozvala, ale Ĺľe urÄŤitÄ› dnes odpoledne odjĂĹľdĂte domĹŻ.

Potom se zmĂnil o tĂ© nehodÄ›. NÄ›co vĂˇm tu nehraje?â€ś

â€žIrenoâ€¦ jĂˇ nemĂˇm ĹľĂˇdnĂ˝ho spoleÄŤnĂka. MĂˇm v patĂˇch nÄ›jakĂ˝ho chlĂˇpka, kterĂ˝ho najali, aby mÄ› pĹ™ipravil o kejhĂˇkâ€¦â€ś

TĂ©mÄ›Ĺ™ jsem slyĹˇela, jak zamrkala. â€žDrahouĹˇku, jĂˇ vĂˇm nerozumĂm. Co to znamenĂˇ?â€ś

â€žPĹ™esnÄ› to, co Ĺ™ĂkĂˇm. NĂˇjemnej vrah. NÄ›kdo, kdo mÄ› chce zabĂt pro penĂze.â€ś

OdmlÄŤela se, jako by si to musela pĹ™eloĹľit z nÄ›jakĂ© cizĂ Ĺ™eÄŤi. â€žVy Ĺľertujete.â€ś

â€žKĂ©Ĺľ by.â€ś

â€žNo, vypadalo to, Ĺľe o vĂˇs vĹˇechno vĂ a zdĂˇl se bĂ˝t moc milĂ˝. NeĹ™ekla bych mu ani slovo, kdyby mi nepĹ™ipadalo, Ĺľe vĂˇs tak dobĹ™e znĂˇ.â€ś

â€žDoufĂˇm, Ĺľe jste mu nedala moji adresu nebo telefonnĂ ÄŤĂslo,â€ś Ĺ™ekla jsem.

â€žTo samozĹ™ejmÄ› ne. Kdyby to po mnÄ› chtÄ›l, vÄ›dÄ›la bych, Ĺľe tu nÄ›co nehraje. To je straĹˇnĂ©. PĹ™ipadĂˇm si hroznÄ›.â€ś

â€žNic si z toho nedÄ›lejte. Vy za to nemĹŻĹľete. Kdyby se vĂˇm ten chlap ozval, anebo nÄ›kdo jinĂ˝, dejte mi, prosĂm vĂˇs, vÄ›dÄ›t.â€ś

â€žAno, dĂˇm. Moc mÄ› to mrzĂ. JĂˇ nechĂˇpu, proÄŤâ€¦!â€ś

â€žRozumĂm vĂˇm. Nemohla jste to vÄ›dÄ›t. Jenom se se mnou spojte, kdyby se vĂˇm zase ozval.â€ś

KdyĹľ jsem zavÄ›sila, Ĺˇla jsem do dolnĂ koupelny, stoupla jsem si do vany a dĂvala se oknem ven na ulici. Nebylo jeĹˇtÄ› ĂşplnÄ› tma, takovĂ˝ ten mlĹľnĂ˝ soumrak, kdy svÄ›tlo a stĂn zaÄŤĂnajĂ splĂ˝vat. V okolnĂch domech se zaÄŤĂnala rozsvÄ›cet svÄ›tla. Po ulici pĹ™ejelo auto a jĂˇ jsem se instinktivnÄ› stĂˇhla.

Sice jsem pĹ™Ămo nekĹ�uÄŤela, ale nemÄ›la jsem k tomu daleko.

Udivilo mÄ›, jak rychle ztrĂˇcĂm nervy. PovaĹľovala jsem se za stateÄŤnou holku, ale pĹ™edstava, Ĺľe mi ten chlap jde po krku, se mi vĹŻbec nelĂbila. VrĂˇtila jsem se do obĂ˝vĂˇku, kde jsem neklidnÄ› pĹ™echĂˇzela v soustĹ™ednĂ˝ch kruzĂch.

Ve tĹ™i ÄŤtvrti na sedm se ozvalo zaĹĄukĂˇnĂ na dveĹ™e. Srdce mi z pilnosti zaÄŤalo bĂt jeĹˇtÄ› rychleji, jen aby se mi adrenalin dostal rychleji do krve. Vykoukla jsem kajutovĂ˝m okĂ©nkem.

U dveĹ™Ă stĂˇl Dietz s nĂˇruÄŤĂ plnou potravin. Odemkla jsem dveĹ™e a pustila jsem ho dovnitĹ™. Vzala jsem od nÄ›j jednu taĹˇku, druhou poloĹľil na kuchyĹ�skĂ˝ pult. NevĂm, jakĂ˝ jsem mÄ›la v obliÄŤeji vĂ˝raz, ale hned se ho chytl. â€žCo se dÄ›je?â€ś

MĹŻj hlas znÄ›l abnormĂˇlnÄ› dokonce i mĂ˝m vlastnĂm uĹˇĂm: â€žNÄ›jakĂ˝ chlap volal tĂ˝ panĂ, pro kterou jsem pracovala, a ptal se na mÄ›. Ĺ�ekl jĂ o tĂ˝ bouraÄŤce a ptal se jĂ, jestli jsem uĹľ zpĂˇtky ve mÄ›stÄ›.â€ś

Dietzova ruka se pohnula smÄ›rem ke kapsiÄŤce, v nĂĹľ

nosil cigarety. ZatvĂˇĹ™il se otrĂˇvenÄ›, zjevnÄ› si myslel, Ĺľe to nevidĂm. â€žJak o nĂ mohl vÄ›dÄ›t?â€ś

â€žNemĂˇm ponÄ›tĂ.â€ś

â€žDo prdele!â€ś

â€žCo vĂˇm Ĺ™ekli poldovĂ©?â€ś

â€žNic moc. AspoĹ� teÄŹ vÄ›dĂ, o co jde. Budou to tu v pravidelnejch intervalech objĂĹľdÄ›t.â€ś

â€žJupĂ.â€ś

â€žNechte si ten sarkasmus,â€ś zavrÄŤel popudlivÄ›.

â€žPromiĹ�te. NevÄ›dÄ›la jsem, Ĺľe mi to tak vylĂtne.â€ś

OtoÄŤil se k jednĂ© z taĹˇek a vytĂˇhl z nĂ nÄ›jakĂ˝ svrĹˇek, kterĂ˝ vypadal jako modrĂˇ vesta, jakĂ© jsme nosili na gymplu na hĹ™iĹˇtÄ›, aby se rozeznal jeden tĂ˝m od druhĂ©ho. â€žPoruÄŤĂk Dolan doporuÄŤuje, abyste tohle nosila. Je to neprĹŻstĹ™elnĂˇ vesta, sice pĂˇnskĂˇ, ale svĹŻj ĂşÄŤel by mÄ›la splnit. NÄ›jakej novĂˇÄŤek jim to tam nechal, kdyĹľ odchĂˇzel ze sluĹľby.â€ś

Zvedla jsem tu vÄ›c za jeden pruh suchĂ©ho zipu. VĂˇĹľila

vĂc, neĹľ se zdĂˇlo, a byla asi tak stejnÄ› elegantnĂ jako sĂˇdrovĂ˝ obvaz. â€žA co vy? Copak vy nic takovĂ˝ho nepotĹ™ebujete?â€ś

Dietz si svlĂ©kal sako. â€žMĂˇm jednu v autÄ›. Trochu se umeju. Pak si promluvĂme o veÄŤeĹ™i.â€ś

ZatĂmco se sprchoval v dolnĂ koupelnÄ›, uklĂˇdala jsem jĂdlo. Podle toho, co nakoupil, musel v kaĹľdĂ©m oddÄ›lenĂ, kterĂ© mĂjel, popadnout dvÄ› vÄ›ci. Nebydlela jsem v bytÄ› dost dlouho, abych mÄ›la rozmyĹˇlenĂ©, kam by co mÄ›lo patĹ™it, tak jsem se dlouho zaobĂrala papĂrovĂ˝mi vÄ›cmi a skobiÄŤkami, plechovkami, koĹ™enĂm, rĹŻznĂ˝mi pĹ™Ăsadami a ÄŤisticĂmi prostĹ™edky. NaĹˇtÄ›stĂ mÄ›l tolik duchapĹ™Ătomnosti, Ĺľe koupil lĂˇhev Jacka Danielse, dvÄ› lĂˇhve bĂlĂ©ho vĂna a karton piv. AĹľ

jsem se zastydÄ›la, jakou mi to udÄ›lalo radost. Vzhledem k souÄŤasnĂ© mĂĹ™e svĂ© Ăşzkosti bych kapkou alkoholu opravdu nepohrdla. Pivo jsem dala stranou a vytĂˇhla jsem vĂ˝vrtku.

DveĹ™e koupelny se otevĹ™ely a vyĹˇel Dietz v dĹľĂnĂˇch a v koĹˇili. Byl bos. Zaplavila mÄ› vĹŻnÄ› vody po holenĂ. Drbal si vlasy ruÄŤnĂkem, aĹľ mu trÄŤely kolem hlavy jako slĂˇma. Ĺ eÄŹ jeho oÄŤĂ byla ÄŤistĂˇ jako led. ZmerÄŤil na kuchyĹ�skĂ©m pultu rĂˇdio a naladil na nÄ›m nÄ›jakou country s hluÄŤnĂ˝mi kytarami v rytmu houpacĂho konÄ›, ze kterĂ© bych brzy zeĹˇĂlela. MĹŻj vztah ke country hudbÄ› je asi takovĂ˝, Ĺľe se tÄ›m cajdĂˇkĹŻm snaĹľĂm za kaĹľdou cenu vyhnout. Ale kdyĹľ jsem mÄ›la nĂˇmitky proti jeho cigaretĂˇm, nezdĂˇlo se mi vhodnĂ© protestovat jeĹˇtÄ› proti jeho hudebnĂmu vkusu. PatrnÄ› nebyl z naĹˇĂ blĂzkosti o nic vĂc odvĂˇzanĂ˝ neĹľ jĂˇ.

Nalila jsem vĂno do sklenice. â€žDĂˇte si?â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ›!â€ś

Podala jsem mu sklenici vĂna a druhou jsem si nalila pro sebe. MÄ›la jsem pocit, jako bychom si mÄ›li na nÄ›co pĹ™ipĂt, ale nedokĂˇzala jsem vymyslet na co. â€žMĂˇte hlad? VĹˇimla jsem si, Ĺľe jste koupil vejce a slaninu. TĹ™eba bychom si mohli udÄ›lat tohle, jestli chcete.â€ś

â€žBezva. Nebyl jsem si jistej, co mĂˇm jeĹˇtÄ› koupit.

DoufĂˇm, Ĺľe nejste vegetariĂˇnka. MÄ›l jsem se zeptat.â€ś

â€žJĂˇ jĂm vĹˇechnoâ€¦ teda, aĹľ na drĹˇĹĄky,â€ś Ĺ™ekla jsem.

Postavila jsem sklenici s vĂnem na pult, abych mohla vyndat vejce. â€žMĹŻĹľou bejt mĂchanĂ˝? Omelety moc neumĂm.â€ś

â€žMĹŻĹľu to udÄ›lat sĂˇm.â€ś

â€žMnÄ› to nevadĂ.â€ś

â€žNemÄ›la byste to brĂˇt jako svoji povinnost. Nejsem tu jako host.â€ś

NesnĂˇĹˇĂm, kdyĹľ se lidĂ© pĹ™edhĂˇnÄ›jĂ v roztomilostech.

VytĂˇhla jsem pĂˇnev a zkusila jsem novĂ© tĂ©ma. â€žJeĹˇtÄ› jsme nemluvili o penÄ›zĂch. Lee mi neĹ™ekl vaĹˇi hodinovou sazbu.â€ś

â€žS tĂm si nebudeme dÄ›lat starosti. NÄ›jak to zaonaÄŤĂme.â€ś

â€žMÄ›la bych lepĹˇĂ pocit, kdybychom se na nÄ›ÄŤem dohodli.â€ś

â€žProÄŤ?â€ś

PokrÄŤila jsem rameny. â€žJĂˇ nevĂm,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žJe to tak profesionĂˇlnÄ›jĹˇĂ.â€ś

â€žNechci od vĂˇs ĹľĂˇdnĂ˝ penĂze. DÄ›lĂˇm to pro zĂˇbavu.â€ś

OtoÄŤila jsem se a civÄ›la na nÄ›j. â€žTohle je pro vĂˇs zĂˇbava?â€ś

â€žVĹˇak vĂte, jak to myslĂm. StejnÄ› jsem chtÄ›l prĂˇci povÄ›sit na hĹ™ebĂk, takĹľe tohle je na mnÄ›.â€ś

â€žTo se mi nelĂbĂ,â€ś oponovala jsem. â€žJĂˇ vĂm, Ĺľe to myslĂte dobĹ™e, a vÄ›Ĺ™te mi, Ĺľe vaĹˇi pomoc oceĹ�uju, ale nemĂˇm rĂˇda pocit, Ĺľe nÄ›komu nÄ›co dluĹľĂm.â€ś

â€žTady o ĹľĂˇdnej dluh nejde.â€ś

â€žJĂˇ vĂˇm to zaplatĂm,â€ś Ĺ™ekla jsem podrĂˇĹľdÄ›nÄ›.

â€žVĂ˝bornÄ›. Tak jo. Zrovna jsem zvednul ceny. PÄ›t set dolĂˇÄŤĹŻ za hodinu.â€ś

ZĂrala jsem na nÄ›j a on zĂral na mÄ›. â€žTo je pitomost.â€ś

â€žA co Ĺ™ĂkĂˇm jĂˇ! Je to pitomost. NÄ›jak to zaonaÄŤĂme. Ale teÄŹ mĂˇm hlad, takĹľe nechme tÄ›ch dohadĹŻ.â€ś

ZavrtÄ›la jsem hlavou a obrĂˇtila jsem se k pĂˇnvi. K

radostem svobodnĂ©ho Ĺľivota patĹ™Ă mimo jinĂ© i to, Ĺľe si vĹľdycky vĹˇechno ÄŤlovÄ›k udÄ›lĂˇ podle svĂ©ho.

Ĺ la jsem si lehnout v devÄ›t, ĂşplnÄ› vyÄŤerpanĂˇ. Spala jsem klidnÄ›, s vÄ›domĂm, Ĺľe Dietz je vzhĹŻru a hlĂdkuje dlouho do noci.

11

Vzbudila jsem se automaticky v Ĺˇest hodin rĂˇno a vykulila jsem se z postele, Ĺľe si pĹŻjdu zabÄ›hat. Ale zavyla jsem, hergot to to bolĂ. Sykla jsem bolestĂ, zĹŻstala jsem na vĹˇech ÄŤtyĹ™ech a civÄ›la na podlahu. VzpomnÄ›la jsem si, co mi radil Dietz. ĹľĂˇdnĂ© bÄ›hĂˇnĂ, ĹľĂˇdnĂ© posilovĂˇnĂ. Ale o vstĂˇvĂˇnĂ z postele neĹ™ekl ani slovo. Na nÄ›jakĂ© cviÄŤenĂ nebylo tak jako tak ani pomyĹˇlenĂ. DruhĂ˝ den je vĹľdycky nejhorĹˇĂ.

VyĹˇtrachala jsem se na nohy, dokulhala jsem k zĂˇbradlĂ a nahlĂ©dla dolĹŻ do obĂ˝vĂˇku. Byl vzhĹŻru. RozklĂˇdacĂ gauÄŤ byl sloĹľenĂ˝. UcĂtila jsem vĹŻni ÄŤerstvĂ© kĂˇvy a zahlĂ©dla jsem ho, jak sedĂ u kuchyĹ�skĂ©ho pultu s rozevĹ™enĂ˝mi novinami a nejspĂĹˇ touĹľĂ po svĂ© prvnĂ rannĂ cigaretÄ›. Z mojĂ zkrĂˇcenĂ© perspektivy to vypadalo, Ĺľe dominantou jeho obliÄŤeje je zamraÄŤenĂ© oboÄŤĂ a vyÄŤnĂvajĂcĂ brada. Jeho postava s mohutnĂ˝mi rameny a bicepsy pĹŻsobila tÄ›ĹľkopĂˇdnÄ›. Obracel

pleskavÄ› strĂˇnky aĹľ doprostĹ™ed k ÄŤernĂ© kronice, kde bĂ˝vajĂ do detailĹŻ popisovĂˇny vĹˇechny ĹˇĹĄavnatĂ© losangeleskĂ© zloÄŤiny. OpatrnÄ› jsem zmizela z jeho zornĂ©ho pole a znovu jsem si vlezla do postele, kde jsem dalĹˇĂch pÄ›t minut koukala stĹ™eĹˇnĂm oknem do nebe. MlĂ©ÄŤnĂˇ mlha pokryla plexisklovou kupoli bĂlou barvou. ZatĂm se nedalo Ĺ™Ăct, jakĂ˝ dnes bude den. V kvÄ›tnu tu zĹ™Ădkakdy prĹˇĂ. MoĹľnĂˇ se mraky zvednou a budeme mĂt slunĂÄŤko, pĹ™ĂjemnĂ˝ vĂˇnek a svÄ›ĹľĂ zeleĹ� jako obvykle. Dokonalost se nÄ›kdy dost tÄ›Ĺľko snĂˇĹˇĂ. A jĂˇ tu takhle nemĹŻĹľu leĹľet celĂ˝ den, i kdyĹľ pĹ™iznĂˇvĂˇm, Ĺľe by mÄ› to lĂˇkalo.

Kdybych Ĺˇla dolĹŻ, musela bych bĂ˝t zdvoĹ™ilĂˇ a musela bych se setkat s Dietzem a trochu s nĂm hovoĹ™it na zatĂm blĂĹľe neurÄŤenĂ© tĂ©ma. NovĂ© vztahy jsou skliÄŤujĂcĂ, i kdyĹľ jsou jen krĂˇtkodobĂ©. LidĂ© si musejĂ navzĂˇjem vymÄ›Ĺ�ovat vĹˇechny ty nudnĂ© podrobnosti ze svĂ©ho Ĺľivota. Unavovalo mÄ› uĹľ jen pomyĹˇlenĂ na tĂhu takovĂ©ho rozhovoru. V autÄ› po cestÄ› domĹŻ jsme uĹľ naĹĄukli Ăşvod, ale budeme si muset jeĹˇtÄ› spoustu informacĂ doplnit. Ale kromÄ› tlachĂˇnĂ by mohl Dietz znovu zapnout rĂˇdio a naĹľhavit zase Roye Orbisonaâ€¦

V Ĺˇest hodin pÄ›t minut bych to nesnesla.

Na druhou stranu je to mĹŻj byt a jĂˇ jsem mÄ›la hlad, tak proÄŤ bych se nemÄ›la jĂt dolĹŻ najĂst? NemusĂm se s nĂm bavit.

OdstrÄŤila jsem pokrĂ˝vku a vstala jsem. Odbelhala jsem se do koupelny vyÄŤistit si zuby. MĹŻj obliÄŤej jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd hrĂˇl vĹˇemi barvami, po sprĹˇce ran teÄŹ vylĂ©zaly duhovĂ© modĹ™iny.

Zvedla jsem oboÄŤĂ a prohlĂĹľela jsem se. Boule na ÄŤele postupnÄ› mÄ›nila barvu z temnÄ› modrĂ© na Ĺˇedou a tmavÄ› fialovĂ© monokly se zaÄŤĂnaly prosvÄ›tlovat dozelena. VidÄ›la jsem prodĂˇvat takovĂ© oÄŤnĂ stĂny a vĹľdycky jsem se divila, proÄŤ Ĺľeny chtÄ›jĂ takhle vypadat. Jako by tĂm Ĺ™Ăkaly: â€žDostala jsem pĹ™es hubu.â€ś Vlasy jsem mÄ›la jako obyÄŤejnÄ› po spĂˇnku rozcuchanĂ©. Sprchovala jsem se sice veÄŤer, ale vlezla jsem do sprchy zas, ne snad kvĹŻli ÄŤistotÄ›, ale protoĹľe jsem doufala, Ĺľe mi to spravĂ nĂˇladu. Z Dietzovy pĹ™Ătomnosti pod mou stĹ™echou mi skoro naskakovaly pupĂnky.

OblĂ©kla jsem si dĹľĂny a mikinu, ĹˇpinavĂ© prĂˇdlo jsem nacpala do koĹˇe, prĂˇzdnou taĹˇku jsem zavĹ™ela do skĹ™ĂnÄ› a ustlala jsem postel. SeĹˇla jsem dolĹŻ. Dietz zamumlal dobrĂ© rĂˇno, aniĹľ by zvedl oÄŤi od sportovnĂ strĂˇnky. Nalila jsem si trochu kĂˇvy, do misky jsem si nasypala vloÄŤky a zalila je mlĂ©kem. Popadla jsem komiksy a vĹˇechno jsem si to odnesla do obĂ˝vĂˇku, kde jsem si sedla a bezmyĹˇlenkovitÄ› jsem si lĹľĂcĂ cpala do pusy vloÄŤky a ÄŤetla strĂˇnku za strĂˇnkou. Komiksy mÄ› nikdy nerozesmĂˇvajĂ, ale stejnÄ› je ÄŤtu, co kdyby nĂˇhodou. Sleduju Rexe Morgana, M.D., DÄ›vÄŤata z bytu 3G a Mary Worthovou. UklidĹ�uje mÄ›, jak pomalu v obrĂˇzkovĂ˝ch pĹ™ĂbÄ›zĂch plyne Ĺľivot. NeÄŤetla jsem je nejmĂ©nÄ› ÄŤtyĹ™i dny a profesor se zrovna teÄŹ vylekal nÄ›ÄŤĂm, co mu Mary Ĺ™ekla. I ta jedna potvora. SoudÄ› podle vlnitĂ˝ch ÄŤar kolem jeho hlavy ho to znaÄŤnÄ› rozruĹˇilo.

NejasnÄ› jsem si uvÄ›domila, Ĺľe Dietz otevĹ™el pĹ™ednĂ dveĹ™e

a vyĹˇel na dvorek. KdyĹľ jsem dojedla snĂdani, umyla jsem misku a lĹľĂci a nechala jsem je v odkapĂˇvaÄŤi. VĂˇhavÄ› jsem pĹ™eĹˇla ke dveĹ™Ăm a vyhlĂ©dla jsem ven. PĹ™ipadala jsem si jako domĂˇcĂ koÄŤka, kterĂˇ objevila, Ĺľe nÄ›kdo nechal neĂşmyslnÄ› pootevĹ™enĂ© dveĹ™e. SmĂm jĂt ven?

MlĂ©ÄŤnĂ˝ opar se uĹľ zaÄŤĂnal rozptylovat, ale na dvorku se jeĹˇtÄ› vĂˇlela ponurĂˇ mlha. V rannĂm vzduchu pĹ™eruĹˇovanÄ› beÄŤela mlhovĂˇ sirĂ©na jako jehnÄ›, kterĂ© oddÄ›lili od matky.

Dvorek byl naplnÄ›n silnĂ˝m pachem moĹ™skĂ© vody. ÄŚlovÄ›k by skoro ÄŤekal, Ĺľe se tu objevĂ nÄ›jakĂˇ vlna a bude Ĺˇplouchat podĂ©l obrubnĂku.

Dietz sedÄ›l na bobku u zĂˇhonĹŻ. Henry tu minulĂ˝ rok zasĂˇzel keĹ™ovĂ© rĹŻĹľe a teÄŹ byly v plnĂ©m kvÄ›tu: Sonia, Park place, Lady X â€“ jmĂ©na, kterĂˇ nemajĂ k vĂ˝slednĂ˝m kvÄ›tĹŻm ĹľĂˇdnĂ˝ vztah. â€žMĹˇice,â€ś Ĺ™ekl. â€žMÄ›l by si poĹ™Ădit beruĹˇky.â€ś

OpĂrala jsem se o rĂˇm dveĹ™Ă. Ve svĂ© pomatenosti jsem se neodvĂˇĹľila vylĂ©zt ven na dvorek. â€žBudeme jeĹˇtÄ› mluvit o bezpeÄŤnostnĂch opatĹ™enĂch, nebo jsme uĹľ vĹˇechno vyĹ™Ădili vÄŤera?â€ś

Postavil se na nohy a obrĂˇtil se smÄ›rem ke mnÄ›. â€žAsi bychom mÄ›li probrat vĂˇĹˇ ÄŤasovej rozvrh. MĂˇte nÄ›jakĂ˝ zabÄ›hnutĂ˝ schĹŻzky? TĹ™eba masĂˇĹľe nebo salon krĂˇsy?â€ś

â€žVypadĂˇm snad na to, Ĺľe bych byla pravidelnou nĂˇvĹˇtÄ›vnicĂ salonu krĂˇsy?â€ś

ZvÄ›davÄ› zkoumal moji tvĂˇĹ™, ale zdrĹľel se veĹˇkerĂ˝ch komentĂˇĹ™ĹŻ. â€žJde o to, Ĺľe byste se nemÄ›la pohybovat tak, aby

se to dalo pĹ™edvĂdat.â€ś

Podrbala jsem se na ÄŤele. PĹ™i doteku mÄ› stĂˇle jeĹˇtÄ› pĂˇlilo.

â€žTo jsem pochopila. DobrĂˇ, takĹľe zruĹˇĂm masĂˇĹľ, depilaci a pedikĂşru. A co dĂˇl?â€ś

UsmĂˇl se. â€žLĂbĂ se mi, jak spolupracujete. UsnadĹ�uje mi to prĂˇci.â€ś

â€žVÄ›Ĺ™te mi. NestojĂm o to, aby mÄ› nÄ›kdo zabil.â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žAle do kancelĂˇĹ™e jĂt opravdu potĹ™ebuju.â€ś

â€žV kolik hodin?â€ś

â€žTo je jedno. Chci si vyzvednout poĹˇtu a zaplatit nÄ›jakĂ˝ ĂşÄŤty. Jsou to jen maliÄŤkosti, ale nechci to odklĂˇdat.â€ś

â€žTo nenĂ problĂ©m. RĂˇd se tam podĂvĂˇm.â€ś

â€žDobĹ™e,â€ś Ĺ™ekla jsem a otoÄŤila jsem se zase dovnitĹ™.

â€žKinsey? NezapomeĹ�te si svoje brnÄ›nĂ.â€ś

â€žSprĂˇvnÄ›. HlavnÄ› abyste ho mÄ›l taky vy.â€ś

NahoĹ™e jsem se svÄ›domitÄ› vysvlĂ©kla z mikiny, navlĂ©kla jsem si neprĹŻstĹ™elnou vestu a pĹ™ipevnila jsem si ji k tÄ›lu suchĂ˝mi zipy. Dietz mi Ĺ™ekl, Ĺľe tahle vesta je vhodnĂˇ pro stupeĹ� ohroĹľenĂ ÄŤĂslo jedna, to znamenĂˇ, Ĺľe ÄŤlovÄ›ka ochrĂˇnĂ pĹ™ed osmatĹ™icĂtkou speciĂˇl a menĹˇĂmi rĂˇĹľemi. ZjevnÄ› se domnĂval,

Ĺľe

nĂˇjemnĂ˝

vrah

nebude

stĹ™Ălet

devĂtimilimetrovou pistolĂ. SnaĹľila jsem se nemyslet na uĹˇkrcenĂ, rĂˇnu do hlavy, prostĹ™elenĂˇ kolena a drtivĂ˝ Ăşder sekĂˇÄŤku na led â€“ nebo jakĂ˝koli z ÄŤetnĂ˝ch dalĹˇĂch zpĹŻsobĹŻ napadenĂ, pĹ™ed kterĂ˝m mÄ› moje obĹ™Ă nĂˇprsenka neochrĂˇnĂ.

â€žPoĹ™ĂˇdnÄ› si ji utĂˇhnÄ›te na tÄ›lo,â€ś volal na mÄ› zezdola

Dietz.

â€žMĂˇm to,â€ś odpovÄ›dÄ›la jsem mu. PĹ™etĂˇhla jsem si pĹ™es vestu zase mikinu a zkontrolovala jsem svĹŻj vzhled v zrcadle. Vypadala jsem, jako by mi bylo jedenĂˇct.

Ve tĹ™i ÄŤtvrti na devÄ›t jsme vychĂˇzeli pĹ™ednĂ brankou.

NejdĹ™Ăve vyĹˇel Dietz, aby prohlĂ©dl auto a propĂˇtral ulici.

VrĂˇtil se a kĂ˝vl na mÄ›, abych Ĺˇla. KdyĹľ jsme Ĺˇli tÄ›ch padesĂˇt krokĹŻ k jeho autu, Ĺˇel ostrĂ˝m tempem pĂˇr metrĹŻ pĹ™ede mnou s oÄŤima ve stĹ™ehu. Z jeho chovĂˇnĂ ÄŤiĹˇela takovĂˇ nalĂ©havost, Ĺľe jsem si pĹ™ipadala jako rockovĂˇ hvÄ›zda.

â€žMyslela jsem, Ĺľe bodyguard by mÄ›l bejt nenĂˇpadnej,â€ś

poznamenala jsem.

â€žTo je jedna z teoriĂ.â€ś

â€žCopak to kaĹľdĂ˝mu nedojde?â€ś

PodĂval se na mÄ›. â€žVezmÄ›te si to takhle. NehodlĂˇm nikde inzerovat, co dÄ›lĂˇm, ale jestli nĂˇs ten chlap sleduje, chci, aby pochopil, jak tÄ›Ĺľkou prĂˇci bude mĂt. Ăštoky bejvaj vÄ›tĹˇinou neÄŤekanĂ˝ a z velmi malĂ˝ vzdĂˇlenosti. PokusĂm se, aby to nebylo moc vlezlĂ˝, ale nehnu se od vĂˇs ani na krok.â€ś

Hm, tohle vysvÄ›tlovalo vĹˇechno.

Dietz Ĺ™Ădil se svojĂ obvyklou rozhodnostĂ. Byl opravdu osobnost prvnĂ tĹ™Ădy, jeden z tÄ›ch lidĂ, kteĹ™Ă ĹľijĂ takovĂ˝m tempem, jako by poĹ™Ăˇd mÄ›li zmeĹˇkat dĹŻleĹľitou schĹŻzku a kteĹ™Ă jsou popudlivĂ vĹŻÄŤi komukoliv, kdo je zdrĹľuje. Byl zaskoÄŤenĂ˝ ĹˇpatnĂ˝mi Ĺ™idiÄŤi, jako by byli na silnicĂch nÄ›jakou vĂ˝jimkou, a ne spĂĹˇe pravidlem. Vedla jsem ho do centra,

kterĂ© bylo naĹˇtÄ›stĂ vzdĂˇlenĂ© jen deset minut jĂzdy. Pokud si vĹˇiml, jak jsem se vklĂnila mezi palubnĂ desku a rĂˇm dveĹ™Ă, nezmĂnil se o tom.

KdyĹľ jsme vjĂĹľdÄ›li na parkoviĹˇtÄ›, zpomalil a zaÄŤal se rozhlĂĹľet kolem sebe. â€žTady obvykle parkujete?â€ś

â€žJo, mĂˇm kancelĂˇĹ™ pĹ™Ămo tĂˇmhle nahoĹ™e.â€ś

Sledovala jsem, jak kalkuluje. ZjevnÄ› doufal, Ĺľe nÄ›jak zmÄ›nĂ mou kaĹľdodennĂ rutinu, ale kdyby zaparkoval o nÄ›co dĂˇl, znamenalo by to zase jĂt delĹˇĂ kus pÄ›Ĺˇky, a tĂm se vystavit nebezpeÄŤĂ na delĹˇĂ dobu. Zajel na parkoviĹˇtÄ›, podal mi lĂstek a naĹˇel mĂsto k zaparkovĂˇnĂ. â€žKdyby vĂˇm cokoliv pĹ™ipadalo divnĂ˝, hned mi to Ĺ™eknÄ›te. Jakejkoliv nĂˇznak, a padĂˇme odtud.â€ś

â€žDobĹ™e,â€ś Ĺ™ekla jsem. Bylo ohromujĂcĂ, co se mnou dÄ›lalo tohle jeho â€žmyâ€ś. Nebyla jsem zvyklĂˇ nechat si od chlapĹŻ Ĺ™Ăkat, co mĂˇm dÄ›lat, a doufala jsem, Ĺľe si na to ani nezvyknu.

Zase pĹ™eĹˇel k mĂstu spolujezdce a otevĹ™el mi dveĹ™e. KdyĹľ

jsem se soukala ven, pĹ™ejĂĹľdÄ›l pohledem parkoviĹˇtÄ›. Vzal mÄ› za loket a rychle mÄ› vedl pĹ™es plac k zadnĂmu schodiĹˇti.

Bylo mi do smĂchu. PĹ™ipadala jsem si, jako by mÄ› tatĂk strkal do mĂ©ho pokoje. Do budovy veĹˇel jako prvnĂ. Chodba ve druhĂ©m patĹ™e byla opuĹˇtÄ›nĂˇ. KalifornskĂˇ pojiĹˇĹĄovna jeĹˇtÄ› nemÄ›la otevĹ™eno. Odemkla jsem dveĹ™e svĂ© kancelĂˇĹ™e. Dietz vstoupil dovnitĹ™ pĹ™ede mnou a v rychlosti se rozhlĂ©dl, aby se ujistil, Ĺľe se za nĂˇbytkem neskrĂ˝vajĂ ĹľĂˇdnĂ zabijĂˇci.

Sebral poĹˇtu, kterĂˇ se nahromadila na podlaze pĹ™Ămo pod ĹˇtÄ›rbinou ve dveĹ™Ăch. V rychlosti ji prohlĂ©dl. â€žĹ�eknu vĂˇm, co hledĂˇme, pro pĹ™Ăpad, Ĺľe bych tu nÄ›kdy nebyl a nemohl bych to udÄ›lat sĂˇm. NeznĂˇmou zpĂˇteÄŤnĂ adresu, nebo adresu napsanou ruÄŤnÄ›. Cokoliv osobnĂho, nÄ›jakĂ© zvlĂˇĹˇtnĂ poĹˇtovnĂ© kvĹŻli vĂˇze dopisu, mastnĂ© skvrnyâ€¦â€ś

â€žTlustĂ˝ balĂÄŤek, ze kterĂ©ho visĂ rozbuĹˇka,â€ś doplnila jsem ho.

S chladnĂ˝m vĂ˝razem mi podal Ĺˇtos dopisĹŻ. Je tÄ›ĹľkĂ© najĂt vĹ™elĂ˝ postoj k nÄ›komu, kdo se na vĂˇs takhle dĂvĂˇ. ZjevnÄ› si nemyslel, Ĺľe jsem tak vtipnĂˇ, jak jsem si o sobÄ› myslela jĂˇ.

Vzala jsem si od nÄ›ho ĹˇtĹŻsek a probrala jsem ho, jako to pĹ™edtĂm udÄ›lal on.

VÄ›tĹˇinou to byly samĂ© tiskopisy, ale dostala jsem i nÄ›kolik ĹˇekĹŻ â€“ vĹˇechny mÄ›ly zpĂˇteÄŤnĂ adresy, kterĂ© jsem na prvnĂ pohled dokĂˇzala identifikovat.

SpoleÄŤnÄ› jsme si vyposlechli pĂˇr vzkazĹŻ na zĂˇznamnĂku.

ĹľĂˇdnĂ˝ z nich neznÄ›l vĂ˝hruĹľnÄ›. Dietz se chtÄ›l seznĂˇmit s budovou a jejĂm okolĂm, takĹľe odeĹˇel na prĹŻzkum a jĂˇ jsem zatĂm postavila na kĂˇvu.

OtevĹ™ela jsem francouzskĂ© okno a zavĂˇhala jsem.

Najednou se mi nechtÄ›lo vylĂ©zt na balkon. Naproti pĹ™es ulici stĂˇly patrovĂ© garĂˇĹľe a mÄ› napadlo, Ĺľe kdokoliv mohl zajet do druhĂ©ho patra, zaparkovat tam, a mĂt mÄ› na muĹˇce. Ani jsem si nebyla jistĂˇ, jestli by k tomu musel mĂt prĹŻraznou pistoli. KlidnÄ› by odtamtud mohl hodit kĂˇmen a trefit mÄ› do

kebule. Odstoupila jsem od okna a zmizela jsem do stinnĂ©ho bezpeÄŤĂ kancelĂˇĹ™e. Tohle bylo fakt pĹ™ĂĹˇernĂ©.

V devÄ›t pÄ›t jsem zavolala pojiĹˇĹĄovacĂ agentce a nahlĂˇsila jsem jĂ nehodu. Ĺ�ekla mi, Ĺľe na volkswagen se nevztahuje ĹľĂˇdnĂ© zvlĂˇĹˇtnĂ pojiĹˇtÄ›nĂ, protoĹľe je moc starĂ˝. Vypadalo to, Ĺľe budu mĂt ĹˇtÄ›stĂ, kdyĹľ od pojiĹˇĹĄovny shrĂˇbnu nÄ›jakĂ˝ch dvÄ› stÄ› dolarĹŻ, takĹľe nemĂˇ cenu auto odtahovat. A najĂt v Brawley nÄ›jakĂ©ho likvidĂˇtora, kterĂ˝ by se Ĺˇel na nÄ› podĂvat, by dalo skoro vĂc prĂˇce, neĹľ za kolik to auto stojĂ. Ĺ�Ăkala, Ĺľe to zjistĂ a potom mi dĂˇ vÄ›dÄ›t. NĂˇĹˇ rozhovor mÄ› ĹľĂˇdnou zvlĂˇĹˇtnĂ radostĂ nenaplnil. MÄ›la jsem sice nÄ›jakĂ© Ăşspory, ale koupÄ› auta by mĂ© fondy povĂˇĹľlivÄ› vyÄŤerpala.

Dietz se vrĂˇtil prĂˇvÄ› vÄŤas, aby u mne zastihl VÄ›ru.

Zastavila se tu na cestÄ› do prĂˇce, mÄ›la kancelĂˇĹ™ ve vedlejĹˇĂ mĂstnosti.

â€žPropĂˇna, co se ti stalo?â€ś vyhrkla, kdyĹľ uvidÄ›la mĹŻj obliÄŤej.

â€žMoje auto skonÄŤilo v zavlaĹľovacĂm pĹ™ĂkopÄ› v Brawley,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žTohle je Robert Dietz. Byl tak hodnej a dovezl mÄ› zpĂˇtky. To je VÄ›ra LiptonovĂˇ z vedlejĹˇĂ kancelĂˇĹ™e.â€ś

SpÄ›ĹˇnÄ› si potĹ™Ăˇsli rukama. MÄ›la na sobÄ› ÄŤernou koĹľenou minisukni, kterĂˇ ji obepĂnala, jako by to bylo ÄŤalounÄ›nĂ.

KdyĹľ se VÄ›ra usazovala do jednoho z mĂ˝ch kĹ™esel, vydĂˇvala suknÄ› vrzavĂ˝ zvuk. Dietz proĹˇel kolem a usadil se na kraji psacĂho stolu. Bylo zĂˇbavnĂ© sledovat, jak se navzĂˇjem

odhadujĂ. AniĹľ by to VÄ›ra tuĹˇila, pohlĂĹľel na ni Dietz jako na potenciĂˇlnĂ vraĹľedkyni, zatĂmco ona, jak jsem ji podezĂrala, hodnotila jeho zpĹŻsobilost k milostnĂ˝m hrĂˇtkĂˇm â€“ jestli s nĂ nebo se mnou, to jsem Ĺ™Ăct nedokĂˇzala. Z jejĂho vĂ˝razu jsem usoudila, Ĺľe si myslĂ, Ĺľe jsem si ho stopla na silnici, a protoĹľe mÄ›, pokud jde o muĹľe, poklĂˇdala za beznadÄ›jnÄ› konzervativnĂ, myslĂm, Ĺľe jsem tĂm v jejĂch oÄŤĂch trochu vyrostla. SnaĹľila jsem se vypadat jako ĹľenskĂˇ, kterĂˇ na silnici mĂˇvĂˇ na cizĂ chlapy, ale ona se o mÄ› nezajĂmala â€“ prohlĂĹľela si jeho. Budu muset zavolat tomu jejĂmu kĂˇmoĹˇovi doktorovi, abychom mohli chodit na rande ve ÄŤtyĹ™ech.

Automaticky sĂˇhla do kabelky a vytĂˇhla balĂÄŤek cigaret Virginia Slims. â€žJĂˇ nekouĹ™Ăm. Jenom ji musĂm drĹľet v ruce,â€ś

Ĺ™ekla, kdyĹľ zachytila mĹŻj pohled. â€žMinulej tejden jsem toho nechala,â€ś prohodila smÄ›rem k nÄ›mu.

PohlĂ©dla jsem na Dietze, jak bude reagovat. NemÄ›l teÄŹ uĹľ v puse cigaretu vĂc neĹľ ÄŤtyĹ™iadvacet hodin, coĹľ byl moĹľnĂˇ jeho osobnĂ rekord. NaĹˇtÄ›stĂ se zdĂˇlo, Ĺľe je doÄŤista v zajetĂ feromonĹŻ, kterĂ© se vznĂˇĹˇely ve vzduchu jako parfĂ©m. VÄ›ra sice zrovna nepĹ™ehodila svou dlouhou nohu pĹ™es opÄ›radlo kĹ™esla, ale ve zpĹŻsobu, jak sedÄ›la, bylo nÄ›co provokativnĂho.

I kdyĹľ jsem ji vidÄ›la takhle pĹŻsobit dost ÄŤasto, nikdy jsem nedokĂˇzala vysledovat, co vlastnÄ› dÄ›lĂˇ. JejĂ chovĂˇnĂ mÄ›lo za nĂˇsledek, Ĺľe vÄ›tĹˇina muĹľĹŻ byla ochotna si sednout, lehnout a aportovat jako cviÄŤenĂ psĂci.

â€žDoufĂˇm, Ĺľe jsi nezapomnÄ›la na tu zĂtĹ™ejĹˇĂ veÄŤeĹ™i,â€ś Ĺ™ekla.

Z mĂ©ho vĂ˝razu poznala, Ĺľe nemĂˇm nejmenĹˇĂ ponÄ›tĂ, o ÄŤem to mluvĂ. â€žJewel. Jde do dĹŻchodu,â€ś Ĺ™ekla co nejjednoduĹˇeji, jak se Ĺ™ĂkajĂ vÄ›ci lidem, kteĹ™Ă utrpÄ›li Ăşraz mozku.

â€žJo, mĂˇĹˇ pravdu! ĂšplnÄ› jsem zapomnÄ›la. PromiĹ�, ale jĂˇ fakt nevĂm. Asi mi to nevyjde,â€ś Ĺ™ekla jsem a pohlĂ©dla jsem na Dietze. Nikdy by mi nedovolil, abych se zĂşÄŤastnila nÄ›jakĂ© veĹ™ejnĂ© udĂˇlosti. VÄ›ra si vĹˇimla mĂ©ho pohledu a Ĺ™ekla Dietzovi: â€žSamozĹ™ejmÄ› jste taky zvĂˇn. Jewel odchĂˇzĂ z podniku po pÄ›tadvaceti letech. ĂšÄŤast je povinnĂˇâ€¦ ĹľĂˇdnĂ© vytĂˇÄŤky se nepĹ™ijĂmajĂ.â€ś

â€žKde se to bude konat?â€ś zeptal se.

â€žV hotelu Edgewater. V soukromĂ©m salonku. MÄ›lo by to bejt moc nĂłbl. AspoĹ� podle toho, co to stojĂ.â€ś

â€žKolik tam bude lidĂ?â€ś

VÄ›ra pokrÄŤila rameny. â€žMoĹľnĂˇ pÄ›tatĹ™icet.â€ś

â€žJen pro zvanĂ©?â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ›. Jen pro zamÄ›stnance KalifornskĂ˝ pojiĹˇĹĄovny a jejich hosty. ProÄŤ?â€ś

â€žTo nepĹŻjde , â€ś Ĺ™ekla jsem.

â€žMyslĂm, Ĺľe to zvlĂˇdneme,â€ś Ĺ™ekl ve stejnou chvĂli Dietz.

â€žBylo by dobrĂ˝, kdyby kolem toho dopĹ™edu nebyla moc velkĂˇ publicita.â€ś

VÄ›ra se na nĂˇs dĂvala z jednoho na druhĂ©ho. â€žCo se tady dÄ›je?â€ś

Dietz jĂ to vysvÄ›tlil.

ÄŚekala jsem, podivnÄ› podrĂˇĹľdÄ›nĂˇ, zatĂmco ti dva prochĂˇzeli katechismem nedĹŻvÄ›ry a ujiĹˇĹĄovĂˇnĂ. VÄ›ra pĹ™edvedla celou ĹˇkĂˇlu poĹľadovanĂ˝ch reakcĂ. â€žPaneboĹľe, to je hroznĂ˝. To nenĂ moĹľnĂ˝, Ĺľe takovĂ˝ vÄ›ci se doopravdy dÄ›jou. HeleÄŹte, jestli nechcete riskovat, tak to pochopĂm.â€ś

â€žChtÄ›l bych si to jeĹˇtÄ› ovÄ›Ĺ™it, uvidĂme, jak to bude vypadat. MĹŻĹľeme vĂˇm dĂˇt vÄ›dÄ›t zejtra rĂˇno?â€ś zeptal se Dietz.

â€žSamozĹ™ejmÄ›. KdyĹľ to budu vÄ›dÄ›t do obÄ›da, nemÄ›l by to bejt problĂ©m.â€ś

â€žV kolik hodin je ta veÄŤeĹ™e?â€ś

â€žKoktejl se podĂˇvĂˇ od sedmi. VeÄŤeĹ™e je v osm.â€ś

VÄ›ra se podĂvala na hodinky. â€žFjĂş. MusĂm bÄ›Ĺľet. RĂˇda jsem vĂˇs poznala.â€ś

â€žNĂˇpodobnÄ›.â€ś

Pohnula se smÄ›rem ke dveĹ™Ăm.

â€žA, VÄ›roâ€¦,â€ś Ĺ™ekl jeĹˇtÄ›. â€žRĂˇdi bychom to udrĹľeli v tajnosti.â€ś

Posunula si na nose brĂ˝le a podĂvala se na nÄ›j skrze obrouÄŤky. Po krĂˇtkĂ© elegantnĂ pauze zvedla oboÄŤĂ a Ĺ™ekla: â€žSamozĹ™ejmÄ›â€ś â€“ coĹľ znamenalo, to dĂˇ rozum, ty pitomÄŤe.

Cosi koketnĂho bylo uĹľ v samotnĂ©m zpĹŻsobu, jakĂ˝m opouĹˇtÄ›la mĂstnost. ProbĹŻh, ona byla pro nÄ›j opravdu schopnĂˇ vĹˇeho.

ZdĂˇlo se mi, Ĺľe Dietz se zaÄŤervenal. To bylo poprvĂ©, co jsem vidÄ›la, Ĺľe by ho nÄ›co vyvedlo z konceptu. Chlapi, u

kterĂ˝ch by to ÄŤlovÄ›k nejmĂ©nÄ› ÄŤekal, nakonec naletĂ na krĂˇsnĂ© oÄŤi.

KdyĹľ za nĂ zapadly dveĹ™e, rozzlobenÄ› jsem se na Dietze oboĹ™ila. â€žMyslela jsem, Ĺľe jste veĹ™ejnĂ˝ akce zakĂˇzal!â€ś

â€žMĂˇte pravdu. OmlouvĂˇm se. VidĂm, Ĺľe jsem vĂˇs zaskoÄŤil. Nechci se vĂˇm do vÄ›cĂ plĂ©st vĂc, neĹľ je nutnĂ˝. Jestli chcete, tak najdeme zpĹŻsob, jak to zaonaÄŤit.â€ś

â€žNehodlĂˇm riskovat Ĺľivot kvĹŻli takovĂ˝ pitomosti!â€ś

â€žPodĂvejte. MoĹľnost Ăştoku stejnÄ› nemĹŻĹľeme nijak vylouÄŤit. JĂˇ tu jsem od toho, abych snĂĹľil jeho pravdÄ›podobnost, nic vĂc. I prezident chodĂ na veĹ™ejnost, prosĂm vĂˇs.â€ś Potom zmÄ›nil tĂłn. â€žKromÄ› toho nejsem pĹ™esvÄ›dÄŤenej o tom, Ĺľe ten chlap, se kterĂ˝m mĂˇme co do ÄŤinÄ›nĂ, je profĂkâ€¦â€ś

â€žVĂ˝bornÄ›. MĹŻĹľe to bejt tĹ™eba ĹˇĂlenec.â€ś

Dietz vÄ›cnÄ› pokrÄŤil rameny. â€žKdyĹľ budem hrĂˇt svoji hru sprĂˇvnÄ›, budete dostateÄŤnÄ› v bezpeÄŤĂ. Seznam hostĹŻ je omezenej a vy ty lidi znĂˇte. KdyĹľ uĹľ se o tom bavĂme, zĂˇsadnĂ otĂˇzka znĂ, jestli tam chcete jĂt, nebo ne? Ĺ�eknÄ›te mi to. Nejsem tu od toho, abych vĂˇm diktoval, co mĂˇte dÄ›lat.â€ś

â€žJĂˇ jeĹˇtÄ› nevĂm,â€ś Ĺ™ekla jsem ponÄ›kud uchlĂˇcholenĂˇ. â€žTa veÄŤeĹ™e sice nenĂ ĹľĂˇdnĂˇ udĂˇlost, ale mohlo by bejt fajn si zase nÄ›kam vyjĂt.â€ś

â€žTak se podĂvĂˇme, jak to vypadĂˇ, a potom se rozhodneme.â€ś

V poledne jsem to v prĂˇci zabalila a zase jsem vĹˇechno

zamkla. Zrovna kdyĹľ jsme z Dietzem zamĂĹ™ili ke dveĹ™Ăm, zazvonil telefon. BÄ›Ĺľela jsem k nÄ›mu, ale on zvedl ruku a zarazil mÄ›. Vzal sluchĂˇtko sĂˇm. â€žKancelĂˇĹ™ sleÄŤny MillhonovĂ©.â€ś Chvilku poslouchal. â€žPoÄŤkejte.â€ś PĹ™edal mi telefon.

â€žHalĂł?â€ś

â€žKinsey, tady je Irena GershovĂˇ. Nezlobte se, Ĺľe vĂˇs otravuju. VĂm, Ĺľe mĂˇte prĂˇciâ€¦â€ś

â€žTo nevadĂ. Co se dÄ›je?â€ś

â€žMatka zmizela. VĂˇm se asi neozvala, Ĺľe?â€ś

â€žNo, to ne. Ani nevĂm, jestli by vÄ›dÄ›la, komu mĂˇ zavolat, kdyby chtÄ›la. VidÄ›la jsem ji jen dvakrĂˇt. Jak dlouho je pryÄŤ?â€ś

â€žTo vlastnÄ› nikdo nevĂ. DohlĂĹľitelka v sanatoriu pĹ™ĂsahĂˇ, Ĺľe u snĂdanÄ› tam jeĹˇtÄ› byla. OĹˇetĹ™ovatelka ji dovezla na vozĂÄŤku do jĂdelny a potom odeĹˇla k jinĂ©mu pacientovi.

Ĺ�ekla mĂˇti, Ĺľe bude hned zpĂˇtky, ale kdyĹľ se otoÄŤila, vidÄ›la, Ĺľe mĂˇti vstala z vozĂÄŤku a odchĂˇzela pryÄŤ. Nikoho nenapadlo, Ĺľe by mohla dojĂt nÄ›kam daleko. Prohledali uĹľ

celĂ˝ dĹŻm i pozemek a teÄŹ asi zaÄŤnou pĂˇtrat po okolĂ. Zrovna tam jedu, ale myslela jsem, Ĺľe se nejdĹ™Ăv zeptĂˇm vĂˇs, kdybyste nĂˇhodou nÄ›co vÄ›dÄ›la.â€ś

â€žJe mi lĂto, ale vĹŻbec jsem o nĂ neslyĹˇela. PotĹ™ebujete nÄ›jak pomoct?â€ś

â€žNe, ne. To opravdu nenĂ tĹ™eba. OznĂˇmili to na policii a ta proÄŤesĂˇvĂˇ v hlĂdkovĂ©m voze celou ÄŤtvrĹĄ. ZatĂm po nĂ nenĂ

ani stopy, ale ona se urÄŤitÄ› objevĂ. Jenom jsem nechtÄ›la vynechat moĹľnost, Ĺľe by mohla bĂ˝t u vĂˇs.â€ś

â€žKĂ©Ĺľ bych vĂˇm mohla pomoct nÄ›jak vĂc. MĂˇme teÄŹ nÄ›jakĂ© zaĹ™izovĂˇnĂ, ale mĹŻĹľeme se s vĂˇmi jeĹˇtÄ› spojit a podĂvat se, co se dÄ›je. Dejte mi adresu a telefon toho sanatoria.â€ś

PĹ™idrĹľovala jsem si sluchĂˇtko ramenem a na kus utrĹľenĂ©ho papĂru jsem si vĹˇechno napsala. â€žAĹľ se vrĂˇtĂme, tak vĂˇm zavolĂˇm.â€ś

â€žDÄ›kuji vĂˇm. Je od vĂˇs hezkĂ©, Ĺľe se tak starĂˇte.â€ś

â€žProzatĂm si nedÄ›lejte starosti. UrÄŤitÄ› je nÄ›kde blĂzko.â€ś

â€žTo doufĂˇm.â€ś

Ĺ�ekla jsem Dietzovi, co se dÄ›je, a zamĂĹ™ili jsme dolĹŻ po zadnĂm schodiĹˇti. Byla jsem napĹŻl v pokuĹˇenĂ donutit ho, aby mÄ› dovezl do sanatoria, ale nezdĂˇlo se, Ĺľe by to bylo tak nalĂ©havĂ©. On chtÄ›l vidÄ›t Edgewater a chtÄ›l si prohlĂ©dnout, kde se bude konat ten veÄŤĂrek. Navrhl mi, Ĺľe mĹŻĹľu IrenÄ› zavolat z hotelu, jakmile s tĂm bude hotov. To znÄ›lo rozumnÄ› a jĂˇ jsem s tĂm souhlasila, i kdyĹľ jsem si byla jistĂˇ, Ĺľe kdyby bylo po mĂ©m, udÄ›lala bych to jinak. Byla jsem celĂˇ rozruĹˇenĂˇ a poprvĂ© mi nevadilo, jak Ĺ™ĂdĂ. NedokĂˇzala jsem si pĹ™edstavit, kam by Agnes mohla jĂt. VÄ›dÄ›la jsem, Ĺľe je schopnĂˇ udÄ›lat pÄ›knĂ˝ kravĂˇl, kdyĹľ se jĂ zachce, ale Irena pĹ™ece Ĺ™Ăkala, Ĺľe byla s pĹ™estÄ›hovĂˇnĂm svolnĂˇ. Musela jsem si pro sebe pokrÄŤit rameny. UrÄŤitÄ› se objevĂ.

12

OpĹ™ela jsem si hlavu o opÄ›radlo a civÄ›la jsem ven z auta.

Dietz zatĂm objĂĹľdÄ›l prostranstvĂ kolem hotelu. VidÄ›la jsem, Ĺľe si uklĂˇdĂˇ do pamÄ›ti rĹŻznĂ© cesty, aby si uvÄ›domil nÄ›kterĂ© Ăşseky, kde bychom mohli bĂ˝t obzvlĂˇĹˇĹĄ nechrĂˇnÄ›nĂ. JĂˇ jsem aĹľ tak moc nestĂˇla o to na tu veÄŤeĹ™i jĂt. KdyĹľ jsem teÄŹ o tom tak uvaĹľovala, co je mi vlastnÄ› po tom? Jewel je milĂˇ panĂ, ale jĂˇ ji vlastnÄ› moc neznĂˇm. NecĂtila jsem se zrovna dobĹ™e a â€“ coĹľ bylo hlavnĂ â€“ nemÄ›la jsem co na sebe. Moje univerzĂˇlnĂ Ĺˇaty â€“ jedinĂ©, kterĂ© mĂˇm â€“ jsem mÄ›la v autÄ›, kdyĹľ se to stalo. Pamatovala jsem si, Ĺľe jsem v tĂ© vrakĂˇrnÄ› v Brawley pakovala nÄ›jakĂ© promĂˇÄŤenĂ© hadry do balĂku, ale ten do Santa Terezy jeĹˇtÄ› nedorazil. AĹľ se ty Ĺˇaty ke mnÄ› dostanou, budou nejspĂĹˇ smrdÄ›t jako baĹľina a budou plnĂ© nÄ›jakĂ˝ch prvokĹŻ, kterĂ˝m se daĹ™Ă ve vlhku. Mohla bych samozĹ™ejmÄ› Ĺ™Ăct VÄ›Ĺ™e, aby mi nÄ›jakĂ© hadry pĹŻjÄŤila. TyÄŤĂ se

nade mnou jako vÄ›Ĺľ a je o dobrĂ˝ch dvacet liber tÄ›ĹľĹˇĂ, ale vidÄ›la jsem ji v takovĂ© tunice s flitry, kterĂˇ jĂ sahala po zadek. MnÄ› by nejspĂĹˇ byla tak po kolena. Ne Ĺľe bych si ve svĂ©m souÄŤasnĂ©m stavu mohla dovolit vzĂt si sukni. Leda Ĺľe bych se chtÄ›la pochlubit pohmoĹľdÄ›nĂ˝ma nohama barvy nahnilĂ©ho ovoce. Ale musĂm se na to dĂvat z tĂ© optimistiÄŤtÄ›jĹˇĂ strĂˇnky: kdyĹľ uĹľ jsem jednou pĹ™ikurtovanĂˇ v tom svĂ©m brnÄ›nĂ, co na tom zĂˇleĹľĂ, Ĺľe mĂˇ VÄ›ra prsa o dvÄ› ÄŤĂsla vÄ›tĹˇĂ?

Dietz byl evidentnÄ› uspokojen svou obhlĂdkou okolĂ hotelu, takĹľe jsme mohli pokraÄŤovat dĂˇl. Zastavil na parkoviĹˇti pĹ™ed Edgewaterem, nechal svĂ©ho porsche u zĹ™Ăzence a podal mu sloĹľenou bankovku. â€žNechte si to auto blĂzko u sebe a dejte mi vÄ›dÄ›t, kdyby se o nÄ›j nÄ›kdo zajĂmal.â€ś

ZĹ™Ăzenec pohlĂ©dl na bankovku. â€žJistÄ›, pane. SpolehnÄ›te se!â€ś

VykroÄŤili jsme ke vchodu.

â€žCo jste tak zamlklĂˇ?â€ś zeptal se mÄ›, kdyĹľ mÄ› vedl za loket po vestibulu a kormidloval mÄ› jako nÄ›jakĂ˝ ÄŤlun.

Automaticky jsem odtĂˇhla paĹľi. â€žPromiĹ�te , â€ś zamumlala jsem. â€žMyslela jsem na tu veÄŤeĹ™i a dostala jsem z toho Ĺˇpatnou nĂˇladu.â€ś

â€žA nemĹŻĹľu vĂˇm nÄ›jak pomoct?â€ś

ZavrtÄ›la jsem hlavou. â€žJakĂ© to pro vĂˇs je?â€ś

â€žCo, tahle prĂˇce?â€ś

â€žJo. ChodĂte vĹˇude za mnou jako ocĂˇsek. Neleze vĂˇm to na nervy?â€ś

â€žJĂˇ ĹľĂˇdnĂ˝ nervy nemĂˇm,â€ś uĹˇklĂbl se.

ObrĂˇtila jsem se a prohlĂ©dla jsem si jeho obliÄŤej.

ZajĂmalo by mÄ›, jestli mĂˇ pravdu.

Ulovil Ĺ™editele hotelu a vedl s nĂm dlouhĂ˝ pohovor o mĂstnosti, kde se bude banket konat, o tom, kde je nejbliĹľĹˇĂ lĂ©kaĹ™skĂˇ pomoc a o podobnĂ˝ch vÄ›cech. JĂˇ bych celĂ˝ ten plĂˇn hodila pĹ™es palubu, ale uĹľ jsme do toho investovali tolik ÄŤasu a energie, Ĺľe jsem se cĂtila zavĂˇzĂˇna to celĂ© podstoupit.

Dietz mezitĂm zaktivizoval vĹˇechny nepĹ™ĂjemnĂ© strĂˇnky mĂ© osobnosti. ZaÄŤala jsem si vzpomĂnat na jistĂ© povahovĂ© vlastnosti, kterĂ© pravdÄ›podobnÄ› pĹ™ispÄ›ly k tomu, Ĺľe jsem dvakrĂˇt rozvedenĂˇ. RadÄ›ji bych vÄ›Ĺ™ila tomu, Ĺľe to vĹľdycky byla jejich chyba, ale proÄŤ si nÄ›co nalhĂˇvatâ€¦

Nechala jsem Dietze v kancelĂˇĹ™i Ĺ™editele a potloukala jsem se po chodbÄ›. Hned za vestibulem byly malĂ© obchĹŻdky, kolem nichĹľ se motali bohatĂ lidĂ© a hledali zpĹŻsob, jak by mohli utratit penĂze a nemuseli pĹ™i tom odchĂˇzet z hotelu. Vlezla jsem do jednoho butiku a proĹˇla ho kĹ™ĂĹľem krĂˇĹľem. ZboĹľĂ mi tu pĹ™ipadalo ĂşplnÄ› neskuteÄŤnĂ©, modely byly barevnÄ› sladÄ›nĂ© se vĹˇemi moĹľnĂ˝mi doplĹ�ky.

Pod pojmem doplĹ�ky si pĹ™edstavuju, Ĺľe si ÄŤlovÄ›k vezme ponoĹľky s odpovĂdajĂcĂm barevnĂ˝m lemem. Vzduch byl navonÄ›nĂ˝ jednĂm z tÄ›ch parfĂ©mĹŻ filmovĂ˝ch hvÄ›zd, za jehoĹľ

jednu unci zaplatĂte sto padesĂˇt dolarĹŻ. Jen tak z legrace

jsem si prohlĂ©dla regĂˇl s vĂ˝prodejem. I se slevou stĂˇla vÄ›tĹˇina kouskĹŻ vĂc, neĹľ si vydÄ›lĂˇm za mÄ›sĂc. PĹ™eĹˇla jsem k oddÄ›lenĂ, kde byly naaranĹľovanĂ© veÄŤernĂ Ĺˇaty: dlouhĂ© brokĂˇtovĂ© suknÄ› a tuhĂ© ĹľivĹŻtky posetĂ© flitry, vĹˇechno vyĹˇĂvanĂ©, ruÄŤnÄ› ĹˇitĂ©, ruÄŤnÄ› malovanĂ©, s aplikacemi, s korĂˇlky nebo jinĂ˝mi dĹŻmyslnĂ˝mi ozdobami. ProdavaÄŤka po mnÄ› blĂ˝skla nacviÄŤenĂ˝m ĂşsmÄ›vem. VĹˇimla jsem si, Ĺľe jejĂ vĂ˝raz mĂrnÄ› znejistÄ›l. Znovu mi to pĹ™ipomnÄ›lo, jak skliÄŤujĂcĂ pohled na mÄ› musĂ bĂ˝t pro ty, kdo na to nejsou pĹ™ipraveni.

Doufala jsem, Ĺľe vypadĂˇm, jako bych prĂˇvÄ› prodÄ›lala kosmetickou operaci. ZmenĹˇenĂ nosu a vyhlazenĂ vrĂˇsek kolem oÄŤĂ. Mohla si myslet, Ĺľe jsem tu zalezlĂˇ s nÄ›jakĂ˝m starĂ˝m paprikou, dokud mi nesplaskne otok.

Ve dveĹ™Ăch se objevil Dietz a jĂˇ jsem se vydala smÄ›rem k nÄ›mu. Jako obvykle mÄ› bez nÄ›jakĂ˝ch skrupulĂ popadl za loket a pochodoval se mnou po chodbÄ›. Byl prudkĂ˝, rozruĹˇenĂ˝, myĹˇlenkami patrnÄ› o pĂˇr krokĹŻ napĹ™ed. â€žPojÄŹme se najĂst.â€ś

â€žTady?â€ś zeptala jsem se polekanÄ›. JĂˇ jsem spĂĹˇ hamburgrovĂ˝ typ.

â€žJistÄ›, proÄŤ ne? To vĂˇs rozveselĂ.â€ś

DoĹˇli jsme ke vchodu do hotelovĂ© restaurace, coĹľ byla rozlehlĂˇ mĂstnost prosklenĂˇ ze vĹˇech stran, s naleĹˇtÄ›nou ÄŤervenou dlaĹľbou a s bĂlĂ˝m proutÄ›nĂ˝m nĂˇbytkem. Byla pĹ™eplnÄ›nĂˇ zelenĂ â€“ palmami a fĂkusy v kvÄ›tinĂˇÄŤĂch, kterĂ© propĹŻjÄŤovaly restauraci elegantnĂ tropickou atmosfĂ©ru.

HostĂ© byli vÄ›tĹˇinou obleÄŤeni velmi neformĂˇlnÄ› â€“ do tenisovĂ˝ch ĂşborĹŻ, golfovĂ˝ch koĹˇil a znaÄŤkovĂ˝ch teplĂˇkĹŻ.

Dietz mÄ›l na sobÄ› dĹľĂny a tvĂdovĂ© sako, kterĂ© nosil uĹľ dva dny, a jĂˇ jsem mÄ›la takĂ© dĹľĂny a nÄ›jakĂ© triko. NezdĂˇlo se, Ĺľe by nĂˇm nÄ›kdo vÄ›noval sebemenĹˇĂ pozornost, s vĂ˝jimkou pĹ™ĂleĹľitostnĂ˝ch zvÄ›davĂ˝ch pohledĹŻ na mĹŻj potluÄŤenĂ˝ obliÄŤej.

Dietz vyhlĂ©dl stĹŻl v ĂşstranĂ blĂzko nouzovĂ©ho vĂ˝chodu, nad nĂmĹľ bylo nĂˇpadnĂ˝mi pĂsmeny napsĂˇno: TYTO DVEĹ�E

MUSĂŤ

BÄšHEM

OTEVĂŤRACĂŤ

DOBY

ZĹ®STAT

ODEMÄŚENĂ‰. CoĹľ bylo perfektnĂ, kdyby ÄŤlovÄ›k potĹ™eboval rychle zmizet. PĹ™ilehlĂ© provoznĂ prostory slouĹľily jako sklad ubrusĹŻ a pĹ™ĂborĹŻ. NÄ›jakĂˇ servĂrka tu byla odsouzenĂˇ k tomu, aby z lĂˇtkovĂ˝ch ubrouskĹŻ sklĂˇdala lodiÄŤky.

â€žCo tĹ™eba tenhle,â€ś Ĺ™ekl. Hosteska kĂ˝vla a uvedla nĂˇs na naĹˇe mĂsta k vyhlĂ©dnutĂ©mu stolu, aniĹľ by nÄ›jak zpochybĹ�ovala nĂˇĹˇ vkus.

Podala nĂˇm dva obĹ™Ă jĂdelnĂ lĂstky vĂˇzanĂ© v kĹŻĹľi. â€žÄŚĂĹˇnĂk tu bude za okamĹľik,â€ś Ĺ™ekla a odeĹˇla pryÄŤ. PĹ™iznĂˇvĂˇm, Ĺľe jsem jĂdelnĂ lĂstek prohlĂĹľela s jistou zvÄ›davostĂ. Jsem zvyklĂˇ na podniky s rychlĂ˝m obÄŤerstvenĂm, kde majĂ na jĂdelnĂm lĂstku pokrmy vyobrazenĂ© na lesklĂ˝ch fotografiĂch, jako by se oÄŤekĂˇvalo, Ĺľe skuteÄŤnost ÄŤlovÄ›ka zklame.

Dobroty byly ruÄŤnÄ› rozepsĂˇny do jednotlivĂ˝ch poloĹľek na pergamenovĂ© ÄŤtvrtce. KuchyĹ�skĂ˝ pĂsaĹ™ byl zbÄ›hlĂ˝ v kulinĂˇĹ™skĂ©m vĂ˝razivu: â€žâ€¦opĂ©kanĂ© telecĂ filety s lehkĂ˝m sosem, podĂˇvanĂ© na ÄŤerstvĂ˝ch salĂˇtovĂ˝ch listech, posypanĂ©

brusinkami, jako pĹ™Ăloha ruÄŤnÄ› tvarovanĂ© oplatky z ovÄŤĂho sĂ˝ra, plnÄ›nĂ© divokĂ˝mi houbami, yampovĂ˝m koĹ™enem a ÄŤerstvĂ˝mi bylinkamiâ€¦â€ś za dvacet jedna devadesĂˇt pÄ›t.

Mrkla jsem na Dietze, ale ten vĹŻbec nevypadal vydÄ›ĹˇenÄ›.

Jako obvykle jsem byla naprosto vyvedenĂˇ z mĂry. Brusinky a yampovĂ˝ koĹ™en jsem snad ani nikdy pĹ™edtĂm nejedla.

ProhlĂĹľela jsem si ostatnĂ hosty. MĹŻj vĂ˝hled byl vĹˇak napĹŻl zaclonÄ›n bostonskou kapradinou. Vedle rostliny stĂˇla vĂˇlcovitĂˇ klec, ve kterĂ© ĹˇvitoĹ™ily pÄ›nkavy. K drĂˇtĹŻm klece byly po stranĂˇch pĹ™ipevnÄ›ny malĂ© bambusovĂ© koĹˇĂÄŤky a ptĂˇÄŤci poskakovali dovnitĹ™ a ven s prouĹľky novin a stavÄ›li si hnĂzda. Jejich veselĂˇ podnikavost byla okouzlujĂcĂ. NeÄŤinnÄ› jsme je s Dietzem pozorovali a ÄŤekali jsme, aĹľ pĹ™ijde ÄŤĂĹˇnĂk.

â€žVĂte nÄ›co o havranech?â€ś zeptal se mÄ›.

â€žV ptĂˇcĂch se moc nevyznĂˇm.â€ś

â€žTaky jsem se v nich nevyznal, dokud jsem se s jednĂm neseznĂˇmil osobnÄ›. MĂval jsem havrana, kterĂ˝mu jsem Ĺ™Ăkal Albert. KdyĹľ jsem ho poznal lĂp, tak BertĂk. Dostal jsem ho, kdyĹľ byl jeĹˇtÄ› malĂ˝ ptĂˇÄŤe, a pak jsem ho mÄ›l lĂ©ta. MladĂ˝ havrani nedokĂˇĹľou lĂtat rovnÄ› a obÄŤas se zĹ™ĂtÄ›j. V tomhle vÄ›ku se jim Ĺ™ĂkĂˇ vÄ›tviÄŤkĂˇĹ™i, protoĹľe jedinĂ˝, co umÄ›j, je nemotornÄ› pĹ™esedĂˇvat z vÄ›tve na vÄ›tev. NÄ›kdy nedokĂˇĹľou slĂ©zt, a to pak breÄŤej jak mimina, dokud je nesundĂˇte dolĹŻ.

BertĂk asi pĹ™ecenil svoje sĂly a zĹ™Ătil se k zemi. MÄ›l jsem kocoura Jendu, a ten mi ho dones. HroznÄ› skĹ™ehotal. Musel jsem se s Jendou poprat o to, ÄŤĂ bude. NaĹˇtÄ›stĂ pro BertĂka

jsem to vyhrĂˇl jĂˇ. ÄŚasem se z nich stali kamarĂˇdi, ale nÄ›jakej ÄŤas to byla dost oĹľehavĂˇ situace. Jenda byl naĹˇtvanej, protoĹľe si myslel, Ĺľe to je slavnostnĂ veÄŤeĹ™e, a jĂˇ jsem mu ji pĹ™ekazilâ€¦â€ś

Dietz vzhlĂ©dl. BlĂĹľil se k nĂˇm ÄŤĂĹˇnĂk. Vypadal jako ceremoniĂˇĹ™ na svatbÄ›, v obleku a v bĂlĂ˝ch rukaviÄŤkĂˇch.

â€žDobrĂ© odpoledne. DĂˇte si pĹ™ed obÄ›dem nÄ›co k pitĂ?â€ś

ÄŚĂĹˇnĂk se choval obezĹ™etnÄ› a vyhĂ˝bal se pĹ™ĂmĂ©mu pohledu.

Dietz se obrĂˇtil na mÄ›: â€žChcete nÄ›co pĂt?â€ś

â€žBĂlĂ© vĂno,â€ś Ĺ™ekla jsem.

â€žChardonnay, sauvignon blanc?â€ś zeptal se ÄŤĂĹˇnĂk.

â€žChardonnay.â€ś

â€žA vy, pane?â€ś

â€žJĂˇ si dĂˇm pivo. JakĂ˝ mĂˇte z dovozu?â€ś

â€žAmstel, Heineken, Beckovo tmavĂ©, Beckovo svÄ›tlĂ©, Dos Equis, Bohemii, Coronuâ€¦â€ś

â€žBeckovo svÄ›tlĂ©,â€ś poruÄŤil si Dietz.

â€žMĂˇte vybranĂ© jĂdlo?â€ś

â€žNe.â€ś

ÄŚĂĹˇnĂk civÄ›l na Dietze, potom kĂ˝vl a zmizel.

â€žNejspĂĹˇ ho zas pĹŻl hodiny neuvidĂme, ale nemĂˇm rĂˇd, kdyĹľ mÄ› nÄ›kdo nutĂ do objednĂˇvĂˇnĂ.â€ś

Znovu vytĂˇhl tu svoji historku o havranovi BertĂkovi, kterĂ˝ rĂˇd chodil na dlouhĂ© prochĂˇzky a vyrostl na lentilkĂˇch, vajĂÄŤkĂˇch na tvrdo a granulovanĂ©m ĹľrĂˇdle pro koÄŤky. KdyĹľ

Dietz mluvil, jeho oÄŤi neklidnÄ› tÄ›kaly po mĂstnosti.

MĂˇlokdy se dĂval lidem na tvĂˇĹ™e, vĹľdycky na ruce, pĂˇtral po ukrytĂ˝ch zbranĂch a nĂˇhlĂ˝ch pohybech, kterĂ© by tĹ™eba mohly bĂ˝t znamenĂm. Objevil se nÄ›jakĂ˝ mladĂk a donesl nĂˇm nĂˇpoje, ale nĂˇĹˇ ÄŤĂĹˇnĂk se nevrĂˇtil. Dietz se rozhlĂĹľel po jĂdelnÄ›, ale nebylo po nÄ›m ani pamĂˇtky. VidÄ›la jsem, jak si vĹˇeho vĹˇĂmĂˇ, a potom v nĂˇhlĂ©m nĂˇvalu nevole hodil na stĹŻl bankovku a vstal. â€žPojÄŹme odtud pryÄŤ. Tohle se mi nelĂbĂ.â€ś

â€žVy se na vĹˇechno dĂvĂˇte jako na souÄŤĂˇst nÄ›jakĂ©ho spiknutĂ?â€ś zeptala jsem se a cupitala jsem za nĂm.

â€žMoĹľnĂˇ je to to jedinĂ˝, ÄŤemu vdÄ›ÄŤĂme za to, Ĺľe jsme naĹľivu.â€ś

PokrÄŤila jsem rameny a nechala jsem ho pĹ™i tom. KdyĹľ

jsme doĹˇli k hlavnĂmu vchodu, porsche byl zaparkovanĂ˝ pĹ™Ămo proti keĹ™ĹŻm. Sebral si sĂˇm z vrĂˇtnice klĂÄŤky a pomohl mi do auta. Nasedl takĂ© a nastartoval.

Jeli jsme domĹŻ podĂ©l plĂˇĹľe. Byla jsem vyÄŤerpanĂˇ a v hlavÄ› mi zaÄŤĂnalo buĹˇit. KdyĹľ jsme dojeli do mĂ©ho bytu, vytĂˇhl Dietz svĂ© pĹ™enosnĂ© poplaĹˇnĂ© zaĹ™ĂzenĂ a ukĂˇzal mi, jak se zapĂnĂˇ a vypĂnĂˇ. PĹ™ipevnil ho ke dveĹ™Ăm.

â€žĹ�eknu Henrymu, aby mÄ›l nastraĹľenĂ˝ uĹˇi, aĹľ budu pryÄŤâ€¦â€ś

â€žVy nÄ›kam jdete?â€ś CĂtila jsem, jak se mÄ› troĹˇku zmocĹ�uje panika, svÄ›dectvĂ toho, jak rychle jsem na nÄ›m zaÄŤala bĂ˝t zĂˇvislĂˇ, pokud Ĺˇlo o moji osobnĂ bezpeÄŤnost.

â€žChci si jeĹˇtÄ› promluvit s poruÄŤĂkem Dolanem. Ĺ�Ăkal, Ĺľe se spojĂ s Carson City a pokusĂ se zjistit nÄ›co o tom

chlĂˇpkovi s dĂtÄ›tem. NÄ›kdo o nÄ›m musel slyĹˇet. TĹ™eba najdem nÄ›jakĂ˝ fotky a aspoĹ� budem mĂt pĹ™edstavu, jak vypadĂˇ. Budu tady za pĹŻl hodinky. Nic se vĂˇm nestane.

OdpoÄŤiĹ�te si. VypadĂˇte zniÄŤenÄ›.â€ś

Dietz odeĹˇel, jĂˇ jsem spolkla prĂˇĹˇek proti bolesti a zamĂĹ™ila nahoru. SlĂbila jsem IrenÄ›, Ĺľe jĂ zavolĂˇm, a zaÄŤal se ve mÄ› kĹ�ouravÄ› ozĂ˝vat hlĂˇsek mĂ©ho svÄ›domĂ. Zrovna kdyĹľ

jsem si zouvala boty, zazvonil telefon. Dietz mi sice Ĺ™ekl, Ĺľe nemĂˇm chodit k telefonu, kdyĹľ tady nenĂ, ale nemohla jsem si pomoct. NatĂˇhla jsem se pĹ™es postel a zvedla jsem sluchĂˇtko.

Byla to Irena GershovĂˇ. â€žVĂ˝bornÄ›, jste to vy. VolĂˇm ze sanatoria. Jsem rĂˇda, Ĺľe jste doma. BĂˇla jsem se, Ĺľe budete jeĹˇtÄ› pryÄŤ.â€ś

â€žZrovna jsme se vrĂˇtili. Myslela jsem na to, Ĺľe bych vĂˇm mÄ›la zavolat, ale nedokĂˇzala jsem sebrat energii.â€ś

â€žVolĂˇm nevhod?â€ś

â€žTo nic, nedÄ›lejte si starosti. Co se dÄ›je?â€ś

â€žPrĂˇvÄ› Ĺľe nic. Nezlobte se, Ĺľe vĂˇs tak otravuju, ale jĂˇ jsem ĂşplnÄ› vedle. Matka je teÄŹ pryÄŤ uĹľ osm hodin a nikde po nĂ prostÄ› nenĂ ani stopy. Clyde Ĺ™ĂkĂˇ, Ĺľe bychom ji moĹľnĂˇ mÄ›li zaÄŤĂt hledat sami po sousedstvĂ.â€ś

â€žTo znĂ rozumnÄ›,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žPotĹ™ebujete pomoct klepat lidem na dveĹ™e?â€ś Na zlomek vteĹ™iny moje starost o Agnesinu bezpeÄŤnost pĹ™evĂˇĹľila nad mĂ˝m strachem.

â€žDÄ›kuji vĂˇm. Byli bychom rĂˇdi. ÄŚĂm dĂ©le bude mĂˇti

nezvÄ›stnĂˇ, tĂm vÄ›tĹˇĂ budu mĂt strach. NÄ›kdo ji pĹ™ece musel vidÄ›t.â€ś

â€žTo urÄŤitÄ›,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žKdy mÄ› tam budete potĹ™ebovat?â€ś

â€žJestli mĹŻĹľete, tak brzy. Clyde mi telefonoval z prĂˇce a je teÄŹ na cestÄ› domĹŻ. Jestli by vĂˇs to moc neobtÄ›Ĺľovaloâ€¦â€ś

Dala mi adresu sanatoria u stojedenĂˇctĂ©ho bloku na Concorde.

â€žJedu tam,â€ś Ĺ™ekla jsem a zavÄ›sila jsem. V rychlosti jsem zavolala poruÄŤĂku Dolanovi a nechala jsem tam vzkaz pro Dietze, aby na mÄ› ÄŤekal v sanatoriu, a nadiktovala jsem mu adresu. KdyĹľ jsem to udÄ›lala, opatrnÄ› jsem seĹˇla ze schodĹŻ.

PotĹ™ebovala jsem nÄ›jakou ÄŤinnost. Nehoda mÄ›la za nĂˇsledek, Ĺľe se celĂ© mĂ© tÄ›lo pĹ™i pohybu zadrhĂˇvalo a cĂtila jsem, jako by mi klouby ztuhly rzĂ. PĹ™i urÄŤitĂ©m drĹľenĂ tÄ›la mi do krku vystĹ™elovala muÄŤivĂˇ bolest, takĹľe jsem mumlala â€žau, auâ€ś. Doufala jsem, Ĺľe ten prĂˇĹˇek brzy zabere.

NaĹˇla jsem bundu a kabelku, podĂvala jsem se do nĂ, abych se ujistila, Ĺľe revolver je na svĂ©m mĂstÄ›, a zamĂĹ™ila jsem ke dveĹ™Ăm. Ve vnÄ›jĹˇĂ koĹľenĂ© kapsiÄŤce jsem hledala klĂÄŤe od auta. Kde sakra jsou? NĂˇhle jsem se zastavila, ĂşplnÄ› zmatenĂˇ, a pak se mi rozbĹ™esklo. NemĂˇm vĹŻz. MĹŻj volkswagen stojĂ poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› na vrakĂˇrnÄ› v Brawley. A sakra, pomyslela jsem si.

OtoÄŤila jsem se na podpatku, znovu jsem zvedla telefon a zavolala jsem si taxĂka. V tuhle chvĂli jsem si uĹľ osvojila

nÄ›co z Dietzovy opatrnosti. Ani mÄ› nenapadlo okounÄ›t venku na podezdĂvce, kde by mÄ› bylo odevĹˇad vidÄ›t.

SvÄ›domitÄ› jsem ÄŤekala ve vanÄ› v dolnĂ koupelnÄ›, odkud jsem mohla oknem sledovat, kdy se objevĂ taxĂk. JiĹľ

podruhĂ© jsem popadla bundu a kabelku. KdyĹľ jsem otevĹ™ela dveĹ™e, spustil se alarm, coĹľ mÄ› tak vydÄ›silo, Ĺľe jsem se mĂˇlem poÄŤurala.

S rachotem se otevĹ™ely zadnĂ dveĹ™e Henryho bytu. Henry se vyĹ™Ătil ven s Ĺ™eznickĂ˝m sekĂˇÄŤkem v ruce. MÄ›l na sobÄ› jen tyrkysovĂ© spodky a byl bledĂ˝ jako chlebovĂ© tÄ›sto. â€žProboha, co se stalo? Jste v poĹ™Ăˇdku?â€ś

â€žHenry, nic mi nenĂ. NedopatĹ™enĂm jsem spustila alarm.â€ś

â€žNo tak bÄ›Ĺľte honem dovnitĹ™. VydÄ›sila jste mÄ› k smrti.

Zrovna jsem se chtÄ›l sprchovat, kdyĹľ se ta mrcha spustila.

ProÄŤ jste vĹŻbec venku? Dietz Ĺ™Ăkal, Ĺľe si dĂˇte ĹˇlofĂka.

VypadĂˇte hroznÄ›. BÄ›Ĺľte do postele.â€ś Ta panika z nÄ›j udÄ›lala pÄ›knĂ©ho mrzouta, pomyslela jsem si.

â€žPĹ™estaĹ�te se strachovat. NenĂ dĹŻvod k ĹľĂˇdnĂ© hysterii.

Volala mi Irena GershovĂˇ a jĂˇ za nĂ jedu do sanatoria, abych jĂ pomohla hledat jejĂ matku. VepĹ™edu na mÄ› ÄŤekĂˇ taxĂk.â€ś

Henry mÄ› popadl za bundu. â€žTakovou vÄ›c nemĹŻĹľete udÄ›lat , â€ś vyĹˇtÄ›kl na mÄ›. â€žMĹŻĹľete poÄŤkat, aĹľ se vrĂˇtĂ Dietz, a potom tam jet s nĂm.â€ś

CĂtila jsem, jak se mÄ› zmocĹ�uje vztek â€“ reakce na jeho rozÄŤilenĂ. Vyrvala jsem mu bundu, chvĂli jsme se prali jako nÄ›jakĂ© dÄ›ti na ĹˇkolnĂm dvoĹ™e. Byla to dost oĹˇidnĂˇ situace,

protoĹľe drĹľel v ruce ten sekĂˇÄŤek.

KdyĹľ se podruhĂ© natahoval po mĂ© bundÄ›, zvedla jsem ji nahoru tak, Ĺľe na ni nedosĂˇhl. â€žHenry,â€ś Ĺ™ekla jsem varovnÄ› â€žjĂˇ jsem svobodnĂ˝ ÄŤlovÄ›k. Dietz vĂ o tom, Ĺľe tam jedu.

Zavolala jsem do kancelĂˇĹ™e k Dolanovi a sama jsem mu to Ĺ™ekla. UĹľ je na cestÄ›.â€ś

â€žNikam jste nevolala. JĂˇ vĂˇs znĂˇm. LĹľete, jak kdyĹľ

tiskne,â€ś vyĹˇtÄ›kl Henry.

â€žVolala jsem tam!â€ś

â€žAle nemluvila jste s nĂm.â€ś

â€žNechala jsem mu vzkaz. To je to samĂ©.â€ś

â€žCo kdyĹľ ho nedostane?â€ś

â€žTak mu mĹŻĹľete Ĺ™Ăct, kde jsem! JĂˇ jdu.â€ś

â€žNikam nepĹŻjdete!â€ś

Musela jsem se s nĂm pÄ›t minut dohadovat, neĹľ mi dovolil odejĂt z domu. MezitĂm taxikĂˇĹ™ uĹľ dvakrĂˇt troubil, pak se objevil zpoza rohu a shĂˇnÄ›l se po pasaĹľĂ©rovi. NevĂm, co si musel pomyslet, kdyĹľ nĂˇs tam vidÄ›l. MÄ› se zmasakrovanĂ˝m obliÄŤejem a Henryho v podvlĂ©kaÄŤkĂˇch a se sekĂˇÄŤkem v pracce. NaĹˇtÄ›stĂ Henry toho chlĂˇpka znal a po vzĂˇjemnĂ©m ujiĹˇĹĄovĂˇnĂ nakonec svolil, abych odjela. Sice se mu to nelĂbilo, ale nemohl proti tomu moc dÄ›lat.

TaxikĂˇĹ™ stĂˇle jeĹˇtÄ› vrtÄ›l znechucenÄ› hlavou a Ĺ™ekl posmÄ›ĹˇnÄ›: â€žVemte si nÄ›jakĂ˝ kalhoty, Pittsi. Za tohle by vĂˇs mohli zavĹ™Ăt.â€ś

NeĹľ jsem dorazila k sanatoriu na Upper East Side, byly

uĹľ skoro dvÄ› hodiny. KdyĹľ taxĂk zastavil, uvÄ›domila jsem si, Ĺľe to tam znĂˇm. ProÄŤesĂˇvaly jsme to tam s RosiĂ, kdyĹľ jsme hledaly dĹŻm s peÄŤovatelskou sluĹľbou pro jejĂ sestru Klotildu. Domy byly vesmÄ›s vystavÄ›ny velkoryse. RozlehlĂ© interiĂ©ry s vysokĂ˝mi stropy, obrovskĂˇ okna, ĹˇirokĂ© verandy, obklopenĂ© masivnĂmi duby a starĂ˝mi stĹ™apatĂ˝mi palmami.

Sanatorium, z nÄ›hoĹľ zmizela Agnes, s nimi ostĹ™e kontrastovalo. Byla to dvoupatrovĂˇ viktoriĂˇnskĂˇ stavba s domem pro sluĹľebnictvo vzadu. MÄ›la svÄ›tle Ĺˇedou fasĂˇdu s jasnÄ› bĂlĂ˝mi ozdobami. Strmou stĹ™echu pokrĂ˝valy bĹ™idlicovĂ© taĹˇky, kterĂ© se pĹ™ekrĂ˝valy jako rybĂ Ĺˇupiny. V Ăşrovni druhĂ©ho patra byla ke stavbÄ› pĹ™ilepena podlaha z neohoblovanĂ˝ch prken a venkovnĂ dĹ™evÄ›nĂ© schodiĹˇtÄ› jako ĂşnikovĂˇ cesta pro pĹ™Ăpad poĹľĂˇru. DĹŻm stĂˇl na velkĂ© rohovĂ© parcele. Pozemek stĂnily nesÄŤetnĂ© stromy, zdobily ho zĂˇhony kvÄ›tin a lemovaly ho hustĂ© keĹ™e, jejichĹľ vÄ›tviÄŤky pronikaly skrze ĹˇpiÄŤatĂ© konce ozdobnĂ©ho kovovĂ©ho plotu.

Vzadu na malĂ©m parkoviĹˇti bylo vidÄ›t nÄ›kolik aut.

Irena zjevnÄ› ÄŤekala na mĹŻj pĹ™Ăjezd. Zaplatila jsem a vylezla jsem z taxĂku. Hned jsem ji zahlĂ©dla, jak jde po chodnĂku smÄ›rem ke mnÄ›, doprovĂˇzena nÄ›jakĂ˝m pĂˇnem, coĹľ byl, jak jsem se domnĂvala, Clyde Gersh. OpÄ›t mÄ› zarazila ta aura nemoci, kterĂˇ ji obklopovala. Byla hubenĂˇ jako tyÄŤka a zdĂˇlo se, Ĺľe se sotva drĹľĂ na nohou. MÄ›la na sobÄ› propĂnacĂ hedvĂˇbnĂ© Ĺˇaty nefritovÄ› zelenĂ© barvy, kterĂˇ jeĹˇtÄ› vĂc zdĹŻrazĹ�ovala nadpĹ™irozenou bledost jejĂ pleti.

UrÄŤitÄ› si dala prĂˇci, aby k nÄ›ÄŤemu vypadala, ale nemÄ›lo to velkĂ˝ efekt. JejĂ make-up mÄ›l pĹ™ĂliĹˇ broskvovĂ˝ odstĂn a nalepenĂ© Ĺ™asy vzbuzovaly dojem, jako by jĂ oÄŤi chtÄ›ly vyskoÄŤit z obliÄŤeje. Se skvrnami zdravĂÄŤka na tvĂˇĹ™Ăch vypadala jako ÄŤlovÄ›k zmĂtanĂ˝ vysokou horeÄŤkou. â€žAch Kinsey, dĂky bohu.â€ś NatĂˇhla ke mnÄ› tĹ™esoucĂ se ruce, studenĂ© jako kus ledu.

â€žJak se vede, Ireno? MĂˇte uĹľ nÄ›jakĂ© stopy?â€ś

â€žBohuĹľel ne. Policie dostala hlĂˇĹˇenĂ a vydala takovĂ© to prohlĂˇĹˇenĂ, â€¦no, jak se tomu Ĺ™ĂkĂˇâ€¦â€ś

Promluvil Clyde. â€žZostĹ™enĂˇ pozornost.â€ś

â€žAno, to je ono. No, jejich hlĂdkovĂ˝ vĹŻz prostÄ› prohledĂˇvĂˇ okolĂ. Nejsem si jistĂˇ, co vĂc by zatĂm mohli dÄ›lat. Je mi z toho nanic.â€ś

Znovu se ozval Clyde a podĂˇval mi ruku: â€žJĂˇ jsem Clyde Gersh.â€ś

Irena se zatvĂˇĹ™ila zmatenÄ›. â€žAch, promiĹ�te. Tohle je sleÄŤna MillhonovĂˇ. JĂˇ nevĂm, kam jsem dala hlavu.â€ś

Clydu Gershovi mohlo bĂ˝t tak k ĹˇedesĂˇti, byl asi tak o deset let starĹˇĂ neĹľ jeho Ĺľena. Byl vysokĂ˝ a nahrbenĂ˝. Draze vypadajĂcĂ oblek na nÄ›m ponÄ›kud ĹľalostnÄ› visel. VrĂˇsÄŤitou tvĂˇĹ™ mu lemovaly Ĺ™ĂdnoucĂ ĹˇedĂ© vlasy a oboÄŤĂ mÄ›l svraĹˇtÄ›lĂ© starostmi. SklĂÄŤenĂ© rysy prozrazovaly ÄŤlovÄ›ka, kterĂ˝ se odevzdal do vĹŻle osudu. ZdravotnĂ stav jeho Ĺľeny, aĹĄ uĹľ byl skuteÄŤnĂ˝, nebo si ho navodila sama, pro nÄ›j musel bĂ˝t utrpenĂm. Choval se k nĂ s unavenou trpÄ›livostĂ. UvÄ›domila

jsem si, Ĺľe nemĂˇm ponÄ›tĂ, ÄŤĂm se ĹľivĂ. NÄ›jakĂ˝m povolĂˇnĂm, kterĂ© si ĹľĂˇdĂˇ pruĹľnĂ˝ ÄŤasovĂ˝ rozvrh a naleĹˇtÄ›nĂ© boty.

PrĂˇvnĂk? Nebo ĂşÄŤetnĂ?

Podali jsme si ruce. â€žRĂˇd vĂˇs poznĂˇvĂˇm, sleÄŤno MillhonovĂˇ. KĂ©Ĺľ by to bylo za jinĂ˝ch okolnostĂ,â€ś Ĺ™ekl.

â€žJĂˇ vĂˇs takĂ©. Budu radÄ›ji, kdyĹľ mi budete Ĺ™Ăkat Kinsey.

ÄŚĂm vĂˇm mohu pomoct?â€ś

PohlĂ©dl omluvnÄ› na svou Ĺľenu. â€žZrovna jsme o tom mluvili. SnaĹľĂm se pĹ™emluvit Irenu, aby zĹŻstala tady. MĹŻĹľe to tu udrĹľovat v chodu, a my zatĂm budeme klepat na dveĹ™e.

Ĺ�ekl jsem Ĺ™editeli tohohle ĹˇestĂˇkovĂ©ho Ăşstavu, Ĺľe jestli se Agnes nÄ›co stane, bude mĂt na krku Ĺľalobuâ€¦â€ś

Irena po nÄ›m blĂ˝skla pohledem. â€žO tom se mĹŻĹľeme bavit pozdÄ›ji,â€ś Ĺ™ekla mu. ObrĂˇtila se na mÄ›. â€žSanatorium je bĂˇjeÄŤnĂ©. Oni si myslĂ, Ĺľe mĂˇti byla asi zmatenĂˇ. VĂte, jak dokĂˇĹľe bĂ˝t umĂnÄ›nĂˇ, ale urÄŤitÄ› je v poĹ™Ăˇdkuâ€¦â€ś

â€žTo vĂte, Ĺľe je,â€ś Ĺ™ekla jsem, i kdyĹľ jsem mÄ›la jistĂ© pochybnosti.

Z Clydova vĂ˝razu jsem vytuĹˇila, Ĺľe si o tom myslĂ asi to samĂ©, co jĂˇ. â€žJestli chcete jĂt se mnou, zrovna vyrĂˇĹľĂm,â€ś

Ĺ™ekl. â€žMyslĂm, Ĺľe bychom mÄ›li projĂt domy na Concordu aĹľ

ke kĹ™iĹľovatce a potom se dĂˇt na sever.â€ś

Ozvala se Irena. â€žJĂˇ chci jet takĂ©, Clyde. JĂˇ tady sama nezĹŻstanu.â€ś

ObliÄŤejem mu pĹ™elĂ©tl podrĂˇĹľdÄ›nĂ˝ vĂ˝raz, ale pak souhlasnÄ› kĂ˝vl. AĹĄ uĹľ byl pĹ™edtĂm jakkoliv proti tomu, svĹŻj

odpor teÄŹ odsunul stranou, moĹľnĂˇ s ohledem na mÄ›.

PĹ™ipomĂnal mi rodiÄŤe, kterĂ˝ nechce trestat dĂtÄ› pĹ™ed cizĂmi lidmi. Ten muĹľ chtÄ›l pĹŻsobit dobĹ™e. RozhlĂ©dla jsem se po ulici, jestli nÄ›kde nezahlĂ©dnu Dietze.

Irena si vĹˇimla mĂ©ho zavĂˇhĂˇnĂ. â€žStalo se nÄ›co, duĹˇinko?

VypadĂˇte ustaranÄ›.â€ś

â€žMĂˇm se tu sejĂt s jednĂm ÄŤlovÄ›kem. ChtÄ›la bych, aby aspoĹ� vÄ›dÄ›l, kde jsem.â€ś

â€žJestli chcete, mĹŻĹľeme na nÄ›j poÄŤkat.â€ś

Clyde netrpÄ›livÄ› mĂˇvnul rukou. â€žVy dvÄ› si dÄ›lejte, co chcete. JĂˇ jdu,â€ś Ĺ™ekl nĂˇm. â€žVezmu si tuhle stranu a vy si mĹŻĹľete vzĂt tuhle. Sejdeme se tu za pĹŻl hodiny a uvidĂme, jak to vypadĂˇ.â€ś PolĂbil Irenu letmo na tvĂˇĹ™ a zamĂĹ™il pryÄŤ.

DĂvala se za nĂm plna Ăşzkosti. Myslela jsem, Ĺľe nÄ›co Ĺ™ekne, ale pĹ™eĹˇla to mlÄŤky.

â€žChtÄ›la byste nÄ›komu v sanatoriu Ĺ™Ăct, kde budeme?â€ś

â€žNenĂ tĹ™eba,â€ś odpovÄ›dÄ›la jsem. â€žDietzovi to dojde.â€ś

13

ZaÄŤali jsme domem Ĺˇikmo naproti sanatoriu. Jako mnoho ostatnĂch domĹŻ v sousedstvĂ byl solidnÄ› postavenĂ˝, nejspĂĹˇ nÄ›kdy zaÄŤĂˇtkem stoletĂ. DvoupatrovĂˇ budova mÄ›la ĹˇirokĂ© prĹŻÄŤelĂ a byla krytĂˇ cedrovĂ˝mi Ĺˇindeli natĹ™enĂ˝mi svÄ›tle zelenou barvou. ZprostĹ™edka vyÄŤnĂvala veranda se ĹˇtĂtem a velikĂˇ arkĂ˝Ĺ™ovĂˇ okna slepÄ› odrĂˇĹľela roztaĹľenĂ© vÄ›tve vysokĂ©ho dubu. KdyĹľ jsme se blĂĹľily po chodnĂku k domu, zdĂˇlo se mi, Ĺľe jsem v hornĂm oknÄ› zahlĂ©dla nÄ›jakĂ˝ pohyb.

Irena se ke mnÄ› tiskla, hledajĂc oporu. UĹľ mi bylo jasnĂ©, Ĺľe mÄ› bude zdrĹľovat, ale nemÄ›la jsem to srdce jĂ to Ĺ™Ăct.

Doufala jsem, Ĺľe jejĂ Ăşzkost se trochu zmĂrnĂ, kdyĹľ bude moci pomĂˇhat pĹ™i pĂˇtrĂˇnĂ.

Stiskla jsem zvonek. Ozvalo se ostrĂ© zacinkĂˇnĂ. O chvĂli pozdÄ›ji se pootevĹ™ely dveĹ™e a za nimi se ve ĹˇkvĂĹ™e objevila tvĂˇĹ™ starĂ© Ĺľeny. Nechala pro jistotu na dveĹ™Ăch Ĺ™etÄ›z.

Kdybych byla zlodÄ›j, mohla bych jednĂm dobĹ™e mĂĹ™enĂ˝m kopancem dveĹ™e otevĹ™Ăt.

â€žCo je?â€ś

â€žPromiĹ�te, Ĺľe vĂˇs otravujeme, ale obchĂˇzĂme tu vĹˇechny lidi v sousedstvĂ. Ĺľe sanatoria zmizela jedna starĂˇ panĂ a my se chceme zeptat, jestli jste ji nĂˇhodou nevidÄ›la. Asi v sedm rĂˇno. Tou dobou asi odeĹˇla.â€ś

â€žTeÄŹ uĹľ nevstĂˇvĂˇm dĹ™Ăv neĹľ v osm. NaĹ™Ădil mi to doktor.

DĹ™Ăv jsem vstĂˇvala v pÄ›t, ale on Ĺ™Ăkal, Ĺľe to je hloupost. Je mi ĹˇestasedmdesĂˇt. Ĺ�ĂkĂˇ, Ĺľe v tuhle hodinu se nedÄ›je nic tak dĹŻleĹľitĂ˝ho, o ÄŤem bych musela vÄ›dÄ›t.â€ś

â€žA co sousedi? NeslyĹˇela jste, Ĺľe by se nÄ›kdo zmĂnilâ€¦â€ś

MĂˇvla netrpÄ›livÄ› rukou s kropenatĂ˝mi silnĂ˝mi klouby.

â€žJĂˇ se s nima nebavĂm. Ten Ĺľivej plot uĹľ nestĹ™Ăhali nejmĂĹ� patnĂˇct let. Jednou za mÄ›sĂc zaplatĂm klukovi, co roznĂˇĹˇĂ noviny, aby to zastĹ™ihnul. Jinak by to vyrostlo aĹľ k telefonnĂm drĂˇtĹŻm. Taky majĂ psa, kterej mi leze na dvorek.

VydÄ›lĂˇ se, kde ho napadne. NemĹŻĹľu udÄ›lat krok, abych nemÄ›la na botĂˇch nÄ›jakĂ˝ psĂ svinstvo. MĹŻj muĹľ vĹľdycky Ĺ™ĂkĂˇ, fuj, Ethel, zas mĂˇĹˇ na botÄ› psĂ srĂˇgoru.â€ś

VytĂˇhla jsem svoji navĹˇtĂvenku a na druhou stranu jsem naÄŤmĂˇrala ÄŤĂslo do sanatoria. â€žMĹŻĹľu vĂˇm tu nechat vizitku?

Kdybyste nÄ›co zaslechla, mĹŻĹľete mi zavolat. Moc by nĂˇm to pomohlo.â€ś

Ĺľena si ji neochotnÄ› vzala. Bylo jasnĂ©, Ĺľe ĂştÄ›ky z geriatrickĂ©ho oddÄ›lenĂ ji moc nezajĂmajĂ. â€žJak se ta ĹľenskĂˇ

jmenuje?â€ś

â€žAgnes GreyovĂˇ.â€ś

â€žJak vypadĂˇ? NemĹŻĹľu pĹ™ece poznat nÄ›koho, koho jsem v ĹľivotÄ› nevidÄ›la.â€ś

StruÄŤnÄ› jsem jĂ Agnes popsala. ProtoĹľe vedle mÄ› stĂˇla Irena, nemohla jsem dost dobĹ™e naznaÄŤit, Ĺľe Agnes vypadĂˇ jako pĹˇtros.

â€žBudu na to dĂˇvat pozor,â€ś slĂbila. Pak se dveĹ™e zavĹ™ely.

Zkusily jsme to ve vedlejĹˇĂm domÄ› a jeĹˇtÄ› v dalĹˇĂm, ale vĂ˝sledek byl pĹ™ibliĹľnÄ› stejnĂ˝. NeĹľ jsme doĹˇly na roh, uplynulo pÄ›taÄŤtyĹ™icet minut. Byla to pomalĂˇ prĂˇce a zatĂm bezvĂ˝slednĂˇ. Agnes nikdo nevidÄ›l. ZamĂĹ™ily jsme na vĂ˝chod. BlĂĹľil se sem nÄ›jakĂ˝ nĂˇklaÄŹĂˇk a my jsme ÄŤekaly u obrubnĂku, dokud neprojel kolem nĂˇs. KdyĹľ jsme pĹ™echĂˇzely, vzala jsem Irenu za loket. DohlĂĹľela jsem na jejĂ bezpeÄŤnost, jako Dietz dohlĂĹľel na mou.

ZdĂˇlo se, Ĺľe temnou zeleĹ� jejĂch hedvĂˇbnĂ˝ch ĹˇatĹŻ rozechvĂvĂˇ jemnĂ˝ tĹ™as. NeklidnÄ› jsem si ji prohlĂĹľela. Po lĂ©ta odbarvovanĂ© vlasy mÄ›ly ostĹ™e bĂlou barvu a byly velmi slabĂ©, jako by se jĂ koneÄŤnÄ› podaĹ™ilo z chomĂˇÄŤovitĂ˝ch kadeĹ™Ă odstranit jakĂ˝koli barevnĂ˝ odstĂn. O oboÄŤĂ se vĹŻbec nedalo mluvit, nad oÄŤima mÄ›la jen dvÄ› hnÄ›dĂ© linky nakreslenĂ© tuĹľkou, klenutĂ© oblouÄŤky, jakĂ© by nakreslilo dĂtÄ› usmÄ›vavĂ©mu slunĂÄŤku. Kdysi moĹľnĂˇ mohla bĂ˝t povaĹľovĂˇna za krasavici. MÄ›la jemnĂ© rysy a neobyÄŤejnÄ› prĹŻzraÄŤnĂ© modrĂ© oÄŤi. Na jednom oku se jĂ odchlĂply nalepenĂ© Ĺ™asy a

trÄŤely ven jako jemnĂ© peĹ™ĂÄŤko. JejĂ pleĹĄ byla pĹ™ĂliĹˇ bledĂˇ, aby mohla vypadat zdravÄ›, ale byla aĹľ nĂˇpadnÄ› hladkĂˇ.

PĹ™ipomĂnala mi nÄ›jakou filmovou hereÄŤku ze ÄŤtyĹ™icĂˇtĂ˝ch let, kterĂˇ zazĂˇĹ™ila v jedinĂ© roli. PĹ™ekvapĂ vĂˇs, kdyĹľ zjistĂte, Ĺľe po tÄ›ch letech takovĂ˝ ÄŤlovÄ›k jeĹˇtÄ› Ĺľije. PoloĹľila mi chvÄ›jĂcĂ se ruku na paĹľi. JejĂ prsty byly tak ledovĂ©, Ĺľe jsem se podÄ›ĹˇenÄ› odtĂˇhla. DĂ˝chala mÄ›lce a rychle.

â€žProboha, Ireno. MĂˇte ruce jako kus ledu. NenĂ vĂˇm nÄ›co?â€ś

â€žTohle se mi obÄŤas stĂˇvĂˇ. Za chvilku to bude dobrĂ©.â€ś

â€žPojÄŹte, najdeme mĂsto, kde byste si mohla sednout.â€ś

BlĂĹľily jsme se k vysokĂ© ĂşzkĂ© tĹ™ĂpatrovĂ© budovÄ› obloĹľenĂ© dĹ™evem, s verandami ze tĹ™Ă stran. SluneÄŤnĂ˝ travnatĂ˝ dvorek byl ÄŤerstvÄ› posekanĂ˝ ale o zĂˇhony se nikdo pĹ™ĂliĹˇ nestaral.

VÄ›dÄ›la jsem, Ĺľe je to peÄŤovatelskĂ˝ dĹŻm, protoĹľe jsme s RosiĂ dostaly jeho adresu. VnitĹ™ek domu jsem ale nikdy nevidÄ›la. Jak Rosie zjistila, Ĺľe tu nemajĂ bezbariĂ©rovĂ˝ vchod, vyĹˇkrtla ho ze seznamu. VzpomĂnĂˇm si na majitele.

Byl to energickĂ˝ sedmdesĂˇtnĂk, docela milĂ˝, ale zjevnÄ› nemÄ›l vybavenĂ na to, aby se tu staral o nÄ›koho, kdo nenĂ schopnĂ˝ pohybu. Sotva jsem se skĹ™ĂpÄ›nĂm otevĹ™ela Ĺľeleznou branku, uĹľ jsem vidÄ›la, jak se pohnula zĂˇclona a kdosi vykoukl ven. Vypadalo to, Ĺľe tady jsou lidĂ© na strĂˇĹľi.

NevÄ›Ĺ™ila jsem, Ĺľe by Agnes mohla projĂt kolem celĂ©ho bloku, aniĹľ by si jĂ nÄ›kdo vĹˇiml.

DoĹˇli jsme k prostĹ™ednĂ verandÄ› a Irena se sesula na

poslednĂ schod. Dala si hlavu mezi kolena. PoloĹľila jsem jĂ ruku zezadu na krk a pohlĂ©dla jsem jĂ zblĂzka do obliÄŤeje.

SlyĹˇela jsem, jak sĂpĂˇ.

â€žNechcete si lehnout?â€ś

â€žNe, prosĂm vĂˇs. To bude dobrĂ©. To je to moje astma.

Nechci dÄ›lat ĹľĂˇdnĂ© pozdviĹľenĂ. Jen mÄ› tu nechte chvilku sedÄ›t.â€ś

â€žTak se snaĹľte dejchat pomalejc. ZaÄŤĂnĂˇte se zalykat.

Nechci, abyste se mi tu udusila.â€ś

PohlĂ©dla jsem na ulici, jestli tam nÄ›kde nenĂ Clyde, ale nikde ho nebylo vidÄ›t. VyĹˇla jsem po schodech ke dveĹ™Ăm.

Majitel peÄŤovatelskĂ©ho domu se objevil, zrovna kdyĹľ jsem se chystala zazvonit.

Zamlada to mohl bĂ˝t pÄ›knĂ˝ chlapĂˇk. Pod koĹˇilĂ se mu rĂ˝sovala kdysi svalnatĂˇ ramena, nynĂ zmÄ›klĂˇ vÄ›kem. Byl hladce oholenĂ˝ a mĂrnÄ› pĹ™ipleĹˇlĂ˝. PleĹˇĂ prodlouĹľenĂ© ÄŤelo mu dodĂˇvalo vĂ˝raz nemluvnÄ›te. MÄ›l vĂˇÄŤky pod oÄŤima a na levĂ© tvĂˇĹ™i mateĹ™skĂ© znamĂ©nko jako rozinku. OÄŤima zabloudil k IrenÄ› a jĂˇ jsem sledovala jeho zrak. Jestli mi tu ta ĹľenskĂˇ omdlĂ, budu mĂt na krku pÄ›knou polĂzanici.

â€žBude v poĹ™Ăˇdku. Trochu se jĂ toÄŤila hlava a jenom si potĹ™ebovala na chvĂli sednout,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žĹľe sanatoria tady za rohem zmizela jedna panĂ, a my se snaĹľĂme zjistit, jestli ji tu v okolĂ nÄ›kdo nevidÄ›l.â€ś

ZaostĹ™il na mĹŻj obliÄŤej a tĂˇzavÄ› si mÄ› prohlĂĹľel. â€žJste mi nÄ›jakĂˇ povÄ›domĂˇ. NeznĂˇme se odnÄ›kud?â€ś

â€žJsem Kinsey MillhonovĂˇ. Byla jsem tu pĹ™ed pĂˇr tĂ˝dny s jednou znĂˇmou â€“â€ś

â€žAch ano, ano. UĹľ si vzpomĂnĂˇm. TakovĂˇ energickĂˇ zrzka se sestrou na vozĂÄŤku. Je mi lĂto, Ĺľe jsme ji nemohli ubytovat. To ona se ztratila?â€ś

â€žNe. Tohle je nÄ›kdo jinĂ˝,â€ś Ĺ™ekla jsem. Zvedla jsem ruku nad hlavu a znovu jsem ji popsala. â€žVysokĂˇ, straĹˇnÄ› hubenĂˇ.

Je pryÄŤ uĹľ od ÄŤasnĂ©ho rĂˇna a zatĂm po nĂ nenĂ ani stopy.

NevÄ›Ĺ™Ăm, Ĺľe by mohla dojĂt nÄ›kam daleko.â€ś

â€žNÄ›kterĂ© staĹ™enky umÄ›jĂ pÄ›knÄ› rychle ĹˇpacĂrovat,â€ś Ĺ™ekl.

â€žDokĂˇĹľou vĂˇs oĹˇidit, kdyĹľ je nehlĂdĂˇte. RĂˇd bych vĂˇm pomohl, ale pracoval jsem vzadu. Volali jste policii?â€ś

â€žTĂ© jsme to oznĂˇmili jako prvnĂ. PrĂ˝ prohledali celou ÄŤtvrĹĄ. Ĺ�ekly jsme si, Ĺľe to zkusĂme znovu.â€ś

â€žObÄŤas se takovĂ© vÄ›ci stĂˇvajĂ, obzvlĂˇĹˇĹĄ tady u nĂˇs.

Obvykle se zas ukĂˇĹľou.â€ś

â€žDoufejme, Ĺľe ano. StejnÄ› vĂˇm dÄ›kuju.â€ś

Jeho pohled opÄ›t spoÄŤinul na IrenÄ› sedĂcĂ na schodu.

â€žNechcete pro vaĹˇi pĹ™Ătelkyni trochu vody?â€ś

â€žNe, dÄ›kujeme. UĹľ jĂ bude lĂp.â€ś UzavĹ™ela jsem rozhovor svojĂ obvyklou ĹľĂˇdostĂ o pomoc. â€žKdyĹľ dovolĂte, nechĂˇm vĂˇm tu svoji vizitku. Kdybyste tu Ĺľenu vidÄ›l, nebo kdybyste mluvil s nÄ›kĂ˝m, kdo si jĂ tĹ™eba vĹˇiml, mohl byste mi dĂˇt vÄ›dÄ›t? Kdybyste mÄ› nezastihl, mĹŻĹľete zavolat do sanatoria.â€ś

Vzal si moji navĹˇtĂvenku. â€žSamozĹ™ejmÄ›,â€ś odpovÄ›dÄ›l.

Kdosi na nÄ›j zevnitĹ™ volal vetchĂ˝m hlasem, mĂrnÄ›

nedĹŻtklivĂ˝m. Omluvil se a Ĺˇel dovnitĹ™.

Pomohla jsem IrenÄ› vstĂˇt. Ĺ ly jsme po pÄ›Ĺˇince a brankou ven. ChĹŻzi mÄ›la tĹ™aslavou, obliÄŤej protĂˇhlĂ˝ a napjatĂ˝.

â€žOpravdu myslĂm, Ĺľe bych vĂˇs mÄ›la zavĂ©st zpĂˇtky,â€ś

Ĺ™ekla jsem jĂ.

ZavrtÄ›la rozhodnÄ› hlavou. â€žJeĹˇtÄ› ne. UĹľ je mi lĂ©pe.â€ś

Narovnala zĂˇda, jako by mi to chtÄ›la pĹ™edvĂ©st.

VidÄ›la jsem, jak mĂˇ ÄŤelo lehce orosenĂ© potem, ale zdĂˇlo se, Ĺľe si usmyslela jĂt dĂˇl. MÄ›la jsem jistĂ© pochybnosti, ale nemohla jsem toho moc dÄ›lat. â€žDobĹ™e, tak jeĹˇtÄ› jeden,â€ś

svolila jsem, â€ža potom pĹŻjdeme zpĂˇtky a zjistĂme, co se dovÄ›dÄ›l Clyde.â€ś

SousednĂ dĹŻm byl hranatĂ˝ jednopatrovĂ˝ bungalov s plochou stĹ™echou, z poloviny obloĹľenĂ˝ svÄ›tle hnÄ›dĂ˝m dĹ™evem. MÄ›l Ĺˇirokou otevĹ™enou verandu a patro s dĹ™evÄ›nĂ˝m zĂˇbradlĂm podepĹ™enĂ© cihlovĂ˝mi sloupy. Ĺ ly jsme v klidu po pÄ›ĹˇinÄ› ke vchodu. Najednou jsem vidÄ›la, jak se tyÄŤky dĹ™evÄ›nĂ©ho zĂˇbradlĂ rozprskly a objevilo se surovĂ© dĹ™evo.

Zaslechla jsem praskavĂ˝ zvuk a Ĺ™inÄŤenĂ skla. VyskoÄŤila jsem. Myslela jsem, Ĺľe to snad nÄ›jakĂ˝ otĹ™es pĹŻdy trhĂˇ dĹŻm na kusy. SlyĹˇela jsem burĂˇcet Dietzovo auto, kterĂ© sem pĹ™ijĂĹľdÄ›lo zpoza rohu. OtoÄŤila jsem se, abych se na nÄ›j podĂvala, a matnÄ› jsem zaregistrovala ten nĂˇklaÄŹĂˇk, jak stĂˇle postĂˇvĂˇ u obrubnĂku. Ĺ�idiÄŤ z toho nĂˇklaÄŹĂˇku pĹ™ichĂˇzel po pÄ›ĹˇinÄ› za nĂˇmi. UsmĂval se na mÄ› a jĂˇ jsem zjistila, Ĺľe se na nÄ›j automaticky takĂ© usmĂvĂˇm. Byl to velikĂ˝ muĹľ, svalnatĂ˝,

hladce oholenĂ˝, s kudrnatĂ˝mi svÄ›tlĂ˝mi vlasy, s modrĂ˝ma oÄŤima, opĂˇlenĂ˝m obliÄŤejem, plnĂ˝mi rty a ÄŹolĂÄŤky ve tvĂˇĹ™Ăch.

Myslela jsem, Ĺľe ho musĂm znĂˇt, protoĹľe vypadal, Ĺľe je rĂˇd, Ĺľe mÄ› vidĂ. MÄ›l mĂrnĂ© oÄŤi a dĂval se na mÄ› teplĂ˝m smyslnĂ˝m pohledem. PĹ™iĹˇel blĂĹľ a sklonil se ke mnÄ›, skoro jako by mÄ› chtÄ›l polĂbit. Byl tak blĂzko, Ĺľe jsem cĂtila opojnĂ˝ buket jeho tÄ›lesnĂ© vĹŻnÄ›: stĹ™elnĂ˝ prach, kolĂnskou Aqua Velva a zĂˇvan ovocnĂ© ĹľvĂ˝kaÄŤky. ZmatenÄ› jsem se odtĂˇhla. Za mnou zapraskalo dĹ™evo jako strom zasaĹľenĂ˝ bleskem. VidÄ›la jsem, jak mu tvĂˇĹ™ zaplavilo vzruĹˇenĂ jako milenci na vrcholu rozkoĹˇe. NÄ›co mi Ĺ™ekl. PodĂvala jsem se dolĹŻ na jeho ruce. DrĹľel nÄ›co, co vypadalo jako tryska hadice, ale proÄŤ by mÄ›l Ĺ™idiÄŤ nĂˇklaÄŹĂˇku na rukou zahradnickĂ© rukavice? Z trysky vyĹˇlehl plamen. NechĂˇpavÄ› jsem zamrkala a pak mi to doĹˇlo. Popadla jsem Irenu za rameno, aĹľ jsem ji skoro zvedla ze zemÄ›. TĂˇhla jsem ji po dvou nĂzkĂ˝ch schodech ke vchodu do domu. MuĹľ stĹ™ednĂho vÄ›ku, kterĂ˝ v domÄ› bydlel, zrovna otevĂral dveĹ™e, zmatenĂ˝ hlukem. Z jeho vĂ˝razu jsem poznala, Ĺľe hosty neoÄŤekĂˇvĂˇ.

Chytla jsem ho za koĹˇili, smĂ˝kla jsem jĂm na stranu a strkala jsem ho z dosahu stĹ™el. PĹ™itom jsem si razila cestu ke dveĹ™Ăm. Vtom se otĹ™Ăˇslo okno a po podlaze se rozsypalo sklo. Padly jsme s Irenou na zem jedna pĹ™es druhou. Byla tak pĹ™ekvapenĂˇ, Ĺľe ani nezavĹ™Ăskla, ale zaslechla jsem, jak si pĹ™i pĂˇdu na dĹ™evÄ›nou podlahu vyrazila dech. DveĹ™e se s bouchnutĂm zavĹ™ely a odhalily chodbu a schodiĹˇtÄ›. Majitel

domu hledal ĂştoÄŤiĹˇtÄ› v obĂ˝vĂˇku skrÄŤenĂ˝ za pohovkou a rukama si pĹ™ikrĂ˝val hlavu. PĹ™ipomĂnal mi malĂ© dĂtÄ›, kterĂ© vÄ›Ĺ™Ă, Ĺľe je neviditelnĂ©, kdyĹľ pevnÄ› zamhouĹ™Ă oÄŤi. Do zadnĂ stÄ›ny se zaryla kulka. Prach z omĂtky vnikl dovnitĹ™, jako kdyĹľ vybuchne bomba a nad nĂ se zvedne jemnĂ© praĹˇnĂ© mraÄŤno.

Bylo ticho. SlyĹˇela jsem, jak nÄ›kdo bÄ›ĹľĂ, dusavĂ© kroky vzdalujĂcĂ se po trĂˇvÄ›, a instinktivnÄ› jsem vÄ›dÄ›la, Ĺľe Dietz ho honĂ. PĹ™ikrÄŤenÄ› jsem se jako kachna dokolĂ©bala do jĂdelny a opatrnÄ› vykoukla postrannĂm oknem, oÄŤi tÄ›snÄ› nad parapetem. VidÄ›la jsem Dietze, jak mizĂ za rohem. Vzadu za mnou zaÄŤala Irena vzlykat. Byla vystraĹˇenĂˇ, poranÄ›nĂˇ, ochromenĂˇ a v Ĺˇoku. OpoĹľdÄ›nÄ› jsem pocĂtila vlnu adrenalinu, a srdce mi tlouklo aĹľ v krku. Vyschlo mi v Ăşstech. PĹ™ilepila jsem se k parapetu a opĹ™ela jsem si tvĂˇĹ™ o chladnou zeÄŹ. Na tapetÄ› byly hnÄ›dĂ© a rĹŻĹľovĂ© rĹŻĹľe v ĹˇedĂ©m poli. ZavĹ™ela jsem oÄŤi. V duchu se mi celĂˇ situace znovu pĹ™ehrĂˇvala. NejdĹ™Ăv ten muĹľâ€¦ to teplĂ© svÄ›tlo v jeho oÄŤĂch, Ăşsta zkĹ™ivenĂˇ pĹ™ĂˇtelskĂ˝m ĂşsmÄ›vem. Ten pocit, Ĺľe mÄ› chce polĂbit, chraplavĂ˝ hlas, kterĂ˝ mi nÄ›co Ĺ™Ăkal, potom ĹˇlehnutĂ z hlavnÄ›. Podle zvuku jsem poznala, Ĺľe mÄ›l na pistoli tlumiÄŤ, ale vidÄ›la jsem, jak vyĹˇlehl oheĹ�. V dennĂm svÄ›tle to bylo dost nepravdÄ›podobnĂ©, pokud si to ovĹˇem mĹŻj mozek nedoplnil z pĹ™edchozĂ zkuĹˇenosti. KolikrĂˇt vystĹ™elil?

PÄ›tkrĂˇt? Ĺ estkrĂˇt?

Do domu veĹˇel Dietz a krĂˇÄŤel velkĂ˝mi kroky pĹ™es pokoj.

Byl celĂ˝ udĂ˝chanĂ˝, zpocenĂ˝, byl navztekanĂ˝, ale ovlĂˇdal se.

S kamennou tvĂˇĹ™Ă mÄ› postavil na nohy. Jeho prsty se mi bolestivÄ› zarĂ˝valy do ramene, ale nezmohla jsem se na protest.

â€žJste celĂˇ?â€ś

ZatĹ™Ăˇsl se mnou a jĂˇ jsem onÄ›mÄ›le kĂ˝vla. Postavil mÄ› stranou jak hadrovou panenku a Ĺˇel za Irenou, kterĂˇ ĹľalostnÄ› Ĺˇtkala jako tĹ™ĂletĂ© dĂtÄ›. SedÄ›la na podlaze s roztaĹľenĂ˝ma nohama, sukni mÄ›la nakĹ™ivo, ruce jĂ ochable leĹľely v klĂnÄ› dlanÄ›mi vzhĹŻru. Dietz ji objal kolem ramen a pĹ™itĂˇhl ji k sobÄ›. Sklonil se k nĂ, aby ho slyĹˇela, a tichĂ˝m hlasem ji uklidĹ�oval. Na nÄ›co se jĂ zeptal. VidÄ›la jsem, jak zavrtÄ›la hlavou. Prudce oddechovala a zajĂkala se, takĹľe nebyla schopnĂˇ Ĺ™Ăct vĂc neĹľ nÄ›kolik slov, potom se musela znovu nadechnout.

Majitel domu stĂˇl na chodbÄ›. Jeho strach teÄŹ vystĹ™Ădal hnÄ›v. â€žCo se to tady dÄ›je? NÄ›jakej policejnĂ zĂˇtah? OtevĹ™u dveĹ™e a mĂˇlem mÄ› nÄ›kdo zabil! PodĂvejte na tu Ĺˇkodu. Kdo mi to zaplatĂ?â€ś

â€žDrĹľ hubu a zavolej poldy,â€ś Ĺ™ekl mu Dietz.

â€žKdo jste? Takhle se mnou mluvit nemĹŻĹľete! Tohle je soukromĂˇ rezidence.â€ś

Klesla jsem na Ĺľidli v jĂdelnÄ›. Z okna jsem vidÄ›la, jak se zaÄŤĂnajĂ shromaĹľÄŹovat sousedĂ©. PostĂˇvali v malĂ˝ch hlouÄŤcĂch po dvou a po tĹ™ech a nÄ›co si vydÄ›ĹˇenÄ› mumlali.

NÄ›kteĹ™Ă stĂˇli na dvorku.

Co mi ten muĹľ Ĺ™ekl? Znovu jsem si to promĂtla: SlyĹˇela jsem Dietzovo auto rachotit po ulici a otoÄŤila jsem se.

UsmĂˇla jsem se na muĹľe, kterĂ˝ se na mÄ› usmĂval. TeÄŹ jsem slyĹˇela jeho slova, a koneÄŤnÄ› jsem pochopila, co mi Ĺ™Ăkal, kdyĹľ se ke mnÄ› blĂĹľil â€“ â€žJseĹˇ moje, holÄŤiÄŤkoâ€ś â€“ vlastnickĂ˝m, nevzruĹˇenĂ˝m tĂłnem, a pak ten vĂˇĹˇnivĂ˝ ĹľĂˇr v jeho tvĂˇĹ™i.

CĂtila jsem, jak mi do oÄŤĂ vstoupily slzy a vĹˇechno se mi rozmazalo. Okno se zachvÄ›lo. ZaÄŤaly se mi tĹ™Ăˇst ruce.

Dietz poplĂˇcal Irenu po rameni a vrĂˇtil se ke mnÄ›.

DĹ™epnul si vedle mÄ›, obliÄŤej mÄ›l ve stejnĂ© Ăşrovni jako jĂˇ.

â€žByla jste skvÄ›lĂˇ. Zachovala jste se perfektnÄ›. Nemohla jste pĹ™ece vÄ›dÄ›t, Ĺľe se nÄ›co takovĂ˝ho stane, ne?â€ś

Musela jsem si tisknout ruce mezi koleny, aby se mi neroztĹ™Ăˇsly celĂ© paĹľe. DĂvala jsem se na Dietzovu tvĂˇĹ™, na jeho ĹˇedĂ© oÄŤi a tupĂ˝ nos. â€žChtÄ›l mÄ› zabĂt.â€ś

â€žNe, nechtÄ›l. SnaĹľil se vĂˇs zastraĹˇit. Mohl vĂˇs zabĂt uĹľ

napoprvĂ©, na silnici v Brawley. A teÄŹ vĂˇs mohl pĹ™ibĂt k zemi prvnĂ stĹ™elou, kterou vypĂˇlil. Kdyby vĂˇs zabil, hra by skonÄŤila. A to on nechce. On nenĂ profĂk. Je to blĂˇzen. Toho mĹŻĹľem vyuĹľĂt, abychom ho dostali. ChĂˇpete, co Ĺ™ĂkĂˇm? TeÄŹ znĂˇme jeho slabinu.â€ś

â€žJo, to jsem jĂˇ,â€ś zavtipkovala jsem. VlastnÄ› jsem niÄŤemu nerozumÄ›la. PohlĂ©dla jsem do tvĂˇĹ™e Smrti. Spletla jsem si ho s nÄ›jakĂ˝m znĂˇmĂ˝m. UĹľ se mÄ› i jinĂ lidĂ© pokouĹˇeli zabĂt â€“ z nenĂˇvisti a z pomsty. Ale nikdy mi to nepĹ™ipadalo tak osobnĂ, dokud nepĹ™iĹˇel po pÄ›ĹˇinÄ› ten chlap. Nikdo se ke mnÄ›

nepĹ™iblĂĹľil tak dĹŻvÄ›rnÄ› jako on.

PodĂvala jsem se na Irenu. ZdĂˇlo se, Ĺľe jejĂ potĂĹľe s dechem se, mĂsto aby ustupovaly, spĂĹˇ zhorĹˇovaly. DĂ˝chala rychle, mÄ›lce, ale neefektivnÄ›. V hrdle jĂ pĂskalo, jako kdyĹľ

zahrajete nejvyĹˇĹˇĂ tĂłny na dudy. KoneÄŤky prstĹŻ jĂ zaÄŤĂnaly ĹˇedavÄ› modrat. KdyĹľ si sedla, dusila se.

â€žPotĹ™ebuje pomoc,â€ś Ĺ™ekla jsem.

Dietz se k nĂ otoÄŤil. â€žA hromeâ€¦â€ś

OkamĹľitÄ› byl na nohou a proĹˇel pokojem. Majitel domu stĂˇl u telefonu a opakoval policejnĂmu dispeÄŤerovi svoji adresu.

â€žPotĹ™ebujeme taky sanitku,â€ś Ĺ™ekl Dietz. Potom se obrĂˇtil na Irenu. â€žJenom klid, bude zase dobĹ™e. Brzy pĹ™ijede pomoc.

Jen ĹľĂˇdnou panikuâ€¦â€ś

VidÄ›la jsem, jak Irena kĂ˝vla, coĹľ bylo jedinĂ©, na co se zmohla.

UprostĹ™ed zmatku se objevil Clyde Gersh, pĹ™ilĂˇkĂˇn shlukem sousedĹŻ stojĂcĂch pĹ™ed domem. PozdÄ›ji mi Ĺ™ekl, Ĺľe kdyĹľ vidÄ›l ty zpĹŻsobenĂ© Ĺˇkody, nejdĹ™Ăv si myslel, Ĺľe se naĹˇla Agnes a vyvolala nÄ›jakou rvaÄŤku. Ĺľe uvidĂ na zemi Irenu v astmatickĂ©m zĂˇchvatu tĹ™etĂho stupnÄ›, bylo to poslednĂ, co by ÄŤekal. BÄ›hem pĂˇr minut tu byli poldovĂ© a oĹˇetĹ™ovatelĂ©.

Nasadili jĂ kyslĂk a zajistili prvnĂ pomoc. NaloĹľili Irenu na nosĂtka a odvezli ji pryÄŤ. PĹ™ipadala jsem si podivnÄ› vzdĂˇlenĂˇ. VÄ›dÄ›la jsem, co se ode mne ÄŤekĂˇ, a dÄ›lala jsem, co se mi Ĺ™eklo. MonotĂłnnĂm hlasem jsem detailnÄ› vylĂÄŤila,

co se stalo, a nechala jsem Dietze, aby mÄ› doplĹ�oval.

NevĂm, kolik ubÄ›hlo ÄŤasu, neĹľ mÄ› Dietz smÄ›l odvĂ©zt domĹŻ.

ÄŚas plynul lĂnÄ› a mnÄ› se zdĂˇlo, Ĺľe to trvĂˇ celĂ© hodiny.

Dokonce jsem ani nezaslechla jmĂ©no toho chlĂˇpka, co mu patĹ™il ten dĹŻm. KdyĹľ jsem ho naposledy vidÄ›la, stĂˇl na verandÄ› a vypadal jako jedinĂ˝ ÄŤlovÄ›k pĹ™eĹľivĹˇĂ zemÄ›tĹ™esenĂ osmĂ©ho stupnÄ›.

14

KdyĹľ jsme dojeli domĹŻ, vyĹˇtrachala jsem se nahoru do patra. Sundala jsem si boty. NatĂˇhla jsem se na postel, podepĹ™ela jsem se polĹˇtĂˇĹ™i a v klidu jsem si vĹˇecko probĂrala.

VĹˇechny malichernĂ© bolĂstky mĂ©ho tÄ›la byly ty tam, odplaveny vlnou adrenalinu, kterĂˇ se pĹ™ese mÄ› pĹ™evalila bÄ›hem Ăştoku. PĹ™ipadala jsem si vyÄŤerpanĂˇ a otupÄ›lĂˇ. MĹŻj mozek jeĹˇtÄ› jiskĹ™il, ale mĂ© tÄ›lo znehybnÄ›lo. Zezdola jsem slyĹˇela nÄ›jakĂ© mumlĂˇnĂ â€“ Dietz nÄ›komu telefonoval.

Musela jsem na chvilku usnout vsedÄ›. Objevil se Dietz.

OtevĹ™ela jsem oÄŤi a spatĹ™ila jsem ho, jak sedĂ vedle mÄ› na posteli. V jednĂ© ruce drĹľel nÄ›jakĂ© papĂry a ve druhĂ© hrnek s ÄŤajem. â€žVypijte to,â€ś Ĺ™ekl.

Vzala jsem si hrnek a drĹľela jsem ho v ruce. VnĂmala jsem jeho teplo. ÄŚaj vĹľdycky vonĂ lĂp, neĹľ chutnĂˇ. JeĹˇtÄ› si vzpomĂnĂˇm, jak jsem jako dĂtÄ› byla pĹ™ekvapenĂˇ, kdyĹľ mi

poprvĂ© dovolili usrknout ÄŤaje. PodĂvala jsem se nahoru svÄ›tlĂkem, skrze nÄ›jĹľ bylo vidÄ›t fialovĂ˝ kruh a kouĹ™. â€žKolik je hodin?â€ś

â€žSedm deset.â€ś

â€žMĂˇme nÄ›jakou zprĂˇvu od Clyda?â€ś

â€žPĹ™ed chvilkou volal. PanĂ je v poĹ™Ăˇdku. OĹˇetĹ™ili ji a poslali ji domĹŻ. Po Agnes zatĂm ani stopy. Jak vĂˇm je?â€ś

â€žLĂp.â€ś

â€žTo je dobĹ™e. Za chvilku si dĂˇme nÄ›co k veÄŤeĹ™i. Henry nĂˇm nÄ›co pĹ™inese.â€ś

â€žNesnĂˇĹˇĂm, kdyĹľ se o mÄ› nÄ›kdo starĂˇ.â€ś

â€žJĂˇ taky ne, ale je to blbost. Henry se rĂˇd cejtĂ uĹľiteÄŤnej, jĂˇ umĂrĂˇm hlady a ani jeden z nĂˇs neumĂ vaĹ™it. Chcete si promluvit?â€ś

ZavrtÄ›la jsem hlavou. â€žMoje duĹˇe se jeĹˇtÄ› nevrĂˇtila do tÄ›la.â€ś

â€žVĹˇak ona se vrĂˇtĂ. Dostal jsem o tom chlĂˇpkovi pĂˇr Ĺ™Ăˇdek od policie v L.A.. Chcete se na to podĂvat?â€ś

â€žTak dobĹ™e.â€ś

Byl to svazek asi Ĺˇesti policejnĂch bulletinĹŻ. ProhlĂ©dla jsem si prvnĂ. HLEDANĂŤ PODEZĹ�ELĂŤ Z TÄšĹľKĂťCH

DOPRAVNĂŤCH ZLOÄŚINĹ®. Bylo tu osm fotek jak ze ĹˇkolnĂho tabla. Jedna z nich byla zakrouĹľkovanĂˇ propiskou.

Byl to on. Vypadal mladĹˇĂ. Byl bledĂ˝ a mÄ›l zasmuĹˇilĂ˝ vĂ˝raz â€“ jeden z chronickĂ˝ch zloÄŤincĹŻ na poÄŤĂˇtku svĂ© kariĂ©ry.

Jmenoval se Mark Darian Messinger, alias Mark Darian,

alias Darian Marker, alias Buddy Messer, alias Darian Davidson. PohlavĂ muĹľskĂ©, bÄ›loch, osmatĹ™icet let, svÄ›tlĂ© vlasy, modrĂ© oÄŤi, na rameni pravĂ© ruky vytetovanĂ˝ motĂ˝l (toho jsem si nevĹˇimla). Narodil se sedmĂ©ho ÄŤervence ve znamenĂ Raka, skuteÄŤnÄ› rodinnĂ˝ typ. Bylo tam uvedeno ÄŤĂslo jeho Ĺ™idiÄŤskĂ©ho prĹŻkazu, ÄŤĂslo prĹŻkazu sociĂˇlnĂho pojiĹˇtÄ›nĂ, ÄŤĂslo v registru FBI, ÄŤĂslo jeho policejnĂ sloĹľky, ÄŤĂslo zatykaÄŤe. VÄ›znÄ›n v lĂ©tÄ› 1981 za poruĹˇenĂ ZĂˇkona o motorovĂ˝ch vozidlech, odstavce 20001 (srĂˇĹľka s nĂˇsledkem ĂşmrtĂ a ujetĂ z mĂsta ÄŤinu) a TrestnĂho zĂˇkona odstavce 192

(3) (a) (zabitĂ osoby motorovĂ˝m vozidlem pod vlivem alkoholu). Fotografie byla ÄŤtvercovĂˇ, o ĹˇĂĹ™ce jeden a pĹŻl palce, branĂˇ z anfasu. Bylo pĹ™ĂjemnĂ© vidÄ›t ho smrsklĂ©ho do trpasliÄŤĂch proporcĂ o rozmÄ›rech poĹˇtovnĂ znĂˇmky. Vypadal jako obyÄŤejnĂ˝ niÄŤema. ÄŚernobĂlĂˇ fotka nepĹŻsobila tak zlovÄ›stnÄ› jako skuteÄŤnost z masa a krve.

Na druhĂ©m policejnĂm bulletinu stĂˇlo: ZATÄŚENĂŤ PRO

VRAĹľDU POLICISTY, ZatykaÄŤ pro tÄ›ĹľkĂ˝ zloÄŤin. Ĺ Ĺ�ĹŻra ÄŤĂsel, obvinÄ›nĂ z trestnĂ©ho ÄŤinu vraĹľdy podle odstavce 187

(a) TrestnĂho zĂˇkona a z pokusu o vraĹľdu podle odstavce 664/187, doplnÄ›nĂ© Ĺˇesti Ĺ™Ăˇdkami textu. â€žDevĂˇtĂ©ho Ĺ™Ăjna 1981

zasahovala policejnĂ hlĂdka pĹ™ivolanĂˇ z dĹŻvodĹŻ ruĹˇenĂ noÄŤnĂho klidu. VĂ˝Ĺˇe uvedenĂ˝ podezĹ™elĂ˝ vystĹ™elil neznĂˇmou poloautomatickou zbranĂ na svoji druĹľku. KdyĹľ se ho policistĂ© pokusili zneĹˇkodnit, podezĹ™elĂ˝ stĹ™elil jednoho z nich do obliÄŤeje. Policista nĂˇsledkĹŻm zranÄ›nĂ podlehl.

PodezĹ™elĂ˝ potom pÄ›Ĺˇky uprchl.â€ś

Pod tĂm byla uvedena jmĂ©na obou detektivĹŻ, kteĹ™Ă se na pĹ™Ăpadu podĂleli, spolu s telefonnĂmi ÄŤĂsly, kdyby vyĹˇly najevo nÄ›jakĂ© novĂ© skuteÄŤnosti. Dole bylo tuÄŤnĂ˝mi pĂsmeny napsĂˇno:

INFORMUJTE

LASKAVÄš

NĂ�ÄŚELNĂŤKA

POLICIE, coĹľ podle mĂ©ho mÄ›lo znamenat: ZABTE

LASKAVÄš TOHO CHLAPA, JAK HO UVIDĂŤTE.

TĹ™etĂ bulletin nebyl ani dva mÄ›sĂce starĂ˝. LOUPEĹľ

MILIONU DOLARĹ®. A zase tu byl on na syntetickĂ© policejnĂ podobiznÄ›, tentokrĂˇt s knĂrkem, kterĂ˝ si mezitĂm musel oholit. Podle vĂ˝povÄ›di obÄ›ti sledoval pÄ›tadvacĂˇtĂ©ho bĹ™ezna podezĹ™elĂ˝ velkoobchodnĂho dealera se zlatem. Ten mÄ›l pĹ™edat zboĹľĂ do obchodu s klenoty v centru Los Angeles. Tam obral obÄ›ĹĄ o zlato v hodnotÄ› vĂce neĹľ 625

tisĂc dolarĹŻ. Potom podezĹ™elĂ˝ vytĂˇhl pistoli a oloupil obÄ›ĹĄ a jednoho zamÄ›stnance o dalĹˇĂch 346 tisĂc ve zlatĂ˝ch granulĂch a o 46 tisĂc v bankovkĂˇch. Mark Messinger byl identifikovĂˇn podle otiskĹŻ, kterĂ© zanechal na mĂstÄ› ÄŤinu.

Prolistovala jsem zbylĂ© bulletiny. ZjevnÄ› neexistuje ĹľĂˇdnĂ˝ zloÄŤin, kterĂ˝ by Mark Messinger nebyl schopen spĂˇchat. VĹˇestrannĂ˝ zloÄŤinec, jehoĹľ hlavnĂm oborem je vraĹľda a vedlejĹˇĂmi obory ozbrojenĂ© vloupĂˇnĂ a napadenĂ stĹ™elnou zbranĂ. ZdĂˇ se, Ĺľe pracuje pod vlivem impulsu, kterĂ˝ rovnomÄ›rnÄ› doplĹ�uje brutĂˇlnĂ silou. NepouĹˇtĂ se do intelektuĂˇlnÄ› nĂˇroÄŤnĂ˝ch vÄ›cĂ, triky a finesy jsou mu cizĂ. Ta milionovĂˇ loupeĹľ bylo nejspĂĹˇ to nejinteligentnÄ›jĹˇĂ, co kdy

provedl.

â€žTeÄŹ uĹľ vĂme, proÄŤ si mĹŻĹľe dovolit ĹˇpatnÄ› placenou vraĹľdu , â€ś Ĺ™ekla jsem.

Dietz ĹĄukl do papĂru a ukazoval na jednu z poslednĂch Ĺ™Ăˇdek textu. StruÄŤnĂˇ poznĂˇmka naznaÄŤovala, Ĺľe mĂˇ ĂşdajnÄ› nÄ›jakĂ© pĹ™ĂbuznĂ© v Santa Tereze. â€žProto znĂˇ Tyrona Pattyho.

Odsud. PĹ™ed lety spolu sedÄ›li v jednĂ˝ cele ve zdejĹˇĂ vÄ›znici.

Asi zĹŻstali ve spojenĂ.â€ś

â€žMluvili zdejĹˇĂ policajti s jeho rodinou?â€ś

Dietz pĹ™ikĂ˝vl. â€žBez ĂşspÄ›chu. Jeho otec tvrdĂ, Ĺľe s Messingerem uĹľ lĂ©ta nemluvil. NejspĂĹˇ lĹľe, ale s tĂm se nedĂˇ moc dÄ›lat. Dolan Ĺ™Ăkal, Ĺľe dostal pĹ™Ăsnou lekci o napomĂˇhĂˇnĂ trestnĂ©mu ÄŤinu. Staroch jim odpĹ™isĂˇhl jako skautĂk, Ĺľe kdyby se ten chlap objevil, Ĺľe uvÄ›domĂ policii.â€ś

CĂtila jsem, jak se mi hrĹŻzou zaÄŤĂnajĂ zauzlovĂˇvat stĹ™eva.

â€žPojÄŹme mluvit o nÄ›ÄŤem jinĂ©m.â€ś

â€žPojÄŹme mluvit o tom, jak mu to oplatĂme.â€ś

â€žZejtra,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žTeÄŹ na to zrovna nemĂˇm nĂˇladu.â€ś

â€žVypijte ten ÄŤaj a dejte si sprchu. Pak pĹ™ijÄŹte dolĹŻ.â€ś

Henry dal dohromady sluĹˇnĂ© jĂdlo: ĹˇĹĄavnatĂ˝ plĂˇtek masa s houbovĂ˝m sosem, ĹˇĹĄouchanĂ© brambory, ÄŤerstvĂ© zelenĂ© fazolky, domĂˇcĂ rohlĂky, ÄŤerstvĂ˝ kolĂˇÄŤ s citronovou pÄ›nou a kĂˇvu. Jedl s nĂˇmi, moc toho nenamluvil a dĂval se na mÄ› starostlivĂ˝ma oÄŤima. Dietz mu musel Ĺ™Ăct, aby mÄ› nepeskoval za to, Ĺľe jsem odeĹˇla z domu. Bylo jasnĂ©, Ĺľe Henry by rĂˇd udÄ›lal rĂˇmus, ale mÄ›l dost duchapĹ™Ătomnosti,

aby radĹˇi mlÄŤel. StejnÄ› jsem se cĂtila provinile, jako by Ăştok na mĹŻj Ĺľivot bylo nÄ›co, co jsem sama spĂˇchala. Henry studoval policejnĂ bulletiny a snaĹľil se vtisknout si dopodrobna do pamÄ›ti obliÄŤej Marka Messingera a podrobnosti jeho (ĂşdajnĂ˝ch) zloÄŤinĹŻ. â€žTo je ohavnĂ©. ZmĂnil jste se o malĂ©m chlapci. Jak do toho to dĂtÄ› zapadĂˇ?â€ś zeptal se Dietze.

â€žUnesl to dĂtÄ› svĂ© druĹľce. Jmenuje se Rochelle. Pracuje v masĂˇĹľnĂm salonu v Hollywoodu. PĹ™ed chvĂlĂ jsem s nĂ mluvil, je to divnĂˇ ĹľenskĂˇ. Ten kluk se jmenuje Erik. Je mu pÄ›t. Chodil do Ĺˇkolky v blĂzkosti Rochellina bydliĹˇtÄ›. Asi pĹ™ed osmi mÄ›sĂci ho odtamtud Messinger vyzvedl a od tĂ˝ doby ho nevidÄ›la. JĂˇ mĂˇm taky dva kluky. Zabil bych kaĹľdĂ˝ho, kdo by po nich Ĺˇel.â€ś Dietz jedl tak, jako dÄ›lal vĹˇechno, s usilovnou soustĹ™edÄ›nostĂ. KdyĹľ dojedl poslednĂ Ĺľdibec, opĹ™el se a automaticky si poklepal na kapsu u koĹˇile, kde dĹ™Ăv nosĂval cigarety. KrĂˇtce zavrtÄ›l hlavou, jako by sĂˇm sebe pobavil.

Potom pĹ™iĹˇla na Ĺ™adu dalĹˇĂ tĂ©mata: sport, kapitĂˇlovĂ˝ trh, politika. ZatĂmco mluvili, posbĂrala jsem prĂˇzdnĂ© talĂĹ™e a nĂˇdoby a odnesla jsem je do kuchyĹ�ky. NatoÄŤila jsem plnĂ˝ dĹ™ez mydlinkovĂ© vody a potopila jsem do nĂ talĂĹ™e. Nic ÄŤlovÄ›ka tak neuklidnĂ jako mytĂ nĂˇdobĂ, kdyĹľ se chce izolovat od ostatnĂch. Je to svÄ›domitĂˇ a zĂˇsluĹľnĂˇ ÄŤinnost, konejĹˇivĂˇ jako bylinkovĂˇ koupel. V danĂ©m okamĹľiku jsem se cĂtila v bezpeÄŤĂ. Nevadilo by mi, kdybych nemusela nikdy

odejĂt z bytu. ProÄŤ bych tady nemohla zĹŻstat? Co je na tom ĹˇpatnĂ©ho? Mohla bych se nauÄŤit vaĹ™it a uklĂzet. Mohla bych si Ĺľehlit Ĺˇaty (kdybych nÄ›jakĂ© mÄ›la). TĹ™eba bych se mohla nauÄŤit ĹˇĂt, nebo vyrĂˇbÄ›t rĹŻznĂ© vÄ›ci ze dĹ™Ăvek od nanukĹŻ.

ProstÄ› jsem nechtÄ›la jĂt znovu ven. Z okolnĂho svÄ›ta jsem zaÄŤala mĂt podobnĂ˝ pocit jako z plavĂˇnĂ na otevĹ™enĂ©m moĹ™i.

KromÄ› pobĹ™eĹľĂ u Santa Terezy jsou vody Pacifiku temnĂ© a studenĂ©, plnĂ© neznĂˇmĂ˝ch straĹˇidelnĂ˝ch potvor, kterĂ© ÄŤlovÄ›ka mohou vĂˇĹľnÄ› zranit: organismy z rosolu a slizu, okrunĂ˝Ĺ™ovanĂ ĹľivoÄŤichovĂ© s Ĺľahadly a klepety, kterĂˇ vĂˇm dokĂˇĹľou rozpĂˇrat krk. Mark Messinger byl zrovna takovĂ˝: zlovÄ›stnĂ˝, neĂşprosnĂ˝, chladnokrevnĂ˝.

Henry odeĹˇel v deset. Dietz si pustil televizi a ÄŤekal na zprĂˇvy a jĂˇ jsem se vrĂˇtila do postele. V noci jsem se dvakrĂˇt probrala a mrkla na hodinky, jednou v 1:15 a podruhĂ© ve 2:35. SvÄ›tlo dole jeĹˇtÄ› svĂtilo a jĂˇ jsem vÄ›dÄ›la, Ĺľe Dietz je vzhĹŻru. ZdĂˇlo se, Ĺľe mu staÄŤĂ mĂˇlo spĂˇnku, kdeĹľto jĂˇ ho nikdy nemĂˇm dost. SvÄ›tlo, kterĂ© pronikalo nahoru na patro, bylo vesele ĹľlutĂ©. Kdyby po mnÄ› nÄ›kdo Ĺˇel, musel by nejdĹ™Ăv mĂt co do ÄŤinÄ›nĂ s nĂm. UklidnÄ›nÄ› jsem znovu upadla do dĹ™Ămoty.

Na to, Ĺľe jsem byla ve stavu Ăşzkosti, jsem spala dost dobĹ™e a vzbudila jsem se s trochou svĂ© starĂ© energie, kterĂˇ mi vydrĹľela skoro do tĂ© doby, neĹľ jsem seĹˇla dolĹŻ. Dietz byl jeĹˇtÄ› ve sprĹˇe. Ujistila jsem se, Ĺľe vchodovĂ© dveĹ™e jsou zamÄŤenĂ©. UvaĹľovala jsem, jestli mĂˇm lelkovat pĹ™ed

koupelnou a poslouchat, jak si zpĂvĂˇ, ale bĂˇla jsem se, Ĺľe mÄ› pĹ™i tom pĹ™istihne a tĹ™eba se urazĂ. UvaĹ™ila jsem konvici kĂˇvy, pĹ™ipravila jsem mlĂ©ko, krabice s obilnĂ˝mi lupĂnky a dvÄ› misky. PootevĹ™ela jsem dĹ™evÄ›nou okenici jen na ĹˇkvĂrku a vykoukla jsem ven. VidÄ›la jsem jen kousek zĂˇhonu. V

duchu jsem vidÄ›la Messingera s ostĹ™elovacĂ pistolĂ se zamÄ›Ĺ™ovacĂm zaĹ™ĂzenĂm, vycviÄŤenĂ©ho tak, Ĺľe by mi mohl ustĹ™elit hlavu, jakmile se pohnu. VrĂˇtila jsem se do kuchynÄ› a nalila jsem si trochu pomeranÄŤovĂ©ho dĹľusu. Takhle vydÄ›ĹˇenĂˇ jsem nebyla ode dne, kdy jsem Ĺˇla poprvĂ© do Ĺˇkoly.

Dietz byl pĹ™ekvapenĂ˝, kdyĹľ vylezl z koupelny a vidÄ›l, Ĺľe jsem na nohou. MÄ›l na sobÄ› bavlnÄ›nĂ© khaki kalhoty a pĹ™ilĂ©havĂ© triÄŤko tĂ©Ĺľe barvy. Byl pevnĂ˝ a svalnatĂ˝, bez jedinĂ© unce pĹ™ebyteÄŤnĂ©ho tuku. Odpojil pĹ™enosnĂ˝ poplaĹˇnĂ˝ systĂ©m, otevĹ™el dveĹ™e a pĹ™inesl noviny. VĹˇimla jsem si, Ĺľe se drĹľĂm zpĂˇtky mimo dostĹ™el. NÄ›kterĂ© formy duĹˇevnĂch chorob pravdÄ›podobnÄ› vypadajĂ pĹ™esnÄ› takhle. OdtĂˇhla jsem stoliÄŤku a posadila jsem se.

Hodil noviny na stĹŻl a potom Ĺˇel na chvilku do pokoje.

VrĂˇtil se s davisem. Musel ho vytĂˇhnout z mĂ© kabelky.

PoloĹľil pistoli pĹ™ede mÄ› na pult. Nalil si trochu kĂˇvy a sedl si na stoliÄŤku naproti mne.

â€žDobrĂ˝tro,â€ś zamumlala jsem.

KĂ˝vl hlavou smÄ›rem k revolveru. â€žTohle dejte do starĂ˝ho Ĺľeleza.â€ś

â€žProÄŤ?â€ś

â€žTo je kapesnĂ pistole. Za danĂ˝ch okolnostĂ je vĂˇm k niÄŤemu.â€ś

Odolala jsem pokuĹˇenĂ Ĺ™Ăct mu nÄ›co ostrĂ©ho. â€žAle jĂˇ jsem ji zrovna dostala!â€ś

â€žSeĹľeĹ�te si jinou.â€ś

â€žAle proÄŤ?â€ś

â€žJe lacinĂˇ a nespolehlivĂˇ. NenĂ bezpeÄŤnĂ˝ nosit ji nabitou, coĹľ znamenĂˇ, Ĺľe musĂte mĂt poĹ™Ăˇd plnej zĂˇsobnĂk a prĂˇzdnou komoru a mĂt ji odjiĹˇtÄ›nou. Kdybyste se dostala do potĂĹľĂ, nechci, abyste musela natahovat zĂˇvÄ›r a dĂˇvat teprve nĂˇboj do komory. A kdyĹľ budete u toho, mĹŻĹľete si koupit i novĂ˝ pouzdro.â€ś

CivÄ›la jsem na nÄ›j. ZdĂˇlo se, Ĺľe mĹŻj pohled ho nijak zvlĂˇĹˇĹĄ nezaujal.

â€žKde je tu nejbliĹľĹˇĂ obchod se zbranÄ›ma?â€ś zeptal se.

â€žNemĂˇm penĂze. To znamenĂˇ nÄ›jakĂ˝ch pÄ›t set Ĺˇest set dolarĹŻ.â€ś

â€žPistole, jakou byste mÄ›la mĂt, stojĂ pĹ™es jedenĂˇct set.â€ś

â€žJakĂˇ to je?â€ś

â€žHeckler & Koch P7, devĂtimilimetrovĂˇ. TĹ™eba ji nÄ›kde dostanete z druhĂ˝ ruky. Je to nejnovÄ›jĹˇĂ stĹ™elnĂˇ zbraĹ� jupĂkĹŻ.

VypadĂˇ dobĹ™e v boxu na palubnĂ desce BMW, ale pĹ™esto se pro vĂˇs hodĂ.â€ś

â€žNa to zapomeĹ�te!â€ś

TeÄŹ zase zĂral on na mÄ›.

Trochu jsem znejistÄ›la. â€žI kdybych si ji dneska koupila, budu muset dva tejdny ÄŤekat, neĹľ mi ji dajĂ.â€ś

â€žDo tĂ˝ doby mĹŻĹľete mĂt davise, ale ne s tÄ›mahle nĂˇbojema. MÄ›la byste pouĹľĂvat vysokorychlostnĂ patrony, tĹ™eba Winchester Silvertip nebo takovĂ˝ nĂˇboje, jako jsou tĹ™eba glaserovky. DoporuÄŤuju ty winchestry.â€ś

â€žProÄŤ zrovna tyhle?â€ś VlastnÄ› na tom nezĂˇleĹľelo. Jenom jsem byla paliÄŤatĂˇ a mÄ›la jsem chuĹĄ mu oponovat.

VypoÄŤĂtĂˇval mi dĹŻvody na prstech. â€žZa prvĂ© jsou levnÄ›jĹˇĂ a pomÄ›rnÄ› dost ÄŤasto je pouĹľĂvajĂ i ochrĂˇnci zĂˇkona.

U takovĂ˝hle dvaatĹ™icĂtky je nejdĹŻleĹľitÄ›jĹˇĂ prĹŻraznost â€“â€ś

â€žDobrĂˇ, chĂˇpu,â€ś Ĺ™ekla jsem podrĂˇĹľdÄ›nÄ›. â€žTo je vĹˇechno, co jste pĹ™es noc vymyslel?â€ś

â€žJo, to je vĹˇechno,â€ś Ĺ™ekl. OtevĹ™el noviny a pĹ™elĂ©tl prvnĂ strĂˇnku. â€žVlastnÄ› mĂˇm v autÄ› Colt 45. AĹľ pĹŻjdem na stĹ™elnici, mĹŻĹľete trĂ©novat s obÄ›ma pistolema.â€ś

â€žA to bude kdy?â€ś

â€žPo desĂˇtĂ˝, aĹľ otevĹ™ou v obchodÄ› se zbranÄ›ma.â€ś

â€žJĂˇ nechci jĂt ven.â€ś

â€žNedovolĂme tomu chlapovi, aby takhle zasahoval do vaĹˇeho Ĺľivota.â€ś Jeho ĹˇedĂ© oÄŤi ke mnÄ› vzhlĂ©dly. â€žAno?â€ś

â€žJĂˇ se bojĂm,â€ś Ĺ™ekla jsem.

â€žProÄŤ myslĂte, Ĺľe to dÄ›lĂˇme?â€ś

â€žA co ten banket?â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe bychom tam mÄ›li jĂt. On teÄŹ pĂˇr dnĂ nic nepodnikne. Chce, abyste pĹ™emejĹˇlela o svĂ˝ smrtelnosti.

Chce, abyste byla ÄŤĂm dĂˇl vydÄ›ĹˇenÄ›jĹˇĂ, dokud nebudete vyskakovat, kdykoliv zazvonĂ telefon.â€ś

â€žTo uĹľ dÄ›lĂˇm.â€ś

â€žNasnĂdejte se. Pak vĂˇm bude lĂp.â€ś

Nasypala jsem si vloÄŤky, zalila je mlĂ©kem a zadumanÄ› jsem jedla.

Dietz vzhlĂ©dl pĹ™es noviny ke mnÄ› a prolomil ticho: â€žChci Ĺ™Ăct znovu jednu vÄ›c, takĹľe mÄ› dobĹ™e poslouchejte,â€ś

Ĺ™ekl. â€žSkuteÄŤnej profesionĂˇlnĂ vrah zabĂjĂ buÄŹ hodnÄ› zblĂzka, nebo hodnÄ› zdaleka. Pro zĂˇsah zblĂzka by si nejspĂĹˇ vybral krĂˇtkou dvaadvacĂtku s neslyĹˇitelnejma stĹ™elama. Na dĂˇlku Bolt Action tĹ™i sta osm. Messinger je sice drsĹ�Ăˇk, ale taky je to amatĂ©r. JĂˇ ho dostanu.â€ś

â€žCo kdyĹľ dĹ™Ăv dostane on vĂˇs?â€ś

â€žNedostane.â€ś VrĂˇtil se ke sportovnĂm strĂˇnkĂˇm.

PĹ™ĂsahĂˇm Bohu, Ĺľe jsem se cĂtila lĂp.

15

NejdĹ™Ăve jsme Ĺˇli s Dietzem do kancelĂˇĹ™e. Zkontrolovala jsem zĂˇznamnĂk (ĹľĂˇdnĂ˝ vzkaz), zatĂmco on prohlĂ©dl poĹˇtu (ĹľĂˇdnĂ© dopisy s vĂ˝buĹˇninou). Znovu jsem zamkla dveĹ™e a Ĺˇli jsme vedle do KalifornskĂ© pojiĹˇĹĄovny, kam zrovna pĹ™ichĂˇzela VÄ›ra. MÄ›la na sobÄ› dvoudĂlnĂ˝ kostĂ˝m z ÄŤervenĂ© lĂˇtky, z jakĂ© se dÄ›lajĂ padĂˇky. Dlouhou splĂ˝vavou sukni, halenku s dlouhĂ˝m rukĂˇvem a v pase ÄŤervenĂ˝ pĂˇsek. Od vÄŤerejĹˇka, co jsem ji nevidÄ›la, jejĂ vlasy velmi zesvÄ›tlely a zmelĂrovatÄ›ly. BrĂ˝le zamÄ›nila za leteckĂ© sluneÄŤnĂ s modrĂ˝mi skly. Jako vĹľdycky pĹŻsobila dojmem Ĺľeny, pro kterou by kaĹľdĂ˝ chlap vyskoÄŤil z letadla, Dietze nevyjĂmaje.

Na ramĂnku nesla nÄ›jakĂ˝ odÄ›v pĹ™ikrytĂ˝ obalem z ÄŤistĂrny.

â€žJĂ©, ahoj. Tak co, pĹ™ijdete veÄŤer?â€ś

â€žZrovna ti to jdeme Ĺ™Ăct,â€ś odpovÄ›dÄ›la jsem. â€žMÄ›la bych zavolat do hotelu?â€ś

â€žUĹľ jsem to udÄ›lala,â€ś Ĺ™ekla VÄ›ra. â€žMyslela jsem si, Ĺľe tam pĹŻjdete. Tohle je pro tebe.â€ś UkĂˇzala na pytel. â€žPojÄŹ se mnou do kancelĂˇĹ™e a mĹŻĹľeĹˇ se podĂvat. Tohle je ĹľenskĂˇ zĂˇleĹľitost,â€ś Ĺ™ekla Dietzovi. â€žPoĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› nekouĹ™Ăte?â€ś

â€žUĹľ tĹ™i dny,â€ś Ĺ™ekl.

NeuvÄ›domila jsem si, Ĺľe by to poÄŤĂtal.

â€žJĂˇ uĹľ sedm dnĂ,â€ś odpovÄ›dÄ›la ona.

â€žA jak se cejtĂte?â€ś

â€žNijak zle. MĂˇm jenom hroznou spoustu energie. Jsem jak nabitĂˇ. Musela jsem spolĂ©hat na to, Ĺľe mÄ› nikotin uklidnĂ. A co vy?â€ś

â€žJĂˇ jsem v pohodÄ›,â€ś usmĂˇl se mĂrnÄ›. â€žRĂˇd dÄ›lĂˇm takovĂ˝ vÄ›ci, abych se vyzkouĹˇel.â€ś

â€žTo bych Ĺ™ekla,â€ś rozesmĂˇla se VÄ›ra. â€žZa vteĹ™inku jsme zpĂˇtky.â€ś UhĂˇnÄ›la dozadu.

â€žTo, co jsi mu Ĺ™ekla, mÄ›lo bejt oĹˇklivĂ˝? ZnÄ›lo to dost oĹˇklivÄ›,â€ś zeptala jsem se a cupitala jsem rychle za nĂ, abych jĂ staÄŤila.

PohlĂ©dla na mÄ› pĹ™es rameno. â€žHeleÄŹte, kocourkovĂ©, aĹľ

budu chtĂt bejt oĹˇklivĂˇ, tak vĂˇs nenechĂˇm na pochybĂˇch.â€ś

ZavÄ›sila ramĂnko na hornĂ okraj pĹ™epĂˇĹľky svĂ©ho boxu a strÄŤila si do pusy nezapĂˇlenou cigaretu a nastudeno z nĂ potahovala. ZavĹ™ela oÄŤi, jako by se modlila. â€žAch BoĹľe, dej mi oheĹ�, kouĹ™â€¦ aspoĹ� jedinĂ˝ho Ĺˇlukaâ€¦â€ś OtevĹ™ela oÄŤi a zavrtÄ›la hlavou. â€žNesnĂˇĹˇĂm vÄ›ci, kterĂ˝ jsou pro mÄ› dobrĂ˝.

ProÄŤ jsem si tohle usmyslela?â€ś

â€žProtoĹľe jsi kaĹˇlala krev.â€ś

â€žAha, vidĂĹˇ. Na to jsem zapomnÄ›la. No, hele. PodĂvej.â€ś

Sundala z ramĂnka igelitovĂ˝ pytel. Byla na nÄ›m ÄŤernĂˇ hedvĂˇbnĂˇ kombinĂ©za na ramĂnka s tenkĂ˝m pĂˇskem. K tomu byl kabĂˇtek s dlouhĂ˝m rukĂˇvem a vysokĂ˝m lĂmcem. â€žCo tomu Ĺ™ĂkĂˇĹˇ?â€ś

â€žVypadĂˇ to skvÄ›le.â€ś

â€žFajn. Zkus, jestli ti to bude. KdyĹľtak mi zavolej a jĂˇ vyĹˇtrachĂˇm nÄ›co jinĂ˝ho. MĹŻĹľeĹˇ si to pĹ™inĂ˝st s sebou v Ĺˇest a pĹ™evlĂct se u mÄ› v pokoji. ZĹŻstĂˇvĂˇm na noc v Edgewateru, abych pak nemusela jezdit domĹŻ autem. NesnĂˇĹˇĂm, kdyĹľ

musĂm dĂˇvat pozor, kolik jsem toho vypila.â€ś

â€žCopak ty nemĂˇĹˇ rande? Myslela jsem, Ĺľe tam jdeĹˇ s Neilem.â€ś

â€žMĂˇme sraz aĹľ tam. Takhle si mĹŻĹľe dÄ›lat, co chce.

Vemu s sebou veÄŤer nÄ›jakĂ˝ Ĺˇperky a tĹ™eba ti pomĹŻĹľu udÄ›lat nÄ›co s vlasama. Ĺ�ekla bych, Ĺľe tÄ› budu muset oblĂct.â€ś

â€žVÄ›ro, nejsem pĹ™ece nemohoucĂ.â€ś

â€žJasnÄ›, Ĺľe nejseĹˇ nemohoucĂ. Ale pokud jde o obleÄŤenĂ, jseĹˇ naprostej ignorant. VsadĂm se, Ĺľe sis nikdy nenechala zjistit, jakej mĂˇĹˇ typ a barvu pleti.â€ś

BezvĂ˝raznÄ› jsem pokrÄŤila rameny a snaĹľila jsem se tvĂˇĹ™it tak, jako bych si nechĂˇvala zjiĹˇĹĄovat typ pleti nÄ›kdy i dvakrĂˇt tĂ˝dnÄ›.

â€žNeboj. JseĹˇ letnĂ typ. MĹŻĹľu ti tÄ›ch padesĂˇt dolarĹŻ uĹˇetĹ™it. NemÄ›la bys nosit ÄŤernou, ale kaĹˇlem na to. BudeĹˇ

vypadat skvÄ›le.â€ś OdmlÄŤela se a studovala mĹŻj obliÄŤej.

â€žVelice sluĹˇivĂ©, ty modĹ™inyâ€¦ obzvlĂˇĹˇĹĄ tahle nazelenalĂˇ.â€ś

ZaÄŤala zase natahovat na ramĂnko igelitovĂ˝ pytel.

NezapĂˇlenĂˇ cigareta jĂ pĹ™itom poskakovala v koutku Ăşst.

â€žJakĂ˝ to je, strĂˇvit ÄŤtyĹ™iadvacet hodin s feĹˇĂˇkem?â€ś

â€žMyslĂĹˇ Dietze?â€ś

VÄ›ra si povzdechla a obrĂˇtila oÄŤi v sloup. â€žNe, mluvĂm o KaÄŤeru Donaldovi. No nic. TobÄ› se asi lĂbĂ proto, Ĺľe je schopnej, co?â€ś

â€žNo, ano. O to pĹ™ece jde, ne?â€ś PĹ™ikĂ˝vla jsem. â€žVĂĹˇ, co mi nejde do hlavy? Jak je to moĹľnĂ˝, Ĺľe jsem poĹ™Ăˇd obklopenĂˇ panovaÄŤnejma lidma? Rosie, Dietz, Henryâ€¦ a teÄŹ ty.â€ś

â€žJseĹˇ roztomilĂˇ, vĂĹˇ o tom? MyslĂĹˇ si, Ĺľe jseĹˇ takovĂˇ drsĹ�aÄŤka.â€ś

â€žJĂˇ jsem drsĹ�aÄŤka,â€ś Ĺ™ekla jsem defenzivnÄ›.

â€žBudeĹˇ se Neilovi lĂbit. UĹľ jsi mu zavolala?â€ś

â€žZatĂm jsem nemÄ›la Ĺˇanci. Sotva jsme pĹ™ijeli.â€ś

â€žOn dneska veÄŤer pĹ™ijde, aby tÄ› poznal. Jenom si pamatuj jedno. Nejez.â€ś

ZaĹˇilhala jsem na ni. â€žJak to? Jdeme pĹ™ece na veÄŤeĹ™i, nebo ne?â€ś

â€žTĹ™eba s nĂm budeĹˇ chtĂt jĂt do postele.â€ś

â€žNebudu.â€ś

â€žAle tĹ™eba jo.â€ś

â€žAle co to mĂˇ co dÄ›lat s jĂdlem?â€ś

UĹľ se mnou ztrĂˇcela trpÄ›livost, ale zarazila se a

pĹ™eslabikovala mi to: â€žNikdy nelez s chlapem do postele po tom, co se nalĂˇdujeĹˇ. BudeĹˇ mĂt vylezlĂ˝ bĹ™icho.â€ś

â€žA proÄŤ bych mÄ›la jĂt do postele s chlapem, se kterĂ˝m se nemĹŻĹľu nejdĹ™Ăv poĹ™ĂˇdnÄ› naĹˇĹĄouchnout?â€ś

â€žMĹŻĹľeĹˇ jĂst pozdÄ›jc, aĹľ budeĹˇ vdanĂˇ.â€ś

Musela jsem se smĂˇt. â€žJĂˇ se vdĂˇvat nebudu ani dĹ™Ăv, ani pozdÄ›jc, ale dĂk za radu.â€ś

â€žZa mĂˇlo. Tak ahoj.â€ś

NaĹˇla jsem Dietze, jak sedĂ u Darcy u stolu a listuje broĹľurou nepojiĹˇtÄ›nĂ˝ch ztrĂˇt. Snesla jsem si ten model po schodech dolĹŻ a na parkoviĹˇti jsem ho opatrnÄ› nacpala do kufru auta. â€žPod tohle si svoje brnÄ›nĂ vzĂt nemĹŻĹľu,â€ś Ĺ™ekla jsem.

Dietz to nijak nekomentoval, takĹľe jsem to brala jako souhlas.

Po cestÄ› na stĹ™elnici jsme se zastavili v obchodÄ› se zbranÄ›mi a strĂˇvili jsme hodinu dohadovĂˇnĂm o pistolĂch.

On toho vÄ›dÄ›l mnohem vĂc neĹľ jĂˇ, takĹľe jsem musela pĹ™ed jeho znalostmi kapitulovat. SloĹľila jsem zĂˇlohu na devĂtimilimetrovou H&K P7 a vyplnila jsem vĹˇechny potĹ™ebnĂ© papĂry. Nakonec jsem zaplatila pÄ›tadvacet dolarĹŻ za padesĂˇt nĂˇbojĹŻ Winchester Silvertips, na kterĂ˝ch trval Dietz. Za to, Ĺľe jsem mu takhle vyhovÄ›la, projevil dost dobrĂ©ho vkusu, aby nezdĹŻrazĹ�oval, Ĺľe to byl jeho nĂˇpad.

OÄŤekĂˇvala jsem, Ĺľe pro mÄ› bude pÄ›knĂˇ otrava Ĺ™Ădit se jeho radami, ale vlastnÄ› to bylo docela fajn. Co jsem chtÄ›la komu

dokazovat? On v tÄ›chhle vÄ›cech jel dĂ©le neĹľ jĂˇ, a zdĂˇlo se, Ĺľe vĂ, o ÄŤem mluvĂ.

Dietz Ĺ™Ădil svĹŻj malĂ˝ ÄŤervenĂ˝ porsche, jako by ho nÄ›kdo pronĂˇsledoval. MoĹľnĂˇ to byl trĂ©nink na nÄ›jakou pozdÄ›jĹˇĂ honiÄŤku. V porschi nebyly na mĂstÄ› spolujezdce brzdy, ale stejnÄ› jsem v nadÄ›ji maÄŤkala podpatky k podlaze. Z mĂsta, kde jsem sedÄ›la, to vypadalo jako filmovĂ© zĂˇbÄ›ry ze zĂˇvodĹŻ Indy 500, jen s tĂm rozdĂlem, Ĺľe se jelo pĹ™Ămo do kopce.

PĹ™Ăˇla jsem si vÄ›Ĺ™it v posmrtnĂ˝ Ĺľivot, protoĹľe si ho nejspĂĹˇ budu uĹľ brzy uĹľĂvat. NezdĂˇlo se, Ĺľe by si Dietz vĹˇiml mĂ˝ch rozpakĹŻ. ProtoĹľe byl cele soustĹ™edÄ›n na vozovku, nechtÄ›la jsem ho ruĹˇit pronikavĂ˝mi vĂ˝kĹ™iky, a tak jsem je musela potlaÄŤovat.

StĹ™elnice byla opuĹˇtÄ›nĂˇ, byl tam jen sprĂˇvce, kterĂ©mu jsme zaplatili vstupnĂ©. KvÄ›tnovĂ© slunce bylo horkĂ©, provonÄ›nĂ© vavĹ™Ănem a ĹˇalvÄ›ji. DeĹˇtÄ› nepĹ™ijdou dĹ™Ăv neĹľ o VĂˇnocĂch. Do konce srpna budou hory vyprahlĂ©, vegetace vyschlĂˇ a les na nejlepĹˇĂ cestÄ› k tomu, aby chytl. I teÄŹ, kdyĹľ

jsem se dĂvala dolĹŻ do ĂşdolĂ, vidÄ›la jsem ve vzduchu mlĹľnĂ˝ opar, zlovÄ›stnou pĹ™edzvÄ›st nadchĂˇzejĂcĂch poĹľĂˇrĹŻ.

Dietz nastavil terÄŤ B-27 se siluetou lidskĂ© postavy do vzdĂˇlenosti sedmi yardĹŻ. Se svĂ˝m davisem jsem cviÄŤila na pÄ›tadvacet yardĹŻ, ale Dietz jen zavrtÄ›l hlavou. â€žDvaatĹ™icĂtka ĂˇÄŤko je konstruovanĂˇ na sebeobranu v uzavĹ™enĂ˝m prostoru patnĂˇcti yardĹŻ, ale nejlĂp tak do deseti yardĹŻ. StĹ™ela musĂ proniknout hluboko, aby zasĂˇhla ĹľivotnÄ› dĹŻleĹľitĂ˝ orgĂˇny a

cĂ©vy, takovejch osm deset palcĹŻ. Tyhle silvertipky majĂ daleko vÄ›tĹˇĂ Ĺˇanci dostat se dostateÄŤnÄ› daleko.â€ś

â€žTo jsou teda kĹˇefty,â€ś Ĺ™ekla jsem.

â€žProÄŤ myslĂte, Ĺľe toho chci nechat?â€ś

Naplnila jsem zĂˇsobnĂk svĂ©ho malĂ©ho davise. Dietz mi zatĂm pĹ™edvĂˇdÄ›l jedno cviÄŤenĂ, kterĂ©mu Ĺ™Ăkal mozambickĂ˝ dril. Musela jsem zaÄŤĂt z obrannĂ© pozice: s pistolĂ nabitou, zajiĹˇtÄ›nou, s nĂˇbojem v komoĹ™e a s prstem mimo kohoutek jsem v pÄ›taÄŤtyĹ™icetistupĹ�ovĂ©m Ăşhlu mĂĹ™ila dolĹŻ. â€žZvednÄ›te pistoli nahoru a vystĹ™elte dvakrĂˇt rychle za sebou do hornĂ poloviny hrudnĂku v Ăşrovni hrudnĂ kosti. V rychlosti zkontrolujte, kam jste se trefila, a vypalte tĹ™etĂ, peÄŤlivÄ›jĹˇĂ rĂˇnu do hlavy, nÄ›kam sem,â€ś Ĺ™ekl a ukazoval si na oÄŤnĂ dĹŻlky.

Dala jsem si na uĹˇi chrĂˇniÄŤe a udÄ›lala jsem, co mi Ĺ™ekl.

PoprvĂ© jsem pod jeho zkoumavĂ˝m pohledem neztrĂˇcela sebevÄ›domĂ. Bylo jasnĂ©, Ĺľe od tĂ© doby, co jsem byla na policejnĂ akademii, se moje stĹ™eleckĂ© umÄ›nĂ trochu zhorĹˇilo.

Sem jsem chodĂvala ÄŤasto, prĹŻmÄ›rnÄ› tak jednou za mÄ›sĂc, ale zaÄŤĂnala jsem to brĂˇt spĂĹˇ jako nÄ›jakĂ˝ druh meditace, neĹľ

jako ĹˇkolenĂ v sebeobranÄ›. KdyĹľ jsem byla ponechĂˇna sama sobÄ›, nebyla jsem ani peÄŤlivĂˇ, ani pĹ™esnĂˇ. Dietz byl dobrĂ˝ uÄŤitel, trpÄ›livÄ› a metodicky vysvÄ›tloval, jak to mĂˇm dÄ›lat lĂ©pe, a to takovĂ˝m zpĹŻsobem, Ĺľe mi vĹŻbec nepĹ™ipadalo, Ĺľe by mÄ› kritizoval.

â€žA teÄŹ to zkuste se zbranĂ v kabelce,â€ś Ĺ™ekl, kdyĹľ byl

spokojenĂ˝.

â€žJak jste se tohle vĹˇechno nauÄŤil?â€ś

Mdle se usmĂˇl. â€žZbranÄ› jsou moje vĂˇĹˇeĹ�. MĂ˝m prvnĂm oficiĂˇlnĂm vĂ˝cvikem v obrannĂ˝m pistolnickĂ˝m umÄ›nĂ byl kurs pro ÄŤleny ochranky, aby mohli nosit zbranÄ›. Po praktickĂ˝ strĂˇnce nĂˇs toho moc nenauÄŤili, ale poskytlo mi to sluĹˇnĂ˝ zĂˇklady, abych se vyznal v zĂˇkonech o stĹ™elnejch zbranĂch. Pak jsem Ĺˇel do AmerickĂ˝ho Ăşstavu zbranĂ.â€ś

OdmlÄŤel se. â€žTak jsme tu od toho, abychom pracovali, nebo abychom Ĺľvanili?â€ś

â€žMĂˇm si vybrat?â€ś zeptala jsem se.

To jsem nemÄ›la. Musela jsem zkusit pÄ›taÄŤtyĹ™icĂtku, ale to pro mÄ› byla po mĂ© dvaatĹ™icĂtce moc velkĂˇ bouchaÄŤka. V

tomhle ohledu se smiloval a dovolil mi, abych pokraÄŤovala se svĂ˝m davisem. Pustili jsme se zase do prĂˇce. Pach stĹ™elnĂ©ho prachu parfĂ©moval vzduch kolem a jĂˇ jsem se soustĹ™edila na stĹ™elbu. PĹ™estala jsem myslet na Marka Messingera jako na ÄŤlovÄ›ka. Stal se pro mÄ› nÄ›ÄŤĂm abstraktnĂm â€“ nebyl nic vĂc neĹľ plochĂˇ ÄŤernĂˇ silueta vzdĂˇlenĂˇ sedm yardĹŻ â€“ s papĂrovĂ˝m srdcem a papĂrovĂ˝m mozkem. Byla to takovĂˇ terapie, stĹ™Ălet do nÄ›j a dĂvat se, jak se mu trhĂˇ brĂˇnice.

MĹŻj strach zaÄŤal opadĂˇvat a vrĂˇtilo se mi sebevÄ›domĂ.

StĹ™Ălela jsem mu na papĂrovĂ˝ krk a trefila jsem inkoustem vyznaÄŤenou tepnu. PĹ™edstavovala jsem si, Ĺľe mu na tÄ›lo vytetuji svĂ© iniciĂˇly. KdyĹľ jsme kolem polednĂho vĹˇechno

zabalili a odjĂĹľdÄ›li jsme ze stĹ™elnice, cĂtila jsem se zase jako dĹ™Ăv.

NaobÄ›dvali jsme se v hospĹŻdce U DroĹľkĂˇĹ™e na ĂşpatĂ kopce, ze kterĂ©ho se pĹ™es kameny Ĺ™inul potĹŻÄŤek. VirginskĂ˝ dub a vavĹ™Ăn zahalovaly hospĹŻdku chladivĂ˝m stĂnem. Ticho bylo pĹ™eruĹˇovĂˇno klevetÄ›nĂm ptĂˇÄŤkĹŻ. Po prudkĂ©m svahu jen tu a tam vyjelo nÄ›jakĂ© auto a mĂĹ™ilo na hlavnĂ silnici. Dietz byl stĂˇle ostraĹľitĂ˝ â€“ prohlĂĹľel si budovu â€“ ale zdĂˇl se mi teÄŹ nÄ›jak klidnÄ›jĹˇĂ. Jednu nohu mÄ›l nataĹľenou na hrubĂ© dĹ™evÄ›nĂ© lavici a usrkĂˇval pivo. MÄ› posadil po svĂ© levĂ© stranÄ› zĂˇdy ke zdi. TakĂ© jsem dĂˇvala pozor, i kdyĹľ tu nic moc k vidÄ›nĂ nebylo. Byli tu jen tĹ™i dalĹˇĂ zĂˇkaznĂci, cyklistĂ©, kteĹ™Ă sedÄ›li venku u jednoho stolu z neohoblovanĂ˝ch prken.

Objednali jsme si chilli verde, coĹľ nĂˇm ÄŤĂĹˇnice ihned pĹ™inesla: dvÄ› ĹˇirokĂ© misky vonĂcĂho vepĹ™ovĂ©ho, zelenĂ˝ miĹˇmaĹˇ s chilli a kydancem hustĂ© omĂˇÄŤky a v hlubinĂˇch utopenĂ© dvÄ› pĹ™eloĹľenĂ© mouÄŤnĂ© placky.

â€žCo mĂˇte s Kalifornskou pojiĹˇĹĄovnou?â€ś zeptal se mezi dvÄ›ma sousty.

â€žOni mi poskytujĂ kancelĂˇĹ™ a jĂˇ jim tak dvakrĂˇt tĹ™ikrĂˇt do mÄ›sĂce poskytuju sluĹľby. To mĂˇte rĹŻznĂ˝. VÄ›tĹˇinou vyĹˇetĹ™uju poĹľĂˇry a faleĹˇnĂ˝ pojistnĂ˝ Ĺˇkody, ale mĹŻĹľe to bejt cokoliv.â€ś

â€žTo mĂˇte hezky zaĹ™ĂzenĂ˝, jak se vĂˇm to povedlo?â€ś

â€žMoje teta pro nÄ› lĂ©ta pracovala, takĹľe o tÄ›ch lidech dost vĂm. KdyĹľ jsem byla jeĹˇtÄ› na gymplu, pĹ™ĂleĹľitostnÄ› mi tam vyjednala letnĂ brigĂˇdu. V devatenĂˇcti jsem udÄ›lala

akademii, a protoĹľe jsem nemohla jĂt k policii dĹ™Ăv, neĹľ mi bude jednadvacet, pracovala jsem u KalifornskĂ˝ pojiĹˇĹĄovny jako recepÄŤnĂ. KdyĹľ jsem potom od policie odeĹˇla, a neĹľ

jsem dostala vlastnĂ licenci a mohla jsem se udÄ›lat se pro sebe, pracovala jsem pro jednu soukromou agenturu. PrvnĂ mĹŻj velkej pĹ™Ăpad byl prĂˇvÄ› pro pojiĹˇĹĄovnu.â€ś

â€žDÄ›lĂˇ do toho ÄŤĂm dĂˇl vĂc Ĺľenskejch,â€ś poznamenal.

â€žProÄŤ ne? V jistĂ˝m smyslu je to zĂˇbava, i kdyĹľ trochu ulĂtlĂˇ. ÄŚlovÄ›k je obÄŤas ĂşplnÄ› urvanej, ale aspoĹ� mĹŻĹľe bejt svĂ˝m vlastnĂm pĂˇnem. Je to moje pĹ™irozenost. Jsem od pĹ™Ărody zvÄ›davĂˇ a vĹľdycky jsem strkala nos tam, kam nemĂˇm,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žA co vy? Co budete dÄ›lat, kdyĹľ

odejdete z oboru?â€ś

â€žTÄ›Ĺľko Ĺ™Ăct. JednĂˇm s jednĂm chlapĂkem v Colgate, kterej dĂˇvĂˇ dohromady vĂ˝cvik antiteroristickejch jednotek pro vojenskĂ˝ zĂˇkladny v zĂˇmoĹ™Ă.â€ś

â€žSimulovanĂ˝ Ăştoky?â€ś

â€žSprĂˇvnÄ›. UprostĹ™ed noci nÄ›kdo vtrhne do tĂˇbora a pĹ™epadne posĂˇdku, vnikne mezi muĹľstvo a celej ten manĂ©vr nafilmuje a pak jim ukĂˇĹľe, kde by mÄ›li svoji obranu posĂlit.â€ś

â€žLupiÄŤi a poldovĂ© beze zbranĂ.â€ś

â€žPĹ™esnÄ› tak. Velkej Ĺˇvindl a malĂ˝ nebezpeÄŤĂ.â€ś OdmlÄŤel se a vytĹ™el dno svĂ© misky sloĹľenou plackou. â€žVypadĂˇte, Ĺľe to mĂˇte pÄ›knÄ› nalajnovanĂ˝.â€ś

â€žJo, taky si tak pĹ™ipadĂˇm,â€ś odpovÄ›dÄ›la jsem. â€žVÄ›ra by se mnou nesouhlasila. Ona si myslĂ, Ĺľe jsem beznadÄ›jnej

pĹ™Ăpad. Moc nezĂˇvislĂˇ, prostoduchĂˇâ€¦â€ś

â€žCo je ona vĹŻbec zaÄŤ?â€ś

â€žAbych pravdu Ĺ™ekla, tak tohle jsem nikdy nepochopila.

Ona je sice nÄ›co jako moje kamarĂˇdka, nejbliĹľĹˇĂ, co mĂˇm, ale stejnÄ› nemĹŻĹľu tvrdit, Ĺľe bychom se navzĂˇjem nÄ›jak dobĹ™e znaly. Jsem hodnÄ› pryÄŤ, takĹľe nechodĂm moc do spoleÄŤnosti. Ona se vÄ›tĹˇinou pohybuje v okruhu svobodnĂ˝ch lidĂ, coĹľ jĂˇ jsem nikdy moc neumÄ›la. Obdivuju ji. Je chytrĂˇ.

MĂˇ styl. NedĂˇ se jen tak oblafnoutâ€¦!â€ś

â€žCo to mĂˇ bejt, chcete udÄ›lat obchod?â€ś

ZasmĂˇla jsem se a pokrÄŤila jsem rameny. â€žPtal jste se.â€ś

â€žJo, no ona je z tÄ›ch Ĺľenskejch, kterejm jsem nikdy nerozumÄ›l,â€ś Ĺ™ekl.

â€žJak to myslĂte?â€ś

â€žJĂˇ nevĂm. Tomu jsem taky nikdy nerozumÄ›l. NÄ›co mÄ› prostÄ› na nĂ mate.â€ś

â€žJe to dobrĂˇ duĹˇe.â€ś

â€žBezpochyby.â€ś DokonÄŤil Ăşklid svĂ© misky, aniĹľ by se o tĂ© vÄ›ci jeĹˇtÄ› zmĂnil. NÄ›kdy bylo opravdu tÄ›ĹľkĂ© odhadnout, co si myslĂ, a jĂˇ jsem ho neznala dost dobĹ™e, abych ho nutila k tomu, aby to Ĺ™ekl nahlas.

16

Z domova jsme odchĂˇzeli v Ĺˇest. Dietz uĹľ byl umytĂ˝ a pro danou pĹ™ĂleĹľitost si oblĂ©kl pohodlnĂ© kalhoty, koĹˇili a vzorovanou kravatu. Na to si vzal tmavĂ© sportovnĂ sĂˇÄŤko westernovĂ©ho stĹ™ihu â€“ ĹˇirokĂ© v ramenou a ĂşzkĂ© v pase. Zpod zĂˇloĹľky kalhot mu vykukovaly ÄŤernĂ© boty s nablĂ˝skanĂ˝mi ĹˇpiÄŤkami. Pod sakem mÄ›l samozĹ™ejmÄ› svoji neprĹŻstĹ™elnou vestu, kterĂˇ by zachytila Magnum 350 z deseti stop. TakĂ© jsem vidÄ›la, jak si pĹ™ipevĹ�oval pouzdro na pistoli, kterĂ© nosil na pravĂ©m boku, a jak do nÄ›j strÄŤil svou pÄ›taÄŤtyĹ™icĂtku.

Osprchovala jsem se a znovu jsem si vzala dĹľĂny, rolĂˇk a tenisky. Do kombinĂ©zy jsem se chtÄ›la pĹ™evlĂ©knout aĹľ u VÄ›ry v pokoji. TÄ›snÄ› pĹ™ed tĂm, neĹľ jsme odeĹˇli, jsem si ji v rychlosti vyzkouĹˇela. Kalhoty mi byly trochu dlouhĂ©, ale podkasala jsem je v pase a bylo to dobrĂ©. Sbalila jsem si ÄŤernĂ© lodiÄŤky, punÄŤochy, ÄŤernĂ© prĂˇdlo a pĂˇr nezbytnostĂ na

dlouhĂ˝ veÄŤer. Dietz mi dovolil, Ĺľe si nemusĂm brĂˇt neprĹŻstĹ™elnou vestu. Pod tenkĂ˝mi ramĂnky by vypadala dost divnÄ›. Davise jsem nacpala do vnÄ›jĹˇĂ kapsy svĂ© velkĂ© koĹľenĂ© kabely, kterĂˇ pĹ™ipomĂnala spĂĹˇ diplomatickĂ© pouzdro neĹľ veÄŤernĂ kabelku. Dietz mÄ› poĹľĂˇdal, abych mu do nĂ vzala noÄŤnĂ dalekohled, takĹľe normĂˇlnÄ› uĹľ dost objemnĂˇ kabela byla jeĹˇtÄ› vyboulenÄ›jĹˇĂ. VĂˇĹľil sice jenom nÄ›co kolem libry, ale byl velikĂ˝ asi jako transfokĂˇtor k pÄ›tatĹ™icetimilimetrovĂ©mu fotoaparĂˇtu. NaklĂˇnÄ›lo mÄ› to k jednĂ© stranÄ›. â€žProÄŤ to s sebou bereme?â€ś zeptala jsem se.

â€žTo je moje nejnovÄ›jĹˇĂ hraÄŤka. ObyÄŤejnÄ› ji mĂvĂˇm v autÄ›, ale nechci ji nechĂˇvat na hotelovĂ˝m parkoviĹˇti. StĂˇlo mÄ› to vĂc jak tĹ™i tisĂce dolarĹŻ.â€ś

â€žAha.â€ś

Dietz jel k hotelu oklikou a moc toho nenamluvil.

Navzdory svĂ©mu ujiĹˇĹĄovĂˇnĂ, Ĺľe mÄ› Mark Messinger nechĂˇ den dva na pokoji, vypadal dost nervĂłznÄ›. ZaÄŤal se mi svĂrat Ĺľaludek. Byl soustĹ™edÄ›nĂ˝ a napjatĂ˝, stĂˇle ve stĹ™ehu. Stiskl zapalovaÄŤ v autÄ› a instinktivnÄ› se natĂˇhl po cigaretĂˇch.

â€žHergot!â€ś ZavrtÄ›l hlavou, otrĂˇvenĂ˝ sĂˇm sebou.

Objel roh a snĂĹľil rychlost. â€žV takovejchhle chvĂlĂch zĂˇvidĂm chlapĹŻm, co jsou ve stĂˇtnĂch sluĹľbĂˇch,â€ś

poznamenal. â€žMÄ›la byste celej houf goril. MajĂ neomezenĂ˝ zdroje pracovnĂch sil, pĹ™Ăstup ke zpravodajskĂ˝ sluĹľbÄ› a zĂˇkonnĂ˝ prĂˇvo nakopnout nÄ›koho do prdeleâ€¦â€ś

NevÄ›dÄ›la jsem, co bych mu na to mÄ›la Ĺ™Ăct, tak jsem

mlÄŤela.

Zastavili jsme u ĹˇirokĂ© pĹ™ĂjezdovĂ© cesty pĹ™ed hotelem a Dietz dal jako obvykle zĹ™Ăzenci na parkoviĹˇti stoÄŤenou bankovku, aby mÄ›l auto poĹ™Ăˇd na oÄŤĂch. Venku bylo stĂˇle jeĹˇtÄ› svÄ›tlo a krajinu zalĂ©valo pozdnĂ slunce. TemnÄ› zelenĂ˝ trĂˇvnĂk byl nakrĂˇtko posekanĂ˝. Lemovaly ho rĹŻĹľovĂ© netĂ˝kavky a trsy lobelek, kterĂ© zĂˇĹ™ily intenzivnĂ elektrickou modĹ™Ă. Na vzdĂˇlenĂ©m konci cesty se moĹ™skĂ˝ pĹ™Ăboj tĹ™ĂĹˇtil o pobĹ™eĹľnĂ hrĂˇz a zamlĹľoval vzduch slanĂ˝m pachem rozbouĹ™enĂ©ho Pacifiku.

K rozlehlĂ© budovÄ› Edgewateru patĹ™ila jeĹˇtÄ› Ĺ™ada bungalovĹŻ v zadnĂ ÄŤĂˇsti parcely, kaĹľdĂ˝ velikosti prĹŻmÄ›rnĂ©ho rodinnĂ©ho domku. Byly vystaveny ve ĹˇpanÄ›lskĂ©m stylu, s bĂlou omĂtkou, tÄ›ĹľkĂ˝mi trĂˇmy, vybledlĂ˝mi ÄŤervenĂ˝mi taĹˇkami na stĹ™eĹˇe a vnitĹ™nĂmi dvorky. Pod klenutou chodbou, kterĂˇ vedla do zahrad, se zaÄŤĂnali shromaĹľÄŹovat svatebÄŤanĂ©: pÄ›t druĹľiÄŤek v bledÄ› rĹŻĹľovĂ˝ch Ĺˇatech a blĂˇznivĂˇ holÄŤina, kterĂˇ bÄ›hala sem tam s koĹˇĂÄŤkem rĹŻĹľovĂ˝ch okvÄ›tnĂch lĂstkĹŻ.

CelĂ© to sledovali dva mladĂci ve smokingu, nejspĂĹˇ poĹ™adatelĂ©, a pĹ™emĂtali o spolehlivosti antikoncepce.

Dietz mÄ› jako obvykle vzal za loket, sĂˇm Ĺˇel trochu vpĹ™edu a vedl mÄ› ke vchodu. Zjistila jsem, Ĺľe stejnÄ› jako on sleduji tlachĂˇni hostĹŻ v naĹˇĂ bezprostĹ™ednĂ blĂzkosti. KdyĹľ

jsme veĹˇli do prostornĂ©ho vestibulu lemovanĂ©ho dvÄ›ma rĹŻĹľovĂ˝mi mramorovĂ˝mi stoly, byl celĂ˝ naĹˇponovanĂ˝ a oÄŤi mÄ›l na stopkĂˇch. PĹ™iĹˇli jsme k vrĂˇtnĂ©mu a prohodili s nĂm

pĂˇr slov. Dietz asi musel mluvit s vedenĂm hotelu jeĹˇtÄ› jednou, protoĹľe krĂˇtce potĂ© se objevil Charles Abbot, ĹˇĂ©f hotelovĂ© ochranky. PĹ™edstavili jsme se navzĂˇjem. Abbotovi mohlo bĂ˝t tak k sedmdesĂˇti a ve svĂ©m obleku s vestiÄŤkou, doplnÄ›nĂ©m

omanikĂşrovanĂ˝mi

nehty

a

honosnĂ˝mi

hodinkami, vypadal jako nÄ›jakĂ˝ baron na penzi. Nebyl to typ ÄŤlovÄ›ka, kterĂ©mu byste mohli Ĺ™Ăkat Charlie nebo Chuck.

Jeho stĹ™ĂbrnĂ© vlasy barevnÄ› ladily se svÄ›tle ĹˇedĂ˝m odstĂnem jeho obleku a s diamantovou jehlicĂ, kterĂˇ pomrkĂˇvala ze stĹ™edu jeho kravaty. MÄ›la jsem pocit, Ĺľe to, co dÄ›lĂˇ teÄŹ, je daleko zĂˇbavnÄ›jĹˇĂ neĹľ to, co dÄ›lal kdysi. Odvedl nĂˇs do rohu mĂstnosti, kde pod vÄ›tvemi mohutnĂ©ho fĂkusu stĂˇla tĹ™i velikĂˇ koĹľenĂˇ kĹ™esla.

Dietz pĹ™inesl kopie fotografiĂ Marka Messingera. â€žTohle je ten chlap, co nĂˇm dÄ›lĂˇ starost. RĂˇd bych ty fotky rozdal personĂˇlu, kterĂ˝ dnes bude obsluhovat na banketu.â€ś

Abbot se zbÄ›ĹľnÄ› podĂval na fotky a potom je vrĂˇtil. MÄ›l zvyk stĂˇle se ÄŤlovÄ›ku dĂvat do oÄŤĂ svĂ˝ma zĂˇĹ™ivÄ› modrĂ˝ma oÄŤima. â€žPane Dietzi, musĂm vĂˇm pĹ™ipomenout, Ĺľe nemĂˇme vybavenĂ na to, abychom zvlĂˇdli nÄ›jakĂ© komplikovanĂ© zabezpeÄŤenĂ pro soukromĂ© osoby. KdyĹľ je tĹ™eba, spolupracujeme s bezpeÄŤnostnĂ agenturou, ale hotel nemĹŻĹľe pĹ™ijmout odpovÄ›dnost za nÄ›jakĂ˝ neĹˇĹĄastnĂ˝ incident. V prvnĂ Ĺ™adÄ› dbĂˇme o bezpeÄŤnost naĹˇich registrovanĂ˝ch hostĹŻ.

Pokud jsem dobĹ™e informovĂˇn, s radostĂ udÄ›lĂˇme, co bude v naĹˇich silĂˇch, ale nic vĂc vĂˇm slĂbit nemĹŻĹľeme.â€ś

Dietz se usmĂˇl. â€žTo chĂˇpu,â€ś Ĺ™ekl mĂrnÄ›. â€žZ naĹˇĂ strany je to jen prevence. NeoÄŤekĂˇvĂˇme ĹľĂˇdnĂ˝ problĂ©my, ale je lepĹˇĂ, kdyĹľ o tom budete vÄ›dÄ›t, aby ÄŤlovÄ›k mÄ›l jistotu, Ĺľe vĹˇechno probĂhĂˇ hladce.â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ›,â€ś Ĺ™ekl Abbot.

Dietz se choval, jak nejlĂ©pe dovedl, uvolnÄ›nÄ› a nenucenĂ©. Musel pomoc tohohle ÄŤlovÄ›ka opravdu potĹ™ebovat.

Abbot mÄ›l zasnÄ›nĂ˝ vĂ˝raz. Vypadal jako ÄŤlovÄ›k, kterĂ˝ pouĹľĂvĂˇ cigaretovou ĹˇpiÄŤku a kouĹ™Ă tenkĂ© zlatĂ© dunhillky.

â€žJak jinak vĂˇm mohu pomoci? Mohu vĂˇm dĂˇt k dispozici jednu ochranku.â€ś

â€žMyslĂm, Ĺľe to nebude nutnĂ©, ale dĂky. Jedna ze zamÄ›stnankyĹ� KalifornskĂ© pojiĹˇĹĄovny je tu na dneĹˇnĂ noc ubytovanĂˇ. Jmenuje se VÄ›ra LiptonovĂˇ. RĂˇd bych zjistil ÄŤĂslo jejĂho pokoje a jmĂ©na hostĹŻ, kteĹ™Ă bydlĂ v pokojĂch vedle nĂ. Mohl byste pro nĂˇs tohle zaĹ™Ădit?â€ś

Abbot zvaĹľoval Dietzovu ĹľĂˇdost. Pod uhlazenĂ˝m a nenucenĂ˝m zevnÄ›jĹˇkem se skrĂ˝val chladnĂ˝ necita. â€žNevidĂm dĹŻvodu, proÄŤ ne.â€ś Omluvil se a popoĹˇel k recepci. Po krĂˇtkĂ©m rozhovoru s recepÄŤnĂm si nÄ›co naÄŤmĂˇral do koĹľenĂ©ho zĂˇpisnĂku, kterĂ˝ vytĂˇhl z pravĂ© kapsy. VrĂˇtil se, vytrhl papĂr a podal jej Dietzovi.

â€žZnĂˇte nÄ›kterou z tÄ›ch dvojic?â€ś zeptal se Dietz.

â€žZnĂˇm obÄ›. Clarkovi uĹľ tu bydleli mnohokrĂˇt. A pan a panĂ Thiedermanovi jsou ÄŤirou nĂˇhodou mĹŻj strĂ˝c a teta.â€ś

Dietz si papĂrek schoval a potĹ™Ăˇsl Abbotovi rukou.

â€žDĂky. Jste moc laskav.â€ś

â€žJsem rĂˇd, Ĺľe jsem vĂˇm mohl pomoci,â€ś odpovÄ›dÄ›l muĹľ.

ProchĂˇzeli jsme chodbou po koberci a sledovali ÄŤĂsla pokojĹŻ v sestupnĂ©m poĹ™adĂ. Dietz poĹ™Ăˇd pozoroval chodbu za naĹˇimi zĂˇdy, ruku jako pĂˇÄŤidlo vÄ›ÄŤnÄ› poloĹľenou na mĂ©m loktu. Kdyby se vyskytlo nÄ›co neÄŤekanĂ©ho, mÄ›l by mÄ› aspoĹ� trochu pod kontrolou.

VÄ›Ĺ™in pokoj byl ve stejnĂ©m kĹ™Ădle jako salon, kde se mÄ›l konat banket. â€žTo jste zaĹ™Ădil vy?â€ś zeptala jsem se, kdyĹľ

jsem vidÄ›la, jak je to blĂzko.

â€žNechtÄ›l jsem, abyste se prochĂˇzela po hotelu zbyteÄŤnÄ› sem a tam.â€ś Zaklepal na dveĹ™e. Bylo ticho. TuĹˇila jsem, Ĺľe VÄ›ra vyhlĂĹľĂ ven malinkĂ˝m kukĂˇtkem na dveĹ™Ăch. SlyĹˇeli jsme, jak odsunuje zĂˇstrÄŤku, a najednou se objevila, ĹˇilhajĂc na nĂˇs pĹ™es bezpeÄŤnostnĂ Ĺ™etĂzek. MÄ›la na sobÄ› zelenĂ© hedvĂˇbnĂ© kimono s velikĂ˝m dekoltem, kterĂ˝ jĂ odhaloval pÄ›Ĺˇinku mezi Ĺ�adry. PohlĂ©dla dolĹŻ a pĹ™itĂˇhla si jednou rukou zĂvajĂcĂ klopy k sobÄ›. â€žNechala jsem zastrÄŤenej Ĺ™etÄ›z. To bylo chytrĂ˝, Ĺľe jo?â€ś

â€žJste skvÄ›lĂˇ, VÄ›ro,â€ś Ĺ™ekl Dietz. â€žAle teÄŹ nĂˇs pusĹĄte dĂˇl.â€ś

Naklonila hlavu a stoÄŤila zrak na chodbu. â€žJak mĂˇm vÄ›dÄ›t, Ĺľe vĂˇs nÄ›kdo nedrĹľĂ na muĹˇce?â€ś

Dietz se zasmĂˇl. TĂˇzavÄ› jsem se na nÄ›j podĂvala. SlyĹˇela jsem jeho smĂch zatĂm jenom jednou. â€žDobrej postĹ™eh,â€ś Ĺ™ekl.

JĂˇ osobnÄ› jsem si nemyslela, Ĺľe by to byl zas aĹľ tak

dobrĂ˝ postĹ™eh, ale mÄ› se nikdo neptal, tak co.

VÄ›ra zavĹ™ela dveĹ™e, aby mohla vyvlĂknout Ĺ™etÄ›z, a pustila nĂˇs dovnitĹ™. Pokoj byl obrovskĂ˝: obĹ™Ă postel, obĹ™Ă staroĹľitnĂˇ skĹ™ĂĹ� a gigantickĂˇ televize. HlavnĂ barvou tu byla svÄ›tle ĹľlutĂˇ: tlustĂ˝ svÄ›tle ĹľlutĂ˝ koberec, tapety posypanĂ© jemnĂ˝mi bĂlĂ˝mi japonskĂ˝mi kosatci. TentĂ˝Ĺľ vzor se opakoval na lesklĂ©m bavlnÄ›nĂ©m pĹ™ehozu na posteli a na lesklĂ˝ch zĂˇvÄ›sech na mosaznĂ˝ch tyÄŤĂch. Okenice byly zavĹ™enĂ©, ale podle svÄ›tla zvenÄŤĂ bylo poznat, Ĺľe okna vedou k pĹ™ĂjezdovĂ© cestÄ›. DvÄ› kĹ™esla mÄ›la svÄ›tle zelenĂ© ÄŤalounem s mĹ™ĂĹľkovanĂ˝m pĹ™ĂÄŤnĂ˝m pruhem. Skrze dveĹ™e jsem zmerÄŤila koupelnu, kterĂˇ se drĹľela barevnĂ©ho schĂ©matu: vĂˇza bĂlĂ˝ch hedvĂˇbnĂ˝ch kvÄ›tin, sytÄ› ĹľlutĂ© ruÄŤnĂky srolovanĂ© do koĹˇĂku z vrbovĂ©ho proutĂ.

Na vĹˇech myslitelnĂ˝ch mĂstech se povalovaly VÄ›Ĺ™iny svrĹˇky. ObleÄŤenĂ odhozenĂ© na posteli, Ĺˇaty zavÄ›ĹˇenĂ© na otevĹ™enĂ˝ch dveĹ™Ăch od skĹ™ĂnÄ›. Na prĂˇdelnĂku mÄ›la rozloĹľenou kosmetiku, na pultu v koupelnÄ› natĂˇÄŤky a kulmu, na zĂˇchodovĂ©m prkĂ©nku mokrĂ˝ ruÄŤnĂk. Z rozepnutĂ©ho kufru na odklĂˇdacĂ polici vykukovala nadĂ˝chanĂˇ zmÄ›ĹĄ luxusnĂho ĹˇifonovĂ©ho prĂˇdla. Na jednom kĹ™esle byly mrsknutĂ© roztaĹľenĂ© punÄŤochĂˇÄŤe s bavlnÄ›nĂ˝m rozkrokem ve tvaru diamantu, kterĂ˝ smÄ›Ĺ™oval vzhĹŻru jako ĹˇpiÄŤka ĹˇĂpu. Dietz zamĂĹ™il rovnou ke dveĹ™Ăm pĹ™ilehlĂ©ho pokoje, aby se ujistil, Ĺľe jsou zamÄŤenĂ©. Pak zatĂˇhl zĂˇclony.

VÄ›ra pĹ™eĹˇla ke konferenÄŤnĂmu stolku. Nechala si donĂ©st

lĂˇhev ĹˇampaĹ�skĂ©ho ve stĹ™ĂbrnĂ© nĂˇdobÄ› s ledem a ÄŤtyĹ™i sklenky. VytĂˇhla lĂˇhev a chystala se ji otevĹ™Ăt. â€žPosaÄŹte se.

DĂˇme si nÄ›co k pitĂ.â€ś

â€žJĂˇ ne, dÄ›kuju. MĂˇm jeĹˇtÄ› prĂˇci,â€ś Ĺ™ekl Dietz. Pak se obrĂˇtil ke mnÄ›: â€žNechte dveĹ™e zamÄŤenĂ˝. Kdyby zvonil telefon, tak ho mĹŻĹľete zvednout, ale nepĹ™edstavujte se. KdyĹľ

to bude nÄ›kdo, koho znĂˇte, tak se dlouho nevybavujte.

NedĂˇvejte nikomu informace jakĂ˝hokoliv druhu. Kdyby to byl omyl, tak mi dejte vÄ›dÄ›t. To by byl nejspĂĹˇ nÄ›kdo, kdo kontroluje, jestli v pokoji nÄ›kdo je.â€ś PodĂval se na hodinky.

â€žVrĂˇtĂm se pĹ™esnÄ› v sedm a odvedu vĂˇs na banket.â€ś

KdyĹľ Dietz odeĹˇel z pokoje, zvedla ramena a zavrtÄ›la se.

â€žDĂˇme si do nosu!â€ś Ĺ™ekla potom. Ukroutila drĂˇtek na lĂˇhvi, zabalila vrĹˇek do ruÄŤnĂku a strkala zĂˇtku palcem sem a tam, dokud nevylĂtla. Naplnila dvÄ› sklenice a jednu mi podala. â€žJĂˇ uĹľ jsem namalovanĂˇ,â€ś Ĺ™ekla. â€žMohla bys zatĂm skoÄŤit do sprchy, neĹľ se oblĂknu. Pak ti udÄ›lĂˇme nÄ›co s vlasama.â€ś

â€žUĹľ jsem se sprchovala. MusĂm se jen oblĂct do tĂ˝ kombinĂ©zy a jsem hotovĂˇ.â€ś

ZpraĹľila mÄ› pohledem, kterĂ˝ dĂˇval najevo, jak hluboce se mĂ˝lĂm.

Pod jejĂm kritickĂ˝m dohledem jsem vyklouzla z dĹľĂn a navlĂ©kala jsem si kombinĂ©zu. KdyĹľ spatĹ™ila moje podlitiny, zalapala po dechu. JĂˇ jsem se zatĂm tvĂˇĹ™ila asi jako nemocnĂ˝ pes na cestÄ› k veterinĂˇĹ™i. Uf. Mejkap. OblĂ©kla jsem si odÄ›v a

zaÄŤala jsem si podkasĂˇvat kalhoty v pase.

PlĂˇcla mÄ› pĹ™es ruku. â€žTo nedÄ›lej.â€ś Klekla si na zem a ohrnula mi nohavice na sprĂˇvnou dĂ©lku a pak je pĹ™ipevnila lĂˇtkovou lepenkou, kterou vytĂˇhla z kabelky.

â€žTy myslĂĹˇ na vĹˇechno,â€ś Ĺ™ekla jsem.

â€žTo vĂĹˇ, mÄ› nic nezaskoÄŤĂ, koÄŤiÄŤko.â€ś

Potom si mÄ› vzala do parĂˇdy celou.

SedÄ›la jsem na zavĹ™enĂ©m zĂˇchodovĂ©m vĂku s ruÄŤnĂkem kolem krku. VÄ›Ĺ™ino tÄ›lo bylo vecpanĂ© mezi mnou a obrovitĂ˝m zrcadlem, kterĂ© se tĂˇhlo od stÄ›ny ke stÄ›nÄ›. â€žCo udÄ›lĂˇĹˇ s tÄ›ma podlitinama v obliÄŤeji?â€ś

â€žDĹŻvÄ›Ĺ™uj mi, beruĹˇko.â€ś

MÄ›la spoustu lahviÄŤek a pudrĹŻ, vodiÄŤek, krĂ©mĹŻ a pajcovadel v nĂˇdobkĂˇch, spoustu ĹˇtÄ›teÄŤkĹŻ, kartĂˇÄŤkĹŻ a houbiÄŤek. Pracovala s obliÄŤejem sklonÄ›nĂ˝m blĂzko k mĂ© tvĂˇĹ™i a pĹ™ĂleĹľitostnÄ› vydĂˇvala rĹŻznĂ© povely. â€žZavĹ™i oÄŤi. TeÄŹ se podĂvej nahoruâ€¦ ProsĂm tÄ›, nemrkej! VĹľdyĹĄ mi to celĂ˝ rozmaĹľeĹˇ.â€ś KdyĹľ nanĂˇĹˇela ĹˇtÄ›teÄŤkem rtÄ›nku, Ĺˇpulila pĹ™itom rty do tvaru, do jakĂ©ho jsem je podle nĂ mÄ›la Ĺˇpulit jĂˇ.

O ÄŤtyĹ™icet minut pozdÄ›ji ustoupila o krok dozadu a pozornÄ› si prohlĂĹľela svĂ© dĂlo. Odhodila rtÄ›nku dozadu do vany. â€žJo. Je to dobrĂ˝,â€ś Ĺ™ekla. â€žCo myslĂĹˇ?â€ś Odstoupila stranou, abych se mohla vidÄ›t v zrcadle.

PodĂvala jsem se na sebe. Najednou jsem mÄ›la takovĂ© ty dramatickĂ© oÄŤi a vĹˇechny barvy mladĂ© dĂvky v prvnĂm rozpuku mlĂˇdĂ, svÄ›ĹľĂ Ăşsta a odstĂˇvajĂcĂ vyfoukanĂ˝ chumel

vlasĹŻ na hlavÄ›. Bylo to k popukĂˇnĂ.

â€žNo jen se smÄ›j , â€ś Ĺ™ekla kysele. â€žVypadĂˇĹˇ zatracenÄ› dobĹ™e.â€ś

V sedm se vrĂˇtil do pokoje Dietz. ObÄ› si nĂˇs beze slova prohlĂ©dl. VÄ›ra se oblĂ©kla za necelĂ˝ch Ĺˇest minut, coĹľ byl podle nĂ jejĂ osobnĂ rekord. MÄ›la na sobÄ› ÄŤernĂ© Ĺˇaty s hlubokĂ˝m vĂ˝stĹ™ihem, zpod jehoĹľ okraje se jĂ drala Ĺ�adra, ÄŤernĂ© punÄŤochy vzadu se Ĺˇvem a ÄŤernĂ© boty na jehlĂˇch.

ZĹŻstala vyzĂ˝vavÄ› stĂˇt a dala si ruce v bok. â€žCo tomu Ĺ™ĂkĂˇte, Dietzi? No tak. Ven s tĂm.â€ś

â€žVypadĂˇte skvÄ›le. NekecĂˇm. ObÄ› dvÄ› jste pÄ›knĂ˝ feĹˇandy.â€ś

â€žPrej feĹˇandy, to jste to vystih,â€ś utrousila. A potom ke mnÄ›: â€žVsadĂm se, Ĺľe poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› Ĺ™ĂkĂˇ Ĺľenskejm â€šdÄ›vÄŤataâ€�.â€ś

â€žNe tak docela,â€ś odpovÄ›dÄ›la jsem.

Dietz se pro sebe usmĂˇl, ale odmĂtl se zaplĂ©st do hovoru.

Postrkoval nĂˇs chodbou skrze troje dveĹ™e do bezpeÄŤĂ salonu, kterĂ˝ byl malĂ˝ a elegantnĂ. Lustr, bĂlĂ˝ dĹ™evÄ›nĂ˝ nĂˇbytek, na zdi hedvĂˇbnĂ© krĂ©movĂ© tapety. Ĺ est prostĹ™enĂ˝ch stolĹŻ po Ĺˇesti mĂstech, kaĹľdĂ©mu z nich vĂ©vodila kytice orchidejĂ. Stoly byly oÄŤĂslovanĂ© a vĹˇimla jsem si, Ĺľe u kaĹľdĂ© Ĺľidle byla cedulka se jmĂ©nem.

Mnoho zamÄ›stnancĹŻ pojiĹˇĹĄovny uĹľ tam bylo. StĂˇli ve skupinkĂˇch po tĹ™ech nebo po ÄŤtyĹ™ech se sklenicemi v rukou.

ZahlĂ©dla jsem Maka Voorhiese s Ĺľenou MariĂ, Jewel s manĹľelem (toho jsem pĹ™edtĂm vidÄ›la jen jednou), Darcy

Pascoeovou s jejĂm pĹ™Ătelem poĹˇĹĄĂˇkem, kterĂ˝ prĂ˝ obchoduje s drogami. VÄ›ra chytla Dietze pod paĹľĂ, a tak jsme vĹˇichni tĹ™i krouĹľili sĂˇlem, kde se lidĂ© navzĂˇjem pĹ™edstavovali, a okamĹľitÄ› jsme zase zapomĂnali, kdo je kdo. VidÄ›la jsem, jak VÄ›ra pĂˇtrĂˇ oÄŤima po mĂstnosti, jestli uĹľ pĹ™iĹˇel Neil Hess.

Jenom jsem doufala, Ĺľe bude dostateÄŤnÄ› velkĂ˝, aby si ho vĹˇimla.

Dietz nĂˇm vĹˇem koupil pitĂ. SĂˇm si dal jenom sodovku s plĂˇtkem citronu, mnÄ› bĂlĂ© vĂno a VÄ›Ĺ™e koktejl Tequila Sunrise. Vysrkla ho aĹľ do dna a koupila si dalĹˇĂ. Se zĂˇjmem jsem ji pozorovala. Nikdy jsem ji nevidÄ›la tak napjatou.

OtoÄŤila se na Dietze. â€žPropĂˇna, jak mĹŻĹľete pĂt a nekouĹ™it?â€ś

â€žTohle nenĂ alkohol.â€ś

ObrĂˇtila oÄŤi v sloup. â€žTĂm hĹŻĹ™. Asi si jednu dĂˇm,â€ś Ĺ™ekla.

â€žNebo ne, nedĂˇm. Nebo moĹľnĂˇ jednu. AspoĹ� prĂˇska.â€ś

â€žNenĂ tĂˇmhleto Neil?â€ś zeptala jsem se. Ve dveĹ™Ăch balancoval nÄ›jakĂ˝ doktorskĂ˝ typ a hledal znĂˇmou tvĂˇĹ™. KdyĹľ

ÄŤlovÄ›k nemÄ›l s ÄŤĂm porovnĂˇvat, nedalo se samozĹ™ejmÄ› Ĺ™Ăct, jestli je moc malĂ˝, ale mnÄ› pĹ™ipadal docela dobrĂ˝. PĹ™ĂjemnĂ˝ obliÄŤej a tmavĂ©, modernÄ› ostĹ™ĂhanĂ© vlasy. MÄ›l nĂˇmoĹ™nickĂ˝ oblek a bledÄ›modrou koĹˇili. Vsadila bych se, Ĺľe mÄ›la na manĹľetĂˇch monogram. Trochu mÄ› zaskoÄŤil svĂ˝m motĂ˝lkem â€“ uĹľ lĂ©ta jsem nevidÄ›la, Ĺľe by ho nÄ›kdo nosil. VÄ›ra zvedla ruku. KdyĹľ ji zahlĂ©dl, jeho tvĂˇĹ™ se rozjasnila. Razil si cestu napĹ™ĂÄŤ mĂstnostĂ a ona mu Ĺˇla naproti. KdyĹľ se nÄ›kde uprostĹ™ed setkali, ihned se do nÄ›j zavÄ›sila. Musela se trochu

sklĂˇnÄ›t, kdyĹľ s nĂm mluvila, ale jejich vĂ˝ĹˇkovĂ˝ rozdĂl mi nepĹ™ipadal nijak zvlĂˇĹˇĹĄ nĂˇpadnĂ˝. SnaĹľila jsem se pĹ™edstavit si jeho hlavu na svĂ©m polĹˇtĂˇĹ™i, ale nÄ›jak mi to nesedÄ›lo.

17

VÄ›ra, kterĂˇ mÄ›la na starosti rozsazenĂ hostĹŻ, to samozĹ™ejmÄ› zaĹ™Ădila tak, abych byla s Neilem Hessem. Ona s Dietzem sedÄ›li u stolu nalevo od nĂˇs. Dietz se urÄŤitÄ› trochu pĹ™imluvil, abych mÄ›la chrĂˇnÄ›nĂ© mĂsto v jednom rohu mĂstnosti, ÄŤelem ke vchodu. SedÄ›l zĂˇdy ke mnÄ›, takĂ© smÄ›rem ke vchodu, takĹľe mohl sledovat dveĹ™e. VÄ›ra byla po jeho levĂ© stranÄ›, tu jsem vidÄ›la dobĹ™e, ale z nÄ›ho jsem vidÄ›la jen zadnĂ stranu hlavy. Oba naĹˇe stoly mÄ›ly pĹ™Ăstup k nouzovĂ©mu vĂ˝chodu. Ĺ Ă©f hotelovĂ© ochranky Dietze ujistil, Ĺľe bÄ›hem veÄŤeĹ™e zĹŻstane odemÄŤenĂ˝.

Do osmi hodin uĹľ vĹˇichni dorazili a usadili se u stolkĹŻ jako hejna ptĂˇkĹŻ. Hluk vzrostl o nÄ›kolik decibelĹŻ, ĂşmÄ›rnÄ› s mnoĹľstvĂm vypitĂ©ho alkoholu. V podniku existovaly urÄŤitĂ© vztahy a v nĂˇhlĂ©m posunu chovĂˇnĂ z ryze profesnĂho na spoleÄŤenskĂ© bylo cĂtit jistou povrchnost a rozpaÄŤitost.

VeÄŤeĹ™e o tĹ™ech chodech byla podĂˇvĂˇna v pomalĂ©m sledu: hlĂˇvkovĂ˝ salĂˇt, vykostÄ›nĂˇ smaĹľenĂˇ kuĹ™ecĂ prsĂÄŤka s citronem a kapary, drobnĂˇ zeleninka, teplĂ© peÄŤivo a nakonec hutnĂ˝ ÄŤokolĂˇdovĂ˝ dort v kaluĹľi vanilkovĂ© polevy. Jedla jsem jako lesnĂ zvĂĹ™e, pĹ™i sebemenĹˇĂm nĂˇznaku pohybu jsem zvedala hlavu v obavÄ›, Ĺľe se objevĂ Mark Messinger se svojĂ bouchaÄŤkou a pokĂˇcĂ nĂˇs jako kuĹľelky. SoudÄ› podle postavenĂ DietzovĂ˝ch ramen, byl klidnÄ›jĹˇĂ neĹľ jĂˇ. Potom ale civÄ›l VÄ›Ĺ™e do vĂ˝stĹ™ihu, coĹľ bylo pro kaĹľdĂ©ho muĹľe vzruĹˇujĂcĂ rozptĂ˝lenĂ.

Zaposlouchala jsem se do konverzace u naĹˇeho stolu.

SedÄ›li jsme se dvÄ›ma pojiĹˇĹĄovacĂmi agenty a jejich manĹľelkami. Byla to ÄŤtyĹ™hra slovnĂho bridĹľe probĂhajĂcĂ s intenzitou, kterou jsem jim zĂˇvidÄ›la. Pochopila jsem, Ĺľe se zrovna vrĂˇtili z nÄ›jakĂ©ho vĂ˝letu, kde se hrĂˇl bridĹľ a kde jim rovnomÄ›rnÄ› servĂrovali panĂˇky a rozliÄŤnĂ© pochoutky.

Spousta Ĺ™eÄŤĂ o hĹ™e bez trumfĹŻ, o tricĂch a o Sheinwoldovi a jeho strategii. ProtoĹľe ani jĂˇ ani Neil bridĹľ nehrajeme, byli jsme ponechĂˇni sami sobÄ›, s ÄŤĂmĹľ VÄ›ra pravdÄ›podobnÄ› dopĹ™edu poÄŤĂtala.

ZblĂzka to byl celkem pĹ™itaĹľlivĂ˝ muĹľ, i kdyĹľ jsem neshledĂˇvala ĹľĂˇdnĂ© zvlĂˇĹˇtnĂ dĹŻkazy ctnostĂ, jimiĹľ ho VÄ›ra ve svĂ©m popisu obdaĹ™ila. HezkĂ© ruce. HezkĂˇ Ăşsta. PĹ™ipadal mi trochu moc samolibĂ˝, ale moĹľnĂˇ tĂm jen zakrĂ˝val svĂ© rozpaky. VĹˇimla jsem si, Ĺľe kdyĹľ hovoĹ™il o profesionĂˇlnĂch zĂˇleĹľitostech (jinĂ˝mi slovy o svĂ© prĂˇci), vyzaĹ™ovala z nÄ›j

sebedĹŻvÄ›ra. KdyĹľ doĹˇlo na jeho osobnĂ Ĺľivot, byl nejistĂ˝ a obyÄŤejnÄ› pĹ™evedl Ĺ™eÄŤ na jinĂ©, bezpeÄŤnÄ›jĹˇĂ tĂ©ma. NeĹľ pĹ™iĹˇel na Ĺ™adu dezert, stĂˇle jeĹˇtÄ› jsme se pomocĂ nejrĹŻznÄ›jĹˇĂch konverzaÄŤnĂch manĂ©vrĹŻ bez vÄ›tĹˇĂho ĂşspÄ›chu snaĹľili najĂt spoleÄŤnĂ© tĂ©ma.

â€žKam jste chodila do Ĺˇkoly, Kinsey?â€ś

â€žNa Santa Tereza High.â€ś

â€žMyslel jsem vysokou Ĺˇkolu.â€ś

â€žNechodila jsem na vysokou.â€ś

â€žVĂˇĹľnÄ› ne? To mÄ› pĹ™ekvapuje. ZdĂˇte se bĂ˝t velmi inteligentnĂ.â€ś

â€žLidĂ© si mÄ› nenajĂmajĂ kvĹŻli inteligenci. NajĂmajĂ mÄ› proto, Ĺľe jsem tak pitomĂˇ a nevĂm, kdy s tĂm praĹˇtit. A taky proto, Ĺľe jsem ĹľenskĂˇ, a oni si myslĂ, Ĺľe to bude levnÄ›jĹˇĂ.â€ś

ZasmĂˇl se. Nebylo to k smĂchu, tak jsem jen pokrÄŤila rameny.

OdstrÄŤil talĂĹ™ek stranou a usrkl trochu kĂˇvy.

â€žKdybyste vystudovala vysokou, byla mohla byste si urÄŤovat vlastnĂ ceny, ne?â€ś

PodĂvala jsem se na nÄ›j. â€žA co bych jako mÄ›la studovat?â€ś

â€žKriminalistiku, Ĺ™ekl bych.â€ś

â€žTo bych pak musela pracovat ve stĂˇtnĂch sluĹľbĂˇch nebo u mĂstnĂ policie. To uĹľ jsem dÄ›lala a vĹŻbec se mi to nelĂbilo.

Je mi lĂp tam, kde jsem. KromÄ› toho jsem taky nesnĂˇĹˇela Ĺˇkolu. NauÄŤila jsem se tam jenom kouĹ™it na zĂˇchodÄ›.â€ś

Naklonila jsem se k nÄ›mu. â€žMĹŻĹľu se teÄŹ nÄ›co zeptat jĂˇ vĂˇs?â€ś

â€žJistÄ›.â€ś

â€žJak jste se seznĂˇmili s VÄ›rou?â€ś

Malinko zneklidnÄ›l a poposedl si. â€žJeden spoleÄŤnĂ˝ pĹ™Ătel nĂˇs pĹ™ed pĂˇr mÄ›sĂci seznĂˇmil. Od tĂ© doby se vĂdĂˇmeâ€¦

samozĹ™ejmÄ› jen jako pĹ™ĂˇtelĂ©. Nic vĂˇĹľnĂ©ho.â€ś

â€žAha, aha,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žA co jĂ Ĺ™ĂkĂˇte?â€ś

â€žMyslĂte VÄ›ru? Je bĂˇjeÄŤnĂˇ.â€ś

â€žJak je teda moĹľnĂ˝, Ĺľe tady sedĂte se mnou?â€ś

OpÄ›t se zasmĂˇl faleĹˇnÄ› srdeÄŤnĂ˝m smĂchem, aby se vyhnul odpovÄ›di.

â€žMyslĂm to vĂˇĹľnÄ›,â€ś Ĺ™ekla jsem. ĂšsmÄ›v mu postupnÄ› tuhnul na tvĂˇĹ™i. PoĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› se k tomu nijak nevyjadĹ™oval, tak jsem to zkusila sama. â€žVĂte, co si o tom myslĂm jĂˇ? MĂˇm dojem, Ĺľe je do vĂˇs celĂˇ blĂˇzen, a nevĂ, jak na to.â€ś

PodĂval se na mÄ›, jako bych mluvila tatarsky. â€žPoĹ™Ăˇd jsem tomu nemohl uvÄ›Ĺ™it,â€ś odpovÄ›dÄ›l. Chvilku o tom pĹ™emĂ˝Ĺˇlel. â€žAle je pro mÄ› pĹ™ece jen trochu vysokĂˇ, nemyslĂte?â€ś

â€žVĹŻbec ne. Moc vĂˇm to spolu sluĹˇĂ. Pozorovala jsem vĂˇs, kdyĹľ jste pĹ™iĹˇel.â€ś

MĂrnÄ› potĹ™Ăˇsl hlavou. â€žVĂm, Ĺľe ji to trĂˇpĂ. Sice mi to nikdy pĹ™Ămo neĹ™ekla, ale â€“â€ś

â€žOna se pĹ™es to pĹ™enese.â€ś

â€žMyslĂte?â€ś

â€žA vĂˇm to vadĂ?â€ś

â€žAni trochu.â€ś

â€žTak v ÄŤem je problĂ©m?â€ś

PohlĂ©dl na mÄ›. Jeho tvĂˇĹ™ se mi zaÄŤĂnala lĂbit. V oÄŤĂch mu zĂˇĹ™ilo pĹ™ĂjemnĂ© svÄ›tlo. ZraÄŤila se v nÄ›m upĹ™Ămnost a dobrosrdeÄŤnost. Byl to patrnÄ› doktor, kterĂ©ho klidnÄ› mĹŻĹľete zavolat ve dvÄ› hodiny v noci a kterĂ˝ bude vysedĂˇvat u vaĹˇeho dĂtÄ›te, dokud mu neklesne horeÄŤka. MÄ›la jsem chuĹĄ vyhrnout si kalhoty a ukĂˇzat mu podlitiny, ale pĹ™ipadalo mi to trochu jako neotesanost.

â€žMÄ›l byste slyĹˇet, jak o vĂˇs mluvĂ,â€ś pokraÄŤovala jsem.

â€žDĂˇvĂˇ vĂˇm osm a pĹŻl bodĹŻ z deseti. PĹ™ĂsahĂˇm Bohu.â€ś

â€žDÄ›lĂˇte si legraci?â€ś

â€žAle no tak, Neile. O tomhle bych neĹľertovala. Je vĂˇmi naprosto unesenĂˇ. Jen si to jeĹˇtÄ› neuvÄ›domila.â€ś

TeÄŹ se rozesmĂˇl tak, Ĺľe se mu rozzĂˇĹ™il celĂ˝ obliÄŤej.

Zaplavila ho chlapeckĂˇ radost a pĹ™Ăsahala bych, Ĺľe se zaÄŤervenal. Byl opravdu docela roztomilĂ˝. VzhlĂ©dla jsem prĂˇvÄ› vÄŤas, abych vidÄ›la, Ĺľe si mÄ› VÄ›ra mÄ›Ĺ™Ă pĹ™ĂsnĂ˝m pohledem. ZamĂˇvala jsem jĂ malĂÄŤkem a obrĂˇtila jsem svou pozornost opÄ›t k nÄ›mu.

â€žO ÄŤem tedy hernajs vztahy mezi lidma jsou?â€ś zeptala jsem se.

â€žAle ona nikdy ani slĹŻvkem nenaznaÄŤilaâ€¦â€ś

â€žNo, Ĺ™ĂkĂˇm vĂˇm, vĂm to bezpeÄŤnÄ›. ZnĂˇm ji uĹľ lĂ©ta a nikdy jsem ji neslyĹˇela o nÄ›jakĂ©m chlapovi mluvit tak, jako

o vĂˇs.â€ś

Bral to sice v Ăşvahu, ale nebaĹˇtil mi to.

â€žKolik mÄ›Ĺ™Ăte?â€ś zeptala jsem se. â€žNepĹ™ipadĂˇte mi tak malej.â€ś

â€žSto ĹˇedesĂˇt sedm.â€ś

â€žOna mĂˇ jen metr dvaasedmdesĂˇt. Tak o co jde?â€ś

Mac Voorhies zacinkal lĹľiÄŤkou o sklenici a Ĺ™ekl: â€žDĂˇmy a pĂˇnovĂ©, prosĂm o vaĹˇi pozornostâ€¦â€ś SedÄ›l s MariĂ u stolu ÄŤĂslo dvÄ›, skoro uprostĹ™ed mĂstnosti. U tĂ©hoĹľ stolu byla Jewel se svĂ˝m manĹľelem a jĂˇ jsem si vĹˇimla, jak se zaÄŤĂnĂˇ oĹˇĂvat v oÄŤekĂˇvĂˇnĂ proslovu. Mac Voorhies je jednĂm z viceprezidentĹŻ KalifornskĂ© pojiĹˇĹĄovny, hubenĂ˝ a vĂˇĹľnĂ˝, s Ĺ™ĂdkĂ˝mi rozÄŤepĂ˝Ĺ™enĂ˝mi bĂlĂ˝mi vlasy a vÄ›ÄŤnĂ˝m doutnĂkem mezi zuby. Je to chytrĂ˝, upĹ™ĂmnĂ˝, poÄŤestnĂ˝, konzervativnĂ, nÄ›kdy ĹˇpatnÄ› naladÄ›nĂ˝, ale velice schopnĂ˝ vedoucĂ pracovnĂk. PomyĹˇlenĂ na to, Ĺľe bude veĹ™ejnÄ› chvĂˇlena tĂmto ÄŤlovÄ›kem, uĹľ dopĹ™edu zbarvilo Jewelinu tvĂˇĹ™ dorĹŻĹľova.

MĂstnost se postupnÄ› utiĹˇila.

Mac se krĂˇtce rozhlĂ©dl po vĹˇech shromĂˇĹľdÄ›nĂ˝ch. â€žSeĹˇli jsme se tu dnes na poÄŤest jednĂ© z nejlepĹˇĂch Ĺľen, s jakou jsem kdy mÄ›l tu ÄŤest pracovat. Jak vĹˇichni vĂte, Jewel CavalettovĂˇ odchĂˇzĂ do dĹŻchodu po pÄ›tadvaceti letech prĂˇce u naĹˇĂ spoleÄŤnostiâ€¦â€ś

V tĂłnu a obsahu jeho Ĺ™eÄŤi bylo cosi hypnotizujĂcĂho, snad proto, Ĺľe vĹˇichni mÄ›li plnĂ© Ĺľaludky jĂdla a vĂna a v mĂstnosti bylo po veÄŤeĹ™i teplo. SedÄ›la jsem nehybnÄ› a byla

jsem Makovi vdÄ›ÄŤnĂˇ, Ĺľe vypustil otĹ™epanĂ© vtĂpky a Ĺˇel rovnou k vÄ›ci. NevĂm, co mÄ› pĹ™imÄ›lo podĂvat se ke dveĹ™Ăm.

VĹˇichni ostatnĂ se dĂvali na Maka. Koutkem oka jsem nÄ›co zahlĂ©dla a otoÄŤila jsem hlavu.

Bylo tam to dĂtÄ›. NejdĹ™Ăv jsem nechĂˇpavÄ› zamrkala, jako bych vidÄ›la nÄ›jakĂ˝ zĂˇzrak. Potom jsem pocĂtila pĹ™Ăval strachu.

JasnÄ› jsem ho vidÄ›la jen pĹ™i naĹˇem prvnĂm setkĂˇnĂ na odpoÄŤĂvadle u dĂˇlnice. Mark Messinger tehdy pĹ™edstĂral, Ĺľe spĂ, leĹľel na laviÄŤce s obliÄŤejem pĹ™ikrytĂ˝m novinami, zatĂmco Erik kleÄŤel na chodnĂku se svĂ˝m autĂÄŤkem a vydĂˇval jeÄŤivĂ© zvuky, jako Ĺľe mÄ›nĂ rychlost. Pak jsem ho vidÄ›la jeĹˇtÄ› jednou na parkoviĹˇti u motelu. Ve ĹˇpatnÄ› osvÄ›tlenĂ©m vĂ˝klenku, kam mu Ĺˇel otec koupit limonĂˇdu, jsem vĹˇak jeho rysy nedokĂˇzala rozeznat. Ve tmÄ› jsem slyĹˇela ozvÄ›nu jeho smĂchu, salvy skotaÄŤivĂ©ho Ĺ™ehotu, kterĂ© mi pĹ™ipomĂnaly neskuteÄŤnĂ˝ svÄ›t elfĹŻ a nadpĹ™irozenĂ˝ch bytostĂ. Naposled jsem jeho tvĂˇĹ™ vidÄ›la ÄŤĂˇsteÄŤnÄ› zakrytou papĂrovou nĂˇlepkou na oknÄ› dodĂˇvky, kdyĹľ se mÄ› jeho otec snaĹľil pĹ™evĂˇlcovat.

Na pÄ›t let byl malĂ˝. SvÄ›tlo z chodby se tĹ™pytilo na jeho svÄ›tlĂ˝ch vlasech. ZaÄŤĂnal je mĂt moc dlouhĂ©. OÄŤi mÄ›l upĹ™enĂ© na mÄ› a na rtech mu pohrĂˇval nejistĂ˝ ĂşsmÄ›v. OtoÄŤil se, aby se podĂval na nÄ›koho, kdo stĂˇl na chodbÄ› vedle nÄ›j, ale nebylo ho vidÄ›t. DotyÄŤnĂ˝ mu nÄ›co napovĂdal jako dĂtÄ›ti, kterĂ© ve ĹˇkolnĂm pĹ™edstavenĂ hraje neznĂˇmou roli. VidÄ›la

jsem, jak Ĺ™ekl: â€žCoĹľe?â€ś Na to, jakou dostane odpovÄ›ÄŹ, uĹľ

jsem neÄŤekala.

Popadla jsem svoji kabelu a prudce jsem vstala, pĹ™iÄŤemĹľ

jsem mĂˇlem pĹ™evrĂˇtila Ĺľidli. Dietz se ke mnÄ› obrĂˇtil a zachytil smÄ›r mĂ©ho podÄ›ĹˇenĂ©ho pohledu. NeĹľ se staÄŤil podĂvat ke vchodu, byl uĹľ prĂˇzdnĂ˝. Prchala jsem kolem Neilovy Ĺľidle smÄ›rem k hale a drĹľela jsem pĹ™itom Dietze za paĹľi. â€žTo dĂtÄ›,â€ś zaĹˇeptala jsem. VytĂˇhl pistoli a popadl mÄ› za ruku. TĂˇhl mÄ› za sebou ke dveĹ™Ăm. Mac si uvÄ›domil nĂˇhlĂ˝ zmatek a odmlÄŤel se uprostĹ™ed vÄ›ty. UdivenÄ› se na nĂˇs podĂval. OstatnĂ lidĂ© se otoÄŤili, aby zjistili, co se dÄ›je.

NÄ›jakĂˇ Ĺľena pĹ™i pohledu na Dietzovu pÄ›taÄŤtyĹ™icĂtku podÄ›ĹˇenÄ› vykĹ™ikla, ale to uĹľ byl Dietz u dveĹ™Ă a pĹ™itiskl se ke stÄ›nÄ›. Vykoukl dveĹ™mi nejdĹ™Ăve napravo, pak nalevo a stĂˇhl se zpÄ›t. â€žPojÄŹte,â€ś Ĺ™ekl mi.

TĂˇhl mÄ› za loket kupĹ™edu, hnali jsme se chodbou doleva, naĹˇe kroky dunÄ›ly po dlaĹľdicĂch. NapĹŻl jsem ÄŤekala, Ĺľe mÄ› bude chtĂt ulĂt do VÄ›Ĺ™ina pokoje a sĂˇm pĹŻjde na prĹŻzkum, ale mĂsto toho nĂˇs kormidloval k vĂ˝chodu na konci chodby.

Ve dveĹ™Ăch jsme se opÄ›t prudce zastavili a on se ujistil, Ĺľe venku nikdo nenĂ. Po teplĂ©m salonu nĂˇs noÄŤnĂ vzduch zasĂˇhl jak ledovĂˇ sprcha. OdeĹˇli jsme z dosahu svÄ›tla a odchĂˇzeli jsme za roh podĂ©l keĹ™ĹŻ smÄ›rem k parkoviĹˇti.

â€žJste si jistĂˇ, Ĺľe to byl on?â€ś zeptal se tlumenĂ˝m hlasem.

â€žJasnÄ› Ĺľe jsem si jistĂˇ.â€ś

Byli jsme na setmÄ›lĂ©m chodnĂku, kterĂ˝ ohraniÄŤoval

jedno z vnitĹ™nĂch nĂˇdvoĹ™Ă. CvrÄŤkovĂ© zurÄŤeli a cĂtila jsem ponÄ›kud nepĹ™Ăjemnou vĹŻni afrikĂˇnĹŻ. ZepĹ™edu bylo slyĹˇet hlasy. Dietz mÄ› zatĂˇhl do stĂnu jakĂ˝chsi ibiĹˇkovĂ˝ch keĹ™ĹŻ, kterĂ© se tiskly k budovÄ›. S rukou ve vnÄ›jĹˇĂ kapse kabelky jsem svĂrala svoji pistoli. Dietzovy prsty se mi bolestivÄ› zarĂ˝valy do masa na pravĂ©m rameni, ale to byla jedinĂˇ znĂˇmka jeho napÄ›tĂ. PĹ™eĹˇla kolem nĂˇs nÄ›jakĂˇ dvojice, byly to ty dvÄ› druĹľiÄŤky, kterĂ© jsem vidÄ›la uĹľ dĹ™Ăv. SlyĹˇela jsem, jak jim ve spÄ›chu ĹˇustĂ jejich dlouhĂ© taftovĂ© suknÄ›.

â€žPĹ™esnÄ› to bych potĹ™ebovalaâ€¦ nÄ›jakĂ˝ho kluka s jaguĂˇrem,â€ś Ĺ™Ăkala jedna z nich.

â€žAle prosĂm tÄ›. VĹľdyĹĄ je ĂşplnÄ› blbejâ€¦â€ś Ĺ™ekla druhĂˇ.

Hlasy postupnÄ› slĂˇbly, jak dĂvky zahĂ˝baly klenutou chodbou doleva.

Dietz se pohnul k chodnĂku, mÄ› drĹľel blĂzko sebe.

â€žZkontrolujem parkoviĹˇtÄ› , â€ś zamumlal. â€žChci si bejt jistej, Ĺľe tam na nĂˇs neÄŤekĂˇ.â€ś

U vchodu do hotelu postĂˇval hlouÄŤek hostĹŻ, kteĹ™Ă ÄŤekali, aĹľ jim tĹ™i zĹ™Ăzenci v bĂlĂ˝ch livrejĂch dovezou jejich auta. Ti se poklusem pohybovali po parkoviĹˇti. NejbliĹľĹˇĂ ÄŤĂˇst parkoviĹˇtÄ› byla zalita ĹˇirokĂ˝m pruhem svÄ›tla. Okna levĂ©ho kĹ™Ădla budovy tvoĹ™ila ĹľlutĂ˝ obdĂ©lnĂk a vrhala mÄ›kkĂ© svÄ›tlo na trĂˇvnĂk pod sebou. SvÄ›telnĂ˝ pruh tu a tam protĂnaly banĂˇnovnĂky. Napravo od nĂˇs byl prudkĂ˝m modrĂ˝m a zelenĂ˝m svÄ›tlem ozĂˇĹ™en trs barevnĂ˝ch jihoamerickĂ˝ch kvÄ›tin. V tom osvÄ›tlenĂ vypadaly jako hejno ptĂˇkĹŻ s

dlouhĂ˝mi zobĂˇky, zĂrajĂcĂ nÄ›kam do dĂˇlky. Z pĹ™ĂjezdovĂ© cesty vyjelo nÄ›jakĂ© auto a zaboÄŤilo doprava. Reflektory ozaĹ™ovalo hoĹ™ejĹˇĂ pilĂĹ™e moĹ™skĂ© hrĂˇze. Na pozadĂ mÄ›sĂÄŤnĂho svÄ›tla tepala pulsujĂcĂ masa oceĂˇnu.

VidÄ›li jsme zadek Dietzova porsche zaparkovanĂ©ho u Ĺ™ady keĹ™ĹŻ, kterĂ© ohraniÄŤovaly kruhovĂ˝ vĂ˝jezd.

Dietz se natĂˇhl pro svĹŻj noÄŤnĂ dalekohled, kterĂ˝ jsem vyhrabala z kabelky. PĹ™idrĹľel si ho u oÄŤĂ a prohlĂĹľel okolĂ.

â€žTady. PodĂvejte se,â€ś zamumlal a podal mi ho. ÄŚuÄŤela jsem skrze kukĂˇtko, pĹ™ekvapena nĂˇhlĂ˝m tajemnÄ› zelenĂ˝m jasem krajiny. Kde se pĹ™edtĂm zdĂˇlo, Ĺľe je hustĂˇ neproniknutelnĂˇ tma, byl teÄŹ mĂrnĂ˝ zelenĂ˝ zĂˇkal a pĹ™edmÄ›ty byly ohraniÄŤenĂ© neonovĂ˝m svÄ›tlem. Chlapec se krÄŤil v houĹˇtinÄ› kapradĂ vedle jednĂ© palmy. SedÄ›l na bobku a rukama si objĂmal kostnatĂˇ kolena, kterĂˇ mu vykukovala z Ĺˇortek. ZatĂmco jsem si ho prohlĂĹľela, zvedl hlavu a dĂval se ke vchodu. MoĹľnĂˇ doufal, Ĺľe nĂˇs tam zahlĂ©dne. Byl napjatĂ˝ jako pĹ™i hĹ™e na schovĂˇvanou. Messingera jsem nevidÄ›la, ale musel bĂ˝t nÄ›kde blĂzko. Dotkla jsem se Dietzova ramena a ukĂˇzala jsem prstem. Vzal si dalekohled a znovu se dĂval.

â€žMĂˇme ho,â€ś zamumlal. DĂval se pouhĂ˝m okem a potom znovu dalekohledem. Beze slova se zvedl a ustoupili jsme do pozadĂ. ObeĹˇli jsme hlavnĂ budovu a vklouzli jsme do hotelu zadnĂm vchodem pro personĂˇl. Dietz zavolal z jednoho z nĂˇstÄ›nnĂ˝ch telefonĹŻ taxĂka. Ten nĂˇs pĂˇr minut potĂ© vyzvedl v postrannĂ ulici pĹ™ed hotelem.

18

KdyĹľ jsme dorazili domĹŻ, bylo uĹľ skoro jedenĂˇct hodin a Dietz mÄ›l mizernou nĂˇladu. MlÄŤel cestou v taxĂku, mlÄŤel, kdyĹľ odemykal a otevĂral dveĹ™e. NetrpÄ›livÄ› si svlĂ©kl sako.

PravĂ˝ rukĂˇv se mu zachytil o manĹľetovĂ˝ knoflĂÄŤek. Ĺ kubl s nĂm, zmuchlal sako do chumlu a mrskl ho pĹ™es pokoj.

NevĹˇĂmal si toho, Ĺľe zas tak daleko nedoletĂ. Ĺ el do kuchyĹ�ky, otevĹ™el lĂˇhev Jacka Danielse, nalil si poĹ™Ăˇdnou sklenku whisky a kopnul ji do sebe.

Sebrala jsem sako ze zemÄ› a pĹ™ehodila jsem si ho pĹ™es ruku. â€žNenĂ to vaĹˇe chyba,â€ś Ĺ™ekla jsem.

â€žTo teda je, do prdele,â€ś vyĹˇtÄ›kl. â€žTo jĂˇ jsem trval na tom, abychom tam dneska Ĺˇli. Bylo to hloupĂ˝â€¦ hroznÄ› riskantnĂâ€¦ a k ÄŤemu to bylo? Messinger tam mohl klidnÄ› pĹ™ijĂt se svojĂ bouchaÄŤkou a vĹˇechny nĂˇs skosit.â€ś

VlastnÄ› jsem nemohla nic namĂtat, protoĹľe mÄ› napadlo

to samĂ©. â€žNo a co? Nic se pĹ™ece nestalo.â€ś

NatĂˇhl se po cigaretÄ›, ale prudce se zarazil.

â€žJdu ven,â€ś Ĺ™ekl.

â€žA nechĂˇte mÄ› tu samotnou?â€ś vyĹˇtÄ›kla jsem.

BlĂ˝skl po mnÄ› temnĂ˝m pohledem. Jeho prsty svĂraly sklenku a jĂˇ jsem napĹŻl ÄŤekala, Ĺľe ji v tom sevĹ™enĂ rozdrtĂ.

NÄ›co mÄ› na tom gestu rozÄŤililo.

â€žAch, prosĂm vĂˇs, nechte toho! Ten chlap se ukĂˇĹľe zas.

To je toho! Chce, abych jĂˇ byla nervĂłznĂ a vy abyste zpanikaĹ™il a udÄ›lal nÄ›jakou chybu. ZatĂm se nic nestalo. Vy teÄŹ vyletĂte, abyste si koupil cigarety, a on sem mĹŻĹľe klidnÄ› pĹ™ijĂt a oddÄ›lat mÄ›, aniĹľ by mu v tom nÄ›kdo brĂˇnil. To vĂˇm pÄ›knÄ› dÄ›kuju.â€ś

Chvilku byl zticha. Odsunul sklenici stranou a strnule se naklonil pĹ™es pult, s hlavou sklonÄ›nou. â€žMĂˇte pravdu.â€ś

â€žTo bych Ĺ™ekla, Ĺľe mĂˇm pravdu,â€ś sykla jsem mrzutÄ›.

â€žVzpamatujte se a pojÄŹme vymyslet nÄ›co, jak se mu dostat na kobylku. NesnĂˇĹˇĂm posery, kterĂ˝ mÄ› chtÄ›jĂ zabĂt. RadĹˇi dostaneme dĹ™Ăv my jeho.â€ś

To mu trochu zvedlo nĂˇladu: â€žJak?â€ś

â€žTo nevĂm, jak.â€ś

Ozvalo se zaklepĂˇnĂ na dveĹ™e. Oba jsme vyskoÄŤili. Dietz vytĂˇhl zbraĹ� a poslal mÄ› do kuchynÄ›. SĂˇm pĹ™eĹˇel ke dveĹ™Ăm a pĹ™itiskl se zprava ke zdi. â€žKdo je to?â€ś

Hlas znÄ›l tlumenÄ›: â€žClyde Gersh.â€ś

Ĺ la jsem ke dveĹ™Ăm, ale Dietz mÄ› zamraÄŤenÄ› mĂˇvnutĂm

ruky poslal zpÄ›t. Naklonil hlavu ke vchodu. â€žCo chcete?â€ś

â€žNaĹˇli Agnes. Je na pohotovosti v St. Terry a ptĂˇ se po Kinsey. NechĂˇvali jsme jĂ vzkazy na zĂˇznamnĂku, ale kdyĹľ

se neozvala, tak jsme si Ĺ™ekli, Ĺľe se zastavĂme. Jedeme zrovna do nemocnice. Je uĹľ Kinsey doma?â€ś

â€žPoÄŤkejte,â€ś Ĺ™ekl Dietz. UkĂˇzal na zĂˇznamnĂk, kterĂ˝ leĹľel za pohovkou na polici s knihami. DoĹˇla jsem k nÄ›mu a zkontrolovala jsem svÄ›tĂ©lko, kterĂ© ukazovalo, Ĺľe se nahrĂˇly dva vzkazy. Ztlumila jsem zvuk, stiskla jsem knoflĂk a poslechla jsem si pĂˇsku. PrvnĂ vzkaz byl od Ireny, druhĂ˝ od Clyda, oba Ĺ™Ăkali zhruba totĂ©Ĺľ. Agnes byla nalezena a chce se mnou mluvit. VymÄ›nili jsme si s Dietzem pohled. Zvedl oboÄŤĂ, jako by krÄŤil rameny. RozsvĂtil baterku a posvĂtil si opatrnÄ› kukĂˇtkem ven. Na prahu v kruhu kalnĂ©ho svÄ›tla stĂˇl Clyde. Byl sĂˇm. Za nĂm byla jen tma. Valila se sem mlha a jĂˇ jsem vidÄ›la, jak se jejĂ chomĂˇÄŤe kroutĂ kolem svÄ›tla.

â€žOmlouvĂˇm se, Ĺľe vĂˇs obtÄ›Ĺľujeme,â€ś Ĺ™ekl. â€žNechtÄ›l jsem nikoho ruĹˇit takhle pozdÄ›, ale Irena na tom trvala.â€ś

â€žPojÄŹte dĂˇl,â€ś Ĺ™ekl Dietz a ustoupil dozadu, aby mohl Clyde vejĂt. Dietz za nĂm zavĹ™el dveĹ™e a pokynul Clydovi, aby se posadil, coĹľ on rychlĂ˝m zavrtÄ›nĂm hlavy odmĂtl.

â€žIrena ÄŤekĂˇ v autÄ›. Nechci ji tam nechat moc dlouho. Je jako na trnĂ, aby uĹľ tam byla.â€ś

Vypadal unavenÄ›, tvĂˇĹ™ s pytlĂky pod oÄŤima mu svĂrala Ăşzkost. Ruce mÄ›l strÄŤenĂ© v kapsĂˇch gabardenovĂ©ho plĂˇĹˇtÄ›.

Jeho zrak tÄ›kal po DietzovÄ› pouzdru na pistoli, ale zdrĹľel se

veĹˇkerĂ˝ch komentĂˇĹ™ĹŻ, jako by zmĂnka o zbrani mohla bĂ˝t prohĹ™eĹˇkem proti etiketÄ›.

â€žJak se Agnes daĹ™Ă? Ĺ�ekl vĂˇm to nÄ›kdo?â€ś zeptala jsem se.

â€žZatĂm si nejsme moc jisti. Doktor Ĺ™Ăkal, Ĺľe mĂˇ menĹˇĂ odĹ™eniny a pohmoĹľdÄ›ninyâ€¦ prĂ˝ nic vĂˇĹľnĂ©hoâ€¦ ale mĂˇ nepravidelnĂ˝ tep a myslĂm, Ĺľe ji napojili na nÄ›jakĂ˝ monitor.

PĹ™ijmou ji hned, jak podepĂĹˇeme papĂry. PrĂ˝ to nenĂ nic Ĺľivotu nebezpeÄŤnĂ©ho, ale je jĂ uĹľ hodnÄ› pĹ™es osmdesĂˇt.â€ś

â€žNaĹˇli ji policajti?â€ś

Clyde pĹ™ikĂ˝vl. â€žVidÄ›la ji nÄ›jakĂˇ Ĺľena, jak se potuluje po ulici. To ona zavolala policii. Ten ÄŤlovÄ›k, co nĂˇm volal, Ĺ™Ăkal, Ĺľe Agnes je dezorientovanĂˇ, Ĺľe nemĂˇ ponÄ›tĂ, kde je, nebo kde celou tu dobu byla. Doktor Ĺ™Ăkal, Ĺľe od tĂ© doby, co ji pĹ™ivedli, mluvĂ poĹ™Ăˇd o vĂˇs. Byli bychom rĂˇdi, kdybyste mohla jet s nĂˇmi, kdyby vĂˇs to pĹ™ĂliĹˇ neobtÄ›Ĺľovalo.â€ś

â€žJistÄ›,â€ś kĂ˝vla jsem. â€žJenom se pĹ™evlĂknu. Nechci tam jet v tomhle.â€ś

â€žPĹŻjdu IrenÄ› Ĺ™Ăct, Ĺľe jdete,â€ś Ĺ™ekl mi. Pak se obrĂˇtil na Dietze: â€žPojedete vaĹˇĂm autem, nebo se svezete s nĂˇmi?â€ś

â€žPojedeme s vĂˇmi a zpĂˇtky si vezmeme taxĂka,â€ś Ĺ™ekl Dietz.

Ĺ la jsem po schodech nahoru. Za chĹŻze jsem si svlĂ©kala ÄŤernĂ˝ hedvĂˇbnĂ˝ kabĂˇtek a odkopĂˇvala boty. Naklonila jsem hlavu pĹ™es zĂˇbradlĂ: â€žKde ji naĹˇli?â€ś

Clyde obrĂˇtil obliÄŤej vzhĹŻru ke mnÄ› a pokrÄŤil rameny.

â€žVe stejnĂ© ÄŤtvrti jako je sanatoriumâ€¦ nÄ›kde blĂzkoâ€¦ takĹľe daleko nedoĹˇla. NechĂˇpu, jak to, Ĺľe jsme ji nenaĹˇli sami.

Leda Ĺľe by nĂˇs vidÄ›la a schovala se nĂˇm.â€ś

â€žTo by jĂ bylo podobnĂ˝.â€ś Sklonila jsem hlavu, vysvlĂ©kla jsem se z kombinĂ©zy a poskakujĂc po jednĂ© noze jsem si na ÄŤernĂ© kalhotky natahovala dĹľĂny. Vzala jsem si podprsenku, z prĂˇdelnĂku jsem vyhrabala sportovnĂ triÄŤko, oblĂ©kla jsem si ho a zatĹ™epala jsem hlavou. Vklouzla jsem do tenisek, tkaniÄŤky jsem nechala na potom. DvÄ› vteĹ™iny potĂ© jsem dusala po ĂşzkĂ©m schodiĹˇti dolĹŻ a natahovala jsem se po kabelce.

â€žJde se na vÄ›c,â€ś Ĺ™ekla jsem, kdyĹľ Dietz otevĂral dveĹ™e.

ClydĹŻv bĂlĂ˝ mercedes stĂˇl u obrubnĂku. KdyĹľ jsme se k nÄ›mu blĂĹľili, obrĂˇtila k nĂˇm Irena ustaranou tvĂˇĹ™.

PatnĂˇctiminutovĂˇ jĂzda do St. Terry byla dost napjatĂˇ.

SedÄ›li jsme s Dietzem na zadnĂm sedadle, pĹ™iÄŤemĹľ Dietz sedÄ›l natoÄŤenĂ˝ stranou, aby mohl sledovat zadnĂ okno, jestli nĂˇs nesleduje nÄ›jakĂ© auto. JĂˇ jsem sedÄ›la naklonÄ›nĂˇ dopĹ™edu s rukama na opÄ›radle pĹ™ednĂho sedadla. Irena mi maÄŤkala ruku, jako by to bylo zĂˇchrannĂ© lano. MÄ›la ledovĂ© prsty a jĂˇ jsem bezdÄ›ky naslouchala, jestli neuslyĹˇĂm hvĂzdĂˇnĂ, kterĂ© by signalizovalo dalĹˇĂ astmatickĂ˝ zĂˇchvat. Nikdo toho moc nenamluvil. Informace o Agnes byly omezenĂ© a nezdĂˇlo se, Ĺľe by mÄ›lo nÄ›jakĂ˝ smysl je opakovat.

MalĂ© parkoviĹˇtÄ› pĹ™ed pohotovostĂ bylo plnĂ©. PoslednĂ mĂsto zabral policejnĂ vĹŻz. Clyde zastavil u vchodu a pustil

nĂˇs ven. Potom se vrĂˇtil, aby naĹˇel nÄ›jakĂ© mĂsto na ulici.

Irena otĂˇlela, zjevnÄ› se jĂ nechtÄ›lo jĂt dovnitĹ™ bez nÄ›j. MÄ›la na sobÄ› lehkĂ˝ jasnÄ› ÄŤervenĂ˝ dvouĹ™adovĂ˝ kabĂˇt, kterĂ˝ si teÄŹ pĹ™itahovala k tÄ›lu, jako by jĂ byla zima. VidÄ›la jsem, jak se dĂvĂˇ smÄ›rem k pouliÄŤnĂm lampĂˇm a doufĂˇ, Ĺľe ho nÄ›kde uvidĂ.

â€žBude tady hned,â€ś Ĺ™ekla jsem.

PĹ™itiskla se k mĂ© paĹľi, zatĂmco Dietz se drĹľel vzadu.

DvojitĂ© dveĹ™e se automaticky otevĹ™ely, jakmile jsme se pĹ™iblĂĹľili. Recepce vypadala ĂşplnÄ› opuĹˇtÄ›nĂˇ. PĹ™ekvapilo mÄ›, jakĂ© tu panovalo ticho. OÄŤekĂˇvala jsem nÄ›jakou aktivitu, spÄ›ch, atmosfĂ©ru lĂ©kaĹ™skĂ©ho dramatu, kterĂ© se odehrĂˇvĂˇ na kaĹľdĂ© pohotovosti: pacienti se zlomenĂ˝mi kostmi, bodnĂ© a Ĺ™eznĂ© rĂˇny, kousnutĂ nebezpeÄŤnĂ©ho hmyzu, alergickĂ© reakce a popĂˇleniny. Tady to vypadalo, Ĺľe pokoje jsou prĂˇzdnĂ© a nic nenasvÄ›dÄŤovalo tomu, Ĺľe by tu nÄ›komu byla poskytovĂˇna nÄ›jakĂˇ intenzivnĂ pĂ©ÄŤe. MoĹľnĂˇ to bylo tou pozdnĂ hodinou, moĹľnĂˇ to byl nepĹ™edvĂdatelnĂ˝ klid uprostĹ™ed obvyklĂ© bouĹ™e udĂˇlostĂ.

ÄŚekaly jsme s Irenou u pultu zahnutĂ©ho do tvaru C. Za nĂm stĂˇl stĹŻl pokrytĂ˝ formulĂˇĹ™i. Napravo od nĂˇs byla dvÄ› okĂ©nka pro registraci pacientĹŻ, ale v tuhle dobu mÄ›li zavĹ™eno. Po levĂ© stranÄ› byla pĹ™epĂˇĹľka s dvÄ›ma telefonnĂmi automaty a za nĂ prostornĂˇ ÄŤekĂˇrna. VidÄ›la jsem barevnou televizi, ve kterĂ© bÄ›Ĺľely zprĂˇvy, ale zvuk tĂ©mÄ›Ĺ™ nebyl slyĹˇet.

VĹˇechno tu bylo nÄ›mÄ› modrĂ© a ĹˇedĂ©. VĹˇechno v poĹ™Ăˇdku,

vĹˇude ticho a klid. OtevĹ™enĂ˝mi dveĹ™mi jsem zahlĂ©dla sesternu a vyĹˇetĹ™ovny. Po policejnĂm dĹŻstojnĂkovi nebo po nemocniÄŤnĂm personĂˇlu tu nebylo ani pamĂˇtky.

Dietz byl neklidnĂ˝ a nervĂłznÄ› luskal prsty. Loudal se kolem vnitĹ™nĂch dveĹ™Ă, aby obhlĂ©dl pĹŻdorys, a automaticky hledal ĂşnikovĂ© cesty pro pĹ™Ăpad, Ĺľe by se Messinger znovu ukĂˇzal. RecepÄŤnĂ si toho musela vĹˇimnout, protoĹľe se po chvĂli vynoĹ™ila odkudsi zezadu a zdvoĹ™ile se na nĂˇs usmĂvala. â€žPromiĹ�te, Ĺľe jsme vĂˇs nechali ÄŤekat. Jak vĂˇm mohu pomoci?â€ś

â€žPĹ™iĹˇli jsme navĹˇtĂvit Agnes Greyovou,â€ś Ĺ™ekla jsem.

Byla to asi ÄŤtyĹ™icetiletĂˇ Ĺľena a mÄ›la na sobÄ› obyÄŤejnĂ© vĹˇednĂ obleÄŤenĂ: polyesterovĂ© kalhoty, bavlnÄ›nĂ˝ svetĹ™Ăk a boty s gumovou podeĹˇvĂ. Na krku se jĂ jako pĹ™ĂvÄ›sek pohupoval stetoskop. ÄŚokolĂˇdovÄ› hnÄ›dĂ© oÄŤi propĹŻjÄŤovaly jejĂ tvĂˇĹ™i laskavĂ˝ vzhled. ProhlĂ©dla nÄ›kolik papĂrĹŻ na stole a pak se podĂvala na Irenu. â€žVy jste panĂ GershovĂˇ?â€ś

â€žAno, to jsem jĂˇ,â€ś odpovÄ›dÄ›la Irena.

Ĺľenin tĂłn byl pĹ™ĂjemnĂ˝, ale vidÄ›la jsem, jak jĂ na rtech tuhne ĂşsmÄ›v. Nasadila peÄŤlivÄ› ovlĂˇdanĂ˝ neutrĂˇlnĂ vĂ˝raz, s jakĂ˝m se ÄŤlovÄ›ku oznamuje, Ĺľe skuteÄŤnĂ© vĂ˝sledky testĹŻ nejsou takovĂ©, jak se oÄŤekĂˇvalo. â€žPojÄŹte dĂˇl a posaÄŹte se do kancelĂˇĹ™e,â€ś Ĺ™ekla. â€žPan doktor tu bude hned.â€ś

Irena na ni ustraĹˇenÄ› zamrkala a hlasem blĂzkĂ˝m Ĺˇepotu namĂtla: â€žChtÄ›la bych vidÄ›t mĂˇti. Je v poĹ™Ăˇdku?â€ś

â€žDoktor Stackhouse by s vĂˇmi radÄ›ji nejdĹ™Ăv mluvil,â€ś

odpovÄ›dÄ›la Ĺľena. â€žĹ la byste prosĂm se mnou?â€ś

Tohle se mi nelĂbilo. JejĂ chovĂˇm bylo nÄ›jak moc vlĂdnĂ© a laskavĂ©. Mohla reagovat mnoha jinĂ˝mi zpĹŻsoby. MoĹľnĂˇ mÄ›la naĹ™Ăzeno nemluvit o lĂ©kaĹ™skĂ˝ch zĂˇleĹľitostech. Nebo jĂ tĹ™eba vynadali za to, Ĺľe Ĺ™Ăkala svĹŻj nĂˇzor dĹ™Ăv, neĹľ ho mohl Ĺ™Ăci doktor. Nebo jĂ nemocniÄŤnĂ Ĺ™Ăˇd zakazuje vyjadĹ™ovat se o zdravotnĂm stavu pacientĹŻ z nÄ›jakĂ˝ch sloĹľitĂ˝ch dĹŻvodĹŻ souvisejĂcĂch s lĂ©kaĹ™skou etikou. Nebo je moĹľnĂˇ Agnes GreyovĂˇ po smrti. Ĺľena pohlĂ©dla na mÄ›. â€žVaĹˇe dcera mĹŻĹľe jĂt s vĂˇmiâ€¦â€ś

â€žChcete, abych Ĺˇla?â€ś zeptala jsem se.

â€žAno, prosĂm vĂˇs,â€ś kĂ˝vla Irena. Potom se obrĂˇtila na recepÄŤnĂ. â€žMĹŻj muĹľ jel zaparkovat auto. Ĺ�eknete mu, prosĂm vĂˇs, kde jsme?â€ś

Ozval se Dietz: â€žJĂˇ mu to Ĺ™eknu. BÄ›Ĺľte dozadu. Hned za vĂˇmi pĹ™ijdeme.â€ś

Irena zamumlala podÄ›kovĂˇnĂ. Dietz a jĂˇ jsme se na sebe podĂvali.

RecepÄŤnĂ stĂˇla u otevĹ™enĂ˝ch dveĹ™Ă, jimiĹľ jsme prochĂˇzely. Potom nĂˇs vedla chodbou po lesklĂ© bĂlĂ© podlaze.

Uvedla nĂˇs do kancelĂˇĹ™e, kterou patrnÄ› uĹľĂvali vĹˇichni doktoĹ™i, kteĹ™Ă zrovna mÄ›li sluĹľbu. â€žNebude to dlouho trvat.

Mohu vĂˇm nÄ›co nabĂdnout? KĂˇvu? Nebo ÄŤaj?â€ś

Irena zavrtÄ›la hlavou. â€žNe, to je dobrĂ©.â€ś

Usedly jsme do modrĂ˝ch kĹ™esel s polstrovanĂ˝mi tvĂdovĂ˝mi sedadly. Nebyla tu ĹľĂˇdnĂˇ venkovnĂ okna.

UmakartovĂ˝ stĹŻl zel prĂˇzdnotou. Na ĹˇedĂ©m koĹľenĂ©m gauÄŤi byl otisk velikosti doktorskĂ© postavy. Jako improvizovanĂ© dennĂ lĹŻĹľko byl gauÄŤ dost krĂˇtkĂ˝ a jĂˇ jsem si vĹˇimla, Ĺľe je opÄ›radlo na jednom konci odĹ™enĂ© od bot. BĂlĂˇ umakartovĂˇ knihovna plnĂˇ standardnĂch lĂ©kaĹ™skĂ˝ch publikacĂ. V

kvÄ›tinĂˇÄŤi umÄ›lĂˇ rostlina, papĂrovĂ˝ ĹˇvĂ©dskĂ˝ bĹ™eÄŤĹĄan s kudrnatĂ˝mi Ăşponky tuhĂ˝mi jako drĂˇtky. ObrĂˇzky na stÄ›nĂˇch vypadaly jako reprodukce z Grayovy anatomie. JĂˇ osobnÄ› bych se bez tÄ›ch rukou a nohou, na nichĹľ chybÄ›la kĹŻĹľe, docela dobĹ™e obeĹˇla. VÄ›tĂ©vky Ĺľil vypadaly jako mapka systĂ©mu dĂˇlnic v Los Angeles.

Irena setĹ™Ăˇsla kabĂˇt a uhladila si sukni v klĂnÄ›. â€žNechĂˇpu, jak to, Ĺľe nemusĂme vyplnit ĹľĂˇdnĂ© papĂry. Museli ji pĹ™ece pĹ™ijmout.â€ś

â€žZnĂˇte nemocnice. DÄ›lajĂ si vÄ›ci po svĂ˝m.â€ś

â€žClyde mĂˇ v penÄ›Ĺľence lejstro o jejĂm pojiĹˇtÄ›nĂ. MyslĂm, Ĺľe je u ModrĂ©ho kĹ™ĂĹľe, ale nejsem si jista, jestli to mĂˇ v poĹ™Ăˇdku.â€ś

â€žNaĂşÄŤtujte to sanatoriu , â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žJe to na jejich zodpovÄ›dnost.â€ś

Chvilku jsme beze slova sedÄ›ly. PĹ™emĂ˝Ĺˇlela jsem, jestli mĂt rodinu znamenĂˇ tohle. StaĹ™eckĂ© krize doprovĂˇzenĂ© domĂˇcĂmi diskusemi o tom, co by se mÄ›lo udÄ›lat s babiÄŤkou.

Zaslechly jsme na chodbÄ› kroky a do mĂstnosti veĹˇel lĂ©kaĹ™.

NapĹŻl jsem oÄŤekĂˇvala, Ĺľe je to recepÄŤnĂ s Clydem a Dietzem, takĹľe mi chvilku trvalo, neĹľ jsem dokĂˇzala

odhadnout doktorĹŻv vĂ˝raz. Byl to ÄŤerstvĂ˝ tĹ™icĂˇtnĂk s kudrnatĂ˝mi vlasy barvy mladĂ© karotky a narudlou pletĂ. MÄ›l na sobÄ› bavlnÄ›nou zelenou nemocniÄŤnĂ koĹˇili s krĂˇtkĂ˝m rukĂˇvem, kalhoty stejnĂ© barvy a nafouklĂ© pantofle na mÄ›kkĂ˝ch podrĂˇĹľkĂˇch. Kolem krku mu visel stetoskop a na bĂlĂ© jmenovce mÄ›l napsĂˇno â€žMUDr. Warren Stackhouseâ€ś.

Se zrzavĂ˝mi vlasy a pihatou tvĂˇĹ™Ă v tĂ© chirurgickĂ© zeleni pĹŻsobil kĹ™iklavÄ› jako nÄ›jakĂˇ postava z komiksĹŻ. VonÄ›l jako lepicĂ pĂˇska a mentolovĂ© bonbony. ZdĂˇlo se, Ĺľe si prĂˇvÄ› vydrhnul ruce. MÄ›l v nich desky s jednĂm jedinĂ˝m lejstrem.

PoloĹľil je na stĹŻl a urovnal okraje papĂru.

â€žVy jste panĂ GershovĂˇ? JĂˇ jsem doktor Stackhouse.â€ś

Podali si s Irenou ruce a potom se naklonil pĹ™es stĹŻl.

â€žObĂˇvĂˇm se, Ĺľe jsme ji ztratili.â€ś

â€žPro PĂˇna Boha,â€ś vyĹˇtÄ›kla Irena. â€žCopak ji nemohl nÄ›kdo hlĂdat?â€ś

A jĂ©je, pomyslela jsem si, Irena to nepochopila.

â€žMyslĂm, Ĺľe to tak nemyslel,â€ś zamumlala jsem.

â€žU panĂ GreyovĂ© nastala srdeÄŤnĂ zĂˇstava,â€ś vysvÄ›tloval lĂ©kaĹ™. â€žJe mi lĂto. DÄ›lali jsme, co jsme mohli, ale nebylo moĹľnĂ© ji znovu pĹ™ivĂ©st k Ĺľivotu.â€ś

Irena ztichla, ve tvĂˇĹ™i nemÄ›la ĹľĂˇdnĂ˝ vĂ˝raz. TĂłn jejĂho hlasu znÄ›l tĂ©mÄ›Ĺ™ podrĂˇĹľdÄ›nÄ›: â€žChcete Ĺ™Ăct, Ĺľe je mrtvĂˇ? Ale to nenĂ moĹľnĂ©. NemĹŻĹľe bĂ˝t mrtvĂˇ. To je nÄ›jakĂ˝ omyl. Clyde Ĺ™Ăkal, Ĺľe mÄ›la jen drobnĂˇ poranÄ›nĂ. Jen odĹ™eniny a modĹ™iny.

Myslela jsem, Ĺľe mluvil s vĂˇmi.â€ś

Sledovala jsem doktora a vidÄ›la jsem, jak peÄŤlivÄ› vybĂrĂˇ slova. â€žKdyĹľ ji sem poprvĂ© pĹ™ivezli, jevila uĹľ pĹ™Ăznaky srdeÄŤnĂ arytmie. Byla zmatenĂˇ a dezorientovanĂˇ, unavenĂˇ dlouhĂ˝m pobytem venku a vystresovanĂˇ. Pro Ĺľenu v jejĂm vÄ›ku a s tak kĹ™ehkĂ˝m zdravĂmâ€¦â€ś

Irena si hluboce povzdechla, koneÄŤnÄ› jĂ to doĹˇlo.

â€žChudinka malĂˇ.â€ś OÄŤi se jĂ se nĂˇhle zalily slzami. StĂ©kaly jĂ dolĹŻ po tvĂˇĹ™Ăch. Na obliÄŤeji a na krku se jĂ objevily skvrny.

ZaÄŤala se tĹ™Ăˇst po celĂ©m tÄ›le, nemohla to ovlĂˇdnout, chvÄ›la se jako mokrĂ˝ pes ve studenĂ© vodÄ›. Popadla jsem ji za ruku.

Ve dveĹ™Ăch se objevil Clyde. Z jeho pohledu jsem poznala, Ĺľe vĂ, co se dÄ›je. RecepÄŤnĂ mu to nejspĂĹˇ Ĺ™ekla hned, jak pĹ™iĹˇel.

Irena se k nÄ›mu obrĂˇtila a zaĂşpÄ›la. â€žClydeâ€¦ mĂˇti je pryÄŤ.â€ś NatĂˇhla se k nÄ›mu, vstala ze Ĺľidle a klesla mu do nĂˇruÄŤe. Vypadalo to, jako by ji uzavĂral do sebe. OdvrĂˇtila jsem se. NechtÄ›la jsem ruĹˇit jejich soukromĂ.

OtevĹ™enĂ˝mi dveĹ™mi jsem vidÄ›la Dietze, jak se opĂrĂˇ o zeÄŹ. Byl ve stejnĂ© pĂłze, jako kdyĹľ jsem ho spatĹ™ila poprvĂ©.

KovbojskĂ© boty, tvĂdovĂ© sako. V nemocnici v Brawley.

ChybÄ›l mu jen kartĂˇÄŤek na zuby mĂsto plnicĂho pera v kapsiÄŤce. Nedbale na mÄ› pohlĂ©dl, potom sjel pohledem k IrenÄ› a vrĂˇtil se zase ke mnÄ›. DĂval se na mÄ› tĂˇzavÄ› a zmatenÄ›. Sebejistota v jeho vĂ˝razu ustoupila nejistotÄ›.

PocĂtila jsem neÄŤekanĂ˝ zĂˇblesk touhy. PĹ™eruĹˇila jsem spojenĂ s jeho oÄŤima. CĂtila jsem, Ĺľe se ÄŤervenĂˇm. MĹŻj pohled se k

nÄ›mu vrĂˇtil. StĂˇle jeĹˇtÄ› se na mÄ› dĂval, tak roztouĹľenÄ›, jako nikdy pĹ™edtĂm.

VĹˇichni jsme trapnÄ› ÄŤekali, aĹľ Irena pĹ™estane plakat.

Nakonec se doktor Stackhouse pohnul smÄ›rem ke dveĹ™Ăm a jĂˇ jsem Ĺˇla za nĂm. VyĹˇli jsme ven na chodbu a potom jsme Ĺˇli dozadu na pohotovost. Po cestÄ› se k nĂˇm pĹ™idal Dietz.

PoloĹľil mi ruku zezadu na krk zpĹŻsobem, kterĂ˝ ve mnÄ› probudil zvÄ›davost a ostraĹľitost. Bylo to majetnickĂ© gesto a tenhle fyzickĂ˝ kontakt byl nabit tak mocnou elektrizujĂcĂ energiĂ, Ĺľe to mezi nĂˇmi aĹľ zajiskĹ™ilo.

Doktor Stackhouse potĹ™Ăˇsl hlavou. â€žBoĹľe, je mi to lĂto.

Byla to hroznĂˇ smĹŻla. Vy jste jejĂ vnuÄŤka? NÄ›kdo si bude muset promluvit s policejnĂm ĂşĹ™ednĂkem.â€ś

SoustĹ™edila jsem se na situaci, jako by to byla otĂˇzka Ĺľivota a smrti. â€žJĂˇ jsem pĹ™ĂtelkynÄ› panĂ GershovĂ©. Kinsey MillhonovĂˇ,â€ś pĹ™edstavila jsem se.

PodĂval se na mÄ›. â€žTak po vĂˇs se ptala.â€ś

â€žĹ�Ăkali mi to. NemĂˇte ponÄ›tĂ, co mi chtÄ›la?â€ś

â€žNo, mĹŻĹľu vĂˇm Ĺ™Ăct, co Ĺ™Ăkala, ale nemyslĂm, Ĺľe by to mohlo mĂt nÄ›jakĂ˝ vĂ˝znam. PoĹ™Ăˇd Ĺ™Ăkala, Ĺľe to bylo na podzim. â€šĹ�eknÄ›te jĂ, Ĺľe to bylo na podzimâ€¦â€�Je to nÄ›co dĹŻleĹľitĂ©ho?â€ś

â€žPro mÄ› ne,â€ś odpovÄ›dÄ›la jsem. V jejĂ mysli to nejspĂĹˇ nÄ›jak souviselo s tou dlouhou nesouvislou historiĂ, kterou mi vyprĂˇvÄ›la na pouĹˇti. O Emily a o zemÄ›tĹ™esenĂ, o dÄ›vÄŤatech HarfaĹ™ovĂ˝ch a o Arturu Jamesovi. â€žTo je vĹˇechno, co

Ĺ™Ăkala?â€ś

â€žNic jinĂ©ho jsem neslyĹˇel.â€ś

â€žBude se provĂˇdÄ›t pitva?â€ś

â€žAsi ano. UĹľ jsme telefonovali do kancelĂˇĹ™e koronera a jeho zĂˇstupce sem jede. On promluvĂ s patologem a rozhodnou, jestli je to potĹ™eba.â€ś

â€žS kterĂ˝m patologem? S doktore Yeem nebo s doktorkou Palchakovou?â€ś

â€žS doktorkou Palchakovou,â€ś Ĺ™ekl. â€žSamozĹ™ejmÄ› je moĹľnĂ©, Ĺľe zĂˇstupce Ĺ™ekne, Ĺľe vĹˇechno je v poĹ™Ăˇdku, a jenom nĂˇm dĂˇ oprĂˇvnÄ›nĂ podepsat ĂşmrtnĂ list.â€ś

â€žA co Agnes? MĹŻĹľeme ji vidÄ›t?â€ś

PĹ™ikĂ˝vl. â€žJistÄ›. Je tĂˇmhle na konci chodby. Jakmile se panĂ GershovĂˇ na to bude cĂtit, sestra vĂˇs k nĂ zavede.â€ś

Agnes doÄŤasnÄ› pĹ™estÄ›hovali do mĂˇlo pouĹľĂvanĂ© vyĹˇetĹ™ovny na konci haly. AĹľ odejdeme, odvezou ji dolĹŻ do suterĂ©nu do mrazivĂ© temnoty mĂˇrnice. Dietz ÄŤekal v hale s Clydem, zatĂmco jĂˇ s Irenou jsme tiĹˇe stĂˇly vedle vozĂku, na nÄ›mĹľ leĹľela jejĂ matka. Smrt jĂ z tvĂˇĹ™e vyhladila mnoho vrĂˇsek. Pod bĂlĂ˝m prostÄ›radlem se zdĂˇla bĂ˝t malĂˇ a kĹ™ehkĂˇ.

Z pokojnĂ˝ch zĂˇhybĹŻ tvĂˇĹ™e jĂ vyÄŤnĂval zobĂˇkovitĂ˝ nos.

Kdosi tiĹˇe zaklepal na dveĹ™e. Vstoupil mladĂ˝ policejnĂ ĂşĹ™ednĂk v uniformÄ› a pĹ™edstavil se. To on sem pĹ™ivedl Agnes a struÄŤnÄ› teÄŹ IrenÄ› lĂÄŤil svĂ© setkĂˇnĂ s jejĂ matkou. â€žVypadala jako velice milĂˇ panĂ, madam. Jen jsem si myslel, Ĺľe byste tĹ™eba rĂˇda vÄ›dÄ›la, Ĺľe mi nedÄ›lala ĹľĂˇdnĂ© potĂĹľeâ€¦â€ś

IrenÄ› vstoupily slzy do oÄŤĂ. â€žDÄ›kuji vĂˇm. To jsem rĂˇda.

MÄ›la nÄ›jakĂ© bolesti? Nesnesu pomyĹˇlenĂ na to, co musela vytrpÄ›t.â€ś

â€žNe, panĂ. To bych neĹ™ekl. MoĹľnĂˇ byla trochu zmatenĂˇ, ale nevypadala, Ĺľe by ji nÄ›co bolelo.â€ś

â€žDĂky Bohu za to. Ptala se po mnÄ›?â€ś

Policista se zardÄ›l. â€žTo nemohu s jistotou Ĺ™Ăct. VĂm, Ĺľe se zmiĹ�ovala o nÄ›jakĂ© Sheile.â€ś

â€žO Sheile?â€ś opĂˇÄŤila Irena nepĹ™ĂtomnÄ›.

â€žAno, jsem si skoro jist, Ĺľe Ĺ™Ăkala Sheila. NÄ›co kĹ™iÄŤela.

Ĺ�Ăkala, Ĺľe ji mrzĂ, Ĺľe tak otravuje. PoĹ™Ăˇd jsem na ni mluvil a Ĺ™Ăkal jsem jĂ, Ĺľe vĹˇechno je v poĹ™Ăˇdku. Potom se uklidnila a neĹľ jsme dorazili sem, vypadalo to, Ĺľe uĹľ je dobrĂˇ. VĂm, Ĺľe tu udÄ›lali vĹˇechno pro to, aby ji zachrĂˇnili. MyslĂm, Ĺľe takovĂ© vÄ›ci se nÄ›kdy stĂˇvajĂ.â€ś

IrenÄ› se zaÄŤala tĹ™Ăˇst brada. PĹ™itiskla si na Ăşsta kapesnĂk a zavrtÄ›la hlavou ĹˇeptajĂc: â€žVĹŻbec jsem netuĹˇila, Ĺľe umĂrĂˇ.

PaneboĹľe, kdybychom si jen trochu pospĂĹˇili, moĹľnĂˇ bychom tu byli vÄŤasâ€¦â€ś

Policista se rozpaÄŤitÄ› pohnul. â€žPĹŻjdu do ÄŤekĂˇrny dopsat svoje hlĂˇĹˇenĂ. UĹľ tu asi bude zĂˇstupce Ĺˇerifa. Bude od vĂˇs potĹ™ebovat nÄ›jakĂ© informace, aĹľ se na to budete cĂtit.â€ś

OdeĹˇel na chodbu a dveĹ™e nechal pootevĹ™enĂ©.

Po chvĂli veĹˇel Clyde. PoloĹľil IrenÄ› ruku kolem ramen a odvedl ji do recepce. NeĹľ se dveĹ™e znovu zavĹ™ely, zahlĂ©dla jsem zĂˇstupce Ĺˇerifa, jak hovoĹ™Ă s policistou. Pochopila jsem,

Ĺľe mÄ›stskĂˇ policie nahlĂˇsila ĂşmrtĂ kancelĂˇĹ™i okresnĂho koronera, protoĹľe Agnes byla vedenĂˇ jako pohĹ™eĹˇovanĂˇ a poslednĂ hodiny jejĂho Ĺľivota nebyly dosud objasnÄ›ny.

Koroner rozhodne podle okolnostĂ, zpĹŻsobu a pĹ™ĂÄŤiny smrti.

Kdyby mÄ›la bĂ˝t klasifikovĂˇna jako obÄ›ĹĄ vraĹľdy, mÄ›stskĂˇ policie by pĹ™evzala odpovÄ›dnost za vyĹˇetĹ™ovĂˇnĂ. DomnĂvala jsem se, Ĺľe koroner bude ĂşmrtĂ povaĹľovat za â€žnehlĂˇsitelnĂ©â€ś, ale to se jeĹˇtÄ› uvidĂ. Pitvu by mohli provĂ©st v kaĹľdĂ©m pĹ™ĂpadÄ›.

Byla jsem s tÄ›lem o samotÄ›. Nadzvedla jsem jeden cĂp prostÄ›radla a dotkla jsem se chladnĂ©ho nepoddajnĂ©ho masa Agnesiny levĂ© ruky. Klouby mÄ›la poĹˇkrĂˇbanĂ©. Dva nehty zlomenĂ©. Za nehty prstenĂÄŤku a malĂÄŤku byla zadĹ™enĂˇ hlĂna.

Do pokoje vstoupila recepÄŤnĂ. Zasunula jsem Agnesinu ruku zase zpĂˇtky pod prostÄ›radlo a otoÄŤila jsem se k nĂ.

â€žPan Gersh vĂˇm vzkazuje, Ĺľe jde se svou Ĺľenou do auta.

Ten druhĂ˝ pĂˇn tam jeĹˇtÄ› ÄŤekĂˇ.â€ś

â€žCo se stalo s jejĂmi osobnĂmi vÄ›cmi?â€ś

â€žMoc toho nebylo. ObleÄŤenĂ dal doktor Stackhouse k dispozici koronerovi. Nic jinĂ©ho u sebe nemÄ›la, kdyĹľ ji pĹ™ivedli.â€ś

NaÄŤmĂˇrala jsem vzkaz doktorce PalchakovĂ©, aby mi zavolala. KdyĹľ jsem Ĺˇla kolem stolu, nechala jsem lĂstek u sestry. Dietz chtÄ›l zavolat taxĂk, ale Clyde trval na tom, Ĺľe nĂˇs doveze zpĂˇtky domĹŻ. Irena po celou cestu domĹŻ neutÄ›ĹˇitelnÄ› plakala. Byla jsem ĹˇĹĄastnĂˇ, kdyĹľ Dietz koneÄŤnÄ›

odemkl dveĹ™e a my jsme veĹˇli do bytu. Na zadnĂm sedadle v mercedesu pĹ™edtĂm poloĹľil svou ruku vedle mojĂ. NaĹˇe malĂÄŤky se dotĂ˝kaly a jĂˇ jsem si pĹ™ipadala jako zmagnetizovanĂˇ.

19

Jakmile jsem byla vevnitĹ™, zamĂĹ™ila jsem nahoru. Byla jsem pĹ™ĂliĹˇ vyÄŤerpanĂˇ a nemÄ›la jsem chuĹĄ zatÄ›Ĺľovat se nÄ›jakĂ˝mi spoleÄŤenskĂ˝mi roztomilostmi.

â€žDĂˇte si sklenku vĂna?â€ś zeptal se.

ZavĂˇhala jsem. V pĹŻli cesty jsem se na nÄ›j ohlĂ©dla.

Jednu nohu jsem mÄ›la na spodnĂm schodu a ruku na ohbĂ zĂˇbradlĂ. â€žAni ne. DĂky.â€ś

ChvĂli bylo ticho. Pak Ĺ™ekl: â€žJe vĂˇm dobĹ™e?â€ś

Najednou jsme spolu mluvili nÄ›jak cize, jako by kaĹľdĂˇ vÄ›ta mÄ›la nÄ›jakĂ˝ skrytĂ˝ vĂ˝znam. Jeho obliÄŤej vypadal poĹ™Ăˇd stejnÄ›, ale v oÄŤĂch mÄ›l nÄ›co novĂ©ho. DĹ™Ăv byl jeho pohled neproniknutelnĂ˝, ale teÄŹ v nÄ›m byla vĂ˝zva, jakĂˇsi ĹľĂˇdost, kterou nebyl schopen vyslovit. Vzduch kolem nĂˇs se chvÄ›l vzruĹˇenĂm. VyÄŤerpĂˇnĂ bylo to tam. VĹˇechno nebezpeÄŤĂ, vĹˇechno napÄ›tĂ se zmÄ›nilo v tuhle nÄ›mou touhu. CĂtila jsem,

jak mi to olizuje nohy a prosakuje obleÄŤenĂm: cosi pradĂˇvnĂ©ho, cosi temnĂ©ho, jedinĂˇ zbraĹ� lidstva proti smrti.

ĹľĂˇr se klenul prostorem mezi nĂˇmi, jiskĹ™ilo to jako zĂˇblesky bouĹ™e za letnĂ noci. Tomuhle jsem rozumÄ›la: ten muĹľ je jako jĂˇ, jako moje dvojÄŤe. ZniÄŤehonic jsem vÄ›dÄ›la, Ĺľe to, co v nÄ›m vidĂm, je zvlĂˇĹˇtnĂ odraz mÄ› samotnĂ© â€“ mĂ© odvahy, mĂ© zdatnosti, mĂ©ho strachu ze zĂˇvislosti. Byli jsme spolu tĹ™i dny, oddÄ›lenĂ vnÄ›jĹˇĂmi okolnostmi a otupÄ›lĂ pudem sebezĂˇchovy. Jenom touha nĂˇm mohla dodat odvahy pĹ™ekroÄŤit vzdĂˇlenost, kterĂˇ nĂˇs dÄ›lila, ale kdo z nĂˇs by to riskoval?

DĂvala jsem se, jak zamykĂˇ dveĹ™e. Sledovala jsem, jak zhasĂnĂˇ svÄ›tlo a pĹ™echĂˇzĂ pĹ™es pokoj. VykroÄŤila jsem po schodech nahoru. Na tĹ™etĂm schodu jsem se obrĂˇtila. BlĂĹľil se ke mnÄ›. DrĹľela jsem se zĂˇbradlĂ a klesala jsem na schod.

StĂˇl pĹ™ede mnou, jeho tvĂˇĹ™ byla ve stejnĂ© Ăşrovni jako moje.

Pokoj za jeho zĂˇdy byl tmavĂ˝. Z hoĹ™ejĹˇĂho patra se sem lilo svÄ›tlo a ozaĹ™ovalo jeho chmurnou tvĂˇĹ™. Sklonil se a polĂbil mÄ›. Ăšsta mÄ›l zprvu chladnĂˇ, ale rty mÄ›kkĂ©. Moje touha po nÄ›m byla tak silnĂˇ, Ĺľe mi ĹľĂˇr pronikal aĹľ do morku kostĂ.

LeĹľela jsem na schodech, kovovĂ© tyÄŤky mÄ› Ĺ™ezaly do zad, dokud se bolest a vĂˇĹˇeĹ� neslily v jedno. Hladila jsem mu bradu a dotĂ˝kala jsem se jeho hedvĂˇbnĂ˝ch vlasĹŻ, zatĂmco on mÄ›l zaboĹ™enou hlavu na mĂ˝ch prsou a tiskl je skrz bavlnÄ›nĂ© triÄŤko. Pohupovali jsme se v milostnĂ©m rytmu, obleÄŤenĂ a s propletenĂ˝mi Ăşdy. SlyĹˇela jsem, jak se lĂˇtka tĹ™e o lĂˇtku,

potom jeho dech, pak svĹŻj. NatĂˇhla jsem ruku a dotkla jsem se ho. Vydal nelidskĂ˝ zvuk a zvedl se. Stoupal po schodech vzhĹŻru a tĂˇhl mÄ› za sebou. V posteli to bylo lepĹˇĂ. LĂbali jsme se a postupnÄ› jsme se svlĂ©kali. V prvnĂm nĂˇvalu vĂˇĹˇnÄ›, kdyĹľ poloĹľil svĂ© nahĂ© tÄ›lo vedle mĂ©ho, vydechl tiĹˇe: â€žAchâ€¦

paneboĹľe.â€ś Potom uĹľ jsme nepromluvili ani slovo. MilovĂˇnĂ s tĂmhle muĹľem bylo nÄ›co doÄŤista jinĂ©ho, neĹľ co jsem zaĹľila kdy pĹ™edtĂmâ€¦ naĹˇimi kostmi rezonovala pradĂˇvnĂˇ nestĂˇrnoucĂ hudba a naĹˇimi tÄ›ly se rozlĂ©vala slast, dokud jsme se ĂşplnÄ› neroztavili. Upadla jsem do hlubokĂ©ho spĂˇnku pĹ™itisknutĂˇ k jeho tÄ›lu a nevzbudila jsem se, dokud nebyl bĂlĂ˝ den. V Ĺˇest hodin jsem se pohnula a mlhavÄ› jsem si uvÄ›domovala, Ĺľe jsem v posteli sama. SlyĹˇela jsem Dietze, jak se pohybuje dole. MÄ›l puĹˇtÄ›nĂ© rĂˇdio a jĂˇ jsem zaslechla melodii nÄ›jakĂ© pĂsnÄ› od Tammy Wynette, tak bolestnou, Ĺľe by se ÄŤlovÄ›ku rozskoÄŤilo srdce. TentokrĂˇt mi to nevadilo.

Zazvonil zvonekâ€¦ Byl to doruÄŤovatel (skuteÄŤnĂ˝) s balĂkem, kterĂ˝ jsem si poslala z Brawley. Dietz ho od nÄ›j pĹ™evzal, protoĹľe jĂˇ jsem jeĹˇtÄ› tvrdÄ› spala. Brzy potĂ© nahoru zavanula vĹŻnÄ› bublajĂcĂ kĂˇvy. Zvedla jsem se, ustlala jsem postel a tĂˇpala jsem do koupelny vyÄŤistit si zuby.

Osprchovala jsem se, umyla jsem si hlavu a pak jsem se oblĂ©kla do triÄŤka a do dĹľĂn, kterĂ© jsem mÄ›la vÄŤera. ZatĂm nemÄ›lo smysl zvÄ›tĹˇovat haldu ĹˇpinavĂ©ho prĂˇdla. Ĺ la jsem dolĹŻ.

Dietz trĹŻnil na barovĂ© stoliÄŤce u pultu, pĹ™ed sebou

rozevĹ™enĂ© noviny. PrĂˇzdnou sklenici od dĹľusu a misku od vloÄŤek mÄ›l odsunutĂ© stranou, aby mohl ÄŤĂst. NatĂˇhl ruku dozadu. Objala jsem ho zezadu kolem krku. PolĂbil mÄ› svÄ›ĹľĂmi Ăşsty, na nichĹľ jsem jeĹˇtÄ› cĂtila chuĹĄ vloÄŤek. â€žJak se vede?â€ś zeptal se.

â€žDobĹ™e. A tobÄ›?â€ś

â€žHmmm. PĹ™iĹˇel ti ten balĂk.â€ś

Krabice s mojĂ adresou napsanou mĂ˝m vlastnĂm pĂsmem sedÄ›la pĹ™Ămo ve dveĹ™Ăch. â€žProzkoumal jsi to, jestli tam nenĂ puma?â€ś

â€žJe to ÄŤistĂ˝. MĹŻĹľeĹˇ to vybalit,â€ś odpovÄ›dÄ›l suĹˇe.

Vzala jsem z kuchyĹ�skĂ© zĂˇsuvky nĹŻĹľ a rozĹ™Ăzla jsem lepicĂ pĂˇsku. VÄ›ci byly zabalenĂ© tak, jak jsem si to pamatovala, moje jedinĂ© Ĺˇaty byly hned navrchu. VytĂˇhla jsem je ven a prohlĂ©dla jsem je. Oddechla jsem si, protoĹľe byly v lepĹˇĂm stavu, neĹľ jsem doufala. Byly jen mĂrnÄ› pokrytĂ© ztvrdlĂ˝m bahnem, ale trochu pĂˇchly moÄŤĂˇlem. Byl to zĂˇpach pĹ™ipomĂnajĂcĂ cosi mezi zkaĹľenĂ˝mi vejci a toaletnĂ mĂsou.

Dietz se toho nadĂ˝chl a otoÄŤil se ke mnÄ› s obliÄŤejem seĹˇklebenĂ˝m odporem. â€žCo to je? PaneboĹľeâ€¦â€ś

â€žTo jsou moje nejlepĹˇĂ Ĺˇaty,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žJenom potĹ™ebujou hodit do praÄŤky a budou dobrĂ˝.â€ś

PoloĹľila jsem je stranou a prohrabĂˇvala jsem se zbylĂ˝m obsahem krabice. VyndĂˇvala jsem nĂˇĹ™adĂ a rĹŻznĂ© dalĹˇĂ drobnosti. Na dnÄ› byl ten dÄ›tskĂ˝ ÄŤajovĂ˝ servis, stĂˇle jeĹˇtÄ›

zabalenĂ˝ v kartonovĂ© krabici, kterou jsem vytĂˇhla zpod pĹ™ĂvÄ›su Agnes GreyovĂ©. â€žMÄ›la bych se s tĂmhle zastavit u Ireny,â€ś poznamenala jsem a postavila jsem krabici ke dveĹ™Ăm.

ZĹŻstalo jen velmi mĂˇlo vÄ›cĂ, pokud vĹŻbec nÄ›jakĂ©, kterĂ© by mohly zĹŻstat po Agnes GreyovĂ© na pamĂˇtku, a jĂˇ jsem si myslela, Ĺľe by to nĂˇdobĂÄŤko mohlo udÄ›lat IrenÄ› radost.

Dietz vzhlĂ©dl od novin. â€žTo mi nÄ›co pĹ™ipomĂnĂˇ. V pĹŻl osmĂ˝ volala doktorka PalchakovĂˇ s vĂ˝sledkama z pitvy.

ChtÄ›la, abys jĂ zavolala, aĹľ se vzbudĂĹˇ.â€ś

â€žTo si pospĂĹˇili.â€ś

â€žTaky si myslĂm. Ĺ�Ăkala, Ĺľe se tam dostane v pÄ›t, aĹľ

bude mĂt sluĹľbu.â€ś

VytoÄŤila jsem ÄŤĂslo St. Terry a dala jsem se pĹ™epojit na patologii. S Laurou Palchakovou jsem pĹ™edtĂm mÄ›la co do ÄŤinÄ›nĂ asi dvakrĂˇt. Je malĂˇ, podsaditĂˇ, nehezkĂˇ, schopnĂˇ, pracovitĂˇ, dĹŻkladnĂˇ a velice chytrĂˇ. Je jednĂm z nÄ›kolika patologĹŻ, kteĹ™Ă provĂˇdÄ›jĂ posmrtnĂˇ vyĹˇetĹ™enĂ pro kancelĂˇĹ™ koronera.

â€žPalchakovĂˇ,â€ś ozvala se, kdyĹľ nĂˇs spojili.

â€žDobrĂ˝ den, Lauro, tady Kinsey MillhonovĂˇ. DÄ›kuju vĂˇm, Ĺľe jste se ozvala na mĹŻj vzkaz. Tak jak je to s Agnes Greyovou?â€ś

Chvilku bylo ticho. â€žKancelĂˇĹ™ koronera se spojĂ s panĂ Gershovou pozdÄ›ji, takĹľe tohle je jen mezi nĂˇmi, ano?â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ›.â€ś

â€žPitva byla negativnĂ. VĂ˝sledky z testĹŻ na toxiny dostaneme aĹľ za pĂˇr tĂ˝dnĹŻ, ale celkovÄ› to bylo negativnĂ.â€ś

â€žTak jakĂˇ je tedy pĹ™ĂÄŤina smrti?â€ś

â€žV podstatÄ› srdeÄŤnĂ zĂˇstava, ale kdyĹľ si to tak vezmete, tak kaĹľdĂ˝ umĂrĂˇ na srdeÄŤnĂ nebo respiraÄŤnĂ zĂˇstavu. Jde o to, Ĺľe tu nebyla zjiĹˇtÄ›na ĹľĂˇdnĂˇ prokazatelnĂˇ organickĂˇ srdeÄŤnĂ porucha ani ĹľĂˇdnĂ© jinĂ© pĹ™irozenĂ© pĹ™ĂÄŤiny, kterĂ© by mohly zpĹŻsobit smrt. Technicky musĂme tohle ĂşmrtĂ vĂ©st jako nevyĹ™eĹˇenĂ©.â€ś

â€žCo to znamenĂˇ â€štechnickyâ€�? To se mi nÄ›jak nezdĂˇ.â€ś

ZasmĂˇla se. â€žDobrĂˇ otĂˇzka. MĂˇte pravdu. MĂˇm nÄ›jakĂ© nedobrĂ© tuĹˇenĂ, ale potĹ™ebuju jeĹˇtÄ› nÄ›co zjistit. Mluvila jsem s naĹˇĂ knihovnicĂ, aby mi naĹˇla jeden ÄŤlĂˇnek, kterĂ˝ jsem pĹ™ed pĂˇr lety ÄŤetla. JĂˇ nevĂm proÄŤ, ale nÄ›co mi na tomhle pĹ™ĂpadÄ› pĹ™ipadĂˇ nÄ›jak povÄ›domĂ©.â€ś

â€žA co jako? MĹŻĹľete mÄ› do toho zasvÄ›tit?â€ś

â€žZatĂm ne. Moje asistentka mi k tomu jeĹˇtÄ› pĹ™ipravuje nÄ›jakĂ© preparĂˇty, na kterĂ© se snad podĂvĂˇm dnes odpoledne.

Podle plĂˇnu mĂˇm pĹ™ed tĂmhle jeĹˇtÄ› ĹˇestnĂˇct pĹ™ĂpadĹŻ, ale jsem na to sama zvÄ›davĂˇ.â€ś

â€žPotĹ™ebujete nÄ›co ode mne?â€ś

â€žMĂˇm jeden nĂˇvrh, kdyby se vĂˇm chtÄ›lo. HroznÄ› by mÄ› zajĂmalo, co se s tou Ĺľenou stalo bÄ›hem tĂ© doby, co byla pohĹ™eĹˇovanĂˇ. Moc by mi pomohlo, kdybyste zjistila, kde celou tu dobu byla.â€ś

â€žNo, mĹŻĹľu to zkusit , â€ś Ĺ™ekla jsem, â€žale tĹ™eba se nikam

nedostanu. MĂˇm hledat nÄ›co speciĂˇlnĂho?â€ś

â€žNa pravĂ©m zĂˇpÄ›stĂ mÄ›la odĹ™eniny jakoby od provazu, na levĂ© ruce natrĹľenĂ© a zlomenĂ© nehty â€“â€ś

â€žAha, to jsem vidÄ›la,â€ś vzpomnÄ›la jsem si.

â€žA takĂ© mÄ›la na levĂ© ruce odĹ™enĂ© klouby.â€ś

â€žAno. Je moĹľnĂ©, Ĺľe ji nÄ›kdo nÄ›kde drĹľel proti jejĂ vĹŻli.

Mohla byste se podĂvat, jestli tu nÄ›kdo nemĂˇ na zahradÄ› kĹŻlnu nebo sklenĂk. Odebrala jsem jĂ z nehtĹŻ vzorky pĹŻdy a tĹ™eba bychom mohli zjistit, odkud byla. MÄ›la takĂ© povrchovĂ© odÄ›rky a pohmoĹľdÄ›niny na zĂˇdech. Zrovna pĹ™ed tĂ˝dnem jsem vidÄ›la jedno dĂtÄ› s podobnĂ˝mi skvrnami na zadku a na stehnech. Bili ho ramĂnkem na Ĺˇatyâ€¦ mimo jinĂ©.â€ś

â€žChcete tĂm Ĺ™Ăct, Ĺľe ona byla bita?â€ś

â€žPravdÄ›podobnÄ›.â€ś

â€žVĂ o tomhle poruÄŤĂk Dolan?â€ś

â€žOn i policejnĂ fotograf byli u ohledĂˇnĂ tÄ›la, takĹľe vidÄ›l to samĂ© co jĂˇ. Je fakt, Ĺľe nebylo zjiĹˇtÄ›no ĹľĂˇdnĂ© vnitĹ™nĂ zranÄ›nĂ a vnÄ›jĹˇĂ poranÄ›nĂ byla pĹ™ĂliĹˇ lehkĂˇ, aby mohla bĂ˝t povaĹľovĂˇna za pĹ™ĂÄŤinu smrti.â€ś

â€žJakĂˇ je tedy vaĹˇe teorie?â€ś

â€žEhm, no. NejdĹ™Ăv si potĹ™ebuju jeĹˇtÄ› nÄ›co ovÄ›Ĺ™it.

Zavolejte mi odpoledne, nebo radĹˇi zavolĂˇm jĂˇ vĂˇm, aĹľ budu vÄ›dÄ›t nÄ›co jistÄ›jĹˇĂho. MoĹľnĂˇ do tĂ© doby takĂ© nÄ›co zjistĂte.â€ś

ZavÄ›sila. PoloĹľila jsem sluchĂˇtko do vidlice a zĹŻstala jsem rozpaÄŤitÄ› sedÄ›t.

Dietz mÄ› pozoroval. Z mĂ©ho rozhovoru mohl vyrozumÄ›t, Ĺľe doĹˇlo k nÄ›jakĂ©mu posunu. â€žCo je?â€ś

â€žPojeÄŹme vyzvednout tvoje auto a zajedeme k IrenÄ›.

RĂˇda bych si promluvila s Clydem.â€ś Rychle jsem jim zatelefonovala a Ĺ™ekla jsem jim, Ĺľe se u nich zastavĂme, a pak jsem zavolala taxĂka.

Na cestÄ› k hotelu s Ireninou krabicĂ na klĂnÄ› jsem mu situaci dopodrobna vysvÄ›tlila. U Edgewateru si Dietz dĂˇval s porschem naÄŤas. ProhlĂĹľel motor a elektriku. Na parkoviĹˇti byl dnes jinĂ˝ zĹ™Ăzenec neĹľ vÄŤera, a i kdyĹľ se duĹˇoval, Ĺľe u auta nikdo nebyl, Dietz mu nechtÄ›l vÄ›Ĺ™it.

â€žMyslĂm sice, Ĺľe Messinger rozumĂ vĂ˝buĹˇninĂˇm jako koza petrĹľeli, ale nemĹŻĹľeme si dovolit ĹľĂˇdnĂ˝ pĹ™ekvapenĂ,â€ś

ucedil. ÄŚekala jsem. On si zatĂm lehl pod auto, aĹľ mu ÄŤouhaly jenom nohy, a prohledĂˇval podvozek. ĹľĂˇdnĂ© neidentifikovatelnĂ© drĂˇty, ĹľĂˇdnĂ© viditelnĂ© rozbuĹˇky ani balĂÄŤky dynamitu tam nebyly. SpokojenÄ› se postavil a oklepal si kalhoty. Potom mÄ› uvedl na mĂ© mĂsto.

Nastartoval auto a vyrazil z parkoviĹˇtÄ›.

TentokrĂˇt jel pomalu a mÄ›l zadumanĂ˝ vĂ˝raz.

â€žO ÄŤem pĹ™emĂtĂˇĹˇ?â€ś zeptala jsem se.

â€žPĹ™emejĹˇlel jsem o Messingerovi a Ĺ™ek jsem si, Ĺľe by mohlo bejt rozumnĂ˝ promluvit si s jeho bejvalou Ĺľenou.â€ś

â€žJet do Los Angeles?â€ś

â€žNebo ji nÄ›jak dostat sem. VĂme, Ĺľe mĂˇ s sebou Erika, aspoĹ� minulou noc ho mÄ›l. NejspĂĹˇ by skoÄŤila po tĂ˝ Ĺˇanci

dostat kluka zpĂˇtky. TĹ™eba bychom jĂ v tom mohli pomoct a ona by na oplĂˇtku mohla pomoct nĂˇm.â€ś

â€žJak?â€ś

Dietz pokrÄŤil rameny. â€žZatĂm jeĹˇtÄ› nevĂm, ale je to lepĹˇĂ, neĹľ nedÄ›lat nic.â€ś

â€žTy vĂĹˇ, jak bychom se s nĂ mohli spojit?â€ś

â€žMyslel jsem, Ĺľe bych tÄ› tu vyloĹľil a zajel za Dolanem.â€ś

â€žTo je dobrej nĂˇpad. UdÄ›lĂˇme to tak.â€ś

Zaparkovali jsme pĹ™ed GershovĂ˝mi. Dietz mi podrĹľel krabici, neĹľ jsem se vyhrabala z nĂzkĂ©ho sedadla. KdyĹľ jsme doĹˇli na verandu, poloĹľil krabici u dveĹ™Ă. Zazvonila jsem.

Domluvili jsme se, Ĺľe tu na nÄ›j poÄŤkĂˇm, dokud mÄ› nevyzvedne. â€žVraĹĄ se rychle,â€ś zamumlala jsem. â€žNechci tu s Irenou trÄŤet celej den.â€ś

â€žMaximĂˇlnÄ› pÄ›taÄŤtyĹ™icet minut. Kdyby nÄ›co, tak zavolĂˇm. BuÄŹ opatrnĂˇ.â€ś PĹ™itiskl mÄ› na zeÄŹ a polĂbil mÄ›, aĹľ

se mi protoÄŤily panenky. Potom ledabyle mĂˇvl rukou a odeĹˇel po chodnĂku pryÄŤ.

Jermaina otevĹ™ela dveĹ™e a ustoupila, abych mohla vejĂt.

Dietz mezitĂm nastartoval auto a odrazil od obrubnĂku.

Chvilku jsem se vzpamatovĂˇvala a snaĹľila jsem se vypadat jako stĹ™ĂzlivĂˇ soukromĂˇ vyĹˇetĹ™ovatelka, i kdyĹľ jsem po pravdÄ› Ĺ™eÄŤeno byla celĂˇ rozpĂˇlenĂˇ. Klaply jsme na sebe s Jermainou zdvoĹ™ile hubou. Zaslechla jsem, jak nÄ›kde vzadu v domÄ› zvonĂ telefon. SlyĹˇela to takĂ© a zvĂ˝Ĺˇila hlas, jako by oslovovala zadnĂ Ĺ™ady publika: â€žJĂˇ to vezmu!â€ś Omluvila se a

s pĹ™ekvapujĂcĂ grĂˇciĂ se odkolĂ©bala do kuchynÄ›.

V domÄ› panovalo ticho, obĂ˝vĂˇk byl zastĂnÄ›n Ĺ™adou jalovcovĂ˝ch keĹ™ĹŻ. PĹ™eĹˇla jsem k jednomu ze zadnĂch stolkĹŻ a rozsvĂtila jsem lampu. VyhlĂ©dla jsem klenutou chodbou doleva. Tam bylo solĂˇrium, ve kterĂ©m sedÄ›la u malĂ©ho stoleÄŤku Irena. Z malĂ©ho pĹ™enosnĂ©ho rĂˇdia vyhrĂˇvala klasickĂˇ hudba. Proto asi neslyĹˇela zvonek, usoudila jsem.

MÄ›la na sobÄ› plavky a pantofle a vypadala hĹŻĹ™ neĹľ vÄŤera.

JejĂ pleĹĄ byla vĹľdycky bledĂˇ, ale teÄŹ mÄ›la takovĂ˝ nĂˇdech, jakĂ˝ mĂvĂˇ kĹŻĹľe, z nĂĹľ jste prĂˇvÄ› strhli leukoplast. Bylo vidÄ›t, Ĺľe hodnÄ› plakala, a odhadovala bych, Ĺľe toho moc nenaspala. UmÄ›lĂ© Ĺ™asy byly pryÄŤ a oÄŤi mÄ›la teÄŹ napuchlĂ© a zapadlĂ©.

â€žIreno?â€ś

PolekanÄ› vzhlĂ©dla a hledala po pokoji zdroj zvuku, kterĂ˝ ji vyruĹˇil. KdyĹľ mÄ› zahlĂ©dla, s nĂˇmahou se postavila, pĹ™idrĹľujĂc se pĹ™itom stolu. Na vratkĂ˝ch nohou pĹ™eĹˇla do obĂ˝vacĂho pokoje a vztĂˇhla ke mnÄ› ruce jako batole ke svĂ© chĹŻvÄ›. VydĂˇvala kĹ�ouravĂ© zvuky, jako by ji kaĹľdĂ˝ krok bolel. Lnula ke mnÄ› stĂˇle jako dĹ™Ăv, ale v jejĂm hlase zaznĂval stĂn zoufalstvĂ.

â€žAch Kinsey. DĂky Bohu. Jsem tak rĂˇda, Ĺľe jste tady.

Clyde mÄ›l schĹŻzi v bance, ale Ĺ™Ăkal, Ĺľe se vrĂˇtĂ co nejdĹ™Ăve.â€ś

â€žTo je dobĹ™e. Doufala jsem, Ĺľe s nĂm budu moct mluvit.

Jak se cĂtĂte?â€ś

â€žStraĹˇnÄ›. NemĹŻĹľu se dĂˇt dohromady a nemĹŻĹľu vystĂˇt,

kdyĹľ jsem chvĂli sama.â€ś

Dovedla jsem ji ke gauÄŤi, polekanĂˇ tĂm, jak hroznÄ› seĹˇla.

â€žZdĂˇ se, Ĺľe jste toho moc nenaspala.â€ś

Klesla na pohovku, moje ruce vĹˇak nepustila. KĹ™eÄŤovitÄ› se mÄ› drĹľela jako nÄ›jakĂ˝ opilec, dech jĂ pĂˇchl smutkem jako alkoholem. â€žSedÄ›la jsem tu skoro celou noc, abych neruĹˇila Clyda. JĂˇ nevĂm, co mĂˇm dÄ›lat. ZkouĹˇela jsem vyplnit matÄŤin ĂşmrtnĂ list a zjistila jsem, Ĺľe o nĂ vĹŻbec nic nevĂm.

Na nic si nemĹŻĹľu vzpomenout. JĂˇ to nechĂˇpu. Je mi tak nÄ›jak stydno. Moje vlastnĂ matkaâ€¦â€ś ZaÄŤala znovu plakat.

â€žNo tak, to nic nenĂ. S tĂmhle vĂˇm mĹŻĹľu pomoct.â€ś

Zvedla jsem ruku dlanĂ smÄ›rem k nĂ. â€žJenom seÄŹte.

UklidnÄ›te se. Ten formulĂˇĹ™ mĂˇte tam?â€ś

ZdĂˇlo se, Ĺľe se trochu sebrala. NÄ›mÄ› pĹ™ikĂ˝vla. S

vdÄ›ÄŤnostĂ na mÄ› upĂrala oÄŤi, kdyĹľ jsem Ĺˇla do pĹ™ilehlĂ© mĂstnosti. Ze stolu jsem vzala pero a formulĂˇĹ™ a vrĂˇtila jsem se ke gauÄŤi. PĹ™emĂ˝Ĺˇlela jsem, jak mĹŻĹľe Clyde snĂˇĹˇet tu jejĂ zĂˇvislost. AĹĄ jsem k nĂ cĂtila sebevÄ›tĹˇĂ soucit, pĹ™ekonal ho pocit tĂ©mÄ›Ĺ™ nesnesitelnĂ©ho bĹ™emene.

20

â€žBerte to jako maturitu , â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žNejdĹ™Ăv udÄ›lĂˇme lehkĂ© otĂˇzky a potom se pustĂme do tÄ›ch tÄ›ĹľĹˇĂch. ZaÄŤneme â€šJmĂ©nem zesnulĂ©â€�. MÄ›la nÄ›jakĂ© dalĹˇĂ kĹ™estnĂ jmĂ©no?â€ś

Irena zavrtÄ›la hlavou. â€žAspoĹ� jsem o ĹľĂˇdnĂ©m neslyĹˇela.â€ś

Vyplnila jsem â€žAgnes GreyovĂˇâ€ś.

SedÄ›ly jsme s Irenou s hlavami sklonÄ›nĂ˝mi nad formulĂˇĹ™em a pĹ™epeÄŤlivÄ› jsme do nÄ›j zapisovaly kusĂ© informace. Trvalo nĂˇm nÄ›co pĹ™es minutu, neĹľ jsme vyplnily rasu (bĂlĂˇ), pohlavĂ (ĹľenskĂ©), vojenskou sluĹľbu (ĹľĂˇdnĂˇ), ÄŤĂslo sociĂˇlnĂho pojiĹˇtÄ›nĂ (ĹľĂˇdnĂ©), rodinnĂ˝ stav (vdova), zamÄ›stnĂˇnĂ (v dĹŻchodu) a pĂˇr dalĹˇĂch kolonek pod â€žmĂstem pobytuâ€ś. NejvĂce Irenu skliÄŤovalo, Ĺľe neznala rok narozenĂ svĂ© matky a Ĺľe nemÄ›la ponÄ›tĂ o tom, kde se Agnes narodila, ani jak se jmenovali jejĂ rodiÄŤe. MÄ›la pocit, Ĺľe tyhle vÄ›ci by kaĹľdĂ˝, kdo mĂˇ o nÄ›koho jen troĹˇku starost, mÄ›l mĂt v

malĂÄŤku.

â€žProboha, pĹ™estaĹ�te si to vyÄŤĂtat,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žBudeme postupovat smÄ›rem zpĂˇtky a uvidĂme, jak daleko se dostaneme. MoĹľnĂˇ si toho pamatujete vĂc, neĹľ si myslĂte.

NapĹ™Ăklad, kaĹľdĂ˝ pĹ™ece Ĺ™Ăkal, Ĺľe je jĂ osmdesĂˇt tĹ™i, ne?â€ś

Irena nejistÄ› kĂ˝vla, nejspĂĹˇ si pĹ™Ăˇla, aby na formulĂˇĹ™i mohla zaĹˇkrtnout jednu ze tĹ™Ă sprĂˇvnĂ˝ch odpovÄ›dĂ. MusĂm Ĺ™Ăct, Ĺľe byla poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› rozruĹˇenĂˇ tĂm, Ĺľe vlastnÄ› nic o matce nevĂ.

â€žIreno, v tomhle testu nemĹŻĹľete rupnout,â€ś Ĺ™ekla jsem, â€žco si myslĂte, Ĺľe se stane, Ĺľe ji odmĂtnout pohĹ™bĂt, nebo co?â€ś NechtÄ›la jsem bĂ˝t uĹˇtÄ›paÄŤnĂˇ, ale doufala jsem, Ĺľe ji tak dostanu z tĂ© jejĂ sebelĂtosti.

â€žJĂˇ to prostÄ› jenom nechci vyplnit ĹˇpatnÄ›,â€ś Ĺˇpitla. â€žJe pro mÄ› dĹŻleĹľitĂ©, abych to vyplnila sprĂˇvnÄ›. Je to to poslednĂ, co mohu udÄ›lat.â€ś

â€žJĂˇ vĂˇm rozumĂm, ale svÄ›t se pĹ™ece nezboĹ™Ă, kdyĹľ

nechĂˇte jedno polĂÄŤko prĂˇzdnĂ˝. VĂme, Ĺľe mÄ›la obÄŤanstvĂ USA, tak pojÄŹme vyplnit tohleâ€¦ OstatnĂ informace mĹŻĹľeme najĂt ve vaĹˇem rodnĂ˝m listÄ›. Tam se dozvĂme mĂsto narozenĂ vaĹˇich rodiÄŤĹŻ a jejich vÄ›k v roce, kdy jste se narodila. Mohla byste se po nÄ›m podĂvat?â€ś

KĂ˝vla a vysmrkala se do kapesnĂku a strÄŤila ho do kapsy Ĺľupanu. â€žMyslĂm, Ĺľe bude urÄŤitÄ› tĂˇmhle v sekretĂˇĹ™i,â€ś

ukĂˇzala k solĂˇriu, kterĂ© mÄ›la zaĹ™ĂzenĂ© jako kancelĂˇĹ™. â€žVe vrchnĂ zĂˇsuvce jsou desky s nĂˇpisem Dokumenty.â€ś

â€žNevstĂˇvejte. ZĹŻstaĹ�te tady. JĂˇ to najdu.â€ś

Ĺ la jsem do vedlejĹˇĂ mĂstnosti a otevĹ™ela jsem jednu ze zĂˇsuvek. PĹ™Ămo navrchu leĹľely tlustĂ© desky z konopnĂ©ho papĂru, nadepsanĂ© jako DĹŻleĹľitĂ© dokumenty. Donesla jsem celou sloĹľku zpĂˇtky a dala je IrenÄ›, aby se do nich podĂvala.

VytĂˇhla z nich svĹŻj rodnĂ˝ list a podala mi ho. ZbÄ›ĹľnÄ› jsem na nÄ›j pohlĂ©dla a pak jsem si ho prohlĂ©dla podrobnÄ›ji.

â€žTohle je fotokopie. Co se stalo s originĂˇlem?â€ś

â€žNemĂˇm ponÄ›tĂ. Nic jinĂ©ho jsem nikdy nemÄ›la.â€ś

â€žA co kdyĹľ jste ĹľĂˇdala o pas? To jste musela mĂt aspoĹ� ovÄ›Ĺ™enou kopii.â€ś

â€žJĂˇ ĹľĂˇdnĂ˝ pas nemĂˇm. Nikdy jsem ho nepotĹ™ebovala.â€ś

UdivenÄ› jsem na ni zĂrala. â€žMyslela jsem, Ĺľe jedinej ÄŤlovÄ›k bez pasu jsem jĂˇ,â€ś poznamenala jsem.

ZaÄŤala se mdle obhajovat. â€žJĂˇ nerada cestuji. VĹľdycky jsem se bĂˇla, Ĺľe onemocnĂm a nebude po ruce potĹ™ebnĂˇ lĂ©kaĹ™skĂˇ pomoc. KdyĹľ musel Clyde jet sluĹľebnÄ› za moĹ™e, jezdil sĂˇm. Copak je to tak dĹŻleĹľitĂ©?â€ś MyslĂm, Ĺľe se kvĹŻli tomu s Clydem nejednou pohĂˇdali.

â€žNe, nenĂ. Tohle bude staÄŤit. Ale trochu mÄ› to pĹ™ekvapilo. Jak jste pĹ™iĹˇla k tomuhle?â€ś

ZavĹ™ela Ăşsta a tvĂˇĹ™e se jĂ nĂˇhle zardÄ›ly, jako by se jĂ z niÄŤeho nic navrĂˇtilo zdravĂ. NejdĹ™Ăve jsem si myslela, Ĺľe mi vĹŻbec neodpovĂ, ale nakonec seĹˇpulila rty. â€žMatka mi ho dala, kdyĹľ jsem chodila na gymnĂˇzium. Byla to dost poniĹľujĂcĂ chvĂle. ZaĹľila jsem jich s nĂ pĂˇr. V hodinÄ›

angliÄŤtiny jsme mÄ›li psĂˇt svĹŻj Ĺľivotopis a uÄŤitelka chtÄ›la, abychom zaÄŤali od rodnĂ©ho listu. Matka ho nemohla najĂt, a tak jsem musela tu prĂˇci odevzdat bez nÄ›j. UÄŤitelka mi dala nedostateÄŤnouâ€¦ jedinou, co jsem kdy dostalaâ€¦ coĹľ matku doslova rozzuĹ™ilo. Bylo to hroznĂ©. DruhĂ˝ den pĹ™inesla rodnĂ˝ list do Ĺˇkoly a hodila ho uÄŤitelce do obliÄŤeje. Byla pochopitelnÄ› opilĂˇ. VĹˇichni spoluĹľĂˇci se na to dĂvali. Byl to jeden z nejtrapnÄ›jĹˇĂch okamĹľikĹŻ, jakĂ© jsem kdy zaĹľila.â€ś

ZvÄ›davÄ› jsem si ji prohlĂĹľela. â€žA co vĂˇĹˇ otec? Kde byl v tu dobu on?â€ś

â€žNepamatuji si na nÄ›j. RozeĹˇli se s matkou, kdyĹľ mi byly tĹ™i nebo ÄŤtyĹ™i. O pĂˇr let pozdÄ›ji ho zabili ve vĂˇlce. MyslĂm, Ĺľe ve tĹ™iaÄŤtyĹ™icĂˇtĂ©m.â€ś

PodĂvala jsem se na rodnĂ˝ list a vrĂˇtila jsem se k naĹˇemu Ăşkolu. Aha, tady to mĂˇme. Irena se narodila v Brawley 12.

kvÄ›tna 1936 ve 14.30. JejĂm otcem byl Herbert Grey, narozenĂ˝ v ArizonÄ›, dvaatĹ™icetiletĂ˝, zamÄ›stnĂˇn jako svĂˇĹ™eÄŤ u jednĂ© leteckĂ© spoleÄŤnosti. Agnes se za svobodna jmenovala BranwellovĂˇ, narozena v Kalifornii, toho ÄŤasu v domĂˇcnosti.

â€žTo je skvÄ›lĂ©,â€ś Ĺ™ekla jsem a pak jsem si pĹ™eÄŤetla dalĹˇĂ Ĺ™Ăˇdek. â€žAle ne, tohle je divnĂ©. Tady pĂĹˇou, Ĺľe kdyĹľ jste se narodila, bylo jĂ dvacet tĹ™i, ale to by jĂ teÄŹ byloâ€¦ kolik, sedmdesĂˇt? To se mi nÄ›jak nezdĂˇ.â€ś

â€žTo musĂ bĂ˝t pĹ™eklep , â€ś naklonila se blĂĹľ. NatĂˇhla se po papĂru a civÄ›la na tiĹˇtÄ›nĂ˝ Ĺ™Ăˇdek, jako pĹ™ed chvilkou jĂˇ.

â€žSpletli se o spoustu let. Jestli je teÄŹ mĂˇti tĹ™iaosmdesĂˇt, bylo

by jĂ ĹˇestatĹ™icet, kdyĹľ jsem se narodila, a ne dvacet tĹ™i.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ byla mnohem mladĹˇĂ, neĹľ jsme si mysleli.â€ś

â€žO tolik ne. Nemohlo jĂ bĂ˝t sedmdesĂˇt. Sama jste ji vidÄ›la.â€ś

Chvilku jsem o tom pĹ™emĂ˝Ĺˇlela. â€žNo, vĹľdyĹĄ na tom podle mÄ› tak nezĂˇleĹľĂ.â€ś

â€žJistÄ›Ĺľe na tom zĂˇleĹľĂ! AĹĄ to napĂĹˇeme tak nebo tak, Ăşdaje se budou rozchĂˇzet o tĹ™inĂˇct let!â€ś

PotlaÄŤila jsem svĹŻj vztek. NemÄ›lo cenu se rozÄŤilovat.

â€žNemĹŻĹľeme si tu informaci nijak ovÄ›Ĺ™it , â€ś Ĺ™ekla jsem.

â€žAspoĹ� teÄŹ zrovna mÄ› nenapadĂˇ jak. NechĂˇme to nevyplnÄ›nĂ˝.â€ś

â€žAle to jĂˇ nechci,â€ś trvala zarputile na svĂ©m.

UĹľ jsem ji jednou v tĂ©hle nĂˇladÄ› zaĹľila, a vÄ›dÄ›la jsem, jak dokĂˇĹľe bĂ˝t neĂşstupnĂˇ. â€žDÄ›lejte, jak myslĂte. Je to vaĹˇe vÄ›c.â€ś

V zĂˇmku zarachotil klĂÄŤ. OtevĹ™ely se dveĹ™e a veĹˇel Clyde ve svĂ©m obvyklĂ©m obleku. DrĹľel v ruce papĂrovou krabici, kterou jsem pĹ™inesla. PĹ™iĹˇel ke gauÄŤi, zamumlal pozdrav a poloĹľil ji na stolek. Potom se sklonil a polĂbil Irenu na tvĂˇĹ™.

Bylo to rituĂˇlnĂ gesto prostĂ© jakĂ©koli vĹ™elosti. â€žTohle leĹľelo na verandÄ› â€“â€ś

â€žTo je Ireny,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žNaĹˇla jsem to pod AgnesinĂ˝m pĹ™ĂvÄ›sem a nechala jsem si to sem poslat. PĹ™iĹˇlo to dneska rĂˇno.â€ś PĹ™itĂˇhla jsem krabici blĂĹľ a otevĹ™ela jsem vrchnĂ chlopnÄ›, abych mohla sĂˇhnout dovnitĹ™ pro hrneÄŤky,

stĂˇle jeĹˇtÄ› zabalenĂ© do novin. â€žNebyla jsem si jistĂˇ, jestli je teÄŹ na to vhodnĂˇ chvĂle. Tohle jedinĂ© tam ti vĂ˝rostci nestaÄŤili rozbĂt.â€ś

Rozbalila jsem jeden hrnĂÄŤek a podala jsem ho IrenÄ›.

PorcelĂˇnovĂ© ouĹˇko mÄ›lo u koĹ™ene prasklinku tenkou jako vlĂˇsek, ale jinak to byl dokonalĂ˝ kousek: ruÄŤnÄ› malovanĂ© svÄ›tlĂ© rĹŻĹľiÄŤky na bĂlĂ©m pozadĂ, vĹˇechno jako pro panenky.

Irena se na nÄ›j nechĂˇpavÄ› dĂvala a potom jĂ obliÄŤejem cosi blesklo. Jakoby z hlubin jejĂ bytosti zarachotil jakĂ˝si zvuk. S

nĂˇhlĂ˝m vĂ˝kĹ™ikem plnĂ˝m odporu hrneÄŤek zahodila. Popadla mÄ› takĂ© hrĹŻza, kdyĹľ jsem vidÄ›la jejĂ strach. Oba jsme s Clydem vyskoÄŤili a jĂˇ jsem udivenÄ› vykvikla. JejĂ vĂ˝kĹ™ik rozerval ticho spirĂˇlovitou melodiĂ dÄ›su. HrneÄŤek jako ve zpomalenĂ©m zĂˇbÄ›ru narazil na hranu stolku a rozlomil se ĂşhlednÄ› vejpĹŻl, jako by ho rozĹ™Ăzli noĹľem.

Irena se zvedla na nohy. OÄŤi mÄ›la vytĹ™eĹˇtÄ›nĂ©. DĂ˝chala pĹ™erĂ˝vanÄ› rychlĂ˝m mÄ›lkĂ˝m dechem, kterĂ˝ ji nemohl dostateÄŤnÄ› zĂˇsobit kyslĂkem. VidÄ›la jsem, Ĺľe se zaÄŤĂnĂˇ kĂˇcet, oÄŤi mÄ›la upĹ™enĂ© na mou tvĂˇĹ™. Jak padala, popadla mÄ› v prudkĂ© kĹ™eÄŤi, kterĂˇ ji rozechvÄ›la od hlavy aĹľ k patÄ›. Clyde ji pĹ™i pĂˇdu neuvÄ›Ĺ™itelnÄ› rychlĂ˝m pohybem zachytil. UloĹľil ji zpĂˇtky na gauÄŤ a zvedl jĂ nohy.

Do obĂ˝vĂˇku se vĹ™Ătila Jermaina s utÄ›rkou v ruce. OÄŤi mÄ›la doĹˇiroka otevĹ™enĂ©. â€žCo se stalo? Co se to dÄ›je?

PaneboĹľeâ€¦â€ś

Irena koulela oÄŤima a opakovanÄ› sebou Ĺˇkubala, tĹ™ĂĹˇtÄ›na

jakĂ˝msi soukromĂ˝m zemÄ›tĹ™esenĂm, jehoĹľ vlny zmĂtaly jejĂm kĹ™ehkĂ˝m tÄ›lem. Vzduch prostoupil ĹˇtiplavĂ˝ zĂˇpach moÄŤi.

Clyde si sundal sako a klesl na kolena vedle nĂ. SnaĹľil se ji drĹľet, aby si neublĂĹľila. Jermaina tam ohromenÄ› stĂˇla, ve velikĂ˝ch ÄŤernĂ˝ch rukou kroutila utÄ›rku a vydĂˇvala ĂşzkostnĂ© hrdelnĂ zvuky.

KĹ™eÄŤ postupnÄ› povolovala. Irena zaÄŤala kaĹˇlat.

PĹ™iĹˇkrcenĂ˝, neproduktivnĂ zvuk, kterĂ˝ mÄ› aĹľ bolel. KaĹˇel provĂˇzelo vysokĂ© sĂpĂˇnĂ. To mi pomohlo, abych se zase zmobilizovala. PodepĹ™ela jsem IrenÄ› rukou pravĂ© rameno a pohlĂ©dla jsem na Clyda. â€žPojÄŹte, posadĂme ji. Bude se jĂ lĂp dĂ˝chat.â€ś

Zvedl ji do sedu pĹ™ekvapivÄ› neĹˇikovnĂ˝m pohybem, kdyĹľ

ÄŤlovÄ›k uvĂˇĹľĂ, jak byla lehkĂˇ. Nemohla vĂˇĹľit vĂc jak pÄ›tapadesĂˇt kilo, ale byla ochablĂˇ a skleslĂˇ. JejĂ oÄŤi bloudily z jednoho na druhĂ©ho a nic nechĂˇpaly. Bylo jasnĂ©, Ĺľe nemĂˇ potuchy o tom, kde je, nebo co se dÄ›je.

â€žPane Clyde, chcete, abych zavolala pohotovost?â€ś

zeptala se Jermaina.

â€žZatĂm ne. JeĹˇtÄ› poÄŤkĂˇme. ZdĂˇ se, Ĺľe uĹľ pĹ™ichĂˇzĂ k sobÄ›,â€ś odpovÄ›dÄ›l.

Na IreninÄ› ÄŤele vyrazila jemnĂˇ vrstviÄŤka potu. SlepÄ› se po mnÄ› natĂˇhla. JejĂ ruce byly na dotek vlhkĂ© jako tÄ›lo dosud ĹľivĂ© ryby mrskajĂcĂ se na dnÄ› ÄŤlunu.

Jermaina zmizela a vrĂˇtila se za chvĂli se studenĂ˝m mokrĂ˝m hadrem, kterĂ˝ beze slova podala Clydovi. OtĹ™el

IrenÄ› ÄŤelo. ZaÄŤala vydĂˇvat tichĂ© zvuky, beznadÄ›jnĂ© vzlyky pĹ™ipomĂnajĂcĂ plĂˇÄŤ dĂtÄ›te, kterĂ© se probudilo ze straĹˇlivĂ©ho zniÄŤujĂcĂho sna. â€žByli tam pavouci. CĂtila jsem prachâ€¦â€ś

Clyde se na mÄ› podĂval. â€žVĹľdycky mÄ›la fobii z pavoukĹŻâ€¦â€ś

BezmyĹˇlenkovitÄ› jsem zvedla dvÄ› pĹŻlky hrnĂÄŤku, jestli snad nevidÄ›la nÄ›co na dnÄ›. NapĹŻl jsem ÄŤekala, Ĺľe tam uvidĂm starĂ©ho mrtvĂ©ho pavouka, jak leĹľĂ na zĂˇdech s nohama pĹ™ikrÄŤenĂ˝ma k bĹ™ichu jako kvÄ›t, kterĂ˝ se zavĂrĂˇ za soumraku. Nic tam nebylo. Irena se nedala utiĹˇit. â€žBarva stĂ©kala ve stĹ™ĂkancĂch po zdi. Fialky byly zniÄŤenĂ© a jĂˇ se tolik bĂˇlaâ€¦ NechtÄ›la jsem udÄ›lat nic ĹˇpatnĂ©hoâ€¦â€ś

Clyde ji poplĂˇcĂˇval po ruce a konejĹˇil ji jako dĂtÄ›. â€žIreno, to nic nenĂ. UĹľ je dobĹ™e. Jsem tu s tebou.â€ś

V oÄŤĂch mÄ›la prosebnĂ˝ vĂ˝raz, hlas ztlumenĂ˝ do ĂşzkostnĂ©ho Ĺˇepotu. â€žTo byl matÄŤin ÄŤajovĂ˝ servis z dob jejĂho dÄ›tstvĂâ€¦ NesmÄ›la jsem si s nĂm hrĂˇt. SchovĂˇvala jsem se, abych nedostala. ProÄŤ si ho nechĂˇvala?â€ś

â€žDĂˇm ji do postele,â€ś Ĺ™ekl. Jednu ruku jĂ vloĹľil pod skrÄŤenĂˇ kolena a druhou pod hlavu a zvedl ji, ne bez jistĂ© nĂˇmahy. Vzdaloval se drobnĂ˝mi krĹŻÄŤky stranou od stolku, dokud nemÄ›l cestu volnou. Potom zamĂĹ™il ke schodĹŻm.

Jermaina Ĺˇla s nĂm, stĂˇle nablĂzku, kdyby potĹ™eboval se svĂ˝m bĹ™emenem pomoci.

Klesla jsem na gauÄŤ a dala jsem si hlavu do dlanĂ. MĹŻj tep se zaÄŤĂnal pomalu zklidĹ�ovat. Po takovĂ©m zĂˇĹľitku to Ĺˇlo

pomÄ›rnÄ› tÄ›Ĺľko vzhledem k nĂˇhlĂ©mu pĹ™Ăvalu adrenalinu, kterĂ˝ mÄ› zaplavil. Strach druhĂ˝ch je nakaĹľlivĂ˝ a vzĂˇjemnou blĂzkostĂ se jeĹˇtÄ› umocĹ�uje. Proto majĂ horrory takovĂ˝ ĂşÄŤinek v pĹ™eplnÄ›nĂ˝ch kinech. CĂtila jsem smrt, nÄ›co hroznĂ©ho, co Irena a Agnes proĹľily a s ÄŤĂm se za ta lĂ©ta nedokĂˇzaly vyrovnat. Mohla jsem se jen dohadovat, co se stalo. Pochybovala jsem, Ĺľe teÄŹ, kdyĹľ je Agnes mrtvĂˇ, by mohla bĂ˝t skuteÄŤnost jeĹˇtÄ› vzkĹ™ĂĹˇena.

NeklidnÄ› jsem sebou Ĺˇila a dĂvala jsem se na hodinky.

Byla jsem tu teprve tĹ™icet minut. Dietz se urÄŤitÄ› brzy vrĂˇtĂ a z tohohle domu hrĹŻzy mÄ› odveze. Listovala jsem ÄŤasopisem, kterĂ˝ leĹľel na stolku. Na zadnĂ strĂˇnce byl jĂdelnĂÄŤek na celĂ˝ mÄ›sĂc. Dokonale vĂ˝ĹľivnĂˇ vyvĂˇĹľenĂˇ strava za pĂˇr ĹˇupĹŻ. Ty recepty vypadaly straĹˇnÄ›: PĹ™ekvapenĂ z tuĹ�Ăˇka, tofu v prĂˇĹˇku a sladkokyselĂˇ omĂˇÄŤka. Dala jsem ÄŤasopis stranou. ZnudÄ›nÄ› jsem vzala poloviny hrnĂÄŤku, znovu jsem je zabalila do novin a strÄŤila jsem je zpĂˇtky do krabice. Vstala jsem a pĹ™eĹˇla jsem pokoj. Krabici jsem poloĹľila ke dveĹ™Ăm. NemĂˇ smysl, aby ji Irena znovu vidÄ›la. Kdyby o to pozdÄ›ji mÄ›la zĂˇjem, vĹľdycky ji mĹŻĹľu pĹ™inĂ©st zpĂˇtky. VzhlĂ©dla jsem nahoru ke schodĹŻm, po nichĹľ unavenÄ› schĂˇzel Clyde.

21

Vypadal jako oĹľivlĂˇ mrtvola. Sledovala jsem, jak pĹ™eĹˇel pokojem k jednomu ze dvou stejnĂ˝ch uĹˇĂˇkĹŻ a ztÄ›Ĺľka usedl.

Promnul si oÄŤi a pak si zmĂˇÄŤkl koĹ™en nosu. KoĹˇili mÄ›l pomaÄŤkanou, tenkĂ© modrĂ© prouĹľky byly v podpaĹľĂ potĹ™ĂsnÄ›ny potem. â€žDal jsem jĂ valium. Jermaina Ĺ™Ăkala, Ĺľe u nĂ zĹŻstane, dokud neusne.â€ś

ZĹŻstala jsem stĂˇt. LpÄ›la jsem na tom jedinĂ©m, co mi nad nĂm poskytovalo jakousi psychologickou pĹ™evahu. â€žCo se dÄ›je, Clyde? Nikdy jsem nevidÄ›la, Ĺľe by nÄ›kdo takhle reagoval.â€ś

â€žIrena je prostÄ› blĂˇzen. Je takovĂˇ od tĂ© doby, co ji znĂˇm.â€ś Ironicky si odfrkl. â€žBoĹľeâ€¦ a jĂˇ jsem si kdysi myslel, Ĺľe na tĂ© jejĂ bezmocnosti je nÄ›co roztomilĂ©hoâ€¦â€ś

â€žTohle je mnohem vĂc neĹľ jen bezmocnost. Ona je k smrti vydÄ›ĹˇenĂˇ. StejnÄ› vydÄ›ĹˇenĂˇ byla Agnes.â€ś

â€žVĹľdycky to tak bylo. Ze vĹˇeho mĂˇ fobie â€“ ze zavĹ™enĂ˝ch prostor, z pavoukĹŻ, z prachu. VĂte, z ÄŤeho mĂˇ strach? Z

petlice na dveĹ™Ăch. DÄ›sĂ se africkĂ˝ch fialek. ChĂˇpete to?

Fialek. A to jeĹˇtÄ› nenĂ to nejhorĹˇĂ. TrpĂ rĹŻznĂ˝mi alergiemi, depresemi, hypochondriĂ. Je polomrtvĂˇ strachy a nejspĂĹˇ vÄ›ÄŤnÄ› nafetovanĂˇ vĹˇemi tÄ›mi lĂ©ky, co mĂˇ pĹ™edepsanĂ©. UĹľ

jsem ji vzal ke vĹˇem doktorĹŻm, na jakĂ© si jen vzpomenete, ale vĹˇichni nakonec rezignovali. CvokaĹ™i z nĂ byli nejdĹ™Ăv nadĹˇenĂ, ale kdyĹľ jejich obvyklĂ© kejkle nezabraly, ztratili o ni zĂˇjem. Ona se nechce uzdravit. VÄ›Ĺ™te mi. DrĹľĂ se tÄ›ch svĂ˝ch neduhĹŻ jako klĂĹˇtÄ›. SnaĹľil jsem se s nĂ mĂt soucit, ale jsem z toho jenom zoufalĂ˝. MĹŻj Ĺľivot je jako zlĂ˝ sen, ale co mĂˇm dÄ›lat? MĂˇm se s nĂ rozvĂ©st? To udÄ›lat nemĹŻĹľu.

NevydrĹľel bych sĂˇm se sebou, kdybych to udÄ›lal. Ona je jako dĂtÄ›. Myslel jsem, Ĺľe kdyĹľ jejĂ matka zemĹ™elaâ€¦ myslel jsem, Ĺľe kdyĹľ uĹľ je Agnes po smrtiâ€¦ Ĺľe se toâ€¦ zlepĹˇĂ. Jako kdyĹľ z nÄ›koho sejmete prokletĂ. Ale vidĂm, Ĺľe to lepĹˇĂ nebude.â€ś

â€žMĂˇte pĹ™edstavu, co v tom mĹŻĹľe bĂ˝t?â€ś

ZavrtÄ›l hlavou. MÄ›l usouĹľenĂ˝ vĂ˝raz krysy, kterou honĂ koÄŤka.

â€žA co jejĂ otec? NemĹŻĹľe to nÄ›jak souviset s nĂm? Ĺ�Ăkala, Ĺľe zahynul ve vĂˇlceâ€¦â€ś

â€žKĂˇpla jste na to, jako jĂˇ,â€ś usmĂˇl se zadumanÄ›. â€žIrena si mÄ› nejspĂĹˇ vzala kvĹŻli nÄ›muâ€¦â€ś

â€žProtoĹľe chtÄ›la otce?â€ś

â€žNo jistÄ›. ChtÄ›la vĹˇechno â€“ pohodlĂ, ochranu, bezpeÄŤĂ. A vĂte, co chci jĂˇ? PotĹ™ebuju ĹľĂt aspoĹ� jeden tĂ˝den bez dramatuâ€¦ sedm dnĂ bez jejĂch slz, nĂˇĹ™kĹŻ, zĂˇvislosti a strĂˇdĂˇnĂ. Bez toho, aby mÄ› nÄ›kdo poĹ™Ăˇd vysĂˇval.â€ś Znovu zavrtÄ›l hlavou. â€žAle to se za mĂ©ho Ĺľivota nikdy nestane. Ani za jejĂho. To uĹľ bych si mohl rovnou vpĂˇlit kulku do hlavy a skoncovat s tĂm.â€ś

â€žMusela proĹľĂt v dÄ›tstvĂ nÄ›jakĂ˝ trauma!â€ś

â€žA koho to zajĂmĂˇ? PĹ™ed ÄŤtyĹ™iceti lety? Nikdy tomu nepĹ™ijdete na kloub, a i kdyby, tak co z toho? Ona je prostÄ› takovĂˇ, jakĂˇ je, a jĂˇ jsem v koncĂch.â€ś

â€žTak proÄŤ to nezabalĂte?â€ś

â€žOpustit Irenu? Jak bych to mohl udÄ›lat? VĹľdycky, kdyĹľ

jsem jenom pomyslel na odchod, sesypala se. Nemohl jsem do nĂ kopnout, kdyĹľ byla na dnÄ›â€¦â€ś

Ozvalo se zaĹĄukĂˇnĂ na okno. ZvenÄŤĂ sem nakukoval Dietz. Zhluboka jsem si oddechla. JeĹˇtÄ› nikdy se mi tak neulevilo.

â€žJdu tam,â€ś Ĺ™ekla jsem a Ĺˇla jsem ke dveĹ™Ăm. Dietz veĹˇel dovnitĹ™. Jeho pohled zabloudil ke Clydovi, kterĂ˝ si zaboĹ™il hlavu do opÄ›radla a zavĹ™el oÄŤi. HrĂˇl mrtvĂ©ho brouka. PouhĂˇ Dietzova pĹ™Ătomnost zpĹŻsobila, Ĺľe napÄ›tĂ v mĂstnosti se zmĂrnilo, ale na prvnĂ pohled si musel vĹˇimnout, Ĺľe nÄ›co nenĂ v poĹ™Ăˇdku. MĂrnÄ› jsem zvedla oboÄŤĂ a pohledem jsem mu dala najevo, Ĺľe mu vĹˇechno vysvÄ›tlĂm, jakmile budeme sami. â€žJak to Ĺˇlo?â€ś zeptala jsem se.

â€žHned ti to povĂm. Jen co odtud vypadneme.â€ś

â€žClydeâ€¦â€ś ozvala jsem se.

â€žSlyĹˇel jsem to. Jen bÄ›Ĺľte. MĹŻĹľeme si promluvit pozdÄ›ji.

Irena bude spĂˇt celĂ© hodiny. MoĹľnĂˇ toho vyuĹľiju a takĂ© si pĹŻjdu trochu zdĹ™Ămnout.â€ś

ZavĂˇhala jsem. â€žJen jednu otĂˇzku. KdyĹľ jsme vÄŤera prohledĂˇvali

okolĂ

sanatoria

a

hledali

Agnesâ€¦

nevzpomĂnĂˇte si, Ĺľe by mÄ›l nÄ›kdo na zahradÄ› kĹŻlnu nebo sklenĂk?â€ś

OtevĹ™el oÄŤi podĂval se na mÄ›. â€žNe. ProÄŤ?â€ś

â€žPtala se mÄ› na to doktorka z patologie. SlĂbila jsem, Ĺľe se jĂ ozvu.â€ś

ZavrtÄ›l hlavou. â€žKlepal jsem na pĹ™ednĂ dveĹ™e. NÄ›kdo mohl mĂt vzadu nÄ›jakou kĹŻlnu, co jĂˇ vĂm.â€ś

â€žKdybyste si na nÄ›co takovĂ˝ho vzpomnÄ›l, dejte mi, prosĂm vĂˇs, vÄ›dÄ›t.â€ś

S vĂ˝razem nezĂˇjmu a rezignace kĂ˝vl hlavou na souhlas.

Vzala jsem krabici a Ĺˇli jsme do auta. Dietz mÄ› strÄŤil na sedadlo vedle Ĺ™idiÄŤe.

â€žCo je, copak se jĂ ten servis nelĂbil?â€ś zeptal se. ZavĹ™el dveĹ™e a jĂˇ jsem musela s odpovÄ›dĂ poÄŤkat, neĹľ obejde auto a nastoupĂ dovnitĹ™ ze svĂ© strany. Nastartoval a vyjeli jsme. V

krĂˇtkosti jsem mu popsala Irenin zĂˇchvat.

â€žCo si myslĂĹˇ, Ĺľe pĹ™ed nĂˇmi tajĂ?â€ś zeptal se mÄ› pak.

â€žTo mi vrtĂˇ hlavou. PĂˇr moĹľnostĂ by mÄ› napadalo. Tak zaprvĂ© nÄ›jakĂ˝ tejrĂˇnĂ,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žMoĹľnĂˇ byla svÄ›dkem

nÄ›jakĂ˝ho nĂˇsilnĂ˝ho ÄŤinu, nebo mĂˇ moĹľnĂˇ pocit viny za nÄ›co, co sama udÄ›lalaâ€ś

â€žMalĂˇ holka?â€ś

â€žJo, dÄ›ti nÄ›kdy udÄ›lajĂ nÄ›co, aniĹľ by to doopravdy chtÄ›ly udÄ›lat. AĹĄ to bylo, co to bylo, jestli si na nÄ›co vÄ›domÄ› pamatuje, nikdy se o tom nezmĂnila. A Clyde k tomu zĹ™ejmÄ› ĹľĂˇdnĂ˝ vodĂtko nemĂˇ.â€ś

â€žTy myslĂĹˇ, Ĺľe Agnes o tom vÄ›dÄ›la?â€ś

â€žNo jistÄ›. Dokonce si myslĂm, Ĺľe se mi to pokouĹˇela Ĺ™Ăct, ale nedokĂˇzala se k tomu pĹ™imÄ›t. V tom ĹˇpitĂˇle v Brawley jsem u nĂ prosedÄ›la jednu noc a ona mi vyprĂˇvÄ›la takovou dlouhou zamotanou historii. TeÄŹ jsem si skoro jistĂˇ, Ĺľe na nĂ bylo nÄ›co pravdy. Ale jedno ti Ĺ™eknu. NemĂˇm zĂˇjem jet zpĂˇtky do pouĹˇtÄ›, abych po tom pĂˇtrala. Na to zapomeĹ�.â€ś

â€žStejnÄ› by to po tÄ›ch letech nemÄ›lo ĹľĂˇdnej vĂ˝znam.â€ś

â€žTo Ĺ™ĂkĂˇ Clyde taky. Jak jsi dopadl s Rochelle Messingerovou?â€ś

Dietz vytĂˇhl z kapsy u koĹˇile kousek papĂru. â€žDostal jsem na ni ÄŤĂslo do North Hollywoodu. Dolan mi ho nechtÄ›l dĂˇt, ale nakonec jsem ho pĹ™emluvil. Ĺ�Ăkal, Ĺľe jakmile na toho chlapa zĂskĂˇme nÄ›jakĂ˝ spojenĂ, musĂme se drĹľet sakra zpĂˇtky.â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ›,â€ś kĂ˝vla jsem. â€žCo teÄŹ?â€ś

PohlĂ©dl na mÄ› se svĂ˝m pokĹ™ivenĂ˝m ĂşsmÄ›vem: â€žCoĹľ

takhle hamburger se sĂ˝rem?â€ś

RozesmĂˇla jsem se. â€žPlatĂ.â€ś

VrĂˇtili jsme se domĹŻ v jednu hodinu doÄŤista pĹ™ecpanĂ a natankovanĂ. CĂtila jsem, jak mi tvrdnou cĂ©vy, v krevnĂm Ĺ™eÄŤiĹˇti se mi hromadĂ jedovatĂ© sajrajty a z pĹ™emĂry potravinĂˇĹ™skĂ˝ch chemikĂˇliĂ mi stoupĂˇ tlak.

Dietz zkusil zavolat Rochelle MessingerovĂ©. KdyĹľ po patnĂˇcti zazvonÄ›nĂch sluchĂˇtko nikdo nezvedl, pĹ™istrÄŤil telefon ke mnÄ›. TouĹľila jsem trochu si zdĹ™Ămnout, ale Ĺ™ekla jsem si, Ĺľe radÄ›ji zjistĂm, jestli uĹľ doktorka PalchakovĂˇ vidÄ›la ty preparĂˇty. PĹ™edstava, Ĺľe bych mÄ›la zase proÄŤesĂˇvat okolĂ sanatoria a znovu klepat na vĹˇechny ty dveĹ™e, se mi vĹŻbec nelĂbila. PĹ™i troĹˇe ĹˇtÄ›stĂ to nebudu muset dÄ›lat.

Zavolala jsem na patologii do St. Terry a nechala jsem si k telefonu dĂˇt Lauru Palchakovou. Na klĂnÄ› jsem mÄ›la Ireninu krabici a opĂrala jsem se o ni loktem. Kdyby to Ĺˇlo, poloĹľila bych si na ni hlavu a v tu rĂˇnu bych usnula. NÄ›kdy touĹľĂm po prostotÄ› mateĹ™skĂ© Ĺˇkolky, kde jsem se nauÄŤila usnout na povel.

Na druhĂ©m konci doktorka zvedla sluchĂˇtko.

â€žDobrĂ˝ den, Lauro. Tady Kinsey MillhonovĂˇ,â€ś ohlĂˇsila jsem se. â€žJen jsem se chtÄ›la zeptat, jestli jste se nĂˇhodou nestihla podĂvat na ty preparĂˇty.â€ś

â€žTo jste uhodla,â€ś odpovÄ›dÄ›la. V jejĂm hlase znÄ›lo chmurnĂ© uspokojenĂ.

â€žZdĂˇ se, Ĺľe vaĹˇe tuĹˇenĂ se potvrdilo.â€ś

â€žTo tedy ano. JĂˇ sama jsem se s tĂm nikdy nesetkala, ale vzpomnÄ›la jsem si, Ĺľe jsem na tohle tĂ©ma pĹ™ed pĂˇr lety ÄŤetla

nÄ›jakĂ˝ ÄŤlĂˇnek. Knihovnice mi ten ÄŤasopis vyhledala v naĹˇĂ knihovnÄ›, poÄŤkejte, mĂˇm ho tu nÄ›kde na stole.â€ś

â€žNa jakĂ© tĂ©ma?â€ś

â€žK tomu se dostanu. Je to ÄŤlĂˇnek o stresovĂ© kardiomyopatii, napsali ho nÄ›jacĂ lĂ©kaĹ™i z Ohia. Tady to mĂˇme. Poslouchejte,â€ś Ĺ™ekla. â€žSrdce panĂ GreyovĂ© utrpÄ›lo typickĂ© poĹˇkozenĂ â€“ bunÄ›ÄŤnou smrt, odbornÄ› se tomu Ĺ™ĂkĂˇ myofibrilĂˇrnĂ degenerace. Je zpĹŻsobena stresem, kterĂ˝ vznikĂˇ ze strachu.â€ś

â€žMĹŻĹľete mi to pĹ™eloĹľit?â€ś

â€žJistÄ›, to je jednoduchĂ©. Je-li tÄ›lo zaplavovĂˇno neĂşnosnĂ˝mi dĂˇvkami adrenalinu, zabĂjĂ to srdeÄŤnĂ buĹ�ky.

Oblasti mrtvĂ˝ch bunÄ›k pĹ™ekĂˇĹľejĂ normĂˇlnĂ elektrickĂ© sĂti, kterĂˇ reguluje srdce. KdyĹľ se naruĹˇĂ nervovĂˇ vlĂˇkna, srdce zaÄŤne divoce bĂt, a v tomto pĹ™ĂpadÄ› to vedlo k srdeÄŤnĂmu kolapsu.â€ś

â€žAha,â€ś Ĺ™ekla jsem opatrnÄ›. MÄ›la jsem pocit, Ĺľe to nenĂ vĹˇechno. â€žTakĹľe pointa je v ÄŤem?â€ś

â€žTa starĂˇ panĂ byla doslova vydÄ›ĹˇenĂˇ k smrti.â€ś

â€žCoĹľe?â€ś

â€žJe to pĹ™esnÄ› tak, jak Ĺ™ĂkĂˇm. BÄ›hem tĂ© doby, co byla pryÄŤ, ji nÄ›co tak straĹˇnÄ› vydÄ›silo, Ĺľe ji to zabilo.â€ś

â€žMyslĂte jako to, Ĺľe se ztratila, nebo jeĹˇtÄ› nÄ›co jinĂ˝ho?â€ś

â€žMĂˇm podezĹ™enĂ, Ĺľe v tom bylo nÄ›co jinĂ©ho. Teoreticky je moĹľnĂ©, Ĺľe nahromadÄ›nĂ© psychickĂ© napÄ›tĂ a bolest za urÄŤitĂ˝ch okolnostĂ mohou vĂ©st ke smrtelnĂ˝m zmÄ›nĂˇm v

srdeÄŤnĂ tkĂˇni.â€ś

â€žJak to myslĂte?â€ś

â€žNo, vemte si malou holÄŤiÄŤku. Otec ji bije pĂˇskem, svĂˇĹľe ji a nechĂˇ ji pĹ™es noc v prĂˇzdnĂ© mĂstnosti. DruhĂ˝ den rĂˇno je mrtvĂˇ. JejĂ fyzickĂˇ poranÄ›nĂ nejsou natolik vĂˇĹľnĂˇ, aby mohla bĂ˝t pĹ™ĂÄŤinou smrti. Tohle nenĂ stres, kterĂ˝ vÄ›tĹˇina z nĂˇs bÄ›ĹľnÄ› zakouĹˇĂ. NepĹ™ehĂˇnĂm, kdyĹľ Ĺ™eknu, Ĺľe to lze srovnat s jistĂ˝mi pokusy na zvĂĹ™atech, kterĂ© dĂˇvajĂ fokĂˇlnĂ nekrĂłzu myokardu do souvislosti se stresem.â€ś

â€žChcete tĂm Ĺ™Ăct, Ĺľe tu jde o zabitĂ.â€ś

â€žV podstatÄ› ano. MyslĂm, Ĺľe Dolan by to tak nebral, ale tohle je moje domnÄ›nka.â€ś

Chvilku jsem mlÄŤela, neĹľ jsem si to srovnala v hlavÄ›.

â€žTo se mi vĹŻbec nelĂbĂ.â€ś

â€žNeÄŤekala jsem, Ĺľe se vĂˇm to bude lĂbit,â€ś odpovÄ›dÄ›la.

â€žA jestli jste jeĹˇtÄ› nezjistila, kde byla, moĹľnĂˇ byste to mohla chtĂt zkusit teÄŹ.â€ś

â€žAno.â€ś CĂtila jsem tĂhu na prsou. Jakousi prastarou hrĹŻzu vyvolanou tĂm, jak se to celĂ© podobalo vraĹľdÄ›. Odvedla jsem svou prĂˇci dobĹ™e. Vystopovala jsem tu Ĺľenu. Pomohla jsem uskuteÄŤnit plĂˇn na jejĂ pĹ™emĂstÄ›nĂ do Santa Terezy navzdory jejĂmu strachu a jejĂm ĂşpÄ›nlivĂ˝m prosbĂˇm. TeÄŹ je mrtvĂˇ. Nesu na tom nechtÄ›nÄ› takĂ© svĹŻj podĂl zodpovÄ›dnosti?

KdyĹľ jsem zavÄ›sila, sedÄ›la jsem u telefonu tak dlouho, aĹľ jsem si uvÄ›domila, Ĺľe na mÄ› Dietz udivenÄ› zĂrĂˇ. Cupovala jsem chlopnÄ› krabice. StrhĂˇvala jsem z nich svrchnĂ vrstvu

papĂru. SnaĹľila jsem si pĹ™edstavit poslednĂ den Agnes GreyovĂ©. Unesl ji nÄ›kdo? A kdyĹľ ano, tak proÄŤ? O penĂze tu jĂt nemohlo. Pokud vĂm, s nikĂ˝m neudrĹľovala ĹľĂˇdnĂ© kontakty. Kdo mÄ›l dĹŻvod ji zabĂt? JedinĂ lidĂ©, kterĂ© v tomhle mÄ›stÄ› znala, byli Irena a Clyde. Nic nenĂ vylouÄŤenĂ©, pomyslela jsem si. VraĹľdy jsou vÄ›tĹˇinou soukromĂ© zĂˇleĹľitosti â€“ obÄ›ti bĂ˝vajĂ zabity blĂzkĂ˝mi pĹ™ĂbuznĂ˝mi, pĹ™Ăˇteli a znĂˇmĂ˝miâ€¦ to je takĂ© dĹŻvod, proÄŤ jĂˇ svĂ© znĂˇmosti omezuji.

NepĹ™ĂtomnÄ› jsem se podĂvala dolĹŻ. PapĂr, do kterĂ©ho jsem znovu zabalila rozbitĂ˝ hrneÄŤek, se uvolnil. StĹ™epy leĹľely v utrĹľenĂ© polovinÄ› jednoho listu stĂˇĹ™Ăm zeĹľloutlĂ˝ch novin. Zamrkala jsem a zaostĹ™ila jsem na Ăşryvek titulku pĹ™i hornĂm okraji. Sklonila jsem hlavu, abych ho mohla pĹ™eÄŤĂst.

Byla to hospodĂˇĹ™skĂˇ strĂˇnka Santa Teresa Morning Press, pĹ™edchĹŻdce dneĹˇnĂho Santa Teresa Dispatch. UdivenÄ› jsem vyndala noviny z krabice a uhladila jsem si je na klĂnÄ›.

OsmĂ˝ leden 1940. ProhlĂ©dla jsem krabici zvenÄŤĂ, ale ĹľĂˇdnĂ© znĂˇmky ani poĹˇtovnĂ nĂˇlepky na nĂ nebyly. ZvlĂˇĹˇtnĂ. Copak Agnes byla v Santa Tereze? Mohla bych pĹ™Ăsahat, Ĺľe mi Irena Ĺ™Ăkala, Ĺľe tu jejĂ matka nikdy nebyla.

VzhlĂ©dla jsem. Dietz stĂˇl pĹ™Ămo pĹ™ede mnou s rukama na kolenou, obliÄŤej ve stejnĂ© Ăşrovni s mĂ˝m. â€žCo je ti?â€ś

â€žPodĂvej se na tohle,â€ś podala jsem mu kus novin.

ProhlĂ©dl si list z obou stran. StejnÄ› jako jĂˇ si vĹˇiml data.

PĹ™emĂ˝ĹˇlivÄ› Ĺˇpulil Ăşsta, vrtÄ›l se a kĂ˝val hlavou nahoru dolĹŻ.

â€žTak co jsi zjistil?â€ś zeptala jsem se.

â€žAsi to samĂ˝, co ty. VypadĂˇ to, Ĺľe ta krabice byla zabalenĂˇ v Santa Tereze ve ÄŤtyĹ™icĂˇtĂ˝m roce.â€ś

â€žOsmĂ˝ho ledna,â€ś upĹ™esnila jsem.

â€žNemuselo to bejt nutnÄ› osmĂ˝ho. Spousta lidĂ si schovĂˇvĂˇ noviny. TĹ™eba se nÄ›jakou dobu nÄ›kde vĂˇlely. VĂĹˇ, jak se to dÄ›lĂˇ. PotĹ™ebujeĹˇ zabalit nĂˇdobĂ, tak jdeĹˇ a vezmeĹˇ si noviny z hromĂˇdky.â€ś

â€žJo, to mĂˇĹˇ pravdu,â€ś pĹ™ipustila jsem. â€žMyslĂĹˇ, Ĺľe to balila Agnes? Opravdu tehdy byla tady ve mÄ›stÄ›?â€ś Byla to otĂˇzka, na kterou jsme pochopitelnÄ› nemohli znĂˇt odpovÄ›ÄŹ, ale stejnÄ› jsem ji musela poloĹľit.

â€žJseĹˇ si jistĂˇ, Ĺľe ta krabice byla jejĂ? TĹ™eba si ji u nĂ schoval nÄ›kdo jinĂ˝.â€ś

â€žIrena poznala ten hrnĂÄŤek. Na zlomek vteĹ™iny jsem jĂ to vidÄ›la na obliÄŤeji, neĹľ zaÄŤala jeÄŤet.â€ś

â€žTak se podĂvejme, co tu jeĹˇtÄ› mĂˇme,â€ś Ĺ™ekl Dietz.

â€žTĹ™eba je tady toho vĂc.â€ś

NÄ›kolik minut jsme peÄŤlivÄ› vybalovali krabici. KaĹľdĂ˝ kousek porcelĂˇnu â€“ hrnĂÄŤky, talĂĹ™ky, cukĹ™enka, konĂ©vka na mlĂ©ko i ÄŤajovĂˇ konvice â€“ byl zabalen do jednoho listu tĂ˝chĹľ

novin. Jinak nebylo na celĂ© krabici nic zvlĂˇĹˇtnĂho a zprĂˇvy v novinĂˇch takĂ© neodhalily nic, co by stĂˇlo za Ĺ™eÄŤ.

â€žMyslĂm, Ĺľe bychom mÄ›li vytĂˇhnout Irenu z postele a zjistit, co se dÄ›je,â€ś navrhla jsem.

Dietz vytĂˇhl klĂÄŤky od auta a uĹľ jsme byli venku.

*

Zazvonili jsme u GershĹŻ a netrpÄ›livÄ› jsme ÄŤekali, neĹľ

nĂˇm Jermaina pĹ™iĹˇla otevĹ™Ăt a pustila nĂˇs dĂˇl. PĹ™edstavovala jsem si, Ĺľe tam bÄ›hem naĹˇĂ nepĹ™Ătomnosti trochu poklidila, ale obĂ˝vĂˇk byl pĹ™esnÄ› v tom stavu, v jakĂ©m jsme ho jiĹľ vĂce neĹľ pĹ™ed hodinou opustili. PolĹˇtĂˇĹ™e na gauÄŤi byly poĹ™Ăˇd nakĹ™ivo, jak je Irena rozhĂˇzela, kdyĹľ kolem sebe mlĂˇtila. Na stolku se volnÄ› povaloval rodnĂ˝ list, ĂşmrtnĂ list a desky oznaÄŤenĂ© jako DĹŻleĹľitĂ© dokumenty. UcĂtila jsem zĂˇvan usychajĂcĂ moÄŤi. V domÄ› bylo opÄ›t charakteristickĂ© ticho, jako by Ĺľivot sĂˇm byl tady tlumenĂ˝ a nezĹ™etelnĂ˝.

KdyĹľ jsem poĹľĂˇdala, jestli bych mohla mluvit s Clydem nebo s Irenou, Jermainina temnĂˇ tvĂˇĹ™ se zmÄ›nila v kĂˇmen.

ZaloĹľila si ruce na prsou a celĂ˝m svĂ˝m tÄ›lem dĂˇvala jasnÄ› najevo, Ĺľe z toho nic nebude. Ĺ�ekla nĂˇm, Ĺľe panĂ GershovĂˇ spĂ, a odmĂtla ji vzbudit. Pan Gersh prĂ˝ prĂˇvÄ› â€žodpoÄŤĂvĂˇâ€ś a ruĹˇit ho rozhodnÄ› nebude.

â€žAle tohle je opravdu dĹŻleĹľitĂ©,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žStaÄŤĂ nĂˇm jenom pĂˇr minut.â€ś

VidÄ›la jsem, Ĺľe s nĂ nehnu. â€žNe, pani. JĂˇ ty nebohĂ˝ lidi nebudu budit. Nechte je vyspat,â€ś trvala na svĂ©m umĂnÄ›nÄ›.

PodĂvala jsem se na Dietze. Co se dĂˇ dÄ›lat, Ĺ™Ăkal jeho obliÄŤej. Znovu jsem pohlĂ©dla na Jermainu a ukĂˇzala jsem na stolek. â€žMĹŻĹľu si vzĂt ty papĂry, co jsem tady nechala?â€ś

â€žJakĂ˝ papĂry? O tom nic nevim.â€ś

â€žJĂˇ teÄŹ hlavnÄ› potĹ™ebuju ty formulĂˇĹ™e, co jsme tu s panĂ

Irenou vyplĹ�ovaly,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žPohovoĹ™it si s nĂ mĹŻĹľu pozdÄ›jc.â€ś

PodezĂravÄ› mÄ› provrtĂˇvala pohledem. SnaĹľila jsem se tvĂˇĹ™it dobromyslnÄ›. â€žNo jo, tak si je vemte,â€ś Ĺ™ekla. â€žJestli nepotĹ™ebujete nic jinĂ˝ho.â€ś

â€žDÄ›kuju.â€ś BezmyĹˇlenkovitÄ› jsem doĹˇla ke stolku a sebrala jsem rodnĂ˝ list i celou sloĹľku dokladĹŻ. O tĹ™icet vteĹ™in pozdÄ›ji jsme uĹľ byli venku na verandÄ›.

â€žProÄŤ jsi to udÄ›lala?â€ś zeptal se Dietz, kdyĹľ jsme schĂˇzeli po schodech.

â€žProstÄ› mi to pĹ™iĹˇlo jako dobrej nĂˇpad,â€ś odtuĹˇila jsem.

22

PoĹľĂˇdala jsem ho, aby popojel za roh a zaparkoval v aleji. SedÄ›li jsme tu ve skvrnitĂ©m stĂnu velikĂˇnskĂ©ho dubu a jĂˇ jsem se probĂrala obsahem desek s â€žDĹŻleĹľitĂ˝mi dokumentyâ€ś GershovĂ˝ch. Nic mi tu zas tak moc dĹŻleĹľitĂ© nepĹ™ipadalo. Byla tu kopie poslednĂ vĹŻle. Podala jsem ji Dietzovi. â€žMrkni se, jestli tam nenĂ nÄ›co, co by nĂˇs mohlo pĹ™ekvapit.â€ś

Vzal si ode mne seĹˇĂvaÄŤkou scvaknutĂ© strĂˇnky a automaticky si sĂˇhl do kapsy u koĹˇile. Myslela jsem, Ĺľe se zas natahuje pro cigarety, ale ukĂˇzalo se, Ĺľe hledal brĂ˝le s pĹŻlenĂ˝mi obrouÄŤkami, kterĂ© si dal do kapsy mĂsto nich.

Nasadil si je a podĂval se na mÄ›.

â€žCo?â€ś zeptal se.

Uznale jsem pĹ™ikĂ˝vla. â€žBrejle jsou dobrĂ˝. VypadĂˇĹˇ v nich jako dospÄ›lej.â€ś

â€žMyslĂĹˇ?â€ś NatĂˇhl krk, aby se mohl vidÄ›t ve zpÄ›tnĂ©m zrcĂˇtku. ZaĹˇilhal a vyplĂˇzl jazyk, aby mi ukĂˇzal, jak dospÄ›le umĂ vypadat.

ZaÄŤal listovat poslednĂ vĹŻlĂ. JĂˇ jsem zatĂm proĹˇla papĂry z pojiĹˇĹĄovny, vlastnickĂ© prĂˇvo na dĹŻm, kopii kontroly emisĂ jejich auta, cestovnĂ pojistku spoleÄŤnosti American Express.

â€žPaneboĹľe, to je nuda,â€ś vzdychla jsem.

â€žTohle taky.â€ś

PodĂvala jsem se na nÄ›j. Jeho zrak klouzal po Ĺ™ĂˇdcĂch na papĂĹ™e. VrĂˇtila jsem se ke svĂ˝m dokladĹŻm. VytĂˇhla jsem Irenin rodnĂ˝ list a prohlĂĹľela jsem si ho na svÄ›tle.

â€žCo to mĂˇĹˇ?â€ś

â€žIrenin rodnĂ˝ list.â€ś Ĺ�ekla jsem jĂ, co mi Irena vyprĂˇvÄ›la o tom, jak mÄ›li psĂˇt na gymnĂˇziu Ĺľivotopis. â€žNÄ›co se mi na tom nezdĂˇ, ale nevĂm co.â€ś

â€žTo je fotokopie,â€ś Ĺ™ekl.

â€žAno, ale proÄŤ s tĂm nadÄ›laly tolik povyku?â€ś

â€žUkaĹľ, podĂvĂˇm se na to.â€ś PĹ™iplĂˇcĂ papĂr na sklo a prohlĂĹľel ho proti svÄ›tlu. V hlaviÄŤce stĂˇlo: RodnĂ˝ list â€“ Kniha narozenĂ â€“ RodnĂˇ matrika â€“ stĂˇt Kalifornie. DĂˇle bylo na formulĂˇĹ™i nÄ›kolik dvoulinkovĂ˝ch okĂ©nek vyplnÄ›nĂ˝ch strojem. DrĹľel si papĂr tÄ›snÄ› pĹ™ed oÄŤima jako ÄŤlovÄ›k, jemuĹľ

se zhorĹˇuje zrak. â€žNÄ›kterĂ˝ ty linky jsou pĹ™eruĹˇenĂ˝ a ani to pĂsmo nenĂ nijak zvlĂˇĹˇĹĄ zĹ™etelnĂ˝. MusĂme to porovnat s originĂˇlem v matrice v Sacramentu.â€ś

â€žTy myslĂĹˇ, Ĺľe to nÄ›kdo zfalĹˇoval?â€ś

â€žMoĹľnĂ˝ to je. NaplĂˇcal na originĂˇl nÄ›jakej opravnej lak, potom to pĹ™es nÄ›j pĹ™epsal na stroji a udÄ›lal kopii. NemĂˇ to sice ĹľĂˇdnou zvlĂˇĹˇtnĂ platnost, ale pro nÄ›jakou ĹˇkolnĂ prĂˇci to staÄŤilo. MoĹľnĂˇ proto to Agnes trvalo o den dĂ˝l, neĹľ to udÄ›lala. Vtip ovÄ›Ĺ™enejch kopiĂ je v tom, Ĺľe jsou ovÄ›Ĺ™enĂ˝, ne?â€ś ObdaĹ™il mÄ› pokĹ™ivenĂ˝m ĂşsmÄ›vem. Ĺ edĂ© oÄŤi mÄ›l jasnĂ©.

â€žHm, ty jsi hlava,â€ś pochvĂˇlila jsem ho. â€žZajĂmalo by mÄ›, co asi tak musela skrejvat?â€ś

Dietz pokrÄŤil rameny. â€žTĹ™eba byla Irena nemanĹľelskĂˇ.â€ś

â€žMĂˇĹˇ pravdu,â€ś pĹ™ipustila jsem. â€žVĂĹˇ o nÄ›kom, na koho bychom se mohli v Sacramentu obrĂˇtit?â€ś

â€žNa matrice? To zrovna ne. Ale mohli bychom zajĂt na zdejĹˇĂ matriku a poprosit je, aby tam zavolali.â€ś

â€žTy myslĂĹˇ, Ĺľe to udÄ›lajĂ?â€ś

â€žJasnÄ›, proÄŤ by to neudÄ›lali?â€ś

â€žNo, za pokus to stojĂ,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žA kromÄ› toho, kdyĹľ

to vyzkoumĂˇme teÄŹ, Irena to zaplatĂ. KdyĹľ budeme ÄŤekat dva tejdny, tak zapomene, Ĺľe ji nÄ›co takovĂ˝ho kdy zajĂmalo.â€ś

â€žTak jdeme na to,â€ś rozhodl. â€žChceĹˇ, abych se podĂval jeĹˇtÄ› na nÄ›co?â€ś

â€žNe. Nic tu nenĂ.â€ś

â€žVĂ˝bornÄ›.â€ś Podal mi zĂˇvÄ›ĹĄ a rodnĂ˝ list. ZastrÄŤila jsem obÄ› vÄ›ci dospodu do desek. Nastartoval auto a vyrazili jsme.

â€žKam jedem?â€ś zeptala jsem se.

â€žNejdĹ™Ăv bych zajel do kancelĂˇĹ™e a brnknul Rochelle

MessingerovĂ˝.â€ś

Zastavili jsme na zadnĂm parkoviĹˇti a Ĺˇli jsme po venkovnĂch schodech. Dietze jako obvykle znepokojoval kaĹľdĂ˝, kdo byl v dosahu. PoĹ™Ăˇd mÄ› drĹľel za loket a pozornÄ› sledoval okolĂ, dokud jsme bezpeÄŤnÄ› nevlezli do budovy.

Chodba ve druhĂ©m patĹ™e byla prĂˇzdnĂˇ. KdyĹľ jsme prochĂˇzeli kolem toalet, Ĺ™ekla jsem: â€žMusĂm si odskoÄŤit.

ChceĹˇ klĂÄŤe od kancelĂˇĹ™e?â€ś

â€žJo. Tak si pospÄ›Ĺˇ.â€ś Dietz Ĺˇel zkontrolovat zĂˇchodky, kde ho uvĂtal zdÄ›ĹˇenĂ˝ vĂ˝kĹ™ik. Potom Ĺˇel dĂˇl chodbou a jĂˇ jsem se Ĺˇla vyÄŤurat.

Nad jednĂm z umyvadel stĂˇla Darcy a cĂˇkala si vodu na obliÄŤej. Z toho, jak mÄ›la bledou pleĹĄ a zarudlĂ© oÄŤi, jsem usoudila, Ĺľe se jeĹˇtÄ› nedostala z kocoviny po vÄŤerejĹˇĂm banketu. CivÄ›la na sebe do zrcadla, ĂşÄŤes mÄ›la na dvou mĂstech zplĂˇcnutĂ˝. â€žÄŚlovÄ›k poznĂˇ, Ĺľe je to s nĂm fakt zlĂ˝, kdyĹľ ho pĹ™estanou poslouchat vlasy,â€ś poznamenala. Ĺ�Ăkala to spĂĹˇ sama sobÄ› neĹľ mnÄ›.

â€žDo kolika jsi tam byla?â€ś zeptala jsem se.

â€žAni ne tak dlouho, ale pila jsem anĂ˝zovku a straĹˇnÄ› jsem se zĹ™Ădila. O pĹŻlnoci jsem zaÄŤala zvracet a jeĹˇtÄ› jsem nepĹ™estala,â€ś zahuhlala. TĹ™ela si obliÄŤej a potom si stĂˇhla spodnĂ vĂÄŤka oÄŤĂ a prohlĂĹľela si spojivky.

â€žKdyĹľ mĂˇ ÄŤlovÄ›k kocovinu, nejradĹˇi by chcĂpnulâ€¦â€ś

Ozvalo se splĂˇchnutĂ a z jednoho zĂˇchoda vylezla VÄ›ra.

ZapĂnala si maskĂˇÄŤovou leteckou kombinĂ©zu s velkĂ˝mi

vycpĂˇvkami a epoletami na ramenou a vypadala, jako Ĺľe se jeĹˇtÄ› vznĂˇĹˇĂ nÄ›kde nad zemĂ. Pohled, kterĂ˝m mÄ› obdaĹ™ila, vĹŻbec nebyl pĹ™ĂˇtelskĂ˝. â€žCo se ti vÄŤera stalo?â€ś utrousila jĂzlivÄ›. Byla jsem vyÄŤerpanĂˇ a nervy jsem mÄ›la napnutĂ© k prasknutĂ, takĹľe mi jejĂ tĂłn ani jejĂ chovĂˇnĂ zrovna nesedlo.

â€žPĹŻjdu hned k vÄ›ci, VÄ›ro,â€ś povĂdĂˇm. â€žAgnes GreyovĂˇ zemĹ™ela, mimo jinĂ©. Do postele jsem se dostala aĹľ ve tĹ™i rĂˇno. A co ty?â€ś

VÄ›ra doĹˇla klapavÄ› na vysokĂ˝ch podpatcĂch k umyvadlĹŻm. NÄ›jak moc prudce otoÄŤila kohoutkem a pocĂˇkala se. UskoÄŤila stranou: â€žDo prdele!â€ś

â€žAgnes GreyovĂˇ?â€ś opĂˇÄŤila Darcy. Sledovala nĂˇs v zrcadle s ostraĹľitĂ˝m vĂ˝razem.

â€žMatka mĂ© klientky,â€ś vysvÄ›tlovala jsem. â€žUmĹ™ela na srdeÄŤnĂ zĂˇchvat.â€ś

Darcy se zamraÄŤila. â€žTo je divnĂ˝.â€ś

â€žNo, bylo to fakt divnĂ˝, ale jak to vĂĹˇ?â€ś

â€ž DovolĂĹˇ!â€ś Ĺ™ekla VÄ›ra Darcy kousavÄ›. ZjevnÄ› se mnou chtÄ›la mluvit o samotÄ›. OpoĹľdÄ›nÄ› mi doĹˇlo, Ĺľe VÄ›ra s Darcy o mnÄ› zĹ™ejmÄ› zrovna mluvily, neĹľ jsem pĹ™iĹˇla. PaneboĹľe.

Darcy na mÄ› vrhla omluvnĂ˝ pohled. SpÄ›ĹˇnÄ› si osuĹˇila ruce pod suĹˇĂˇkem a zbytek si otĹ™ela vzadu o sukni. â€žTak ÄŤau, holky,â€ś utrousila. Vzala si kabelku a s Ăşlevou odeĹˇla.

DveĹ™e za nĂ jeĹˇtÄ› nezapadly, kdyĹľ se na mÄ› VÄ›ra oboĹ™ila.

â€žNestojĂm o ty tvoje ĹľvĂˇsty, co jsi nakecala Neilovi.â€ś TvĂˇĹ™ mÄ›la napjatou a v oÄŤĂch zuĹ™ivost.

Polilo mÄ› horko. ChtÄ›lo se mi ÄŤurat, ale teÄŹ se to nehodilo. â€žNeĹ™Ăkej,â€ś odsekla jsem, â€ža co jako?â€ś

â€žJĂˇ do nÄ›j nejsem zabouchnutĂˇ. Jsme jenom kamarĂˇdi, to je vĹˇechno. ChĂˇpeĹˇ?â€ś

Naklonila se nad umyvadlo, jednu ruku v bok.

â€žSeznĂˇmila jsem ho s tebou, protoĹľe jsem myslela, Ĺľe si budete rozumÄ›t, a ne abys to pĹ™ekroutila aâ€¦

zmanipulovala.â€ś

â€žA co jsem provedla?â€ś

â€žVĹˇak ty vĂĹˇ co! Ĺ�ekla jsi mu, Ĺľe se mi lĂbĂ a on se teÄŹ chovĂˇ jako idiot.â€ś

â€žCo udÄ›lal? RozeĹˇel se s tebou?â€ś

â€žTo vĂĹˇ, Ĺľe se se mnou nerozeĹˇel! PoĹľĂˇdal mÄ› o ruku!â€ś

â€žFakt? No to je skvÄ›lĂ˝! Gratuluju! DoufĂˇm, Ĺľe jsi Ĺ™ekla ano.â€ś

VÄ›Ĺ™e poklesly koutky Ăşst a rozbreÄŤela se. To mÄ› vyvedlo z rovnovĂˇhy. Ta ostĹ™ĂlenĂˇ ĹľenskĂˇ se rozbulela jako malĂ© dĂtÄ›. Najednou jsem ji objĂmala a nemotornÄ› poplĂˇcĂˇvala.

NenĂ lehkĂ© konejĹˇit nÄ›koho, kdo je dvakrĂˇt tak velikĂ˝ jako vy. Musela se trochu nahrbit a jĂˇ jsem se postavila na ĹˇpiÄŤky. NeobjĂmaly jsme se celĂ˝m tÄ›lem, jak je to v Kalifornii mezi dlouholetĂ˝mi pĹ™ĂtelkynÄ›mi zvykem. NĂˇĹˇ dotek se omezil na hornĂ polovinu naĹˇich tÄ›l.

â€žCo jĂˇ budu dÄ›lĂˇĂˇĂˇt?â€ś vzlykala mi do pravĂ©ho ucha.

â€žMohla bys pĹ™emejĹˇlet o svatbÄ› , â€ś navrhla jsem se snahou pomoci.

â€žTo nejdĂ©Ă©Ă©.â€ś

â€žAle to vĂĹˇ, Ĺľe to jde, VÄ›ro. LidĂ© se pĹ™ece ĹľenĂ a vdĂˇvajĂ kaĹľdĂ˝ den.â€ś

â€žJsem moc starĂˇ a moc velkĂˇ a on Ĺ™ĂkĂˇ, Ĺľe chce mĂt dÄ›ti.â€ś

CĂtila jsem, jak ve mnÄ› bublĂˇ smĂch, ale odolala jsem pokuĹˇenĂ pronĂ©st nÄ›jakou uĹˇtÄ›paÄŤnou poznĂˇmku. Opakovala jsem mateĹ™skĂˇ slĹŻvka typu: â€žNo tak, noâ€ś a â€žTo nic, to nic.â€ś

ZdĂˇlo se, Ĺľe to pomĂˇhĂˇ. BÄ›hem minuty se uklidnila a zaÄŤala Ĺˇkytat a popotahovat. Zhluboka si povzdechla a potom se hluÄŤnÄ› vysmrkala do zmuchlanĂ©ho papĂrovĂ©ho kapesnĂÄŤku, kterĂ˝ naĹˇla v kapse. PĹ™itiskla si ho na oÄŤi a potom se krĂˇtce zasmĂˇla a prohlĂĹľela si svĹŻj make-up. â€žKdyĹľ jsem vĂˇs vÄŤera s Neilem vidÄ›la, jak mĂˇte hlavy u sebe, myslela jsem, Ĺľe vĂˇs zabiju.â€ś

â€žJo, toho jsem si vĹˇimla. Jenom jsem nevÄ›dÄ›la, jak to myslĂĹˇ,â€ś Ĺ™ekla jsem.

â€žA hned potom zaÄŤal Ĺ™eÄŤnit Mac a pak jsi najednou byla pryÄŤ. Co to mÄ›lo znamenat?â€ś

ZasvÄ›tila jsem ji do toho (ale ne do vĹˇeho), co jsem dÄ›lala minulou noc, a pak jsem se jĂ zeptala, co dÄ›lala ona.

PĂˇr minut mi dopodrobna lĂÄŤila, co jsem propĂˇsla na veÄŤĂrku. KdyĹľ Mac domluvil, pĹ™esunul se Neil na Dietzovo mĂsto. PĹ™iĹˇly dalĹˇĂ drinky. Byla tak naĹˇtvanĂˇ na Neila, Ĺľe mÄ›l o mÄ› zjevnĂ˝ zĂˇjem, Ĺľe do sebe zaÄŤala hĂˇzet jedno brandy za druhĂ˝m. Potom si pamatuje uĹľ jenom na to, jak byli zpĂˇtky v jejĂm hotelovĂ©m pokoji a milovali se. ZaÄŤala

se znovu smĂˇt. â€žAni jsme nestihli vlĂzt do postele. PokojskĂˇ pĹ™iĹˇla odestlat a my jsme se vĂˇleli po podlaze. Ani jsme ji neslyĹˇeli klepat. UkĂˇzalo se, Ĺľe je to jeho pacientka z kliniky. Jako kdyĹľ jseĹˇ na hrnci a zvonĂ telefon. NÄ›jak se vydrĂˇpal na nohy a s kalhotama nÄ›kde u kolen odhopsal do koupelny.â€ś

â€žVÄ›ro, jestli se teÄŹ budu smĂˇt, tak se poÄŤurĂˇm.â€ś KrĂˇtce jsem ji poplĂˇcala a zamĂĹ™ila jsem na nejbliĹľĹˇĂ zĂˇchod. PĹ™es dveĹ™e jsem pokraÄŤovala v konverzaci. â€žA co ta pokojskĂˇ?

Musela bejt mrtvĂˇ,â€ś vyzvĂdala jsem. â€žVidÄ›t svĂ˝ho doktora, jak mu koukĂˇ z kalhot nahĂˇ zadnice! No tohle!â€ś

â€žVypadla odtamtud jak namydlenej blesk a potom mÄ› on poĹľĂˇdal o tu ruku. ZaÄŤal jeÄŤet, Ĺľe je to moje chyba. Ĺ�ekl, Ĺľe kdybych si ho vzala, mĹŻĹľem se vĂˇlet po svĂ˝ vlastnĂ podlaze a nikdo by nĂˇs neruĹˇilâ€¦â€ś

â€žTen chlap na to kĂˇpnul.â€ś

â€žTy fakt myslĂĹˇ?â€ś

SplĂˇchla jsem a vylezla jsem ze zĂˇchodu. â€žVÄ›ro, udÄ›lej mi jednu laskavost. Vem si toho kluka. Je roztomilej. BudeĹˇ s nĂm navÄ›ky blĂˇznivÄ› ĹˇĹĄastnĂˇ. To ti slibuju.â€ś Umyla jsem si ruce, osuĹˇila jsem se a popadla jsem kabelku. â€žDietz na mÄ› ÄŤekĂˇ. MusĂm jĂt, nebo si bude myslet, Ĺľe mÄ› unesli. HlĂˇsĂm se za druĹľiÄŤku, ale do rĹŻĹľovĂ˝ho se neoblĂknu. Ozvi se, aĹľ

budeĹˇ vÄ›dÄ›t datum.â€ś ZasnÄ›nÄ› se za mnou dĂvala, jak odchĂˇzĂm.

KdyĹľ jsem prochĂˇzela pojiĹˇĹĄovnou, zahlĂ©dla jsem Darcy

u skĹ™ĂĹ�ky za recepcĂ. Sotva se hĂ˝bala. Zrovna si chladila horeÄŤnatĂ© ÄŤelo o chladnĂ˝ kov skĹ™ĂĹ�ky. ZamĂĹ™ila jsem k nĂ do kancelĂˇĹ™e. PodaĹ™ilo se jĂ zvednout oÄŤi, aniĹľ by pohnula hlavou. â€žVÄ›ra tÄ› pÄ›knÄ› sprdla, co?â€ś

â€žJsme v pohodÄ›. Bude se vdĂˇvat. MĹŻĹľeĹˇ jĂ jĂt za druĹľiÄŤku,â€ś odpovÄ›dÄ›la jsem. â€žPotĹ™ebuju vÄ›dÄ›t, co jsi mÄ›la na mysli, kdyĹľ jsem Ĺ™Ăkala, Ĺľe umĹ™ela ta Agnes. Tys Ĺ™ekla, Ĺľe to je divnĂ˝. Co je divnĂ˝?â€ś

â€žAle jĂˇ nemyslela to, Ĺľe umĹ™ela,â€ś Ĺ™ekla Darcy. â€žJmenuje se tak jedna kniha.â€ś

â€žKniha?â€ś

â€ž Agnes GreyovĂˇ. Je to romĂˇn od Anny BronteovĂ©, napsala ho v roce osmnĂˇct set ÄŤtyĹ™icet sedm. VĂm to, protoĹľe jsem o tom psala diplomku na UNLV.â€ś

â€žTys chodila na univerzitu v Las Vegas?â€ś

â€žCo je na tom? JĂˇ jsem tam vyrĹŻstala. No nic. MĂ˝m hlavnĂm oborem byla literatura a tohle byla jedinĂˇ prĂˇce, ze kterĂ˝ jsem mÄ›la vĂ˝bornou.â€ś

â€žJĂˇ myslela, Ĺľe ta spisovatelka se jmenuje Charlotte BronteovĂˇ.â€ś

â€žTohle byla jejĂ sestra. NejmladĹˇĂ. VÄ›tĹˇina lidĂ znĂˇ jenom ty dvÄ› starĹˇĂ, Charlottu a Emily.â€ś

Po zĂˇdech mi pĹ™ebÄ›hl mrĂˇz. â€žEmilyâ€¦â€ś

â€žNapsala VÄ›trnou hĹŻrku.â€ś

â€žAha,â€ś Ĺ™ekla jsem bezvĂ˝raznÄ›. Darcy se rozpovĂdala o BronteovĂ˝ch. V duchu jsem se znovu probĂrala AgnesinĂ˝m

vyprĂˇvÄ›nĂm o smrti Emily, o neĹˇĹĄastnĂ© â€žLottieâ€ś, kterĂˇ byla prostoduchĂˇ a nepamatovala si, kudy se mĂˇ vrĂˇtit domĹŻ.

Jmenovala se ve skuteÄŤnosti Charlotta? Mohla se Agnes GreyovĂˇ ve skuteÄŤnosti jmenovat Anna a nÄ›jak dĂˇl, nebo to byla jen shoda nĂˇhod? Ĺ la jsem zpĂˇtky na chodbu.

â€žKinsey?â€ś Darcy to udivilo, ale nechtÄ›la jsem se zastavovat a vysvÄ›tlovat jĂ, co se dÄ›je. Sama jsem se v sobÄ› nevyznala.

KdyĹľ jsem pĹ™iĹˇla do svĂ© kancelĂˇĹ™e, Dietz zrovna poklĂˇdal telefon. â€žMluvil jsi s Rochelle?â€ś zeptala jsem se nervĂłznÄ›.

â€žVĹˇechno je uĹľ zaĹ™ĂzenĂ˝. Zrovna skĂˇÄŤe do auta a jede sem. MĂˇ kamarĂˇdku, kterĂˇ mĂˇ v CabanÄ› motel Na VyhlĂdce.

Domluvili jsme se, Ĺľe se tam sejdeme ve ÄŤtyĹ™i. ZnĂˇĹˇ to tam?â€ś

â€žNĂˇhodou to tam znĂˇm.â€ś Motel Na VyhlĂdce byl dÄ›jiĹˇtÄ›m mĂ©ho poslednĂho a nejpouÄŤnÄ›jĹˇĂho setkĂˇnĂ s mĂ˝m bĂ˝valĂ˝m manĹľelem Danielem Wadem. Nebyl to mĹŻj nejlepĹˇĂ den, ale svĂ˝m zpĹŻsobem mÄ› osvobodil. Co mi Agnes Ĺ™ekla o Emily? Byla zabita pĹ™i zemÄ›tĹ™esenĂ. V

Brawley, nebo nÄ›kde jinde? Lottie byla prvnĂ na Ĺ™adÄ›. Na Emily spadl komĂn. Ĺ�ekla mi toho jeĹˇtÄ› vĂc, ale uĹľ si to vĹˇechno nepamatuju.

Dietz se podĂval na hodinky. â€žCo budeme dÄ›lat, neĹľ sem pĹ™ijede? ChceĹˇ se stavit doma?â€ś

â€žNech mÄ› chvilku pĹ™emejĹˇlet.â€ś Sedla jsem si do kĹ™esla a

prohrabĂˇvala jsem si vlasy. Dietz mi naĹˇtÄ›stĂ dal pokoj a nechal mÄ› uvaĹľovat. NemÄ›la jsem teÄŹ zrovna ÄŤas ani chuĹĄ mu nÄ›co vysvÄ›tlovat. Mohla bĂ˝t smrt Emily udĂˇlostĂ, kterĂˇ urychlila Agnesin odchod ze Santa Terezy? A byla tady vĹŻbec? Jestli jmĂ©no Agnes GreyovĂˇ je faleĹˇnĂ©, jakĂ© tedy bylo jejĂ pravĂ© jmĂ©no? A k ÄŤemu ta lest byla?

â€žNÄ›co na tebe zkusĂm,â€ś Ĺ™ekla jsem Dietzovi. V nÄ›kolika minutĂˇch jsem mu vyloĹľila, co mi Ĺ™ekla Darcy. â€žDejme tomu, Ĺľe Agnes GreyovĂˇ nebylo jejĂ skuteÄŤnĂ˝ jmĂ©no. Dejme tomu, Ĺľe ho pouĹľĂvala jako krycĂ jmĂ©noâ€¦ Ĺľe to byl nÄ›jakej kĂłdâ€¦â€ś

â€žA k ÄŤemu?â€ś zeptal se.

â€žTo nevĂm. MyslĂm, Ĺľe mi chtÄ›la Ĺ™Ăct pravdu. MyslĂm, Ĺľe chtÄ›la, aby to nÄ›kdo vÄ›dÄ›l, ale nedokĂˇzala mi to Ĺ™Ăct. HroznÄ› se bĂˇla jĂt do Santa Terezy, to vĂm. TenkrĂˇt jsem si myslela, Ĺľe mĂˇ strach z tĂ˝ cesty a Ĺľe se jĂ nechce do jinĂ˝ho sanatoria.

ProstÄ› jsem si myslela, Ĺľe jejĂ Ăşzkost se vztahuje k pĹ™Ătomnosti, ale moĹľnĂˇ to tak nebyloâ€¦ MoĹľnĂˇ tady uĹľ

nÄ›kdy pĹ™edtĂm Ĺľila. Pochopila jsem, Ĺľe Emily byla jejĂ sestra a Ĺľe mÄ›ly jeĹˇtÄ› jednu sestru, Lottie. Ta moĹľnĂˇ vÄ›dÄ›la nÄ›co dĹŻleĹľitĂ˝ho o tom, jak Emily zemĹ™elaâ€¦â€ś

â€žA co teÄŹ s tĂm? VĹľdyĹĄ teÄŹ ani nevĂme, jak se doopravdy jmenovala.â€ś

Zvedla jsem prst. â€žAle vĂme o tom zemÄ›tĹ™esenĂ.â€ś

â€žKinsey, v Kalifornii je osm zemÄ›tĹ™esenĂ do roka.â€ś

â€žJĂˇ vĂm, ale vÄ›tĹˇinou jsou jen mĂrnĂ˝. Tohle muselo bejt

vÄ›tĹˇĂ, kdyĹľ pĹ™i nÄ›m nÄ›kdo zahynul.â€ś

â€žTakĹľe co?â€ś

â€žTakĹľe pojÄŹme do knihovny a podĂvĂˇme se na zemÄ›tĹ™esenĂ v Santa Tereze a uvidĂme, jestli se dĂˇ zjistit, co byla ta Emily zaÄŤ.â€ś

â€žBudeĹˇ zkoumat kaĹľdĂ˝ zemÄ›tĹ™esenĂ, pĹ™i kterĂ˝m nÄ›kdo umĹ™el,â€ś Ĺ™ekl pochybovaÄŤnÄ›.

â€žNe tak docela. ZaÄŤnu ĹˇestĂ˝m nebo sedmĂ˝m lednem devatenĂˇct set ÄŤtyĹ™icetâ€¦ den pĹ™ed tĂm, neĹľ byla zabalenĂˇ ta krabice.â€ś

Dietz se rozesmĂˇl. â€žTo Ĺľeru.â€ś

23

Studovna periodik ve veĹ™ejnĂ© knihovnÄ› byla velikĂˇ prostornĂˇ mĂstnost s cihlovÄ› ÄŤervenĂ˝m kobercem a modĹ™e polstrovanĂ˝mi Ĺľidlemi. Na ĹˇikmĂ˝ch policĂch leĹľely dlouhatĂˇnskĂ© Ĺ™ady novin a ÄŤasopisĹŻ. Halu osvÄ›tlovaly zĂˇĹ™ivky a navĂc sem Ĺ™adou oken pronikaly ostrĂ© sluneÄŤnĂ paprsky. Vydali jsme se nalevo k dlouhĂ©mu rohovĂ©mu pultu.

KnihovnĂk byl asi padesĂˇtiletĂ˝ muĹľ v kravatÄ› a koĹˇili, ale bez saka. MÄ›l kudrnatĂ© ĹˇedĂ© vlasy a brĂ˝le s ĹľelvovinovĂ˝mi obrouÄŤkami a bifokĂˇlnĂmi skly. â€žMohu vĂˇm nÄ›jak pomoci?â€ś

â€žSnaĹľĂme se vypĂˇtrat totoĹľnost jednĂ© Ĺľeny, kterĂˇ pravdÄ›podobnÄ› zahynula pĹ™i jednom zemÄ›tĹ™esenĂ v Santa Tereze. NevĂte, kde bychom mÄ›li zaÄŤĂt hledat?â€ś

â€žMalĂ˝ moment,â€ś Ĺ™ekl. Poradil se s kolegynĂ, nÄ›jakou starĹˇĂ panĂ, a pak pĹ™eĹˇel ke svĂ©mu stolu a prohlĂĹľel Ĺˇtos nÄ›jakĂ˝ch broĹľurek. Jednu z nich vybral. Byla to publikace s

nĂˇzvem PrĹŻvodce historiĂ zemÄ›tĹ™esenĂ v Santa Tereze.

â€žPodĂvĂˇme se. Mohu vĂˇm Ĺ™Ăct Ăşdaje o zemÄ›tĹ™esenĂch z roku devatenĂˇct set ĹˇedesĂˇt osm, padesĂˇt dva, ÄŤtyĹ™icet jedna â€“â€ś

â€žTo je jedna moĹľnost,â€ś Ĺ™ekla jsem Dietzovi.

ZavrtÄ›l hlavou. â€žTo je moc pozdÄ›. Bylo by to pĹ™ed ÄŤtyĹ™icĂˇtĂ˝m rokem, jestli ty noviny majĂ nÄ›jakej vĂ˝znam.

JakĂ© dalĹˇĂ Ăşdaje nĂˇm mĹŻĹľete poskytnout?â€ś

KnihovnĂk otevĹ™el broĹľurku na strĂˇnce, kde byly graficky znĂˇzornÄ›ny dĹŻleĹľitĂ© otĹ™esy pevniny v zĂˇlivu u Santa Terezy. â€žÄŚtvrtĂ©ho listopadu devatenĂˇct set dvacet sedm tu bylo zemÄ›tĹ™esenĂ o sĂle sedm a pĹŻl stupnÄ›, ale to bylo na zĂˇpad od Point Arguella a tady zpĹŻsobilo jen mĂrnĂ© Ĺˇkody.â€ś

â€žĂšmrtĂ ĹľĂˇdnĂ©?â€ś zeptal se Dietz.

â€žZĹ™ejmÄ› ne. V roce osmnĂˇct set dvanĂˇct tu bylo zemÄ›tĹ™esenĂ, kterĂ© zniÄŤilo kostel v La PurisimÄ›. Od ÄŤervence do prosince devatenĂˇct tu bylo nÄ›kolik dalĹˇĂchâ€¦â€ś

â€žSpĂĹˇ by nĂˇs zajĂmalo nÄ›co pozdÄ›jĹˇĂho,â€ś pĹ™eruĹˇila jsem ho.

â€žNo, nejlĂ©pe asi bude, kdyĹľ zaÄŤneme velikĂ˝m zemÄ›tĹ™esenĂm v pÄ›tadvacĂˇtĂ©m.â€ś

â€žDobrĂˇ. Zkusme to.â€ś

MuĹľ kĂ˝vl a pĹ™eĹˇel k ĹˇirokĂ© polici s Ĺˇanony. VrĂˇtil se s krabiÄŤkou mikrofilmu.

â€žTohle je od prvnĂho kvÄ›tna do tĹ™icĂˇtĂ©ho ÄŤervna. To zemÄ›tĹ™esenĂ bylo jednadvacĂˇtĂ©ho ÄŤervna, ale nejbliĹľĹˇĂ

zmĂnka o nÄ›m bude asi aĹľ nĂˇsledujĂcĂho dne.â€ś UkĂˇzal nalevo. â€žTĂˇmhle jsou ÄŤteÄŤky. Film zaloĹľĂte podle schĂ©matu.â€ś

â€žKdyĹľ najdu nÄ›co, co budu potĹ™ebovat, mĹŻĹľu si to ofotit?â€ś

â€žSamozĹ™ejmÄ›. JednoduĹˇe dĂˇte tu ÄŤĂˇst strĂˇnky mezi ty dva ÄŤervenĂ© puntĂky a zmĂˇÄŤknete ten bĂlĂ˝ knoflĂk vepĹ™edu.â€ś

Sedli jsme si k jednĂ© ze ÄŤtyĹ™ ÄŤteÄŤek, nasadili cĂvku na vĹ™etĂ©nko nalevo a posunovali jsme film pĹ™es obrazovku tak, abychom ho mohli na pravĂ© stranÄ› upevnit. Nastavila jsem knoflĂk na nejniĹľĹˇĂ rychlost posunovĂˇnĂ. PrvnĂ strĂˇnka se ukĂˇzala na ÄŤernĂ©m pozadĂ. Okraje novinovĂ˝ch strĂˇnek byly potrhanĂ©, ale vÄ›tĹˇinou byl obraz jasnĂ˝. Dietz stĂˇl za mnou a dĂval se mi pĹ™es rameno. Nastavila jsem knoflĂk na vyĹˇĹˇĂ rychlost.

Dny rychle mĂjely obrazovkou v jednĂ© velikĂ© skvrnÄ› jako na kinematografii. Tu a tam jsem to zastavila, abych zjistila, jak jsme daleko â€“ 22. dubna, 14. kvÄ›tna, 3. ÄŤervna.

Zpomalila jsem pĹ™Ăstroj. Nakonec se na obrazovce ukĂˇzal 30. ÄŤerven. To velkĂ© zemÄ›tĹ™esenĂ otĹ™Ăˇslo mÄ›stem v Ĺˇest hodin ÄŤtyĹ™icet dva minut rĂˇno devÄ›tadvacĂˇtĂ©ho ÄŤervna.

Podle novin byly otĹ™esy tak silnĂ©, Ĺľe pukalo dlĂˇĹľdÄ›nĂ a dopravnĂ znaÄŤky padaly k zemi jako pĂˇrĂˇtka. Protrhlo to pĹ™ehradnĂ nĂˇdrĹľ a do Montebella se vyvalil proud vody a blĂˇta. OkamĹľitÄ› byl uzavĹ™en pĹ™Ăvod plynu a elektĹ™iny, takĹľe vypukl pouze jeden poĹľĂˇr, kterĂ˝ byl snadno uhaĹˇen. Mnoho budov v centru mÄ›sta bylo vĂˇĹľnÄ› poĹˇkozeno, tramvajovĂ©

koleje byly vyrvĂˇny ze zemÄ› a asfaltovĂ© chodnĂky se propadly o Ĺˇest palcĹŻ. Tu noc spali obyvatelĂ© mÄ›sta venku a spousta aut zamĂĹ™ila z mÄ›sta na jih. Celkem pĹ™iĹˇlo o Ĺľivot tĹ™inĂˇct lidĂ. Byl tu seznam vĹˇech mrtvĂ˝ch i ranÄ›nĂ˝ch. U

nÄ›kterĂ˝ch byl udĂˇn i vÄ›k a povolĂˇnĂ, nÄ›kdy i adresa, pokud byla znĂˇmĂˇ. NezdĂˇlo se, Ĺľe by nÄ›kterĂ˝ z mrtvĂ˝ch nÄ›jak souvisel s pĹ™ĂbÄ›hem, kterĂ˝ mi vyprĂˇvÄ›la Agnes GreyovĂˇ.

Posunovala jsem film ruÄŤnÄ› a ÄŤas od ÄŤasu jsem ho ĂşplnÄ› zastavila, abychom si mohli pĹ™eÄŤĂst kaĹľdĂ˝ sloupek. Jedna vĂ˝znaÄŤnĂˇ vdova zahynula v troskĂˇch hotelu. Ze sutin dentistovy ordinace bylo vyproĹˇtÄ›no jeho bezduchĂ© tÄ›lo. O

nÄ›jakĂ© Emily ani zmĂnka. â€žCo tomu Ĺ™ĂkĂˇĹˇ?â€ś zeptala jsem se Dietze.

UkĂˇzal palcem dolĹŻ. Odvinula jsem mikrofilm a sundala jsem cĂvku. VrĂˇtili jsme krabiÄŤku s filmem u pultu a potichu jsme se radili, snaĹľili jsme se vymyslet, co mĂˇme podniknout dĂˇl. â€žVe kterĂ˝m roce se Agnes narodila?â€ś zeptal se Dietz.

â€žPĹ™ibliĹľnÄ› devatenĂˇct setâ€¦ ale je to spornĂ˝. Mohlo by to taky bejt devatenĂˇct set tĹ™inĂˇct.â€ś

â€žTakĹľe v devÄ›tadvacĂˇtĂ˝m by jĂ mohlo bejt nÄ›co mezi dvanĂˇcti a pÄ›tadvaceti. KdyĹľ si pĹ™edstavĂĹˇ, Ĺľe jejĂ sestra mohla bejt mladĹˇĂ nebo starĹˇĂ o pÄ›t o Ĺˇest let, mohlo jĂ bejt nÄ›co mezi tĹ™ema a tĹ™iceti rokama.â€ś

â€žStejnÄ› tam v tomhle vÄ›ku nebyla ĹľĂˇdnĂˇ obÄ›ĹĄ ĹľenskĂ˝ho pohlavĂ,â€ś poznamenala jsem.

Dietz zvedl oboÄŤĂ. â€žCo my vĂme, tĹ™eba byla Emily nÄ›jakĂˇ fenka.â€ś

BlĂĹľil se k nĂˇm knihovnĂk se zdvoĹ™ilĂ˝m ĂşsmÄ›vem. â€žNaĹˇli jste, co jste potĹ™ebovali?â€ś

â€žNenaĹˇli,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žNemÄ›l byste jeĹˇtÄ› nÄ›co?â€ś

S trpÄ›livĂ˝m zĂˇjmem vytĂˇhl dalĹˇĂ broĹľurku. â€žPodĂvĂˇme se semhle. Ahaâ€¦ vypadĂˇ to, Ĺľe po tom zemÄ›tĹ™esenĂ v pÄ›tadvacĂˇtĂ©m byl jeĹˇtÄ› jeden velkĂ˝ otĹ™es. Tady je to â€“ devÄ›tadvacĂˇtĂ©ho ÄŤervna devatenĂˇct set dvacet Ĺˇestâ€¦ pĹ™esnÄ› za rok potom. Jedno ĂşmrtĂ. JedinĂ© dalĹˇĂ zemÄ›tĹ™esenĂ, kterĂ© by stĂˇlo za zmĂnku, bylo ÄŤtvrtĂ©ho listopadu, ale pĹ™i tom nebyly zaznamenĂˇny ĹľĂˇdnĂ© obÄ›ti. Chcete se podĂvat na to v tom ĹˇestadvacĂˇtĂ©m?â€ś

â€žAno.â€ś

VrĂˇtili jsme se k tĂ© samĂ© ÄŤteÄŤce a znovu jsme zaloĹľili film. Zase jsme prolĂ©tli kalendĂˇĹ™ a ÄŤas nĂˇm ubĂhal pĹ™ed oÄŤima v naĹˇedlĂ©m vĂru. KdyĹľ jsme doĹˇli na konec cĂvky, zpomalila jsem ÄŤteÄŤku a ruÄŤnÄ› jsem si posunovala den za dnem. Tu a tam jsem si pĹ™eÄŤetla sloupeÄŤek. Dietz se mi naklĂˇnÄ›l pĹ™es rameno a sledoval, aby mi nic neuniklo.

ZtrĂˇcela jsem nadÄ›ji. Myslela jsem, Ĺľe to je dobrĂˇ stopa â€“ vĹľdyĹĄ to sakra byla moje jedinĂˇ. Jestli tohle nevyjde, tak mĂˇme smĹŻlu.

ÄŚetla jsem o basebalovĂ©m hrĂˇÄŤi Babe Ruthovi, kterĂ˝ ve Filadelfii tuto sezonu trefil uĹľ ĹˇestadvacĂˇtou metu. DoÄŤetla jsem se o ĹľenÄ›, jejĂĹľ ĹˇestiletĂ© manĹľelstvĂ bylo prohlĂˇĹˇeno za

neplatnĂ©, kdyĹľ zjistila, Ĺľe jejĂ bĂ˝valĂ˝ partner jeĹˇtÄ› Ĺľije. ÄŚetla jsem o stateÄŤnĂ© obranÄ› Aimee Semple McPhersonovĂ© proti neznĂˇmĂ˝m ĂşnoscĹŻmâ€¦

â€žTady je to,â€ś vyhrkl Dietz. PoloĹľil prst na obrazovku.

Vykvikla jsem a zasmĂˇla jsem se. Ĺ est ÄŤtenĂˇĹ™ĹŻ v knihovnÄ› zvedlo hlavy a podĂvalo se na mÄ›. RozpaÄŤitÄ› jsem si pĹ™iloĹľila prst na Ăşsta. ZĂrala jsem do maĹˇiny. Bylo to jako dĂˇrek â€“ takovĂˇ neÄŤekanĂˇ radost â€“ ze strĂˇnky vyskakovaly ÄŤernĂ© Ĺ™Ăˇdky. ÄŚlĂˇnek byl struÄŤnĂ˝ a styl byl mĂrnÄ› archaickĂ˝, ale fakta byla jasnĂˇ a zdĂˇlo se, Ĺľe to vĹˇechno souhlasĂ.

PADAJĂŤCĂŤ CIHLY USMRTILY ĹľENU

Obyvatelka mÄ›sta naĹˇla smrt pod troskami komĂnu Emily BronfenovĂˇ, devÄ›tadvacetiletĂˇ ĂşÄŤetnĂ firmy Brookfield, McClintock a Gaskell, tragicky zahynula vÄŤera odpoledne, kdyĹľ se z komĂna rodinnĂ©ho domu v PodzimnĂ ulici 1107, v nÄ›mĹľ Ĺľila, zĹ™Ătily cihly a pohĹ™bily ji ve svĂ˝ch troskĂˇch bÄ›hem otĹ™esu pĹŻdy, k nÄ›muĹľ doĹˇlo v patnĂˇct hodin patnĂˇct minut. TÄ›lo bylo pĹ™evezeno do pohĹ™ebnĂho Ăşstavu Donovan Brothers a dnes odpoledne bude spĂˇleno.

Associated Press uvĂˇdĂ, Ĺľe otĹ™esy, kterĂ© vyrĂˇĹľely dveĹ™e v PasadenÄ› a rozkolĂ©baly lustry v Santa Monice, pocĂtili lidĂ© i v Los Angeles, kde zamÄ›stnanci ĂşĹ™adĹŻ zaznamenali, Ĺľe jejich otĂˇÄŤecĂ Ĺľidle divoce tanÄŤily po podlaze.

Z Ventury byly hlĂˇĹˇeny dva samostatnĂ© otĹ™esy, z nichĹľ

kaĹľdĂ˝ trval ÄŤtyĹ™i nebo pÄ›t sekund. Santa Monica

zaznamenala druhĂ˝ otĹ™es v sedm hodin veÄŤer.

L.L. Pope, mÄ›stskĂ˝ statik v Santa Tereze, uskuteÄŤnil vÄŤera odpoledne zevrubnou prohlĂdku mÄ›sta a prohlĂˇsil, Ĺľe na budovĂˇch zajiĹˇtÄ›nĂ˝ch podle novĂ©ho stavebnĂho zĂˇkona neshledal ĹľĂˇdnĂ© Ĺˇkody.

â€žDoĹˇlo opravdu jen k drobnĂ˝m poĹˇkozenĂm,â€ś Ĺ™ekl doslova. â€žV podstatÄ› se veĹˇkerĂ© Ĺˇkody tĂ˝kajĂ starĂ˝ch poĹľĂˇrnĂch zdĂ, kterĂ© popraskaly pĹ™i loĹ�skĂ©m zemÄ›tĹ™esenĂâ€¦â€ś

OtoÄŤila jsem se a podĂvala jsem se na Dietze. NaĹˇe oÄŤi se na okamĹľik setkaly a jeho Ăşsta se pĹ™iblĂĹľila k mĂ˝m. Zvedla jsem paĹľi a sevĹ™ela jsem ruku v jeho vlasech. On natĂˇhl ruku dolĹŻ a koneÄŤky prstĹŻ mÄ› hladil na prsou.

â€žVytiskni to,â€ś Ĺ™ekl chraplavÄ›.

â€žPaneboĹľe,â€ś vydechla jsem.

KnihovnĂk za pultem si posunul brĂ˝le na nos a zĂral na nĂˇs pĹ™es obrouÄŤky.

S uzardÄ›nĂm jsem si zvedla lĂmec a upravila jsem si koĹˇili. Stiskla jsem knoflĂk. VrĂˇtili jsme mikrofilm u pultu a vyzvedli jsme si ĂşÄŤet za fotokopii. Bez dalĹˇĂch prĹŻtahĹŻ jsme knihovnu opustili. Zanechali jsme tam knihovnĂka s knihovnicĂ, kteĹ™Ă vypadali, Ĺľe se bavĂ o nÄ›ÄŤem nĂˇramnÄ› zĂˇbavnĂ©m.

â€žBronfenovĂˇ. To se mi lĂbĂ. To je skoro jako BronteovĂˇ,â€ś

Ĺ™ekla jsem, cupitajĂc po schodech za Dietzem. â€žJejich rodiÄŤe asi zboĹľĹ�ovali viktoriĂˇnskou literaturu.â€ś

â€žTo je moĹľnĂ˝,â€ś Ĺ™ekl Dietz, â€žale nevĂm, co to dokazuje.â€ś

V pĹ™ĂzemĂ jsme prolistovali nÄ›kolik rĹŻznĂ˝ch telefonnĂch seznamĹŻ. Ve vydĂˇnĂ z roku 1926 byla nÄ›jakĂˇ Maude BronfenovĂˇ (vdova) na adrese, kterou uvĂˇdÄ›ly noviny.

â€žHrome, doufala jsem, Ĺľe tam najdu Annu.â€ś

â€žMaude byla pravdÄ›podobnÄ› jejich matka. Co teÄŹ?â€ś

zeptal se Dietz.

â€žPojÄŹme zkusit tu matriku. Je to naproti pĹ™es ulici. TĹ™eba vypĂˇtrĂˇme Irenin rodnej list.â€ś

Zaplatili jsme za fotokopii, opustili jsme knihovnu a zamĂĹ™ili jsme pĹ™es ulici ke sprĂˇvnĂ a soudnĂ budovÄ›. Dietz mÄ› vzal za loket a svoji pozornost dÄ›lil rovnĂ˝m dĂlem mezi auta, kterĂˇ se blĂĹľila zleva, chodce v blĂzkĂ©m okolĂ a eventuĂˇlnĂ strategickĂ© body pro pĹ™Ăpad, Ĺľe by si Mark Messinger vybral pro svoji akci zrovna tohle mĂsto. â€žTakĹľe jakĂˇ je naĹˇe pracovnĂ hypotĂ©za?â€ś zeptala jsem se.

Chvilku o tom uvaĹľoval. â€žNo, kdybych jĂˇ chtÄ›l zmÄ›nit nÄ›jakej takovej doklad, snaĹľil bych se zmÄ›ny omezit na minimum. ÄŚĂm mĂĹ� zmÄ›n, tĂm vÄ›tĹˇĂ Ĺˇance, Ĺľe to nezmrĹˇĂm.â€ś

â€žTakĹľe si myslĂĹˇ, Ĺľe Irenino kĹ™estnĂ jmĂ©no je sprĂˇvnĂ˝?â€ś

â€žAsi ano. Ĺ�ekl bych, Ĺľe jmĂ©no porodnĂka, datum a ÄŤas narozenĂ budou taky sprĂˇvnĂ˝, a taky registraÄŤnĂ Ăşdaje a jmĂ©no matrikĂˇĹ™e nebo jeho zĂˇstupce.â€ś

â€žProÄŤ by Agnes mÄ›nila svĹŻj vÄ›k? To mi pĹ™ipadĂˇ divnĂ˝.â€ś

â€žKdo vĂ? TĹ™eba byla starĹˇĂ neĹľ ten chlap a byla moc jeĹˇitnĂˇ a nechtÄ›la, aby to bylo ve veĹ™ejnĂ˝m dokladu. KdyĹľ

ÄŤlovÄ›k mÄ›nĂ skuteÄŤnost, mĹŻĹľe taky eliminovat vĹˇechno, co se mu nehodĂ.â€ś

OddÄ›lenĂ matriky mÄ›lo kancelĂˇĹ™ v pĹ™ĂzemĂ v severozĂˇpadnĂm cĂpu sprĂˇvnĂ a soudnĂ budovy. PĹ™eĹˇli jsme pĹ™es velikĂ˝ ÄŤtverec trĂˇvnĂku k hlavnĂmu vchodu a vrazili do patnĂˇct stop vysokĂ˝ch dĹ™evÄ›nĂ˝ch dveĹ™Ă se sklenÄ›nĂ˝mi vĂ˝plnÄ›mi. UvnitĹ™ byla jedna kancelĂˇĹ™ s dlouhĂ˝m pultem po naĹˇĂ levĂ© stranÄ›, s naleĹˇtÄ›nou ÄŤervenou dlaĹľbou a stolkem a Ĺľidlemi pro ty, kteĹ™Ă potĹ™ebujĂ vyplĹ�ovat formulĂˇĹ™e. Na pravĂ© stranÄ› na zdi visely sklenÄ›nĂ© vitrĂny, za kterĂ˝mi byly vystavenĂ© vzorky cizĂch bankovek. Za pultem byla dalĹˇĂ velikĂˇ otevĹ™enĂˇ kancelĂˇĹ™ s mnoha psacĂmi stoly, v nĂĹľ

panovala velice dÄ›lnĂˇ atmosfĂ©ra. V poslednĂ dobÄ› jsem vidÄ›la nÄ›kolik podobnĂ˝ch pracoviĹˇĹĄ.

PĹ™ed nĂˇmi u pultu stĂˇla dvojice, kterĂˇ si zjevnÄ› pĹ™iĹˇla pro oddacĂ list. BudoucĂ manĹľel byl kostnatĂ˝ hubeĹ�our s ĂşzkĂ˝m zadkem a potetovanĂ˝ma rukama. NevÄ›sta byla dvakrĂˇt takovĂˇ jako on a tak tÄ›hotnĂˇ, Ĺľe vypadala, Ĺľe se kaĹľdou chvĂli rozsype. OpĂrala se o pult, obliÄŤej zvlhlĂ˝ potem, a tÄ›Ĺľce oddechovala, zatĂmco ĂşĹ™ednice spÄ›ĹˇnÄ› dĂˇvala dohromady papĂry.

â€žOpravdu je vĂˇm dobĹ™e? Mohli bychom tu nÄ›kde sehnat pojĂzdnĂ© kĹ™eslo,â€ś nabĂzela. ĂšĹ™ednici mohlo bĂ˝t asi ĹˇedesĂˇt a nezdĂˇlo se, Ĺľe by byla nÄ›jak ĂşzkostlivĂˇ, spĂĹˇ se horlivÄ› snaĹľila bĂ˝t maximĂˇlnÄ› vĂ˝konnĂˇ. Hlavou se jĂ nejspĂĹˇ honily soudnĂ procesy. TakĂ© asi nemÄ›la za sebou kurs pro porodnĂ

asistentky. ZajĂmalo by mÄ›, jestli Dietz mĂˇ nÄ›jakou zkuĹˇenost s porody.

NevÄ›sta, kterou prĂˇvÄ› zachvĂˇtily kontrakce, nÄ›mÄ› zavrtÄ›la hlavou. â€žJĂˇâ€¦ mnÄ›â€¦ nicâ€¦ achâ€¦ nenĂâ€¦â€ś Ve vlasech mÄ›la gardĂ©nii. SnaĹľila jsem si pĹ™edstavit jejich svatebnĂ oznĂˇmenĂ v novinĂˇch. â€žNevÄ›sta v hedvĂˇbnĂ© mateĹ™skĂ© halenÄ›, doprovĂˇzenĂˇ svĂ˝m porodnĂkemâ€¦â€ś

â€žNahoĹ™e na nĂˇs ÄŤekĂˇ soudce Hopper,â€ś Ĺ™ekl manĹľel. PĂˇchl brilantinou a cigaretami, dĹľĂny mÄ›l v pase nabranĂ© a staĹľenĂ© kusem provazu.

ĂšĹ™ednice jim podala doklady. â€žCo kdybych Ĺ™ekla June, aby zatelefonovala soudci, jestli by nepĹ™iĹˇel dolĹŻ?â€ś

DruhĂˇ ĂşĹ™ednice obrĂˇtila oÄŤi v sloup, zvedla telefon a kamsi zavolala, zatĂmco nevÄ›sta se ztÄ›Ĺľka belhala ke dveĹ™Ăm. Vypadala, jako by si tiĹˇe zpĂvala. â€žAchâ€¦ auâ€¦

ouâ€¦â€ś

Ĺľenicha to ani moc nevyvĂˇdÄ›lo z mĂry. ProstÄ› srovnal svĹŻj krok s jejĂm a oÄŤima sledoval jejĂ ĹˇouravĂ© nohy.

â€žĹ patnÄ› dejchĂˇĹˇ,â€ś Ĺ™ekl mrzutÄ›.

ĂšĹ™ednice se obrĂˇtila k nĂˇm. â€žCo pro vĂˇs mohu udÄ›lat?â€ś

Dietz jeĹˇtÄ› stĂˇle se stĂsnÄ›nĂ˝n vĂ˝razem zĂral na odchĂˇzejĂcĂ dvojici.

VytĂˇhla jsem kopii rodnĂ©ho listu. â€žNevĂm, jestli byste nĂˇm mohla pomoct,â€ś vysvÄ›tlovala jsem. â€žMĂˇme podezĹ™enĂ, Ĺľe tenhle rodnĂ˝ list byl zfalĹˇovanej a rĂˇdi bychom ho porovnali s originĂˇlem v Sacramentu. Mohla byste to nÄ›jak

zaĹ™Ădit? Tady jsou nÄ›jakĂ˝ registraÄŤnĂ ÄŤĂsla.â€ś

ĂšĹ™ednice drĹľela papĂr na dĂ©lku ruky a prstem si ukazovala Ĺ™Ăˇdek po Ĺ™Ăˇdku. â€žAha, zrovna tady uĹľ mĂˇte prvnĂ nesrovnalost. VidĂte tohle ÄŤĂslo okresu? To je ĹˇpatnĂ©. Tady pĂĹˇou, Ĺľe je to Brawley, ale to ÄŤĂslo nesouhlasĂ. Imperial County by bylo tĹ™inĂˇct nÄ›co. Tady ta padesĂˇt devĂtka znamenĂˇ Santa Tereza County.â€ś

â€žOpravdu? To je bezva,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žMyslĂte, Ĺľe byste tu mohli mĂt taky jednu kopii?â€ś

â€žTo urÄŤitÄ›. Tyhle dvÄ› ÄŤĂsĂlka na kraji udĂˇvajĂ ÄŤĂslo knihy a tady tohle je ÄŤĂslo strĂˇnky. PoÄŤkejte moment, Ĺ™eknu nÄ›komu, aby vĂˇm vyndal mikrofilm. ÄŚtecĂ pĹ™Ăstroje jsou tĂˇmhle. BÄ›Ĺľte se posadit, hned za vĂˇmi nÄ›koho poĹˇlu.â€ś

ÄŚekali jsme asi pÄ›t minut a potom se objevila ta druhĂˇ ĂşĹ™ednice, June, pĹ™inesla kazetu s mikrofilmem a vloĹľila ji do pĹ™Ăstroje.

Jakmile jsme byli na sprĂˇvnĂ© strĂˇnce, najĂt Irenino jmĂ©no uĹľ nĂˇm netrvalo dlouho. Dietz mÄ›l pravdu. Datum a ÄŤas narozenĂ a jmĂ©no lĂ©kaĹ™e se na obou dokladech shodovalo.

Irenino jmĂ©no, vÄ›k obou rodiÄŤĹŻ a povolĂˇnĂ matky takĂ© souhlasilo. VĹˇechno ostatnĂ bylo zmÄ›nÄ›nĂ©.

JejĂ otec se jmenoval Patrik Bronfen, povolĂˇnĂm byl obchodnĂk s automobily. Matka se kĹ™estnĂm jmĂ©nem jmenovala Sheila, za svobodna FarfellovĂˇ.

â€žKdo je sakra zas tohle?â€ś zaĂşpÄ›la jsem nevÄ›Ĺ™ĂcnÄ›.

â€žMyslela jsem, Ĺľe jejĂ matka se bude jmenovat Anna.â€ś

â€žNezmĂnila se Agnes nĂˇhodou o nÄ›jakĂ˝ Sheile tomu poldovi, co ji pĹ™ivedl na pohotovost?â€ś

ObrĂˇtila jsem se a zĂrala jsem na nÄ›j. â€žMĂˇĹˇ pravdu. To jsem zapomnÄ›la.â€ś

â€žJestli je to tak, mohlo by to znamenat, Ĺľe Agnes a Sheila jsou jedna a tĂˇĹľ osoba.â€ś

ZaĹˇklebila jsem se. â€žRozhodnÄ› to popĂrĂˇ moji bronteovskou teorii. Ale hele, podĂvej na tohle.â€ś UkĂˇzala jsem na obrazovku. UvedenĂˇ adresa byla stejnĂˇ jako adresa Emily BronfenovĂ©, kterĂˇ zemĹ™ela deset let pĹ™ed tĂm, neĹľ se Irena narodila, a ÄŤtrnĂˇct let pĹ™ed tĂm, neĹľ byl zabalen do krabice ten ÄŤajovĂ˝ servis. PĹ™imhouĹ™ila jsem oÄŤi a snaĹľila jsem se najĂt v tom nÄ›jakĂ˝ smysl. Dietz vypadal stejnÄ› zmatenÄ›. Co je sakra zas tohle?

24

Zaplatili jsme jedenĂˇct dolarĹŻ a poÄŤkali jsme si dalĹˇĂch deset minut na ovÄ›Ĺ™enou kopii Irenina rodnĂ©ho listu.

MyslĂm, Ĺľe by nĂˇm to neuvÄ›Ĺ™ila, kdyby to nevidÄ›la na vlastnĂ oÄŤi. KdyĹľ jsme odchĂˇzeli z haly, zastavila jsem se jeĹˇtÄ› u pultu, kde naĹˇe ĂşĹ™ednice tĹ™Ădila stohy nÄ›jakĂ˝ch formulĂˇĹ™ĹŻ.

â€žNemĂˇte plĂˇn mÄ›sta?â€ś zeptala jsem se jĂ.

ZavrtÄ›la hlavou. â€žMoĹľnĂˇ mĂˇ nÄ›co dole recepÄŤnĂ v informacĂch,â€ś poradila mi. â€žJakou ulici hledĂˇte? TĹ™eba ji budu znĂˇt.â€ś

UkĂˇzala jsem jĂ adresu na rodnĂ©m listu. â€žTady je PodzimnĂ ulice 1107, ale nikdy jsem o nĂ neslyĹˇela. Je tady takovĂˇ ulice?â€ś

â€žAno, je, ale uĹľ dĂˇvno se tak nejmenuje. TeÄŹ je to ulice Concorde.â€ś

â€žTak Concorde je bĂ˝valĂˇ PodzimnĂ?â€ś opakovala jsem automaticky. To je mi novinka, pomyslela jsem si. A pak mi to doĹˇlo. Na okamĹľik jsem sklonila hlavu. â€žDietzi, o tomhle Agnes mluvila na tĂ© pohotovosti. Ona neĹ™Ăkala â€šbylo to na podzimâ€�. Ĺ�Ăkala â€šna PodzimnĂâ€�. To je ta ulice, kde je to sanatorium. Ona tu ulici znala.â€ś

â€žTo vypadĂˇ zajĂmavÄ›,â€ś Ĺ™ekl Dietz. Popadl mÄ› za rameno, proĹˇli jsme dvojitĂ˝mi dveĹ™mi a zamĂĹ™ili jsme ke garĂˇĹľi, kde mÄ›l zaparkovanĂ© auto.

ZaÄŤali jsme se blĂĹľit k rozuzlenĂ a jĂˇ jsem si pĹ™ipadala, Ĺľe vzlĂ©tnu. CĂtila jsem, jak mi mozkovĂ© buĹ�ky v hlavÄ› potÄ›ĹˇenĂ© tanÄŤĂ.

KdyĹľ jsme pĹ™echĂˇzeli ulici, mĂˇlem jsem poskakovala, jak to ve mnÄ› bublalo vzruĹˇenĂm. â€žZboĹľĹ�uju informace.

ZboĹľĹ�uju informace. To je pĹ™ece skvÄ›lĂ˝! PaneboĹľe, to je Ĺˇvandaâ€¦â€ś

Dietz se soustĹ™edÄ›nÄ› mraÄŤil a pĂˇtravÄ› sledoval chodnĂk mezi knihovnou a parkoviĹˇtÄ›m, nehodlal se dĂˇt vyruĹˇit z pozornĂ©ho sledovĂˇnĂ situace. DoĹˇli jsme k tĹ™ĂpodlaĹľnĂ budovÄ› garĂˇĹľĂ a po venkovnĂm schodiĹˇti jsme vyĹˇli nahoru.

â€žTak co si o tom myslĂĹˇ?â€ś zeptal se mÄ› nakonec, kdyĹľ

jsme proĹˇli kolem druhĂ©ho patra. Stoupala jsem za nĂm, snaĹľila jsem se s nĂm udrĹľet krok. Na to, Ĺľe zrovna pĹ™estal kouĹ™it, byl ve skvÄ›lĂ© kondici.

â€žZatĂm nevĂm,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žPatrik mohl bĂ˝t tĹ™eba bratr.

Bydleli na stejnĂ© adrese. Vtip je v tom, Ĺľe Emily opravdu

zemĹ™ela pĹ™i tom zemÄ›tĹ™esenĂ, jak Ĺ™Ăkala Agnes. Nebo to aspoĹ� tak vypadaloâ€¦â€ś

â€žAle jakou to mĂˇ souvislost s Irenou Gershovou? Tehdy jeĹˇtÄ› ani nebyla na svÄ›tÄ›.â€ś

â€žTo jsem jeĹˇtÄ› nevymyslela, ale musĂ to do sebe nÄ›jak zapadat. MyslĂm si, Ĺľe byla svÄ›dkem nÄ›jakĂ©ho nĂˇsilĂ. ProstÄ› to jenom nebyla Emily. PojÄŹme se podĂvat na Concorde 1107 a uvidĂme, kdo tam bydlĂ. TĹ™eba se nĂˇm podaĹ™Ă vypĂˇtrat toho Bronfena.â€ś

â€žNechceĹˇ si o tom pĹ™edtĂm promluvit s Irenou?â€ś

â€žV ĹľĂˇdnĂ˝m pĹ™ĂpadÄ›. Je teÄŹ moc vydÄ›ĹˇenĂˇ. MĹŻĹľeme jĂ o tom Ĺ™Ăct potom.â€ś

S buĹˇĂcĂm srdcem a bez dechu jsem vylezla nahoru.

Budu muset zaÄŤĂt zase bÄ›hat. Je zvlĂˇĹˇtnĂ, jak tÄ›lo straĹˇnÄ› rychle zpohodlnĂ. KdyĹľ jsme doĹˇli k autu, netrpÄ›livÄ› jsem pĹ™eĹˇlapovala z jednĂ© nohy na druhou, zatĂmco Dietz jako obvykle kontroloval, jestli nenĂ nÄ›kde nastraĹľenĂˇ bomba.

DĂval se do motoru, pod auto a na podvozek. Nakonec mi odemkl dveĹ™e a posadil mÄ› dovnitĹ™. NatĂˇhla jsem se a otevĹ™ela jsem mu dveĹ™e z jeho strany.

Nastoupil a nastartoval. â€žVsadĂm se o co chceĹˇ, Ĺľe uĹľ

tam nikdo nebude. Jestli se ta udĂˇlost opravdu stala v lednu devatenĂˇct set ÄŤtyĹ™icet, jde o vÄ›c vĂc neĹľ ÄŤtyĹ™icet let starou.

AĹĄ uĹľ se stalo cokoliv, tÄ›m, co to zaĹľili, by bylo asi tak kolem sto desetiâ€¦ pokud by nÄ›kdo z nich byl naĹľivu.â€ś

Zvedla jsem ruku. â€žSĂˇzĂm se o pÄ›t babek, Ĺľe nemĂˇĹˇ

pravdu.â€ś

PĹ™ekvapenÄ› se na mÄ› podĂval a potom jsme stvrdili sĂˇzku rukoudĂˇnĂm. PodĂval se na hodinky. â€žMusĂme si pospĂĹˇit. Za hodinku tu bude Rochelle MessingerovĂˇ.â€ś

Vyjel z parkoviĹˇtÄ›, projel jeden blok a zatoÄŤil doleva na Santa Tereza Street. Ulice Concorde byla jen devÄ›t blokĹŻ severnÄ› od sprĂˇvnĂ budovy, byla to ona tichĂˇ stromy lemovanĂˇ ulice, po kterĂ© jsme chodili vÄŤera s Clydem Gershem, kdyĹľ jsme pĂˇtrali po Agnes. Pokud nejsem ĂşplnÄ› vedle, musela to tady znĂˇt. RozhodnÄ› to byla adresa, na kterĂ© v dobÄ› svĂ© smrti bydlela Emily BronfenovĂˇ. TakĂ© to bylo mĂsto, kde Ĺľili Irenini rodiÄŤe o deset let pozdÄ›ji, v dobÄ›, kdy se narodila.

Dietz zaboÄŤil doprava na Concorde. Nad korunami stromĹŻ bylo vidÄ›t sanatorium o jeden blok dĂˇl. Se smÄ›sicĂ oÄŤekĂˇvĂˇnĂ a strachu jsem sledovala, jak postupnÄ› rostou ÄŤĂsla domĹŻ aĹľ k jedenĂˇctistĹŻm. ProsĂm, aĹĄ je to tady, myslela jsem si. PaneboĹľe, aĹĄ se tomu dostaneme na kloubâ€¦

Dietz zpomalil a zastavil u obrubnĂku. Vypnul motor a jĂˇ jsem zatĂm civÄ›la na dĹŻm. Bylo to pĹ™Ămo vedle toho barĂˇku, kde mÄ› chytl Mark Messinger a jehoĹľ verandu zkropil palbou z pistole.

NatĂˇhla jsem k Dietzovi ruku, aniĹľ bych se na nÄ›j podĂvala. â€žZaplaĹĄ,â€ś povĂdĂˇm se zrakem pĹ™ilepenĂ˝m na tĹ™ĂpatrovĂ˝, dĹ™evem obloĹľenĂ˝ dĹŻm. â€žVÄŤera jsem se s tĂm Bronfenem setkala. Zrovna jsem si vybavila, odkud ho

znĂˇm. UdÄ›lal z toho dĹŻm s peÄŤovatelskou sluĹľbou. UĹľ jsem ho pĹ™edtĂm vidÄ›la jednou, kdyĹľ jedna moje znĂˇmĂˇ shĂˇnÄ›la bydlenĂ pro svoji sestru na vozejÄŤku.â€ś ZahlĂ©dla jsem, jak se v oknÄ› ve druhĂ©m patĹ™e na okamĹľik objevil nÄ›jakĂ˝ obliÄŤej.

OtevĹ™ela jsem dveĹ™e auta a popadla jsem kabelku. â€žPojÄŹ.

Nechci, aby mi ten chlap vyklouznul zadem.â€ś

Dietz mi byl v patĂˇch, kdyĹľ jsme prochĂˇzeli skĹ™ĂpajĂcĂ Ĺľeleznou brankou a Ĺˇli po chodnĂku ke vchodu. Schody na verandu jsme brali po dvou. â€žSkoÄŤĂm na to, kdybys mÄ› potĹ™ebovala,â€ś zamumlal. â€žJinak jsi tady ĹˇĂ©fkou ty.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ jsi jedinej chlap, jakĂ˝ho jsem kdy potkala, kterej to uznal bez boje.â€ś

â€žNemĹŻĹľu se doÄŤkat, jak to provedeĹˇ.â€ś

â€žTak to jsme dva.â€ś Zazvonila jsem. Majitel si dĂˇval naÄŤas, neĹľ nĂˇm pĹ™iĹˇel otevĹ™Ăt. VlastnÄ› jsem si jeĹˇtÄ› ani nepĹ™ipravila, co mu chci Ĺ™Ăct. Sotva jsem mohla pĹ™edstĂrat, Ĺľe provĂˇdĂm prĹŻzkum trhu.

OtevĹ™el dveĹ™e. PodsaditĂ˝ sedmdesĂˇtnĂk s pleĹˇatÄ›jĂcĂ lebkou, mÄ›kce ozĂˇĹ™enou rozptĂ˝lenĂ˝m svÄ›tlem. Bylo zvlĂˇĹˇtnĂ, jak mi teÄŹ pĹ™ipadal jinĂ˝. JeĹˇtÄ› vÄŤera mu ustupujĂcĂ ÄŤelo propĹŻjÄŤovalo dÄ›tinskĂ˝ vĂ˝raz nevinnosti. Dnes jeho svraĹˇtÄ›lĂ© oboÄŤĂ prozrazovalo muĹľe, kterĂ˝ mĂˇ velkĂ© starosti.

Musela jsem se pĹ™inutit, abych nezĂrala na jeho mateĹ™skĂ© znamĂnko na tvĂˇĹ™i. â€žCo si pĹ™ejete?â€ś

â€žJĂˇ jsem Kinsey MillhonovĂˇ. VzpomĂnĂˇte si na mÄ›?

Byla jsem tu vÄŤera.â€ś

Kysele sevĹ™el rty. â€žI kdyby ÄŤert na koze jezdil, bylo by tÄ›ĹľkĂ˝ si na vĂˇs nevzpomenout.â€ś Pohledem sklouzl na Dietze.

â€žTohohle pĂˇna si nepamatuju.â€ś

KĂ˝vla jsem hlavou k Dietzovi. â€žTo je mĹŻj spoleÄŤnĂk Robert Dietz.â€ś

Dietz se naklonil pĹ™ese mÄ› a podal Bronfenovi ruku.

â€žTÄ›ĹˇĂ mÄ›, pane. PromiĹ�te, Ĺľe vĂˇs vyruĹˇujem.â€ś PĹ™iloĹľil si levou ruku k uchu. â€žAsi jsem pĹ™eslechl vaĹˇe jmĂ©no.â€ś

â€žPat Bronfen. Jestli stĂˇle jeĹˇtÄ› hledĂˇte tu starou panĂ, tak vĂˇm bohuĹľel nemĹŻĹľu pomoct. SlĂbil jsem, Ĺľe budu dĂˇvat pozor, ale nic vĂc dÄ›lat nemĹŻĹľu.â€ś UdÄ›lal pohyb, jako by chtÄ›l zavĹ™Ăt dveĹ™e.

Zvedla jsem prst. â€žVlastnÄ› jdeme kvĹŻli nÄ›ÄŤemu jinĂ©mu.â€ś

VytĂˇhla jsem z kabelky rodnĂ˝ list a podala jsem mu ho.

Sklonil se, aby si ho vzal, ale nejdĹ™Ăve ho zbÄ›ĹľnÄ› pĹ™elĂ©tl oÄŤima. VĂ˝raz jeho tvĂˇĹ™e se postupnÄ› mÄ›nil, kdyĹľ zjistil, oÄŤ jde. â€žJak jste k tomu pĹ™iĹˇla?â€ś

V nĂˇhlĂ©m nĂˇvalu inspirace jsem vyhrkla: â€žOd Ireny BronfenovĂ©. Adoptovali ji nÄ›jacĂ lidĂ© v Seattlu, ale ona si usmyslela, Ĺľe vypĂˇtrĂˇ svĂ© skuteÄŤnĂ© rodiÄŤe.â€ś

DĂval se na mÄ› pĹ™imhouĹ™enĂ˝ma oÄŤima, ale neĹ™ekl nic.

â€žPochopila jsem sprĂˇvnÄ›, Ĺľe jste ten Patrick Bronfen, kterej je zapsanej v jejĂm rodnĂ˝m listu?â€ś

ZavĂˇhal. â€žA co je s tĂm?â€ś

â€žMĹŻĹľete mi Ĺ™Ăct, kde bych mohla najĂt panĂ Bronfenovou?â€ś

â€žNe, panĂ. Ta ĹľenskĂˇ mÄ› opustila pĹ™ed vĂc jak ÄŤtyĹ™iceti lety a Irenu si vzala s sebou,â€ś Ĺ™ekl podrĂˇĹľdÄ›nÄ›. â€žNikdy jsem se nedozvÄ›dÄ›l, co se stalo s dĂtÄ›tem, natoĹľ co se stalo se Sheilou. Dokonce jsem ani nevÄ›dÄ›l, Ĺľe dala dĂtÄ› k adopci.

MnÄ› se o tom nikdo slĹŻvkem nezmĂnil. To je proti zĂˇkonu, ne? NemĹŻĹľete pĹ™ece odepsat nÄ›ÄŤĂ dĂtÄ› a neĹ™Ăct tomu dotyÄŤnĂ©mu ani ĹĄuk.â€ś

â€žJĂˇ se zas tak v zĂˇkonech nevyznĂˇm,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žIrena si mÄ› najala, aby zjistila, jestli se mi podaĹ™Ă nÄ›co vypĂˇtrat o vĂˇs a vaĹˇĂ bejvalĂ˝ ĹľenÄ›.â€ś

â€žOna nenĂ moje bĂ˝valĂˇ Ĺľena. V oÄŤĂch zĂˇkona jsem s nĂ stĂˇle ĹľenatĂ˝. Nemohl jsem se s nĂ rozvĂ©st, kdyĹľ jsem nevÄ›dÄ›l, kde je.â€ś NetrpÄ›livÄ› gestikuloval, ale dochĂˇzel mu dech a vĹˇimla jsem si, Ĺľe trochu zmÄ›nil chovĂˇnĂ. â€žTa Ĺľena, co vÄŤera sedÄ›la tady na schodech, nebyla Irena, Ĺľe ne?â€ś

â€žNo, vĂte, byla to ona.â€ś

ZavrtÄ›l hlavou. â€žTo nenĂ moĹľnĂ©. Pamatuji si ji takhle malinkou. Dneska by jĂ muselo bĂ˝t sedmaÄŤtyĹ™icet.â€ś CivÄ›l dolĹŻ na verandu, zamraÄŤenĂ© oboÄŤĂ mu mezi oÄŤima vyĹˇilo dva rovnobÄ›ĹľnĂ© stehy. â€žMoje vlastnĂ dĂtÄ› a jĂˇ jsem ji nepoznal. VĹľdycky jsem si myslel, Ĺľe bych ji poznal mezi tisĂcema.â€ś

â€žNebylo jĂ dobĹ™e. VlastnÄ› jste se na ni ani poĹ™ĂˇdnÄ› nepodĂval,â€ś tÄ›Ĺˇila jsem ho.

ZamyĹˇlenÄ› na mÄ› pohlĂ©dl. â€žOna vÄ›dÄ›la, kdo jsem?â€ś

â€žTo urÄŤitÄ› ne. JĂˇ sama jsem si to uvÄ›domila teprve pĹ™ed

chvĂlĂ. V rodnĂ˝m listu je psĂˇno PodzimnĂ. ChvĂli nĂˇm trvalo, neĹľ jsme si uvÄ›domili, Ĺľe ta adresa jeĹˇtÄ› poĹ™Ăˇd platĂ.â€ś

â€žPĹ™ekvapuje mÄ›, Ĺľe nepoznala ten dĹŻm. Byly jĂ skoro ÄŤtyĹ™i roky, kdyĹľ ji Sheila odvedla. SedĂˇvala zrovna tady na schodech a hrĂˇvala si s panenkami.â€ś StrÄŤil si ruce do kapes.

Napadlo mÄ›, Ĺľe Irenin astmatickĂ˝ zĂˇchvat mohl nÄ›jak souviset s tĂm, Ĺľe podvÄ›domÄ› to mĂsto poznala. â€žMoĹľnĂˇ se jĂ nÄ›jakĂ© vzpomĂnky vybavĂ, aĹľ se o vĂˇs dozvĂ,â€ś Ĺ™ekla jsem.

Jeho oÄŤi se na mÄ› znovu zvÄ›davÄ› podĂvaly. â€žJak jste mÄ› vypĂˇtrala?â€ś

â€žPĹ™es agenturu, kterĂˇ zprostĹ™edkovĂˇvĂˇ adopce,â€ś

vysvÄ›tlovala jsem. â€žMÄ›li tam jejĂ rodnej list.â€ś

ZavrtÄ›l hlavou. â€žNo, doufĂˇm, Ĺľe jĂ Ĺ™eknete, jak rĂˇd bych ji zase vidÄ›l. Po tÄ›ch letech jsem se uĹľ vzdal veĹˇkerĂ© nadÄ›je.

JejĂ adresu a telefon mi asi nedĂˇte, Ĺľe.â€ś

â€žBez jejĂho svolenĂ ne,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žZatĂm bych poĹ™Ăˇd jeĹˇtÄ› rĂˇda naĹˇla panĂ Bronfenovou. Nemohl byste mi poradit, kde bych mÄ›la zaÄŤĂt hledat?â€ś

â€žNe, madam. KdyĹľ odeĹˇla, zkouĹˇel jsem vĹˇechno, co mÄ› napadlo â€“ policii, soukromĂ© detektivy. DĂˇval jsem inzerĂˇty do vĹˇech novin na pobĹ™eĹľĂ. Nikdy jsem se o nĂ nedoslechl ani slovo.â€ś

â€žVzpomĂnĂˇte si, kdy odeĹˇla?â€ś

â€žNe pĹ™esnÄ› na den. Byl to podzim devatenĂˇct set tĹ™icet devÄ›t, myslĂm, Ĺľe zĂˇĹ™Ă.â€ś

â€žNemĂˇte nÄ›jakej dĹŻvod k tomu, abyste si myslel, Ĺľe

mĹŻĹľe bejt mrtvĂˇ?â€ś

KrĂˇtce o tom popĹ™emĂ˝Ĺˇlel. â€žAni ne. Ale taky nemĂˇm ĹľĂˇdnej dĹŻvod si myslet, Ĺľe je naĹľivu.â€ś

VytĂˇhla jsem z kabelky malĂ˝ bloÄŤek a nalistovala jsem jednu strĂˇnku. Byl to starĂ˝ seznam potravin, co mĂˇm nakoupit. Dietz mi nahlĂĹľel pĹ™es rameno a pozornÄ› ho studoval. â€žV adopÄŤnĂ agentuĹ™e se zmĂnili o nÄ›jakĂ˝ AnnÄ› BronfenovĂ˝. To by byla vaĹˇe sestra? Z jejich zĂˇznamĹŻ nebylo jasnĂ˝, v jakĂ˝m vztahu k IrenÄ› byla. Byla tam uvedenĂˇ jako druhĂˇ nejbliĹľĹˇĂ pĹ™ĂbuznĂˇ po rodiÄŤĂch.â€ś

â€žNo, opravdu jsem mÄ›l sestru, kterĂˇ se jmenovala Anna, ale ta zemĹ™ela ve ÄŤtyĹ™icĂˇtĂ©mâ€¦ tĹ™i nebo ÄŤtyĹ™i mÄ›sĂce nato, co odeĹˇla Sheila.â€ś

ZĂrala jsem na nÄ›j. â€žJste si tĂm jist?â€ś

â€žJe pohĹ™benĂˇ na hĹ™bitovÄ› Mt. Calvary. MĂˇme tam na kopci velkou rodinnou hrobku, hned naproti brĂˇnÄ›. Bylo jĂ teprve ÄŤtyĹ™icet, byla to rĂˇna.â€ś

â€žCo se jĂ stalo?â€ś

â€žUmĹ™ela na horeÄŤku omladnic. To uĹľ se dneska nevidĂ, ale tenkrĂˇt se to ĹľenĂˇm stĂˇvalo. VdĂˇvala se pozdÄ›. Vzala si nÄ›jakĂ©ho Chapmana odnÄ›kud z Tucsonu. MÄ›li tĹ™i chlapeÄŤky, jednoho za druhĂ˝m. UmĹ™ela krĂˇtce potom, co porodila toho tĹ™etĂho. Zaplatil jsem, abych ji pĹ™evezl sem. NevÄ›Ĺ™il jsem, Ĺľe by chtÄ›la bĂ˝t pohĹ™benĂˇ nÄ›kde na tom Bohem zapomenutĂ©m arizonskĂ©m venkovÄ›. Je to tam oĹˇklivĂ© a moc sucho.â€ś

â€žJe moĹľnĂ˝, Ĺľe bÄ›hem tÄ›ch pĂˇr mÄ›sĂcĹŻ mÄ›la nÄ›jakĂ˝

zprĂˇvy o Sheile?â€ś

ZavrtÄ›l hlavou. â€žAspoĹ� mi o tom nikdy neĹ™ekla. V tu dobu, kdyĹľ Sheila odeĹˇla, bydlela v Tucsonu. MyslĂm, Ĺľe by Sheila mohla jĂt k nĂ, ale nikdy jsem o tom neslyĹˇel. A co kdybych se teÄŹ zeptal na nÄ›co jĂˇ vĂˇs? Co se stalo s tou starou panĂ, kterĂˇ se vydala na ĹˇpacĂr ze sanatoria? Ani jste mi neĹ™ekla, jestli se uĹľ naĹˇla, nebo ne.â€ś

â€žNo, naĹˇla se vÄŤera asi v jedenĂˇct hodin veÄŤer. Policie ji sebrala zrovna tady na ulici. KrĂˇtce nato zemĹ™ela na pohotovosti.â€ś

â€žZemĹ™ela? Hm, to je mi lĂto.â€ś

Odrecitovali jsme si navzĂˇjem formulky na rozlouÄŤenou doprovĂˇzenĂ© nĂˇleĹľitĂ˝mi zvuky.

Na cestÄ› zpĂˇtky k autu jsme s Dietzem nepromluvili ani slovo. Odemkl dveĹ™e a vpustil mÄ› dovnitĹ™. KdyĹľ se sĂˇm uvelebil na svĂ© sedadlo, chvĂli jsme mlÄŤky sedÄ›li. PodĂval se na mÄ›. â€žCo si o tom myslĂĹˇ?â€ś

CivÄ›la jsem zpĂˇtky na dĹŻm. â€žNevÄ›Ĺ™Ăm, Ĺľe nĂˇm Ĺ™ekl pravdu.â€ś

Nastartoval. â€žJĂˇ taky ne. Co kdybychom se podĂvali na ten hĹ™bitov, jak o nÄ›m mluvil?â€ś

25

LeĹľely tam vĹˇechny. Bylo dÄ›sivĂ© je tam tak vidÄ›t â€“ Charlottu, Emily a Annu â€“ jejich nĂˇhrobky seĹ™azenĂ© pÄ›knÄ› popoĹ™adÄ›, od prvnĂho do poslednĂho. NĂˇpisy psanĂ© oĹˇklivĂ˝m pĂsmem se omezovaly na zĂˇkladnĂ Ăşdaje. Jejich rodiÄŤe, staĹ™Ă Bronfenovi, byli pohĹ™beni bok po boku: Maude a Herbert nalevo od svĂ˝ch dvou dcer, kterĂ© zjevnÄ› zemĹ™ely mladĂ©.

Vedle nĂˇhrobkĹŻ zĹŻstalo jedno prĂˇzdnĂ© mĂsto zamĂ˝ĹˇlenĂ© zĹ™ejmÄ› pro Patrika, aĹľ pĹ™ijde jeho ÄŤas. Na druhĂ© stranÄ› byly tĹ™i, o nichĹľ jsem vÄ›dÄ›la: Charlotta, kterĂˇ se narodila roku 1894 a zemĹ™ela v roce 1917, Emily, kterĂˇ se narodila v roce 1897 a zemĹ™ela v roce 1926 a Anna, kterĂˇ se narodila roku 1900 a zemĹ™ela v roce 1940.

ZĂrala jsem z kopce dolĹŻ. Mt. Calvary tvoĹ™ila Ĺ™ada zvlnÄ›nĂ˝ch pastvin ohraniÄŤenĂ˝ch lesĂkem jehliÄŤnatĂ˝ch stromĹŻ a eukalyptĹŻ. VÄ›tĹˇina nĂˇhrobkĹŻ leĹľela naplocho na

zemi, ale vidÄ›la jsem i jinĂˇ oddÄ›lenĂ, kde byly pomnĂky vztyÄŤenĂ©. Ty pochĂˇzely hlavnÄ› z pozdnĂho devatenĂˇctĂ©ho stoletĂ. HorkĂ© odpolednĂ slunce zaÄŤĂnalo pomalu slĂˇbnout.

Bude trvat jeĹˇtÄ› nÄ›kolik hodin, neĹľ se setmĂ, ale do kraje se snese chlad jako kaĹľdĂ˝ den. NÄ›jakĂ˝ ptĂˇÄŤek mi odnÄ›kud ze stromĹŻ zpĂval monotĂłnnĂ pĂsniÄŤku.

PotĹ™Ăˇsla jsem hlavou. SnaĹľila jsem se dĂˇt si vÄ›ci dohromady.

Dietz byl natolik rozumnĂ˝, Ĺľe drĹľel jazyk za zuby, ale jeho pohled Ĺ™Ăkal â€žCo?â€ś tak jasnÄ›, jako kdyby to vyslovil.

â€žTo prostÄ› nedĂˇvĂˇ ĹľĂˇdnej smysl. Kdyby Sheila BronfenovĂˇ a Agnes GreyovĂˇ byly jedna a ta samĂˇ ĹľenskĂˇ, proÄŤ by potom nesouhlasil jejich vÄ›k? Agnes nemohlo bejt sedmdesĂˇt, kdyĹľ umĹ™ela. Bylo jĂ pĹ™es osmdesĂˇt. To vĂm.â€ś

â€žNo tak ty dvÄ› nejsou jedna a ta samĂˇ. A co mĂˇ bejt?

Napadla tÄ› nÄ›jakĂˇ domnÄ›nka, a prostÄ› se nepotvrdila.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ.â€ś

â€žMoĹľnĂˇ, moĹľnĂˇ. Vzdej to, Millhonko. NemĹŻĹľeĹˇ manipulovat se skuteÄŤnostĂ, aby zapadala do tvejch hypotĂ©z.

ZaÄŤni s tĂm, co vĂĹˇ, a dej pravdÄ› Ĺˇanci, aby se objevila.

NeznĂˇsilĹ�uj skuteÄŤnost, jenom abys uspokojila svoje ego.â€ś

â€žJĂˇ nic neznĂˇsilĹ�uju.â€ś

â€žAle jo. NesnĂˇĹˇĂĹˇ, kdyĹľ jseĹˇ na omylu â€“â€ś

â€žTo nenĂ pravda!â€ś

â€žAle je. Nekecej, prosĂm tÄ› â€“â€ś

â€žTo s tĂm nemĂˇ co dÄ›lat! Jestli to nenĂ jedna a ta samĂˇ,

tak aĹĄ. Ale kdo je pak Agnes GreyovĂˇ a jak pĹ™iĹˇla k IrenÄ› BronfenovĂ˝?â€ś

â€žAgnes mohla bejt nÄ›jakĂˇ sestĹ™enice, nebo pĹ™ĂtelkynÄ› rodiny. Mohla to bejt ta sluĹľkaâ€¦â€ś

â€žNo, vĂ˝bornÄ›. Ĺ�eknÄ›me, Ĺľe to byla ta sluĹľka, co utekla s tou holÄŤiÄŤkou. Jak to, Ĺľe nĂˇm to neĹ™ekl? ProÄŤ pĹ™edstĂral, Ĺľe to byla jeho Ĺľena? On byl pĹ™esvÄ›dÄŤenej, Ĺľe Sheila si odvedla dĂtÄ› s sebou, anebo lhal, jako kdyĹľ tiskne!â€ś

â€žAle no tak! ChytĂˇĹˇ se stĂ©bel.â€ś

Zhoupla jsem se na podpatku a lĂnÄ› jsem tahala za trĂˇvu.

Moje zklamĂˇnĂ narĹŻstalo. PĹ™ipadala jsem si tak blĂzko rozuzlenĂ. Zhluboka jsem si povzdechla. V duchu jsem byla tajnÄ› pĹ™esvÄ›dÄŤenĂˇ, Ĺľe Anna BronfenovĂˇ a Agnes GreyovĂˇ jsou jedna a tĂˇĹľ Ĺľena. ChtÄ›la jsem, aby Bronfen lhal o tom, Ĺľe Anna zemĹ™ela, ale vypadalo to, Ĺľe Ĺ™Ăkal pravdu â€“ ten vĹŻl.

Koutkem oka jsem zahlĂ©dla, jak se Dietz kradmo podĂval na hodinky.

â€žDej s tĂm sakra pokoj,â€ś Ĺ™ekla jsem. â€žNesnĂˇĹˇĂm, kdyĹľ mÄ› nÄ›kdo postrkuje.â€ś

PĹ™ekousla jsem svou podrĂˇĹľdÄ›nost. â€žKolik je hodin?â€ś

zeptala jsem se krotce.

â€žSkoro ÄŤtyĹ™i. Nechci tÄ› nijak honit, ale uĹľ musĂme jet.â€ś

â€žTa VyhlĂdka nenĂ daleko.â€ś

MlÄŤel a dĂval se dolĹŻ z kopce, nejspĂĹˇ teÄŹ zase on potlaÄŤoval svou mrzutost. Byl netrpÄ›livĂ˝, byl to muĹľ ÄŤinu a vĂc ho zajĂmal Mark Messinger neĹľ Agnes GreyovĂˇ. Sehnul

se, sebral ze zemÄ› hroudu hlĂny a hodil ji dolĹŻ z kopce.

DĂval se za nĂ, jako by mohla poskakovat po trĂˇvÄ› jako placĂˇk na vodÄ›, kdyĹľ hĂˇzĂte Ĺľabky. StrÄŤil si ruce do kapes.

â€žPoÄŤkĂˇm na tebe v autÄ›,â€ś Ĺ™ekl ĂşseÄŤnÄ› a rozbÄ›hl se z kopce dolĹŻ.

Chvilku jsem ho pozorovala.

â€žDoprÄŤic,â€ś zamumlala jsem a vydala jsem se za nĂm.

PĹ™ipadala jsem si jako nÄ›jakĂ˝ vĂ˝rostek, kdyĹľ jsem nemÄ›la svoje auto. Dietz trval na tom, abych s nĂm skoro poĹ™Ăˇd byla, takĹľe jsem byla nucena bĂ˝t mu vÄ›ÄŤnÄ› v patĂˇch, Ĺˇkemrat, aby mÄ› nÄ›kam dovezl, trÄŤet nÄ›kde, kde jsem vĹŻbec bĂ˝t nechtÄ›la, a nemohla jsem sledovat stopy, kterĂ© mÄ› zajĂmajĂ. NatĂˇhla jsem krok a na silnici jsem ho dohnala. â€žHej, Dietzi?

Nemohl bys mÄ› vyhodit doma? Mohla bych si pĹŻjÄŤit od Henryho auto a ty by sis zatĂm promluvil s Rochelle sĂˇm.â€ś

Pustil mÄ› dovnitĹ™. â€žNe.â€ś

Vztekle jsem na nÄ›j zĂrala. â€žNe?â€ś Musela jsem poÄŤkat, neĹľ obejde vĹŻz a nasedne. â€žJak to myslĂĹˇ, Ĺľe ne?â€ś

â€žNechci, aby ses nÄ›kde potloukala sama. NenĂ to bezpeÄŤnĂ˝.â€ś

â€žNechtÄ›l bys uĹľ toho nechat? MĂˇm spoustu prĂˇce.â€ś

NeodpovÄ›dÄ›l. Jako bych neĹ™ekla ani slovo. Vyjel ven ze hĹ™bitova na Cabana Boulevard a zamĂĹ™il k Ĺ™adÄ› motelĹŻ, kterĂ© byly pĹ™Ămo naproti pĹ™ĂstaviĹˇti. ÄŚuÄŤela jsem ven z okna a kula tajnĂ© plĂˇny na ĂştÄ›k.

â€žA neudÄ›lej, prosĂm tÄ›, ĹľĂˇdnou pitomost,â€ś napomenul

mÄ›.

Co mÄ› v tu chvĂli napadlo, jsem mu neĹ™ekla, ale bylo to krĂˇtkĂ© a vĂ˝stiĹľnĂ©.

VyhlĂdka je jeden z tÄ›ch nepopsatelnĂ˝ch jednopatrovĂ˝ch motelĹŻ, kterĂ© stojĂ o blok dĂˇl za ĹˇirokĂ˝m bulvĂˇrem podĂ©l pobĹ™eĹľĂ. TuristickĂˇ sezona jeĹˇtÄ› nezaÄŤala a ceny byly zatĂm nĂzkĂ©. Po celĂ© ulici svĂtily ÄŤervenĂ© neony s nĂˇpisem VOLNĂ‰

POKOJE. Motel Na VyhlĂdce pochopitelnÄ› ĹľĂˇdnĂ˝ zvlĂˇĹˇtnĂ vĂ˝hled nemÄ›l, leda tak na zadnĂ trakt jinĂ©ho motelu na protÄ›jĹˇĂ stranÄ› ulice. Ĺ kvĂˇrobetonovou konstrukci pokrĂ˝valo cosi, co pĹ™ipomĂnalo letitou omĂtku, ale ÄŤervenĂ© taĹˇky na stĹ™eĹˇe mÄ›ly stejnĂ˝ tvar i barvu jako na ostatnĂch budovĂˇch, coĹľ zase vyvolĂˇvalo dojem, Ĺľe jsou vyrobeny nedĂˇvno.

Dietz zastavil na volnĂ©m mĂstÄ› pĹ™ed recepcĂ, nechal bÄ›Ĺľet motor a veĹˇel dovnitĹ™. SedÄ›la jsem a zĂrala na klĂÄŤky od auta, kterĂ© se houpaly v zapalovĂˇnĂ. Byla to zkouĹˇka mĂ©ho charakteru, o nÄ›mĹľ kaĹľdĂ˝ vÄ›dÄ›l, Ĺľe nestojĂ za nic? Nebo mÄ› Dietz vyzĂ˝val, abych porsche ukradla? Byla jsem zvÄ›davĂˇ na pĹ™esnĂ© datum smrti Anny BronfenovĂ© a nemohla jsem se doÄŤkat, aĹľ je budu moci zjistit. Musela jsem mĂt auto. Tady zrovna jedno bylo. NuĹľe tedyâ€¦

PodĂvala jsem se ke dveĹ™Ăm recepce prĂˇvÄ› vÄŤas, abych vidÄ›la vychĂˇzet Dietze. Nastoupil do auta, zabouchl dveĹ™e a zaĹ™adil zpĂˇteÄŤku. â€žÄŚĂslo ĹˇestnĂˇct, zezadu,â€ś Ĺ™ekl. KdyĹľ

pĹ™eĹ™azoval na jedniÄŤku, kĹ™ivÄ› se na mÄ› usmĂˇl. â€žTo se divĂm, Ĺľesâ€™ neprĂˇskla do bot. Nechal jsem ti tu klĂÄŤky.â€ś

Nechala jsem to bez odpovÄ›di. VtipnĂ© poznĂˇmky mÄ› vĹľdycky napadajĂ s kĹ™ĂĹľkem po funuse.

Zaparkovali jsme pĹ™ed pokojem ÄŤĂslo osmnĂˇct, kde bylo jedinĂ© volnĂ© mĂsto. Dietz zaklepal na dveĹ™e. ZbÄ›ĹľnÄ› jsem v kabelce nahmatala pistoli a uklidnila jsem se, Ĺľe ji mĂˇm.

DveĹ™e se otevĹ™ely. StĂˇl mi ve vĂ˝hledu a jĂˇ jsem mÄ›la pĹ™ĂliĹˇ dobrĂ© vychovĂˇnĂ, neĹľ abych vyskakovala na ĹˇpiÄŤky a jukala mu pĹ™es rameno.

â€žVy jste Rochelle? JĂˇ jsem Robert Dietz. Tohle je Kinsey MillhonovĂˇ.â€ś

â€žDobrĂ˝ den. Tak pojÄŹte dĂˇl.â€ś

KdyĹľ jsme vstupovali do dveĹ™Ă jejĂho pokoje, poprvĂ© jsem Rochelle Messingerovou zahlĂ©dla.

â€žDÄ›kujem, Ĺľe jste tak rychle pĹ™ijela,â€ś Ĺ™Ăkal Dietz.

NevĂm, co jsem ÄŤekala. PĹ™iznĂˇvĂˇm, Ĺľe jsem nĂˇchylnĂˇ podlĂ©hat stereotypnĂm pĹ™edstavĂˇm jako kdokoliv jinĂ˝.

DĂˇmu, kterĂˇ pracuje v masĂˇĹľnĂm salonu, jsem si pĹ™edstavovala jako oĹˇuntÄ›lou neupravenou cuchtu z niĹľĹˇĂ vrstvy. (PovaĹľte!) NepĹ™ekvapilo by mÄ›, kdyby byla potetovanĂˇ, s mohutnĂ˝m pozadĂm nacpanĂ˝m do dĹľĂn, s botami na jehlĂˇch, a s ledabyle zagumiÄŤkovanĂ˝mi tmavĂ˝mi vlasy.

Rochelle MessingerovĂˇ byla velkĂˇ jako jĂˇ a velice ĹˇtĂhlĂˇ.

MÄ›la stĹ™apatĂ© blonÄŹatĂ© vlasy, leĹľĂ©rnÄ› rozcuchanou kĹˇtici, kterou si nejspĂĹˇ dĂˇvala kaĹľdĂ© ÄŤtyĹ™i tĂ˝dny za sto pÄ›tadvacet dolarĹŻ prostĹ™ihat a upravit. JejĂ dokonale ovĂˇlnĂ˝ obliÄŤej

pĹ™ipomĂnal tvĂˇĹ™e z renesanÄŤnĂch obrazĹŻ. MÄ›la bezvadnou pleĹĄ, velice bledou a jemnou, svÄ›tle oĹ™ĂĹˇkovĂ© oÄŤi, dlouhĂ© prsty se spoustou stĹ™ĂbrnĂ˝ch prstenĹŻ, podle vzhledu dost drahĂ˝ch. Byla obleÄŤena do ledovÄ› modrĂ© hedvĂˇbnĂ© halenky a sĂˇÄŤka stejnĂ© barvy a svÄ›tle modrĂ˝ch kalhot, kterĂ© zdĹŻrazĹ�ovaly jejĂ ĹˇtĂhlĂ˝ pas a ĂştlĂ© boky. VonÄ›la jakousi jemnou smÄ›sĂ jasmĂnu a konvalinek. V jejĂ pĹ™Ătomnosti jsem si pĹ™ipadala stejnÄ› lĂbeznĂˇ a ĹľenskĂˇ jako kus hovÄ›zĂho. KdyĹľ

jsem otevĹ™ela pusu, mÄ›la jsem obavy, Ĺľe budu buÄŤet.

â€žPaneboĹľe, jak jste pĹ™iĹˇla k takovĂ˝mu holomkovi, jako je Mark Messinger?â€ś vyhrkla jsem mĂsto toho.

NeodpovÄ›dÄ›la, ale Dietz se na mÄ› otoÄŤil a zpraĹľil mÄ› pohledem.

â€žNo, mÄ› by to fakt zajĂmalo,â€ś brĂˇnila jsem se.

PĹ™eruĹˇila mÄ›. â€žTo je v poĹ™Ăˇdku. JĂˇ vĂˇm rozumĂm.

Poznala jsem ho na jednom veÄŤĂrku v Palm Springs.

Pracoval tam jako osobnĂ strĂˇĹľce jednĂ© znĂˇmĂ© hereÄŤky.

TenkrĂˇt jsem si myslela, Ĺľe mĂˇ ĂşroveĹ�. MĂ˝lila jsem se, jak se pozdÄ›ji ukĂˇzalo, ale to uĹľ jsme mÄ›li za sebou spoleÄŤnĂ˝ vĂkend a jĂˇ jsem ÄŤekala dĂtÄ›.â€ś

â€žErika,â€ś doplnila jsem ji.

Sotva postĹ™ehnutelnÄ› kĂ˝vla. â€žTo bylo pĹ™ed Ĺˇesti lety.

Ĺ�Ăkali mi, Ĺľe nebudu nikdy moct mĂt dÄ›ti, takĹľe pro mÄ› to byl zĂˇzrak. Mark trval na tom, Ĺľe se vezmeme, ale jĂˇ jsem nemÄ›la zĂˇjem potvrzovat si, Ĺľe mĹŻj poÄŤĂˇteÄŤnĂ Ăşsudek byl ĹˇpatnĂ˝. KdyĹľ se Erik narodil, ani jsem nechtÄ›la, aby ho

vidÄ›l. To uĹľ jsem vÄ›dÄ›la, co je to za cvoka. Najal si schopnĂ©ho prĂˇvnĂka a vlĂˇÄŤel mÄ› po soudech. Soudce mu stanovil prĂˇvo na nĂˇvĹˇtÄ›vy dĂtÄ›te. Potom to prostÄ› byla uĹľ

jen otĂˇzka ÄŤasu. VÄ›dÄ›la jsem, Ĺľe o Erika usiluje, ale nemohla jsem nic dÄ›lat.â€ś

ZatĂm nechala vĂc vÄ›cĂ bez vysvÄ›tlenĂ, neĹľ se jĂ podaĹ™ilo objasnit, ale pomyslela jsem si, Ĺľe teÄŹ bych se mÄ›la stĂˇhnout a nechat Dietzovi volnĂ© pole. Podle naĹˇĂ nevyĹ™ÄŤenĂ© domluvy byla tohle jeho parketa, stejnÄ› jako pĹ™edchozĂ rozhovor s Bronfenem byla zas moje vÄ›c. Dietze se zmocĹ�oval pracovnĂ zĂˇpal, byl nabit energiĂ a nepokojem. ZaÄŤal luskat prsty levĂ© ruky, coĹľ vydĂˇvalo pleskavĂ˝ zvuk. â€žKdy jste s nĂm naposledy mluvila?â€ś zeptal se jĂ.

â€žS Markem? PĹ™ed osmi mÄ›sĂci. Jednou v Ĺ™Ăjnu vyzvedl Erika ze Ĺˇkolky a odvezl ho do Colorada, ĂşdajnÄ› na vĂkend.

KrĂˇtce nato mi zavolal, Ĺľe uĹľ ho nevrĂˇtĂ. ObÄŤas chlapci dovolĂ, aby mi zavolal, ale vÄ›tĹˇinou to je z nÄ›jakĂ©ho automatu a spojenĂ je pĹ™ĂliĹˇ krĂˇtkĂ©, aby se dalo nÄ›jak vystopovat, odkud volĂˇ. Tohle je poprvĂ©, kdy doopravdy vĂm, kde je. Chci svoje dĂtÄ› zpĂˇtky.â€ś

â€žTo vĂˇm schvaluju,â€ś pĹ™ikĂ˝vl Dietz. â€žMark tu prĂ˝ mĂˇ nÄ›kde rodinu. NevÄ›dÄ›li by oni, kde je?â€ś

PohrdavÄ› se usmĂˇla. â€žTo sotva. Jeho otec ho pĹ™ed lety udal a matka uĹľ je po smrti. MĂˇ sice sestru, ale myslĂm, Ĺľe spolu nemluvĂ. KdyĹľ se naposledy setkali, zavolala na nÄ›j policii.â€ś

â€žJinĂ˝ pĹ™ĂbuznĂ˝ nemĂˇ? Nebo pĹ™Ăˇtele, na kterĂ˝ by se mohl zkusit obrĂˇtit?â€ś

ZavrtÄ›la hlavou. â€žJe zavilĂ˝ samotĂˇĹ™. NevÄ›Ĺ™Ă ĹľivĂ© duĹˇi.â€ś

â€žNapadĂˇ vĂˇs, jak bychom ho mohli vypĂˇtrat?â€ś

â€žSnadno. Obvolejte vĹˇechny velkĂ© hotely. PoldovĂ© se mÄ› na nÄ›j vyptĂˇvali kvĹŻli tĂ© vloupaÄŤce ve zlatnictvĂ. Bude teÄŹ v balĂku a vÄ›Ĺ™te mi, on patĹ™Ă k lidem, kteĹ™Ă vÄ›dĂ, jak o sebe peÄŤovat. UrÄŤitÄ› bude zapsanĂ˝ v nÄ›jakĂ©m prvotĹ™ĂdnĂm hotelu ve mÄ›stÄ›.â€ś

â€žMĂˇte tu telefonnĂ seznam?â€ś zeptal se Dietz.

Rochelle popoĹˇla k noÄŤnĂmu stolku a otevĹ™ela zĂˇsuvku.

Dietz si sedl na okraj velikĂ© postele a obracel ĹľlutĂ© strĂˇnky.

Ĺ�ekla bych, Ĺľe touĹľil po cigaretÄ›. AspoĹ� kdybych jĂˇ byla kuĹ™Ăˇk, tak bych si teÄŹ chtÄ›la zapĂˇlit. Byla to stejnĂˇ postel, ve kterĂ© jsem nachytala svĂ©ho bĂ˝valĂ©ho muĹľe o vĂˇnoÄŤnĂch prĂˇzdninĂˇch s milenkou. To byly veselĂ© ÄŤasyâ€¦

Dietz se na mÄ› podĂval. â€žKolik je tu velkĂ˝ch hotelĹŻ?â€ś

Chvilku jsem o tom pĹ™emĂ˝Ĺˇlela. â€žJsou tu jen tĹ™i nebo ÄŤtyĹ™i, kterĂ˝ by se mu mohly lĂbit,â€ś Ĺ™ekla jsem a obrĂˇtila jsem se na Rochelle: â€žZapsal by se pod svĂ˝m pravĂ˝m jmĂ©nem?â€ś

â€žPochybuju. KdyĹľ je na cestĂˇch, vÄ›tĹˇinou pouĹľĂvĂˇ nÄ›kterĂ© ze svĂ˝ch faleĹˇnĂ˝ch jmen. RĂˇd si Ĺ™ĂkĂˇ Mark Darian nebo Darian Davidson, pokud nemĂˇ nÄ›jakĂ© ĂşplnÄ› novĂ©, a v tom pĹ™ĂpadÄ› nemohu slouĹľit.â€ś

Dietz doĹˇel ve ĹľlutĂ˝ch strĂˇnkĂˇch k seznamu hotelĹŻ a motelĹŻ.

â€žTy, Dietzi?â€ś

PodĂval se na mÄ›.

â€žNejdĹ™Ăv bych zkusila Edgewater. MoĹľnĂˇ Ĺľe to, Ĺľe se vÄŤera objevil na tom banketu, byla jenom nÄ›jakĂˇ pitomĂˇ shoda nĂˇhod.â€ś

Chvilku na mÄ› civÄ›l, neĹľ mu to doĹˇlo. Potom se rozesmĂˇl. â€žTo je dobrĂ˝. To se mi lĂbĂ.â€ś NaĹˇel ÄŤĂslo a vytoÄŤil ho. ZpozornÄ›l, kdyĹľ na druhĂ©m konci nÄ›kdo zvedl sluchĂˇtko. â€žMohl bych mluvit s Charlesem Abbottem z hotelovĂ© ostrahy? Ano, dÄ›kuju. PoÄŤkĂˇm.â€ś PoloĹľil dlaĹ� na sluchĂˇtko a vyuĹľil pauzy k tomu, aby Rochelle zasvÄ›til do situace. NĂˇhle svou Ĺ™eÄŤ pĹ™eruĹˇil. â€žTo je pan Abbott? Tady Robert Dietz. Mluvili jsme spolu vÄŤera ohlednÄ› bezpeÄŤnosti na tom banketuâ€¦ Ano. Nezlobte se, Ĺľe vĂˇs zase obtÄ›Ĺľuju, ale chtÄ›l bych vĂˇs poprosit o malou laskavost. Jestli byste se nemohl podĂvat na jmĂ©no jednoho hosta. Jmenoval by se Mark Darian nebo Darian Davidsonâ€¦ nebo moĹľnĂˇ nÄ›jak podobnÄ›. Stejnej muĹľ. MyslĂme, Ĺľe mĂˇ s sebou svĂ˝ho chlapeÄŤka. JistÄ›â€¦â€ś

Dietz zase chvilku ÄŤekal, neĹľ Charles Abbott zkontroluje zĂˇpisy v recepci. ObrĂˇtil se k Rochelle a navĂˇzal na svoje pĹ™edchozĂ vypravovĂˇnĂ tam, kde pĹ™estal. NezdĂˇlo se, Ĺľe by jĂ dÄ›lalo problĂ©m to pochopit. Jak jsem ji tak pozorovala, zaÄŤala jsem si uvÄ›domovat, jak je navzdory svĂ©mu vyrovnanĂ©mu zevnÄ›jĹˇku vyÄŤerpanĂˇ. Tahle Ĺľena se pravdÄ›podobnÄ› neuklidĹ�uje jĂdlem, kdyĹľ je ve stresu, ale

Ĺľije o kafi a uklidĹ�ujĂcĂch prĂˇĹˇkĂˇch. TakovĂ© matky, jako je ona, jsem uĹľ vidÄ›la â€“ obvykle chodily nervĂłznÄ› sem tam v kleci v zoologickĂ© zahradÄ›. SebekrotĹˇĂ vzhled nedokĂˇĹľe podemlĂt vrozenou divokost a zuĹ™ivost. V skrytu duĹˇe jsem byla ĹˇĹĄastnĂˇ, Ĺľe jsem nikdy nevztĂˇhla ruku na jejĂ mlĂˇdÄ›.

NeĹľ ji Dietz opÄ›t vyruĹˇil, jejĂ vĂ˝raz potemnÄ›l. â€žNemĂˇte ponÄ›tĂ, jak je nemilosrdnĂ˝,â€ś Ĺ™ekla. â€žMark je hroznÄ›, ale hroznÄ› chytrĂ˝ a mĂˇ pĹ™Ămo zĂˇzraÄŤnou intuici psychopata.

PĹ™iĹˇla jste nÄ›kdy do styku s nÄ›jakĂ˝m psychopatem? Je to skoro, jako kdyby vĂˇm ÄŤetl myĹˇlenkyâ€¦â€ś

Dietz se zrovna chystal odpovÄ›dÄ›t, kdyĹľ se mu znovu ozval Charles Abbott. â€žAle ano,â€ś Ĺ™ekl Dietz. â€žTo souhlasĂ.

Tomu klukovi je pÄ›t.â€ś Chvilku naslouchal. â€žMoc vĂˇm dÄ›kuju. Opravdu moc.â€ś S pĹ™ehnanou opatrnostĂ poloĹľil sluchĂˇtko do vidlice. â€žJe tam i s dĂtÄ›tem. Bydlej v jednĂ˝ chatce vzadu. TeÄŹ se prej Ĺˇli nejspĂĹˇ vykoupat do bazĂ©nu.

Ĺ�ekl jsem panu Abbottovi, Ĺľe to probÄ›hne bez potĂĹľĂ.â€ś

PĹ™eruĹˇila ho. â€žS tĂm nepoÄŤĂtejte.â€ś

â€žVy chcete volat policii?â€ś

â€žNe, vy ano?â€ś

Z pohledu, kterĂ˝ si vymÄ›nili, jsem poznala, Ĺľe si naprosto rozumÄ›jĂ. Sebrala z postele koĹľenou kabelku a vytĂˇhla z nĂ poniklovanĂ˝ revolver. DvÄ› rĂˇny. PodĂvala jsem se na Dietze a uĹˇklĂbla jsem se, ale on se tvĂˇĹ™il neutrĂˇlnÄ›.

PĂˇni, a moji pistoli kritizoval.

â€žCo mĂˇte v plĂˇnu, kdyĹľ se nĂˇm podaĹ™Ă zĂskat Erika

zpĂˇtky? DomĹŻ se vrĂˇtit nemĹŻĹľete,â€ś Ĺ™ekl jĂ.

â€žPronajala jsem si auto, kterĂ© chci nechat na letiĹˇti. MĹŻj bratr je pilot a vyzvedne nĂˇs na jednom soukromĂ©m letiĹˇti, jmenuje se to Neptune Air. Jednou jsme to tak udÄ›lali s Markem.â€ś

Dietz se obrĂˇtil ke mnÄ›. â€žVĂĹˇ, kde to je?â€ś

â€žVĂce mĂ©nÄ›. Je to na tĂ˝hle stranÄ› na Rockpit Road.â€ś

OtoÄŤil se zpĂˇtky na Rochelle. â€žV kolik hodin pĹ™iletĂ?â€ś

â€žV devÄ›t, takĹľe bychom mÄ›li mĂt dost ÄŤasu, co Ĺ™ĂkĂˇte?â€ś

â€žTo ano. A co pak?â€ś

â€žVĂm o jednom mĂstÄ›, kde se mĹŻĹľem zaĹˇĂt, na jak dlouho budeme chtĂt.â€ś

Dietz kĂ˝vl. â€žDobrĂˇ. To vypadĂˇ rozumnÄ›. Jdem na to.â€ś

Zvedla jsem prst, abych pĹ™ivolala Dietzovu pozornost.

Naklonila jsem hlavu ke dveĹ™Ăm. â€žMohl bys na slovĂÄŤko?â€ś

Ĺ lehl po mnÄ› pohledem, ale ani se nehnul, takĹľe jsem byla nucena jĂt za nĂm jĂˇ.

â€žMusĂm si nÄ›co ovÄ›Ĺ™it a potĹ™ebuju k tomu auto. Nemohla bych si vzĂt to pronajatĂ˝ auto a vy dva byste jeli porschem?

VĂte, kde Messinger je, a jedete za nĂm. NevĂm, proÄŤ bych u toho musela bejt.â€ś

Ticho po pÄ›ĹˇinÄ›. Musela jsem se drĹľet, abych nevylĂtla a neĹ™ekla mu spoustu nesmyslnĂ˝ch vÄ›cĂ. Jsem uĹľ moc starĂˇ na to, abych o nÄ›co Ĺˇkemrala. ProstÄ› jsem si nedovedla pĹ™edstavit, jak jedeme v kolonÄ› mÄ›stem unĂ©st dĂtÄ› nebo stĹ™Ălet po Messingerovi. Moje pĹ™Ătomnost byla nadbyteÄŤnĂˇ.

MÄ›la jsem jinĂ© ĹľelĂzko v ohni. Rochelle nabĂjela pistoli.

Bylo to smÄ›ĹˇnĂ©, ale mÄ›la jsem z toho pocit, jako bych mÄ›la v bĹ™iĹˇe olovo.

VidÄ›la jsem, Ĺľe Dietz zvaĹľuje moji ĹľĂˇdost. NÄ›jakĂ˝m ĹˇestĂ˝m smyslem jsem pochopila, Ĺľe by byl klidnÄ›jĹˇĂ, kdybych jela s nĂm.

VytĂˇhl klĂÄŤe od auta a ani se na mÄ› nepodĂval. â€žVem si moje auto. Messinger by si mohl vĹˇimnout, Ĺľe parkujem u hotelu. My si vemem auto z pĹŻjÄŤovny. A platĂ to, co jsem Ĺ™Ăkal pĹ™edtĂm. ĹľĂˇdnĂ˝ pitomosti.â€ś

â€žTo platĂ i pro vĂˇs,â€ś Ĺ™ekla jsem, moĹľnĂˇ ostĹ™eji, neĹľ jsem mÄ›la v Ăşmyslu. â€žPoÄŤkĂˇm na vĂˇs na tom letiĹˇti.â€ś

â€žBuÄŹ opatrnĂˇ.â€ś

â€žTy taky.â€ś

26

Byly ÄŤtyĹ™i hodiny ÄŤtyĹ™icet dva minut, kdyĹľ jsem toho dne podruhĂ© zahnula ke vchodu na hĹ™bitov Mt. Calvary. DlouhĂ© Ĺ™ady eukalyptĹŻ vrhaly na cestu ĂşzkĂ© stĂny. Projela jsem jimi jako sĂ©riĂ bran a stoupala jsem na kopec. Zahnula jsem doleva na parkoviĹˇtÄ› nedaleko kancelĂˇĹ™e a zastavila jsem vedle stĹ™ĂkajĂcĂ kamennĂ© fontĂˇny uprostĹ™ed travnatĂ©ho kruhu. Mezi mÄ›kkĂ˝mi temnÄ› zelenĂ˝mi vlĂˇkny Ĺ™as se prudce pohybovaly jasnÄ› oranĹľovĂ© rybiÄŤky. Zamkla jsem auto.

VysokĂ© vyĹ™ezĂˇvanĂ© dveĹ™e do necĂrkevnĂ kaple byly otevĹ™enĂ©. KamennĂ˝ vnitĹ™ek byl tmavĂ˝.

PĹ™eĹˇla jsem dvojitou Ĺ™adu vystavenĂ˝ch pomnĂkĹŻ z rĹŻznĂ˝ch druhĹŻ Ĺľuly a s rĹŻznĂ˝mi typy pĂsma. Po tak zbÄ›ĹľnĂ© prohlĂdce tÄ›Ĺľko Ĺ™Ăct, jakĂ˝ bych si vybrala. DoĹˇla jsem ke kancelĂˇĹ™i a strÄŤila jsem do sklenÄ›nĂ˝ch dveĹ™Ă. Recepce byla prĂˇzdnĂˇ a na stole nebylo nic kromÄ› Ĺˇtosu pohlednic s

fotografiĂ krematoria. Komu by ÄŤlovÄ›k takovĂ˝ pohled posĂlal? VĹˇimla jsem si diskrĂ©tnĂho nĂˇpisu, na nÄ›mĹľ stĂˇlo: STISKNUTĂŤM TLAÄŚĂŤTKA PĹ�IVOLĂ�TE SLUĹľBU. Byl pĹ™ipevnÄ›nĂ˝ na zaĹ™ĂzenĂ velikosti krabiÄŤky od zĂˇpalek. Stiskla jsem pĂˇÄŤku. Jako mĂˇvnutĂm kouzelnĂ©ho proutku se za pultem objevila Ĺľena. Nebyla jsem zrovna moc zbÄ›hlĂˇ v tom, co se na hĹ™bitovÄ› sluĹˇĂ a patĹ™Ă, tak jsem si samozĹ™ejmÄ› vymyslela leĹľ. â€žDobrĂ˝ den. ProsĂm vĂˇs, rĂˇda bych vÄ›dÄ›la, jestli byste mi nemohla v nÄ›ÄŤem pomoctâ€¦â€ś

Ĺľena se tvĂˇĹ™ila, jako by to takĂ© rĂˇda vÄ›dÄ›la. Bylo jĂ asi ÄŤtyĹ™icet a mÄ›la na sobÄ› upjatĂ˝ ĂşĹ™ednickĂ˝ kostĂ˝m. Ĺ edĂ© vlnÄ›nĂ© Ĺˇaty s bĂlou paspulkou u krku. JĂˇ jsem stavÄ›la na odiv svĂ© obvyklĂ© dĹľĂny a tenisky. â€žDoufĂˇm, Ĺľe ano,â€ś odpovÄ›dÄ›la.

SvĂ© mĂnÄ›nĂ si nechala pro sebe pro pĹ™Ăpad, Ĺľe bych byla bohatĂˇ a mÄ›la chumel mrtvĂ˝ch pĹ™ĂbuznĂ˝ch, pro kterĂ© chci objednat velkorysĂ˝ pohĹ™eb.

â€žMyslĂm, Ĺľe je u vĂˇs pohĹ™benĂˇ moje teta, a potĹ™ebuju vÄ›dÄ›t datum, kdy zemĹ™ela. Moje matka je v sanatoriu a je celĂˇ pryÄŤ z toho, Ĺľe si na to nemĹŻĹľe vzpomenout. Nemohla byste to nÄ›jak zjistit?â€ś

â€žKdyĹľ mi Ĺ™eknete jmĂ©noâ€¦â€ś

â€žPĹ™ĂjmenĂ je BronfenovĂˇ. KĹ™estnĂm Anna.â€ś

â€žMalĂ˝ moment.â€ś Zmizela. NedokĂˇzala jsem si pĹ™edstavit, jak to zjistĂ. MÄ›la tyhle vÄ›ci vĹˇechny nÄ›kde v poÄŤĂtaÄŤi? Nebo v nÄ›jakĂ© starĂ© skĹ™ĂĹ�ce nÄ›kde vzadu? Jestli datum a mĂsto ĂşmrtĂ nebude souhlasit s tĂm, co mi Ĺ™ekl

Bronfen, hodlala jsem trochu ÄŤmuchat a zkusit, jestli by se nedal nÄ›kde sehnat ĂşmrtnĂ list. MoĹľnĂˇ by to vyĹ™Ădilo pĂˇr telefonĂˇtĹŻ do Tucsonu v ArizonÄ›, ale bylo by mi lĂp, kdybych vÄ›dÄ›la, co se s Annou doopravdy stalo.

VrĂˇtila se pozoruhodnÄ› brzo a v ruce drĹľela bĂlĂ˝ kartotĂ©ÄŤnĂ lĂstek. Podala mi ho. Nebylo na nÄ›m mnoho ĂşdajĹŻ, ale mnÄ› se hodily vĹˇechny. NasĂˇvala jsem dychtivÄ› vĹˇechny informace. PĹ™ĂjmenĂ: ChapmanovĂˇ. PĹŻvodnĂ jmĂ©no: Anna BronfenovĂˇ. VÄ›k: ÄŚtyĹ™icet. Datum narozenĂ: 5. ledna 1900. PohlavĂ: ĹľenskĂ©. Barva pleti: bĂlĂˇ. MĂsto narozenĂ: Santa Tereza, Kalifornie. MĂsto ĂşmrtĂ: Tucson, Arizona.

Ach. Datum ĂşmrtĂ osmĂ©ho ledna devatenĂˇct set ÄŤtyĹ™icet.

To bylo zajĂmavĂ©. Datum pohĹ™benĂ dvanĂˇctĂ©ho ledna devatenĂˇct set ÄŤtyĹ™icet. Kolonka pro Ăşdaje pohĹ™ebnĂ sluĹľby byla prĂˇzdnĂˇ, ale ÄŤĂslo parcely a hrobu bylo vyplnÄ›nĂ©.

â€žCo znamenĂˇ tohle?â€ś zeptala jsem se. Zvedla jsem kartu a ukĂˇzala jsem na poslednĂ Ĺ™Ăˇdek, kam bylo ruÄŤnÄ› ÄŤernĂ˝m inkoustem pĹ™ipsĂˇno slĹŻvko kenotaf.

â€žTo je pamÄ›tnĂ nĂˇhrobnĂ kĂˇmen pro ÄŤlovÄ›ka, kterĂ˝ ve skuteÄŤnosti na danĂ©m pozemku nenĂ pohĹ™benĂ˝.â€ś

â€žOna tu nenĂ pohĹ™benĂˇ? Kde tedy je?â€ś

Ĺľena si vzala kartu. â€žPodle karty zemĹ™ela v Tucsonu v ArizonÄ›. Asi byla pohĹ™bena tam.â€ś

â€žTo nechĂˇpu. ProÄŤ?â€ś

â€žBronfenovi ji asi chtÄ›li mĂt v rodinnĂ© hrobce. Pro nÄ›koho je to velikĂˇ ĂştÄ›cha, kdyĹľ je rodina pohromadÄ›.â€ś

â€žAle jak vĂte, Ĺľe ta Ĺľena je skuteÄŤnÄ› mrtvĂˇ?â€ś

ZĂrala na mÄ›. â€žOna nenĂ mrtvĂˇ?â€ś

â€žJe. NepoĹľadujete ĹľĂˇdnĂ© dĹŻkazy? To mĹŻĹľu jen tak pĹ™ijĂt a vyplnit si tady formulĂˇĹ™ a objednat nÄ›komu nĂˇhrobek?â€ś

â€žTak jednoduchĂ© to zas nenĂ,â€ś odpovÄ›dÄ›la, â€žale v podstatÄ›â€¦â€ś Pustila se do vysvÄ›tlovĂˇnĂ podrobnostĂ, ale jĂˇ uĹľ

jsem byla na odchodu.

TĂ©mÄ›Ĺ™ v bezvÄ›domĂ jsem dojela k peÄŤovatelskĂ©mu domu. VlastnÄ› jsem si chtÄ›la jen potvrdit BronfenĹŻv pĹ™ĂbÄ›h, a najednou tady byla jedna ĂşplnÄ› jinĂˇ varianta. MoĹľnĂˇ Ĺľe Agnes GreyovĂˇ a Anna BronfenovĂˇ pĹ™ece jen byly jedna a tĂˇĹľ Ĺľena. KdyĹľ jsem zatĂˇÄŤela na Concorde, udÄ›lala jsem v duchu na Dietze dlouhĂ˝ nos.

Zaparkovala jsem u obrubnĂku a vystoupila jsem. KdyĹľ

jsem tentokrĂˇt prochĂˇzela brankou, zĂˇclona v oknÄ› se nepohnula. VyĹˇla jsem po schodech na verandu a zazvonila jsem. ÄŚekala jsem. Uplynulo nÄ›kolik minut. PĹ™eĹˇla jsem k zĂˇbradlĂ verandy a nahlĂ©dla jsem dozadu za dĹŻm. Na vzdĂˇlenĂ©m konci cesty jsem spatĹ™ila malou garĂˇĹľ. K nĂ byl pĹ™ilepen dĹ™evÄ›nĂ˝ domek a tmavÄ› zelenĂˇ kĹŻlna s krĂˇsnĂ˝m velikĂ˝m zĂˇmkem, kterĂ˝ visel otevĹ™enĂ˝ na petlici.

SlyĹˇela jsem, jak se za mnou otevĂrajĂ vchodovĂ© dveĹ™e.

â€žAch, dobrĂ˝ den. To jste vy, pane Bronfene?â€ś otoÄŤila jsem se.

MuĹľ ve dveĹ™Ăch byl nÄ›kdo jinĂ˝ â€“ kĹ™ehkĂ˝ staĹ™eÄŤek s vĂ˝razem vyhĂ˝bavĂ© nerozhodnosti. Byl hubenĂ˝ a shrbenĂ˝, s

ĂşzkĂ˝mi ramĂnky a prsty pokĹ™ivenĂ˝mi artritidou. MÄ›l na sobÄ› znaÄŤnÄ› sepranou kostkovanou flanelovou koĹˇili, kterĂˇ prosvĂtala na loktech, a kalhoty, kterĂ© mu sahaly do poloviny hrudnĂku.

â€žNenĂ tady. Budete muset pĹ™ijĂt pozdÄ›ji,â€ś Ĺ™ekl tĹ™aslavĂ˝m skĹ™ĂpavĂ˝m hlasem.

â€žMĂˇte pĹ™edstavu, v kolik hodin bude zpĂˇtky?â€ś

â€žAsi za hodinu,â€ś zaskĹ™Ăpal. â€žZrovna jste se minuli.â€ś

â€žPane jo, to je smĹŻla. Jsem od stavebnĂ firmy,â€ś Ĺ™ekla jsem svĂ˝m faleĹˇnÄ› vĹ™elĂ˝m tĂłnem. â€žPan Bronfen chtÄ›l udÄ›lat nÄ›jakĂ˝ pĹ™Ăstavek k tĂ© kĹŻlnÄ› tam vzadu. PoĹľĂˇdal mÄ›, abych se na to podĂvala. Nemohla bych tam zatĂm zajĂt a trochu si to obhlĂdnout?â€ś

â€žPosluĹľte si,â€ś Ĺ™ekl a zavĹ™el dveĹ™e.

S buĹˇĂcĂm srdcem jsem si to rovnou ÄŤarou namĂĹ™ila dozadu na dvorek vÄ›doma si toho, Ĺľe mĹŻj ÄŤas je omezenĂ˝.

Patrik Bronfen by jistÄ› z mĂ©ho ÄŤmuchĂˇnĂ radost nemÄ›l, ale kdyĹľ si pospĂĹˇĂm, tak by se to nikdy nemusel nedozvÄ›dÄ›t.

KĹŻlna byla ledabyle posazenĂˇ na betonovĂ˝ch zĂˇkladech a spojovala ponÄ›kud kĹ™ivolace garĂˇĹľ s domem. Vypadalo to jako stavba, na kterou nebylo ĹľĂˇdnĂ© povolenĂ a kterĂˇ pravdÄ›podobnÄ› neodpovĂdala pĹ™edpisĹŻm. Vzhledem ke svahu zadnĂho dvorku a opÄ›rnĂ© zdi na hranici pozemku by tu Bronfen musel mĂt celĂ˝ tĂ˝m stavaĹ™ĹŻ, neĹľ by smÄ›l otevĹ™Ăt prvnĂ pytel cementu.

Sundala jsem zĂˇmek z petlice a veĹˇla jsem dovnitĹ™.

KĹŻlna byla velkĂˇ asi dva a pĹŻl krĂˇt tĹ™i metry. PĂˇchlo to v nĂ cihlĂˇĹ™skou hlĂnou, raĹˇelinou a rybinou. NemÄ›la ĹľĂˇdnĂˇ okna, takĹľe tam bylo o polovinu mĂ©nÄ› svÄ›tla neĹľ venku. TĂˇpala jsem v Ĺˇeru a snaĹľila jsem se najĂt vypĂnaÄŤ, ale do kĹŻlny zĹ™ejmÄ› nebyla zavedenĂˇ elektĹ™ina. Vyhrabala jsem z kabelky malou kapesnĂ baterku. PosvĂtila jsem si kolem sebe.

Paprsek osvÄ›tlil na jednĂ© stÄ›nÄ› velikĂ˝ dĂrkovanĂ˝ panel, na kterĂ©m viselo zahradnickĂ© nĂˇÄŤinĂ. O zeÄŹ byla opĹ™enĂˇ sekaÄŤka. Na jejĂch ÄŤepelĂch byly jeĹˇtÄ› zbytky posekanĂ© trĂˇvy. Vedle byl asi dva metry dlouhĂ˝ ponk umazanĂ˝ od hlĂny. StĂˇly na nÄ›m kvÄ›tinĂˇÄŤe a kolem byla rozsypanĂˇ semena kvÄ›tin. Od chodidel mi po kotnĂcĂch stoupal chlad.

ZahlĂ©dla jsem pod ponkem ve zpuchĹ™elĂ© dĹ™evÄ›nĂ© podlaze mezeru. NÄ›kdo odtud vytĂˇhl jedno prkno.

Napravo stĂˇla obdĂ©lnĂkovĂˇ dĹ™evÄ›nĂˇ truhla s odklĂˇpÄ›cĂm vĂkem, kam se obvykle dĂˇvĂˇ nĂˇĹ™adĂ. Na jednom konci byl pĹ™ibitĂ˝ ÄŤtvercovĂ˝ kus pĹ™ekliĹľky. Na truhle leĹľely nasklĂˇdanĂ© igelitovĂ© pytle se slĂˇmou a raĹˇelinou. Jeden pytel byl natrĹľenĂ˝ a po popraskanĂ© podlaze byla rozsypanĂˇ hlĂna.

Podle dvou rĂ˝h na zemi se dalo poznat, Ĺľe truhlu nÄ›kdo vytahoval a zase zastrkoval zpĂˇtky. VzpomnÄ›la jsem si na Agnesino odĹ™enĂ© zĂˇpÄ›stĂ a polĂˇmanĂ© nehty.

Zvedla jsem hlavu. â€žHalĂł,â€ś zavolala jsem, jen abych vyzkouĹˇela, jak to bude znĂt. Zvuk byl tlumenĂ˝, jako by ho pohltily stĂny. Zkusila jsem to znova. â€žHalĂł?â€ś Hlas nemÄ›l ĹľĂˇdnou ozvÄ›nu. Pochybovala jsem, Ĺľe by byl slyĹˇet dva

metry od kĹŻlny. Kdybych unesla napĹŻl senilnĂ starou panĂ, bylo by to skvÄ›lĂ© mĂsto, kam ji zaĹˇĂt, neĹľ se rozhodnu, co dĂˇl.

Balancovala jsem se svÄ›tlem po ponku a nasklĂˇdala jsem pÄ›tadvacetilibrovĂ© pytle na jednu stranu, abych mohla otevĹ™Ăt vĂko truhly. Byla prĂˇzdnĂˇ. PosvĂtila jsem baterkou dovnitĹ™ a prohlĂĹľela jsem si vnitĹ™ek. Truhla mohla docela dobĹ™e slouĹľit jako rakev a byla tak nepoĹ™ĂˇdnÄ› vyrobenĂˇ, Ĺľe tam mohl proudit vzduch, takĹľe ÄŤlovÄ›k uvnitĹ™ mohl klidnÄ› vydrĹľet naĹľivu, aspoĹ� nÄ›jakĂ˝ ÄŤas. SvĂtila jsem baterkou do vĹˇech koutĹŻ, ale ĹľĂˇdnĂ˝ dĹŻkaz, Ĺľe by v truhle nÄ›kdo byl, jsem nenaĹˇla. Spustila jsem vĂko a nasklĂˇdala jsem pytle do pĹŻvodnĂ polohy. Na vĹˇech ÄŤtyĹ™ech jsem prohlĂĹľela okolĂ truhly. Nic. Nikdy bych nemohla dokĂˇzat, Ĺľe tady Agnes GreyovĂˇ byla.

KdyĹľ jsem vycouvĂˇvala ven, ovanul mÄ› jakĂ˝si odpornĂ˝ zatuchlĂ˝ naslĂˇdlĂ˝ zĂˇpach jako oblĂˇÄŤek kouĹ™e. KĹŻĹľe se mi napjala a vlasy na krku se mi postavily hrĹŻzou. OtĹ™Ăˇsla jsem se odporem. PoznĂˇvala jsem ten pach. Takhle pĂˇchne mrtvĂˇ veverka uvĂzlĂˇ v komĂnÄ›, nebo roztrhanĂ˝ sysel, kterĂ©ho koÄŤka pĹ™itĂˇhne na verandu. NÄ›jakĂ˝ tvor, kterĂ˝ bude hnilobnÄ› pĂˇchnout celĂ© noci, dokud pĹ™Ăroda nedovrĹˇĂ proces rozkladu.

PaneboĹľe. Odkud to pĹ™ichĂˇzĂ?

Zvedla jsem se a ĹˇmĂˇtrala jsem po ponku, dokud jsem nenaĹˇla zednickou lĹľĂci. Znovu jsem vlezla dolĹŻ a lehce jsem prstem pĹ™ejela po betonovĂ˝ch zĂˇkladech kĹŻlny. Byly

pĂłrovitĂ©, zmÄ›klĂ© stĂˇĹ™Ăm, s mouÄŤnĂ˝m povrchem. NaĹˇla jsem mĂsto, kde se drolila malta, a zaÄŤala jsem do nÄ›j rĂ˝t lĹľĂcĂ.

Vydlabala jsem jakousi kapsu. Zhasla jsem baterku a pracovala jsem po hmatu obÄ›ma rukama. Pod ztvrdlou vnÄ›jĹˇĂ slupkou jsem ucĂtila nÄ›jakou vlhkou drĹĄ, jako by do zdiva nÄ›kudy nasĂˇkla spodnĂ voda. PĹ™ipadalo mi, Ĺľe zĂˇpach zesĂlil. Byla tam nÄ›jakĂˇ mrtvola.

Znovu jsem rozsvĂtila svÄ›tlo a lezla jsem napravo, kde byly vidÄ›t dvÄ› vodorovnĂ© praskliny. ZaÄŤala jsem osekĂˇvat beton, pĹ™iÄŤemĹľ jsem vĂc Ĺˇkod zpĹŻsobila na lĹľĂci neĹľ na zĂˇkladech zdi.

Postavila jsem se na nohy a hledala jsem na ponku nÄ›jakĂ˝ vhodnÄ›jĹˇĂ nĂˇstroj. Na stÄ›nÄ› jsem zahlĂ©dla motyÄŤku se dvÄ›ma bodci. VrĂˇtila jsem se ke svĂ©mu dolovĂˇnĂ a zaÄŤala jsem poctivÄ› sekat. DÄ›lala jsem tak straĹˇnĂ˝ rĂˇmus, Ĺľe se divĂm, Ĺľe si sousedĂ© nestÄ›Ĺľovali. Vypadl velikĂ˝ kus cementu. PokusnÄ› jsem bodcem nabrala trochu sutÄ›.

Narazila jsem na odpor, moĹľnĂˇ to byl nÄ›jakĂ˝ koĹ™en, nebo nÄ›jakĂ˝ kus tyÄŤe. RozsvĂtila jsem baterku a nahlĂ©dla jsem do pukliny.

â€žA sakra,â€ś zaĹˇeptala jsem. DĂvala jsem se na kost nÄ›ÄŤĂho malĂÄŤku. PolekanÄ› jsem vystĹ™elila zpĂˇtky. Vrazila jsem pĹ™itom do sekaÄŤky. Sykla jsem mezi zuby, protoĹľe jsem se praĹˇtila do brĹ�avky. Za danĂ˝ch okolnostĂ byla bolest vĂtanĂ˝m odvrĂˇcenĂm pozornosti. Zhasla jsem svÄ›tlo a vyĹˇkrĂˇbala jsem se na nohy. PĹ™istrÄŤila jsem pĹ™ed dĂru jeden

pytel a popadla jsem kabelku.

KdyĹľ jsem vychĂˇzela ze dveĹ™Ă, jeĹˇtÄ› jsem trochu pokĹ�ourĂˇvala. Dala jsem zĂˇmek na pĹŻvodnĂ mĂsto a s kĹ™eÄŤovitĂ˝m odporem jsem mazala pryÄŤ. ChvĂli jsem se klepala jak osika a plĂˇcala jsem se po ramenou, jako bych si chtÄ›la rozproudit krevnĂ obÄ›h. Chodila jsem dokola a snaĹľila jsem se vymyslet, co mĂˇm dÄ›lat. Z hluboka jsem se nadechla. Fuj, to byl hnus. Podle toho, co jsem zahlĂ©dla, tam ta kost musela bĂ˝t uĹľ lĂ©ta. Ten straĹˇnĂ˝ zĂˇpach ale nevychĂˇzel z tohohle, co tam tedy jeĹˇtÄ› bylo? V hasnoucĂm odpolednĂm svÄ›tle se zdĂˇlo, Ĺľe klikatĂ© zĂˇklady Ĺľhnou.

NÄ›kdo tu ÄŤas od ÄŤasu nÄ›co pĹ™istavÄ›l. NejdĹ™Ăve byl ke garĂˇĹľi pĹ™istavÄ›n dĹ™evÄ›nĂ˝ domek, k nÄ›mu pak pĹ™ilepili kĹŻlnu na nĂˇĹ™adĂ. Po stranÄ› kĹŻlny byl jeĹˇtÄ› pĹ™ĂstĹ™eĹˇek na dĹ™evo. JestliĹľe Anna BronfenovĂˇ (alias Agnes GreyovĂˇ) byla nalezena ĹľivĂˇ, potom to musĂ bĂ˝t tÄ›lo Sheily. Bronfen tvrdil, Ĺľe jeho Ĺľena utekla s Irenou, ale nevÄ›Ĺ™ila jsem mu z toho ani slovo. PĹ™i vzpomĂnce na malĂÄŤek jsem se otĹ™Ăˇsla po celĂ©m tÄ›le.

VĹˇechno maso bylo pryÄŤ. ZavrtÄ›la jsem hlavou a dvakrĂˇt jsem se zhluboka nadechla. PryÄŤ s Ăştlocitem. V domÄ› musĂ bĂ˝t jeĹˇtÄ› dalĹˇĂ stopy.

VrĂˇtila jsem se zpĂˇtky ke vchodu a zaklepala jsem.

ÄŚekala jsem a modlila jsem se, aby Bronfen jeĹˇtÄ› nebyl doma. KoneÄŤnÄ› se pĹ™iĹˇoural ke dveĹ™Ăm onen staĹ™Ăk a pootevĹ™el je na ĹˇkvĂru. Musela jsem si odkaĹˇlat a nasadila jsem tĂłn, kterĂ˝, jak jsem doufala, znÄ›l ĂşplnÄ› normĂˇlnÄ›.

â€žTo jsem zase jĂˇ,â€ś zaĹˇvitoĹ™ila jsem. â€žMohla bych poÄŤkat na pana Bronfena uvnitĹ™?â€ś

StaĹ™Ăk si poloĹľil zkroucenĂ˝ prst na Ăşsta a chvilku o tom pĹ™emĂ˝Ĺˇlel. Nakonec kĂ˝vl a ustoupil neĹˇikovnÄ› od dveĹ™Ă, jako by byl napojen na nÄ›jakĂ© drĂˇty. NĂˇsledovala jsem ho do domu. V rychlosti jsem se podĂvala na hodinky. V kĹŻlnÄ› jsem byla dvacet minut. Jestli se mi podaĹ™Ă pĹ™ijĂt na to, co hledĂˇm, mĂˇm jeĹˇtÄ› spoustu ÄŤasu.

StaĹ™Ăk se Ĺˇoural do obĂ˝vĂˇku. â€žMĹŻĹľete si sednout tady. JĂˇ jsem Ernie.â€ś

â€žTÄ›ĹˇĂ mÄ›, Ernie. Kam pan Bronfen Ĺˇel? Ĺ�ekl vĂˇm nÄ›co?â€ś

â€žNe. MyslĂm, Ĺľe ne. Ĺ�ekl bych, Ĺľe pĹ™ijde kaĹľdou chvĂli.

Nebude to dlouho trvat.â€ś

â€žMĂˇte to tu hezkĂ˝,â€ś Ĺ™ekla jsem a nahlĂ©dla jsem do obĂ˝vĂˇku. To jsem celĂˇ jĂˇ, zase lĹľu. DĹŻm byl oĹˇuntÄ›lĂ˝ a pĂˇchl zelĂm a poÄŤuranĂ˝mi kalhotami. NĂˇbytek vypadal, jako by tu byl od pĹ™elomu stoletĂ. Kdysi bĂlĂ© zĂˇclony splĂ˝valy z oken ve zplihlĂ˝ch chuchvalcĂch. Tapety v hale visely v cĂˇrech vĹˇemi smÄ›ry jako mucholapky. Klotilda mÄ›la ĹˇtÄ›stĂ, Ĺľe ji sem nevzali.

Nalevo byly schody do druhĂ©ho patraâ€¦ ZahlĂ©dla jsem jĂdelnu s nÄ›kolika malovanĂ˝mi talĂĹ™i na stÄ›nÄ›. Ĺ la jsem do zadnĂ ÄŤĂˇsti domu. Pod schody jsem si vĹˇimla malĂ˝ch dvĂĹ™ek, za nimiĹľ byl asi nÄ›jakĂ˝ ĂşloĹľnĂ˝ prostor. Naproti nim byly dveĹ™e do sklepa. â€žTudy se jde do kuchynÄ›?â€ś zeptala jsem se.

â€žPotĹ™ebuju si umĂ˝t ruce.â€ś Ale mluvila jsem sama k sobÄ› â€“

Ernie se odĹˇoural do obĂ˝vĂˇku a na mÄ› ĂşplnÄ› zapomnÄ›l.

KuchyĹ� vypadala jak z obrĂˇzkĹŻ v ÄŤasopise BydlenĂ, pĹ™edstavujĂcĂch mĂstnost â€žpĹ™edâ€ś Ăşpravou. PopraskanĂ© kachlĂÄŤky, ÄŤernobĂlĂˇ dlaĹľba na podlaze, hnÄ›dĂ© dĹ™evo, rezavĂ˝ dĹ™ez, kapajĂcĂ kohoutek. Kdosi ve furiantskĂ© snaze po vylepĹˇenĂ kuchynÄ› nechal pĹ™elepit pĹŻvodnĂ tapety modernĂmi vinylovĂ˝mi, se zelenĂ˝m vzorkem ovoce a zeleniny. U spodnĂho okraje se pruh vinylu kudrnatil jako fĂˇborek. ProhlĂ©dla jsem si Ĺˇpajzku. Na policĂch byly Ĺ™ady velikĂ˝ch nĂˇdob s kukuĹ™iÄŤnou kaĹˇĂ a s hrĂˇĹˇkem. Vlezla jsem dovnitĹ™ a pootevĹ™enĂ˝mi dvĂĹ™ky jsem se dĂvala do kuchynÄ›.

KdyĹľ Irena BronfenovĂˇ odtud odeĹˇla, byly jĂ ÄŤtyĹ™i roky.

SkrÄŤila jsem se, takĹľe jsem mÄ›la oÄŤi v Ăşrovni kliky. UcĂtila jsem pach sazĂ. VrĂˇtila jsem se do chodby. DveĹ™e do ĂşloĹľnĂ©ho prostoru pod schodiĹˇtÄ›m byly zamÄŤenĂ©. ZajĂmalo by mÄ›, jestli si tam hrĂˇvala jako v domeÄŤku. SkrÄŤila jsem se tam a dĂvala jsem se odtud do kuchynÄ›. Nic moc vidÄ›t nebylo. VraĹľdy bĂ˝vajĂ vÄ›tĹˇinou rodinnĂ© zĂˇleĹľitosti! V

ĹˇedesĂˇti procentech pĹ™ĂpadĹŻ tady hraje roli alkohol. Ve tĹ™iceti procentech jsou vraĹľednĂ˝mi zbranÄ›mi noĹľe, kterĂ© tu byly koneckoncĹŻ dĹ™Ăve neĹľ stĹ™elnĂ˝ prach a ÄŤlovÄ›k na nÄ› nemusĂ mĂt zbrojnĂ pas. DĂky svĂ© pĹ™Ăhodnosti je dnes oblĂbenĂ˝m dÄ›jiĹˇtÄ›m vraĹľd ze ĹľĂˇrlivosti kuchynÄ›. ÄŚlovÄ›k tu mĹŻĹľe se svĂ˝mi blĂzkĂ˝mi sedÄ›t, brĂˇt si z ledniÄŤky pivo a dĂˇvat led do whisky. Partner utrousĂ nÄ›jakou bĹ™itkou poznĂˇmku a pĹ™ihrĂˇvky se mohou stupĹ�ovat, dokud

nesĂˇhnete po noĹľi, a hĂˇdka tak neskonÄŤĂ vaĹˇĂm vĂtÄ›zstvĂm.

ProĹˇla jsem kuchynĂ. Vzadu za domem byla krytĂˇ dĹ™evÄ›nĂˇ veranda s prkny na podlaze, kde stĂˇla starodĂˇvnĂˇ praÄŤka. Vedle byl bojler, kterĂ˝ vypadal pĹ™ĂliĹˇ malĂ˝ a pĹ™ĂliĹˇ seĹˇlĂ˝, aby mohl zĂˇsobovat teplou vodou vĹˇechny obyvatele.

KdyĹľ byly IrenÄ› ÄŤtyĹ™i roky, tak nÄ›kde v tomhle domÄ› bydlela. Byla jsem ochotnĂˇ se vsadit, Ĺľe si hrĂˇla s tĂm ÄŤajovĂ˝m servisem. Co mi to Ĺ™Ăkala? Ĺľe barva stĂ©kala po stÄ›nĂˇch a zniÄŤila fialky. PĹ™emĂ˝Ĺˇlela jsem o jejĂch fobiĂch: bĂˇla se prachu, pavoukĹŻ, uzavĹ™enĂ˝ch prostor. StĂˇla jsem ve dveĹ™Ăch a dĂvala jsem se z kuchynÄ› do chodby. Stropy byly vysokĂ© a vĹˇude potapetovanĂ© stejnĂ˝m vzorkem s fialkami, jakĂ˝ byl na chodbÄ›. StÄ›ny kuchynÄ› byly otapetovanĂ© jinak, ale strop ne. Kdysi musely bĂ˝t tapety s fialkami vĹˇude.

ProhlĂ©dla jsem si spodnĂ okraj tapety u mĂsta, kde dĹ™Ăve stĂˇvala lednice. Na zdi nad nĂ byl ÄŤtverec tapety, pod nĂmĹľ

byla zĹ™ejmÄ› pĹ™Ăpojka. Vedle uĹľ byl pruh tapety celistvĂ˝ od podlahy ke stropu.

Mou pozornost pĹ™itahoval vinylovĂ˝ pruh, kterĂ˝ se dole odchlipoval. Sklonila jsem a odloupla jsem rĹŻĹľek. Pod nĂm byla tapeta s motivem rĹŻĹľĂ. Pod touto vrstvou byly zase fialky. Popadla jsem spodnĂ konec tapety a prudce jsem trhla vzhĹŻru. Pruh se s mlaskotem odlepil od zdi a strhl s sebou i podkladovĂ˝ papĂr s rĹŻĹľiÄŤkami. Pod nĂm bylo vidÄ›t rezavĂ© stĹ™Ăkance a pramĂ©nky hnÄ›dĂ© barvy stĂ©kajĂcĂ po polĂÄŤkĂˇch s fialkami, podivnĂ© hnÄ›dĂ© cĂˇkance, kterĂ˝mi byla nasĂˇklĂˇ

tapeta i omĂtka pod nĂ. Krev vystĹ™Ăkla obloukem, vycĂˇkla nahoru na zeÄŹ a pronikla vĹˇĂm. VĹˇechny pokusy o vyÄŤiĹˇtÄ›nĂ selhaly, a proto byla na zeÄŹ dĂˇna dalĹˇĂ vrstva tapety. A na ni dalĹˇĂ, tĹ™etĂ. ZajĂmalo by mÄ›, jestli je souÄŤasnĂˇ vÄ›da a technologie na dostateÄŤnĂ© Ăşrovni, aby se propracovala k nÄ›jakĂ© souvislosti mezi tÄ›mito krvavĂ˝mi skvrnami a tÄ›lem pohĹ™benĂ˝m v kĹŻlnÄ›. Lottie byla prvnĂ na Ĺ™adÄ›. JejĂ smrt zĹ™ejmÄ› mohla bĂ˝t povaĹľovĂˇna za pĹ™irozenou, protoĹľe byla pohĹ™bena s ostatnĂmi. Potom musela pĹ™ijĂt Emily, kterĂˇ â€žnaĹˇla smrtâ€ś pod troskami komĂna. A potom Sheila. To musela bĂ˝t ta vraĹľda, kterĂ© byly svÄ›dkem Agnes a Irena.

Bronfen si nejspĂĹˇ vymyslel povĂdaÄŤku o SheilinÄ› odchodu.

Pochybuju, Ĺľe by tu v okolĂ zĹŻstal nÄ›jakĂ˝ soused, kterĂ˝ by mohl potvrdit bÄ›h udĂˇlostĂ. NehledÄ› k tomu, co jim o tom tehdy Bronfen napovĂdal. NÄ›jakou vĂ˝mluvnou historku, kterou by se jejĂ zmizenĂ vysvÄ›tlovalo.

Agnes Ĺľila po lĂ©ta ve vyhnanstvĂ, aby Irenu ochrĂˇnila.

ZajĂmalo by mÄ›, co ji ponoukalo vrĂˇtit se do tohoto domu.

MoĹľnĂˇ si myslela, Ĺľe po tÄ›ch ÄŤtyĹ™iceti letech uĹľ nebezpeÄŤĂ pominulo. AĹĄ uĹľ byly jejĂ pohnutky jakĂ©koliv, byla teÄŹ uĹľ

takĂ© mrtvĂˇ. A Patrik â€“ milĂ˝ bratr Patrik â€“ zĹŻstal z rodiny jedinĂ˝.

SlyĹˇela jsem bouchnout dveĹ™e.

27

StĂˇl ve dveĹ™Ăch kuchynÄ›, v ruce hnÄ›dou taĹˇku s nĂˇkupem. MÄ›l na sobÄ› tmavozelenou sportovnĂ koĹˇili a pracĂ kalhoty staĹľenĂ© opaskem. Odfukoval nĂˇmahou, na ÄŤele se mu perlil pot. OÄŤi mÄ›l upĹ™enĂ© na pruh vinylovĂ© tapety, kterĂ˝ teÄŹ leĹľel srolovanĂ˝ na zemi. Jeho pohled bÄ›Ĺľel po zdi vzhĹŻru a potom s trhnutĂm pĹ™eskoÄŤil na mÄ›. â€žProÄŤ jste to udÄ›lala?â€ś

â€žJe ÄŤas vyĹ™Ădit jednu starou zĂˇleĹľitost, pĹ™Ăteli.â€ś

DoĹˇel ke kuchyĹ�skĂ©mu stolu a poloĹľil na nÄ›j nĂˇkupnĂ taĹˇku. Vyndal z nĂ pĂˇr vÄ›cĂ â€“ toaletnĂ papĂr, tucet vajec, libru mĂˇsla, bochnĂk chleba â€“ a vyloĹľil je na stĹŻl. VidÄ›la jsem, Ĺľe se snaĹľĂ zaujmout k vÄ›ci nÄ›jakĂ˝ postoj, nasadit nÄ›jakĂ˝ sprĂˇvnĂ˝ tĂłn. V duchu si tuhle situaci zkouĹˇel celĂˇ lĂ©ta.

PatrnÄ› si byl jist, Ĺľe bude schopen o tom hovoĹ™it s dokonale nevinnĂ˝m vĂ˝razem. ProblĂ©m byl v tom, Ĺľe uĹľ zapomnÄ›l, co

to nevinnost je a jak by mÄ›la vypadat. â€žJakou zĂˇleĹľitost?â€ś

â€žTak zaprvĂ© tu krev na tapetĂˇch.â€ś

Pauza nemÄ›la sprĂˇvnou dĂ©lku. â€žJakou krev? To jsou skvrny od moĹ™idla. PĹ™edÄ›lĂˇval jsem nĂˇbytek na verandu a plechovka se mi pĹ™evrhla na podlahu. VĹˇechno to vystĹ™Ăklo ven, bylo to vĹˇude. Takovej svinÄŤĂk jste v ĹľivotÄ› nevidÄ›la.â€ś

â€žTohle vĂˇm udÄ›lĂˇ tepennĂ˝ krvĂˇcenĂ. Funguje jako pumpa.â€ś PĹ™ekroÄŤila jsem strĹľenou tapetu, kterĂˇ zachrastila o podlahu, a umyla jsem si ruce v kuchyĹ�skĂ©m dĹ™ezu.

Dal do mrazĂˇku pĹŻl galonu zmrzliny a chvĂli v nÄ›m pĹ™erovnĂˇval krabiÄŤky s mraĹľenou zeleninou. Vypadl z rytmu. DokonalĂ˝ lhĂˇĹ™ vĂ, jak dĹŻleĹľitĂ© je pro zdĂˇnĂ nenucenosti sprĂˇvnĂ© naÄŤasovĂˇnĂ odpovÄ›di.

UtĹ™ela jsem si ruce do kuchyĹ�skĂ© utÄ›rky pochybnĂ©ho pĹŻvodu. Mohl to bĂ˝t kus potahu na polĹˇtĂˇĹ™, nÄ›jakĂ˝ hadĹ™Ăk nebo plena. â€žZajela jsem do Mt. Calvary a hledala jsem Annin hrob.â€ś

â€žJdÄ›te k vÄ›ci, mĂˇm jeĹˇtÄ› prĂˇci. Je pohĹ™benĂˇ na svahu s ostatnĂmi ÄŤleny rodiny.â€ś

â€žNe tak docela,â€ś Ĺ™ekla jsem. Naklonila jsem se pĹ™es pult a sledovala jsem, jak vyklĂˇdĂˇ z taĹˇky konzervy. â€žZaĹˇla jsem do kancelĂˇĹ™e a chtÄ›la jsem vidÄ›t jejĂ kartu. Koupil jste jĂ pomnĂk, ale ĹľĂˇdnĂ˝ tÄ›lo v hrobÄ› nenĂ. Anna odjela s Irenou z mÄ›sta v lednu devatenĂˇct set ÄŤtyĹ™icet.â€ś

SnaĹľil se bĂ˝t nevrlĂ˝, ale nedokĂˇzal se dostat do varu.

â€žZaplatil jsem, abych ji sem pĹ™ivezl takovou dĂˇlku z

Tucsonu v ArizonÄ›. Jestli v tĂ© rakvi nebyla, tak mi to ani neĹ™Ăkejte. Zeptejte se na to toho chlĂˇpka na druhĂ©m konci, kterĂ˝ tvrdil, Ĺľe ji tam dal.â€ś

â€žAle prosĂm vĂˇs,â€ś Ĺ™ekla jsem pochybovaÄŤnÄ›. â€žNechme tĂ˝ hry na schovĂˇvanou. NemÄ›la v ArizonÄ› ĹľĂˇdnĂ˝ho muĹľe ani ĹľĂˇdnĂ˝ dÄ›ti. CelĂ˝ jste si to vymyslel. Zabil jste Charlottu i Emily. Zabil jste i Sheilu. Anna byla naĹľivu do vÄŤerejĹˇĂ noci a vÄ›tĹˇinu z toho mi Ĺ™ekla. Ĺ�ekla mi, Ĺľe Emily chtÄ›la prodat dĹŻm a Ĺľe vy jste byl proti. Musela asi trvat na svĂ˝m a vy jste byl nucenej ji odstranit, prostÄ› abyste ukonÄŤil ten spor.

Jakmile byla z cesty Emily, dÄ›lala vĂˇm starost uĹľ jen Anna.

ProhlĂˇsil jste ji za mrtvou a celĂˇ nemovitost vĂˇm spadla do klĂnaâ€¦â€ś

ZaÄŤal vrtÄ›t hlavou. â€žVy jste blĂˇzen, ĹľenskĂˇ. NemĂˇm vĂˇm k tomu co Ĺ™Ăct.â€ś

PĹ™eĹˇla jsem k telefonu, kterĂ˝ visel na zdi.

â€žDobrĂˇ. MnÄ› to nevadĂ. Za chvilku si o tom budete moct promluvit s poruÄŤĂkem Dolanem.â€ś

Najednou byl ochoten o tom diskutovat, jen aby mÄ› zdrĹľel. â€žJĂˇ bych pĹ™ece nikoho nezabil. ProÄŤ bych to dÄ›lal?â€ś

â€žÄŚert vĂ, jakej jste mÄ›l motiv? Podle mÄ› to byly penĂze.

JĂˇ nevĂm, proÄŤ jste to udÄ›lal. JĂˇ prostÄ› jenom vĂm, Ĺľe jste to udÄ›lal.â€ś

â€žNeudÄ›lal jsem to!â€ś

â€žTo vĂte, Ĺľe udÄ›lal. Komu chcete co nalhĂˇvat?â€ś

â€žNemĂˇte sebemenĹˇĂ dĹŻkaz. NemĹŻĹľete mi nic dokĂˇzat.â€ś

â€žJĂˇ ne, ale nÄ›kdo jinej ano. PoldovĂ© jsou chytrĂ˝ a vytrvalĂ˝, Patriku. PaneboĹľe. Nedovedete si pĹ™edstavit, jak dokĂˇĹľou bejt ĂşpornĂ˝, kdyĹľ jde o vraĹľdu. NasadÄ›j na to tu nejmodernÄ›jĹˇĂ technologii. LaboratornĂ techniku, pĹ™Ăstroje, komplikovanĂ˝ testy. Oni majĂ svĂ˝ experty, a co mĂˇte vy?

Nic. Jen horkou hlavu. NemĂˇte Ĺˇanci. PĹ™ed padesĂˇti lety byste je moĹľnĂˇ oklamal, ale dneska ne. Jste v hajzlu, hochu.

Jste odepsanejâ€¦â€ś

â€žTak pozor. PoÄŤkejte moment, sleÄŤinko. Takhle se v mĂ˝m domÄ› mluvit nebude,â€ś pĹ™eruĹˇil mÄ›.

â€žAch promiĹ�te, jĂˇ zapomnÄ›la. Vy mĂˇte ĂşroveĹ�.

Nebudete mi tolerovat ĹľĂˇdnĂ˝ sprosĹĄĂˇrny, co?â€ś OtoÄŤila jsem se k telefonu. MÄ›la jsem zvednutĂ© sluchĂˇtko, kdyĹľ vzadu zaĹ™inÄŤelo okno. Ty dvÄ› vÄ›ci se sebÄ›hly tak najednou, Ĺľe vypadaly jako pĹ™ĂÄŤina a nĂˇsledek. Zvedla jsem sluchĂˇtko a vysypalo se okno. NadskoÄŤila jsem leknutĂm. Pustila jsem sluchĂˇtko a nadskoÄŤila jsem jeĹˇtÄ› jednou, kdyĹľ bouchlo o zeÄŹ. VidÄ›la jsem, jak nÄ›kdo rozbitĂ˝m oknem prostrÄŤil ruku a tĂˇpal po klice, aby odemkl dveĹ™e. NĂˇhle jedinĂ˝m prudkĂ˝m kopancem rozrazil dveĹ™e, aĹľ narazily o zeÄŹ. Popadla jsem kabelku a zrovna jsem se chystala vytĂˇhnout pistoli, kdyĹľ se objevil Mark Messinger a mĂĹ™il na mÄ› revolverem. TlumiÄŤ budil dojem ÄŤtrnĂˇct palcĹŻ dlouhĂ© trubky.

TentokrĂˇt se neusmĂval, ani nebyl rozruĹˇenĂ˝. BlonÄŹatĂ© vlasy mu zvlhle trÄŤely z hlavy jako hĹ™ebĂky. Jeho modrĂ© oÄŤi byly chladnĂ© a prĂˇzdnĂ© jako kĂˇmen. Patrik se obrĂˇtil a

spÄ›ĹˇnÄ› zamĂĹ™il ke vchodu. Messinger na nÄ›j nedbale vystĹ™elil, ani chvilku se nerozmĂ˝Ĺˇlel, prostÄ› zmĂˇÄŤkl kohoutek, jako by ukazoval prstem. Plof! Zvuk poloautomatickĂ© tlumenĂ© pÄ›taÄŤtyĹ™icĂtky byl tĂ©mÄ›Ĺ™ lahodnĂ˝ v porovnĂˇnĂ s tĂm, co nĂˇsledovalo po nÄ›m. Kulka pĹ™ibila Patrika ke zdi. JeĹˇtÄ› jednou se od nĂ odrazil a padl k zemi.

Na prsou mu jako chryzantĂ©my vykvetly skvrny krve a rozervanĂ©ho masa s bavlnÄ›nĂ˝mi cĂˇry koĹˇile jako okvÄ›tnĂmi lĂstky. V ĂşĹľasu jsem na nÄ›j zĂrala. Messinger mÄ› popadl za vlasy a zvedl si mĹŻj obliÄŤej do ĂşrovnÄ› svĂ©ho. Nacpal mi hlaveĹ� pod bradu a tiskl ji tak silnÄ›, aĹľ to bolelo. ChtÄ›la jsem protestovat proti tĂ© bolesti, ale neodvaĹľovala jsem se hnout. â€žNestĹ™Ălejte!â€ś

â€žKde je Erik?â€ś zasĂpal.

â€žJĂˇ nevĂm.â€ś

â€žPomĹŻĹľeĹˇ mi ho dostat zpĂˇtky.â€ś

StĹ™epiny strachu mÄ› bodaly do prsou. VĹˇechen adrenalin se mi nahnal do mozku a vytlaÄŤil veĹˇkerĂ© myĹˇlenky. Hlavou mi bleskla pĹ™edstava Dietze a Rochelle MessingerovĂ©.

ZjevnÄ› se jim podaĹ™ilo vyrvat dĂtÄ› z otcova sevĹ™enĂ. CĂtila jsem pach chloru z bazĂ©nu smĂĹˇenĂ˝ s MessingerovĂ˝m dechem. PatrnÄ› si nemohl vzĂt pistoli s sebou na plovĂˇrnu, aniĹľ by k sobÄ› pĹ™ilĂˇkal pozornost. PĹ™edstavila jsem si, jak je ve vodÄ› a Erik stojĂ na kraji bazĂ©nu a zrovna se chystĂˇ skoÄŤit. Kdyby se teÄŹ objevila jeho maminka, s radostnĂ˝m vĂ˝kĹ™ikem by jĂ skoÄŤil do nĂˇruÄŤe. TeÄŹ uĹľ jsou zĹ™ejmÄ› na

cestÄ› k letiĹˇti. Letadlo bylo objednĂˇno na devĂˇtou, aby bylo na Ăşnos dost ÄŤasu. Zahnala jsem tu myĹˇlenku. MÄ›la jsem v hlavÄ› prĂˇzdno.

Messinger mÄ› prudce uhodil do tvĂˇĹ™e, aĹľ mi zazvonilo v uĹˇĂch. Byla jsem mrtvĂˇ. Z tohohle se ĹľivĂˇ nedostanu. Odkopl Ĺľidli a strkal mÄ› k zadnĂmu vchodu. ZahlĂ©dla jsem starĂ©ho Ernieho, jak se ĹˇourĂˇ smÄ›rem ke kuchyni. Na tvĂˇĹ™i mÄ›l zmatenĂ˝ vĂ˝raz, zvlĂˇĹˇĹĄ kdyĹľ spatĹ™il na zemi Patrika s kaluĹľĂ krve uprostĹ™ed hrudi. Mark Messinger se otoÄŤil a namĂĹ™il na starocha revolver.

â€žNedÄ›lejte to!â€ś blekotala jsem. MĹŻj hlas znÄ›l podivnÄ›.

Byl vysokĂ˝ a chraplavĂ˝. ZamhouĹ™ila jsem oÄŤi a ÄŤekala na dalĹˇĂ plof! OhlĂ©dla jsem se. StaĹ™Ăk se otoÄŤil a v hrĹŻze se Ĺˇoural pryÄŤ. SlyĹˇela jsem, jak se jeho polekanĂ© vĂ˝kĹ™iky rozlĂ©hajĂ po chodbÄ›. KvĂlel kĹ™ehce a bezmocnÄ› jako dĂtÄ›.

Messinger sledoval, jak odchĂˇzĂ pryÄŤ, v oÄŤĂch mu blikla nerozhodnost. Ztratil o nÄ›j zĂˇjem a obrĂˇtil pozornost zpĂˇtky ke mnÄ›. â€žVem si klĂÄŤe.â€ś

VidÄ›la jsem svou kabelku leĹľet na podlaze tam, kde jsem ji upustila. UkĂˇzala jsem na ni, neschopnĂˇ promluvit.

TouĹľila jsem po svĂ© pistoli.

â€žPojedeme mĂ˝m autem. BudeĹˇ Ĺ™Ădit.â€ś

Popadl mÄ› znovu za hlavu a zaryl mi prsty do vlasĹŻ tak divoce, Ĺľe jsem vykĹ™ikla hrĹŻzou.

â€žDrĹľ hubu,â€ś zaĹˇeptal. KdyĹľ jsme sestupovali po zadnĂch schodech, mÄ›l obliÄŤej blĂzko mĂ©ho. KlopĂ˝tla jsem a pravou

rukou jsem se zachytla zĂˇbradlĂ, abych neupadla. Uklouzla mi noha a mĂˇlem jsem spadla ze schodu. Myslela jsem, Ĺľe mi vyrve vĹˇechny vlasy, Ĺľe mÄ› doopravdy skalpuje svojĂ sevĹ™enou pÄ›stĂ, kterĂˇ mÄ› drĹľela jako ve svÄ›rĂˇku. Nemohla jsem se podĂvat dolĹŻ, nemohla jsem pohnout hlavou na ĹľĂˇdnou stranu. CĂtila jsem pod nohama ĹˇtÄ›rkovou cestu. Ĺ la jsem jako nevidomĂˇ, s rukama nataĹľenĂ˝ma. PouĹľĂvala jsem vĹˇechny smysly kromÄ› zraku. Auto stĂˇlo na cestÄ› nedaleko kĹŻlny. ZajĂmalo by mÄ›, jestli si nÄ›jakĂ˝ soused vĹˇiml naĹˇĂ neohrabanĂ© chĹŻze. Bylo uĹľ skoro tma. V duchu jsem vidÄ›la Rochellinu tvĂˇĹ™. PaneboĹľe, aĹĄ uĹľ jsou v letadle. AĹĄ si s sebou vezme Dietze a schovĂˇ ho nÄ›kde v bezpeÄŤĂ.

PĹ™edstavovala jsem si jeho netrpÄ›livost a posedlost. ChtÄ›la bych ho mĂt v taxĂku a odvĂ©zt ho nÄ›kam mimo nebezpeÄŤĂ.

Nemohla jsem ho zachrĂˇnit, tentokrĂˇt jsem nemohla zachrĂˇnit ani sama sebe. Messinger trhnul dveĹ™mi na mĂstÄ› vedle Ĺ™idiÄŤe a vecpal mÄ› dovnitĹ™ k volantu. MÄ›l ĹľlutĂ©ho rolls-royce s oĹ™echovou palubnĂ deskou a koĹľenĂ˝m ÄŤalounÄ›nĂm.

â€žNastartuj,â€ś poruÄŤil mi. Nastoupil za mnou a nacpal se tÄ›snÄ› ke mnÄ›. PĹ™itiskl mi hlaveĹ� pistole ke spĂˇnku. DĂ˝chal ztÄ›Ĺľka. VeĹˇkerĂ© napÄ›tĂ soustĹ™edil na drĹľenĂ pistole. Kdyby mÄ› zastĹ™elil, ani bych to necĂtila. Byla bych mrtvĂˇ dĹ™Ăv, neĹľ

by bolest docestovala k nervovĂ˝m zakonÄŤenĂm a ta by pĹ™edala zprĂˇvu do mozku. PĹ™Ăˇla jsem si, aby to udÄ›lal.

ChtÄ›la jsem to mĂt za sebou. â€žDÄ›lej,â€ś Ĺ™ekl. Myslela jsem, Ĺľe

je to mĹŻj hlas, tak blĂzko byl mĂ˝m myĹˇlenkĂˇm.

â€ž Tak nastartuj to zasranĂ˝ auto!â€ś Jeho hnÄ›v byl nevypoÄŤitatelnĂ˝. Jednou byl divokĂ˝, jindy ledovÄ› klidnĂ˝. V

jeho chovĂˇnĂ se nevysvÄ›tlitelnÄ› stĹ™Ădaly nekontrolovatelnĂ© impulsy se strnulĂ˝m sebeovlĂˇdĂˇnĂm.

Nahmatala jsem klĂÄŤe v zapalovĂˇnĂ.

â€žKam chtÄ›jĂ odvĂ©zt mĂ˝ho kluka?â€ś

â€žTo mi neĹ™ekli.â€ś

â€žTy ÄŤĹŻzo prolhanĂˇ! Tak ti to Ĺ™eknu jĂˇ.â€ś Ztlumil hlas a jĂˇ jsem cĂtila na tvĂˇĹ™i sĂlu jeho slov. Znovu tu byla ta vĂˇĹˇeĹ�, stejnĂ© ĹˇimrĂˇnĂ touhy, jako kdyĹľ poprvĂ© tanÄŤĂte s nÄ›jakĂ˝m muĹľem â€“ uvÄ›domujete si jeho tÄ›lo a veĹˇkerĂ© moĹľnosti, kterĂ© na vĂˇs ÄŤekajĂ. Byl opÄ›t klidnĂ˝, sebevÄ›domĂ˝ a jeho hrdelnĂ smĂch znÄ›l tĂ©mÄ›Ĺ™ jĂˇsavÄ›.

â€žRochelle mĂˇ dvojÄŤe, brĂˇchu, kterej lĂtĂˇ s letadlem,â€ś

Ĺ™ekl. â€žJe dost chytrĂˇ na to, aby se s Erikem nevrĂˇtila zpĂˇtky domĹŻ, protoĹľe bych je okamĹľitÄ› naĹˇel a byla by mrtvĂˇ dĹ™Ăv, neĹľ by zavĹ™ela dveĹ™e. PokusĂ se ho unĂ©st letadlem a nÄ›kde ho schovat, dokud se vĹˇechno neuklidnĂ.â€ś Dal pistoli pryÄŤ z mĂ©ho spĂˇnku a udÄ›lal posunek hlavnĂ. â€žZpĂˇtky na ulici a potom doleva. Pojedeme na to placenĂ˝ letiĹˇtÄ›. JeÄŹ opatrnÄ›, jasnĂ˝?â€ś

TupÄ› jsem kĂ˝vla. Moje nĂˇlada se zmÄ›nila stejnÄ› nĂˇhle jako jeho. ZatĂm jsem byla naĹľivu a nebyla jsem ani zmrzaÄŤenĂˇ, ani nemohoucĂ. Byla jsem vdÄ›ÄŤnĂˇ, Ĺľe mi neublĂĹľil, a ĹˇĹĄastnĂˇ, Ĺľe nejsem mrtvĂˇ. DÄ›lala jsem, co mi

Ĺ™Ăkal. Byla jsem rĂˇda, Ĺľe mĂˇ pĹ™ĂjemnĂ© zpĹŻsoby. Jeho hlas znÄ›l skoro pĹ™Ăˇtelsky, kdyĹľ jsem couvala z cesty na ulici.

ZmÄ›nil moji obvyklou domĂ˝Ĺˇlivost na pokoru. JeĹˇtÄ› tu byla nadÄ›je. JeĹˇtÄ› jsem mÄ›la Ĺˇanci. MoĹľnĂˇ Ĺľe uĹľ odletÄ›li. MoĹľnĂˇ Ĺľe uĹľ jsou pryÄŤ. MoĹľnĂˇ ho budu moct zabĂt dĹ™Ăv, neĹľ zabije on mÄ›. Hlavou se mi mihl obrĂˇzek Rochelle stĹ™elenĂ© do prsou. Zabil by ji stejnÄ› bezstarostnÄ›, jako zabil Patrika Bronfena, stejnÄ› suĹˇe, ledabyle a snadno. Dietz by takĂ© zemĹ™el. Messinger by mÄ› chtÄ›l vymÄ›nit za Erika a nakonec by nĂˇs zabil vĹˇechny. Rochelle, Dietze a mÄ›, v takovĂ©m poĹ™adĂ, aby naĹˇe hrĹŻza byla co nejvÄ›tĹˇĂ. SoustĹ™edila jsem se na silnici. NĂˇhle jsem si uvÄ›domovala vĹŻz. CĂtila jsem vĹŻni koĹľenĂ˝ch sedadel a ÄŤerstvĂ˝ch rĹŻĹľĂ v kĹ™iĹˇĹĄĂˇlovĂ© vĂˇziÄŤce.

Auto tiĹˇe klouzalo po vozovce. Na stoprvnĂ jsem zahnula doprava a letÄ›li jsme na sever. V dohledu nebyla ĹľĂˇdnĂˇ dĂˇlniÄŤnĂ hlĂdka.

MÄ›la jsem vyschlo v krku. OdkaĹˇlala jsem si. â€žJak jste vÄ›dÄ›l, kde jsem?â€ś

â€žDal jsem do toho porsche ĹˇtÄ›nici hned prvnĂ noc, co parkovalo pĹ™ed tvĂ˝m bytem. VidĂĹˇ tohle? To je mĹŻj pĹ™ijĂmaÄŤ. Sledoval jsem vĂˇs, kam jste se vrtli, v nÄ›kolika rĹŻznejch vypĹŻjÄŤenejch autech.â€ś

â€žProÄŤ jste zabil Patrika?â€ś

â€žProÄŤ ne. NelĂbil se mi.â€ś

ZvÄ›davÄ› jsem na nÄ›j pohlĂ©dla. â€žProÄŤ jste uĹˇetĹ™il Ernieho?â€ś

â€žToho starĂ˝ho pĂˇprdu? Co jĂˇ vĂm? TĹ™eba se tam teÄŹ vrĂˇtĂm a oddÄ›lĂˇm ho, kdyĹľ jsi mi to tak pĹ™ipomnÄ›la,â€ś Ĺ™ekl ĹˇkĂˇdlivÄ›. DrobĂˇtko zabijĂˇckĂ©ho humoru, aby mi pĹ™edvedl, jak mu na niÄŤem nezĂˇleĹľĂ. Dal revolver z mĂ© hlavy a poloĹľil si ho na koleno. â€žJak je to s tĂm tvĂ˝m bodyguardem? PÄ›knÄ› mÄ› sere. DvakrĂˇt jsem tÄ› uĹľ skoro mÄ›l a vĹľdycky mi do toho vlez.â€ś

NespouĹˇtÄ›la jsem oÄŤi z vozovky. â€žDÄ›lĂˇ svou prĂˇci dobĹ™e.â€ś

PodĂval se na mÄ›. â€žSpĂte spolu?â€ś

â€žDo toho vĂˇm nic nenĂ.â€ś

â€žNo takâ€¦â€ś

â€žZnĂˇm ho teprve ÄŤtyĹ™i dny!â€ś Ĺ™ekla jsem po pravdÄ›.

â€žNo a?â€ś

â€žNo, jĂˇ jen Ĺľe neskĂˇÄŤu chlapĹŻm do postele tak rychle.â€ś

â€žTos ale mÄ›la, kdyĹľ jsi mÄ›la tu moĹľnost. TeÄŹ uĹľ je z nÄ›j mrtvola. UdÄ›lĂˇme spolu Ăşmluvu. BuÄŹto ty, nebo on. Co tomu Ĺ™ĂkĂˇĹˇ? On, nebo ty. Nebo jeĹˇtÄ› lĂp, buÄŹ Rochelle, nebo on. Vyber si. KdyĹľ si nevybereĹˇ, tak vĂˇs zabiju vĹˇechny tĹ™i.â€ś

â€žAle zaplaceno dostanete jen za jednoho.â€ś

â€žTo je fakt, ale Ĺ™eknu ti, Ĺľe prachy pro mÄ› zas tolik neznamenajĂ. KdyĹľ ÄŤlovÄ›k dÄ›lĂˇ, co ho bavĂ, tak to dÄ›lĂˇ i zadarmo, ne?â€ś Naklonil se k pĹ™ehrĂˇvaÄŤi. â€žJe libo nÄ›jakou muziku? MĂˇm tady jazz, klasiku, taky nÄ›jakej rock. Heavy metal ani reggae nevedu. Tyhle sraÄŤky nesnĂˇĹˇĂm. ChceĹˇ Sinatru?â€ś

â€žNe, dĂky.â€ś VidÄ›la jsem rampu u univerzity a letiĹˇtÄ› a opatrnÄ› jsem zajela doprava. Silnice se stĂˇÄŤela nahoru doleva a protĂnala dĂˇlnici, kterĂˇ byla teÄŹ pod nĂˇmi. DĂˇlnice uĹľ je pryÄŤ a my jsme vjeli na jednosmÄ›rku. JeĹˇtÄ› dvÄ› minuty a budu na letiĹˇti, a co budu dÄ›lat pak? Na digitĂˇlnĂch hodinkĂˇch v autÄ› bylo 8:02. O mĂli dĂˇl uĹľ bylo vidÄ›t odboÄŤku na Rockpit Road. ZaboÄŤila jsem tam. VÄ›dÄ›la jsem, Ĺľe moĹ™e je nÄ›kde blĂzko, ale na silnici bylo cĂtit jen bahno.

Pach, kterĂ˝ pĹ™ipomĂnal zkaĹľenĂˇ vejce. Valila se sem mlha, hustĂ˝ pĂˇs bĂlĂ˝ jako mlĂ©ko, kontrastujĂcĂ s temnou oblohou.

Univerzita stĂˇla na Ăştesech jako opevnÄ›nĂ© mÄ›sto, plnĂˇ svÄ›tel a ĹľlutohnÄ›dĂ˝ch vÄ›ĹľĂ. JĂˇ jsem na vysokou nikdy nechodila.

Byla jsem vyslovenÄ› dÄ›lnickĂ©ho pĹŻvodu â€“ jako tenhle chlap, kdyĹľ se to tak vezme. Jako Dietz.

Jela jsem po Rockpit Road asi pĹŻl mĂle, kdyĹľ se nalevo objevily hangĂˇry a rĹŻznĂ© pĹ™Ăstavky Neptune Air. â€žTady,â€ś

Ĺ™ekla jsem. Zpomalila jsem a zahnula jsem tam. Messinger si poposedl dopĹ™edu a dĂval se skrze pĹ™ednĂ sklo, kterĂ© bylo zamĹľeno jemnĂ˝m oparem.

Na parkoviĹˇti stĂˇlo nÄ›kolik rĹŻznĂ˝ch vozidel, ale po RochellinÄ› vypĹŻjÄŤenĂ©m autu ani pamĂˇtky. Messinger mi poruÄŤil, abych zaparkovala za jednĂm plechovĂ˝m hangĂˇrem.

Pod stĹ™echou tvaru pĹ™evrĂˇcenĂ©ho V byl nĂˇpis osvÄ›tlenĂ˝ jednou ĹľĂˇrovkou: LETECKĂť VĂťCVIK, FEDERĂ�LNĂŤ

LETECKĂ� AGENTURA, OPRAVY, PRONĂ�JEM 24

HODIN DENNÄš, PRODEJ A SERVIS LETECKĂ‰

ELEKTRONIKY. DrĂˇtÄ›nĂ˝ plot s ostnatĂ˝m drĂˇtem byl opatĹ™enĂ˝ visacĂm zĂˇmkem. V pravidelnĂ˝ch intervalech byly umĂstÄ›ny vĂ˝straĹľnĂ© cedule. Na vzdĂˇlenĂ©m konci hangĂˇru ozaĹ™oval svÄ›tlomet prĂˇzdnou rozjezdovou drĂˇhu.

Vystoupili jsme z auta. Bylo chladno. StudenĂ˝ vĂtr biÄŤoval letiĹˇtnĂ plochu a cuchal mi vlasy na vĹˇechny strany.

KdyĹľ jsme Ĺˇli pĹ™es parkoviĹˇtÄ›, chytl mÄ› Messinger za loket pohybem, kterĂ˝ mi tolik pĹ™ipomnÄ›l Dietze, aĹľ jsem zalapala po dechu. KancelĂˇĹ™e Neptune Air byly zavĹ™enĂ©, vnitĹ™ek budovy byl ztemnÄ›lĂ˝. Skrz sklenÄ›nĂ© tabule mdle svĂtilo pouze jedno nevĂ˝raznĂ© svÄ›tlo. ObeĹˇli jsme budovu. Vzadu se rozprostĂrala ĹˇirokĂˇ dĹ™evÄ›nĂˇ ploĹˇina. Pro zĂˇkaznĂky, kteĹ™Ă ÄŤekajĂ na svĹŻj let, tu byl stĹŻl a dvÄ› lavice. PĹ™edstavovala jsem si zamÄ›stnance Neptune Air (vĹˇechny tĹ™i), jak tady obÄ›dvajĂ, pozorujĂ pĹ™istĂˇvajĂcĂ letadla a pijĂ sodovku v plechovkĂˇch z automatu. Napravo byla Ĺ™ada malĂ˝ch soukromĂ˝ch letadel upoutanĂ˝ch k zemi. Za nimi asi mĂli daleko jsem vidÄ›la letiĹˇtÄ› v Santa Tereze, hornĂ ÄŤĂˇst jeho vÄ›Ĺľe, jak se tyÄŤĂ nad Ĺ™adou skladiĹˇtnĂch budov. Na jednĂ© drĂˇze se zrovna rozjĂĹľdÄ›lo letadlo a chystalo se ke startu.

Messinger mi pokynul, abych si sedla ke stolu, a sĂˇm se posadil naproti mÄ›. â€žJe teda sakra zima,â€ś Ĺ™ekl.

Zaslechla jsem za sebou hlasy. OtoÄŤila jsem se a spatĹ™ila jsem dva dÄ›lnĂky, asi topiÄŤe, jak zamykajĂ dveĹ™e hangĂˇru a jdou smÄ›rem k parkoviĹˇti. Messinger se zvedl a dĂval se za nimi. NamĂĹ™il na nÄ› svou pistoli a Ăşsty udÄ›lal zvuk, jako

kdyĹľ stĹ™ĂlĂ. Pif, paf. Odfoukl pomyslnĂ˝ kouĹ™ z hlavnÄ› a pak se usmĂˇl. â€žAni nevÄ›dĂ, jakĂ˝ maj ĹˇtÄ›stĂ, co?â€ś

â€žTo asi ne,â€ś pĹ™ikĂ˝vla jsem.

Zase si sedl.

VĂtr mu hravÄ› naÄŤechrĂˇval prstĂ˝nky vlasĹŻ. Ve svÄ›tle ĹľĂˇrovky z hoĹ™ejĹˇĂho konce budovy se mu tĹ™pytily oÄŤi. Se zĂˇjmem si mÄ› prohlĂĹľel. â€žVzal tÄ› sem nÄ›kdy tatĂnek podĂvat se na letadĂ˝lka?â€ś

â€žUmĹ™el, kdyĹľ mi bylo pÄ›t.â€ś

â€žMĹŻj tĂˇta mÄ› sem taky nikdy nevzal. Hajzl. NenĂ divu, Ĺľe jsem se tak zvrhnul.â€ś

â€žAni se nepĹ™iĹˇel podĂvat, kdyĹľ jste hrĂˇl ve Ĺˇkole turnaj?â€ś

â€žTen umÄ›l jenom chlastat, smilnit a zabĂjet lidi. VeĹˇkerej svĹŻj talent mĂˇm od nÄ›ho.â€ś

MĹŻj strach pomalu ustupoval a na jeho mĂsto se zaÄŤala tlaÄŤit mĂˇ obvyklĂˇ rozmrzelost. DĂˇt se zabĂt byla jedna vÄ›c, a muset sedÄ›t venku ve studenĂ©m vÄ›tru a Ĺľvanit s takovĂ˝m pitomcem, jako je Messinger, byla vÄ›c jinĂˇ. Myslela jsem si, Ĺľe bude lĂp, kdyĹľ budu hodnĂˇ. TeÄŹ jsem pĹ™emĂ˝Ĺˇlela, jakĂ˝ to mĂˇ smysl. On zatĂm civÄ›l na mĹŻj obliÄŤej. TakĂ© jsem se na nÄ›j dĂvala, jenom abych zjistila, jakĂ© to je.

UvĂˇĹľlivÄ› kĂ˝vl. â€žTen monokl uĹľ vypadĂˇ lĂp.â€ś

PĹ™ejela jsem si prstem kolem oka. StĂˇle jsem zapomĂnala, jak asi musĂm vypadat pro nezasvÄ›cenĂ©ho pozorovatele. KdyĹľ jsem naposledy zkoumala svĂˇ rozliÄŤnĂˇ poranÄ›nĂ, zaznamenala jsem, Ĺľe podlitiny dramaticky

zmÄ›nily zabarvenĂ. CitronovÄ› ĹľlutĂ© pozadĂ postupnÄ› zezelenalo a bylo pĹ™ekryto ĹˇvestkovĂ˝m valĂ©rem. â€žTenkrĂˇt jste mÄ› mĂˇlem dostal.â€ś

PĹ™eĹˇel mĹŻj kompliment mĂˇvnutĂm ruky. â€žTo byla jenom rozcviÄŤka. Nemyslel jsem to vĂˇĹľnÄ›.â€ś

â€žCo si o tom myslel Erik?â€ś

â€žToho to nezajĂmĂˇ. ProhlĂĹľel si komiksy. DÄ›cka vidÄ›j nĂˇsilĂ poĹ™Ăˇd a neznamenĂˇ pro nÄ› vĹŻbec nic. Lidi pro nÄ› neumĂraj doopravdy. Jsou to jenom takovĂ˝ efekty.â€ś

â€žPochybuju, Ĺľe by to takhle bral, kdybyste mu zastĹ™elil mĂˇmu.â€ś

â€žJakĂ˝pak kdyby â€“ jĂˇ ji zastĹ™elĂm.â€ś Jeho pohled zamĂĹ™il jinam.

Na pĹ™istĂˇvacĂ plochu se sneslo malinkĂ© letadlo. VrÄŤelo jako volkswagen, kterĂ˝ potĹ™ebuje vymÄ›nit Ĺ™emen vÄ›trĂˇku.

Na chvĂli jsem ho ztratila z oÄŤĂ, kdyĹľ zmizelo za nÄ›jakĂ˝mi budovami, ale za chvĂli se zase objevilo a valilo se smÄ›rem k nĂˇm. Messinger vstal. â€žVsadĂm se, Ĺľe to je on. PojÄŹ. A drĹľ

jazyk za zuby, nebo to do tebe naĹˇiju.â€ś

Letadlo dojelo na betonovou ploĹˇinu pĹ™ed hangĂˇrem a otoÄŤilo se, takĹľe teÄŹ smÄ›Ĺ™ovalo ÄŤelem k rozjezdovĂ© drĂˇze.

Pilot vypnul motor a zhasl svÄ›tla. Messinger mÄ› popadl vzadu za krk a rychlĂ˝mi kroky se mnou pochodoval k letadlu. PĹ™edstavovala jsem si, jak si pilot sundĂˇvĂˇ sluchĂˇtka, jak nÄ›co zapisuje do palubnĂho denĂku a rozepĂnĂˇ si bezpeÄŤnostnĂ pĂˇs. Jestli je to Rochellin bratr, tak

Messingera poznĂˇ hned, jak ho zahlĂ©dne.

Po zĂˇdech mi pĹ™ebÄ›hl mrĂˇz. SnaĹľila jsem se drĹľet zpĂˇtky a trochu klĂˇst odpor, ale Messingerovy prsty se mi s muÄŤivou bolestĂ zarĂ˝valy do krku. PĹ™idali jsme do kroku.

TĂ©mÄ›Ĺ™ jsme klusali bok po boku, dokud jsme nedorazili k zadku letadla. PĹ™Ămo pĹ™ed nĂˇmi se otevĹ™ely dveĹ™e pilotovy kabiny a pilot zrovna vylĂ©zal ven. Nebyli jsme od nÄ›j dĂˇl neĹľ dva metry.

Messinger ho oslovil: â€žHej, Royi?â€ś

VarovnÄ› jsem vykĹ™ikla.

Pilot se pĹ™ekvapenÄ› otoÄŤil.

Plof!

Roy klesl na kolena. PĹ™ekotil se dopĹ™edu a spadl na obliÄŤej. Kulka mu roztĹ™ĂĹˇtila nos a vylĂ©tla temenem hlavy.

VykĹ™ikla jsem hrĹŻzou a odvrĂˇtila jsem se. Na tvĂˇĹ™i mÄ› pĂˇlily slzy. NoÄŤnĂm vzduchem zavonÄ›l oblĂˇÄŤek dĂ˝mu. OpĹ™ela jsem se rukou o letadlo, abych neupadla. Messinger uĹľ mrtvĂ©ho muĹľe zvedl za ramena a tĂˇhl ho zpĂˇtky pĹ™es betonovou ploĹˇinu do zkosenĂ©ho stĂnu hangĂˇru.

OdstrÄŤila jsem se od letadla. Vyrazila jsem a bÄ›Ĺľela jsem jako o Ĺľivot. ZamĂĹ™ila jsem k parkoviĹˇti. Doufala jsem, Ĺľe dobÄ›hnu aĹľ na silnici.

â€žHej!â€ś

SlyĹˇela jsem za sebou Messingera, jak ztÄ›Ĺľka oddychuje.

NeodvaĹľovala jsem se na nÄ›j podĂvat. Byl rychlejĹˇĂ neĹľ jĂˇ a dohĂˇnÄ›l mÄ›. NĂˇhle do mÄ› strÄŤil tak, Ĺľe jsem spadla dopĹ™edu

na ruce. SnaĹľila jsem se odkutĂˇlet, ale nebyla jsem dost rychlĂˇ, abych se mohla zachrĂˇnit. LeĹľela jsem na zemi a on skoÄŤil na mÄ›. ZuĹ™il. ObrĂˇtil mÄ› na zĂˇda. PĹ™idrĹľovala jsem si ruce pĹ™ed obliÄŤejem, abych se chrĂˇnila pĹ™ed ranami, kterĂ˝mi mÄ› zasypĂˇval.

NĂˇhle cosi upoutalo jeho pozornost. Trhl sebou. Od moÄŤĂˇlu se sem blĂĹľilo nÄ›jakĂ© auto. Postavil mÄ› na nohy a napĹŻl mÄ› vlekl, napĹŻl nesl pĹ™es ploĹˇinu do ĂşstranĂ budovy.

OpĹ™el se o zeÄŹ. PevnÄ› svĂral moje tÄ›lo. ÄŚĂˇsteÄŤnÄ› mÄ› mÄ›l vecpanou v podpaĹľĂ. Jednou rukou mi zacpĂˇval pusu a druhou mi zase tiskl ke spĂˇnku pistoli. Oba jsme ztÄ›Ĺľka oddechovali, jĂˇ jsem se mĂˇlem dusila.

Auto zastavilo na parkoviĹˇti. SlyĹˇela jsem dvojĂ bouchnutĂ dveĹ™Ă, nejdĹ™Ăv jedno, potom druhĂ© a pak tlumenĂ˝ zvuk hlasĹŻ. NejdĹ™Ăv jsem uvidÄ›la Rochelle. SlyĹˇela jsem, jak jejĂ podpatky klapajĂ po dlĂˇĹľdÄ›nĂ, vidÄ›la jsem jejĂ bledĂ˝ obliÄŤej a svÄ›tlĂ© vlasy nad zvednutĂ˝m lĂmcem kabĂˇtu. Vedle nĂ Ĺˇel Erik. HlaviÄŤku mÄ›l natoÄŤenou k nĂ. DrĹľeli se za ruce.

Dietz Ĺˇel tÄ›snÄ› za nĂ. PozornÄ› sledoval tmu kolem sebe.

KdyĹľ spatĹ™il letadlo, na okamĹľik zavĂˇhal. Skoro jsem vidÄ›la jeho zmatenĂ˝ pohled. NatĂˇhl ruku, aby Rochelle zarazil.

Erik zĹŻstal stĂˇt.

Messinger mÄ› odstrÄŤil od hangĂˇru. â€žKoukej, hochu.

Tady. Koukej, co tu mĂˇm.â€ś

Na okamĹľik jsme vĹˇichni strnuli jak postavy v ĹľivĂ©m obraze. PĹ™ipadalo mi, jako bychom byli ÄŤleny nÄ›jakĂ©

divadelnĂ spoleÄŤnosti, kterĂˇ pĹ™edvĂˇdĂ v exteriĂ©ru jakousi znĂˇmou scĂ©nu z dÄ›jin. Nikdo se ani nehnul. Messinger mi sundal ruku z Ăşst, ale nikdo z nĂˇs neĹ™ekl ani slovo.

Najednou oĹľil Erik. â€žTati?â€ś

â€žAhoj, kĂˇmoĹˇi. Jak se ti vede? PĹ™iĹˇel jsem si pro tebe.â€ś

Ozvala se Rochelle: â€žMarku, prosĂm tÄ›. Nech mÄ›, aĹĄ si ho odvezu zpĂˇtky. MÄ›l jsi ho osm mÄ›sĂcĹŻ. Nech ho u mÄ›.

ProsĂm tÄ›.â€ś

I kdyĹľ jsme byli od sebe daleko, slyĹˇet bylo dobĹ™e.

â€žV ĹľĂˇdnĂ˝m pĹ™ĂpadÄ›, zlato. Je to moje dĂtÄ›. Ale nÄ›co vĂˇm povĂm. UdÄ›lĂˇme dohodu. JĂˇ dostanu Erika. Vy dostanete Kinsey. To je snad fĂ©r, ne?â€ś

Dietz pohlĂ©dl na Rochelle. â€žErikovi on neublĂĹľĂ â€“â€ś

Rochelle zpraĹľila Dietze pohledem. â€žMlÄŤte! Tohle je mezi nĂˇmi.â€ś

â€žOn ji zabije,â€ś nalĂ©hal Dietz.

â€žCo je mi po tom?â€ś vyĹˇtÄ›kla.

Messinger se do toho vloĹľil. â€žPromiĹ�te, Dietzi. Nerad vĂˇs pĹ™eruĹˇuju, ale hĂˇdku s nĂ nikdy nevyhrajete. Je to tvrdohlavĂˇ mrcha. VÄ›Ĺ™te mi, jĂˇ to vĂm.â€ś

Dietz se na nÄ›j mlÄŤky dĂval. Rochelle majetnicky objala Erika a drĹľela ho pĹ™ed sebou podobnÄ›, jako Messinger drĹľel mÄ›.

Messinger se soustĹ™edil na Dietze. â€žOcenil bych, kdybys navalil tu svoji bouchaÄŤku, hochu. Mohl bys to udÄ›lat?

Nechci, abych musel tĂ˝hle sleÄŤnÄ› hnedka prohnat kulku

hlavou. Myslel jsem, Ĺľe byste se rĂˇdi nejdĹ™Ăv rozlouÄŤili.â€ś

â€žMyslel jste to vĂˇĹľnÄ› s tou dohodou?â€ś

â€žNejdĹ™Ăv tu bouchaÄŤku, jo? Pak budem vyjednĂˇvat.

MusĂm se pĹ™iznat, Ĺľe jsem trochu nervĂłznĂ. MĂˇm tady odjiĹˇtÄ›nou pÄ›taÄŤtyĹ™icĂtku, a ta se spustĂ jedna dvÄ›â€¦ A pÄ›knÄ› v klidu, ĹľĂˇdnĂ˝ voloviny.â€ś

PĹ™ipadalo mi, Ĺľe se Dietz hĂ˝be hroznÄ› pomalu. Vyndal zbraĹ� z pouzdra, kterĂ© nosil pod sakem. DrĹľel ji hlavnĂ vzhĹŻru a vytĂˇhl zĂˇsobnĂk. Hodil ho na zem. SlyĹˇela jsem, jak kovovÄ› cinkl o beton, jak ho odkopl pryÄŤ. Pistoli zahodil pĹ™es rameno do tmy. Zvedl ruce dlanÄ›mi vzhĹŻru.

PohlĂ©dli jsme s Dietzem na sebe. CĂtila jsem Messingerovo napÄ›tĂ v kostech. Bylo mi tepleji. OpĂrala jsem se o nÄ›j, a kdybych nepohnula hlavou, ani bych si nebyla vÄ›doma, Ĺľe mi u spĂˇnku drĹľĂ hlaveĹ�. ProtoĹľe na nĂ byl tlumiÄŤ, byla moc dlouhĂˇ, takĹľe mi nemohl poĹ™ĂˇdnÄ› mĂĹ™it na hlavu. Musel ji drĹľet naĹˇikmo. Divila jsem se, Ĺľe uĹľ ho od tĂ© tĂhy nebolĂ ruka.

Messinger si zjevnÄ› velmi peÄŤlivÄ› Dietze prohlĂĹľel.

â€žMoc hezkĂ˝. A teÄŹ musĂte pĹ™esvÄ›dÄŤit Rochelle, aby spolupracovala. Pokuste se ji pĹ™emluvit, protoĹľe jestli nebude spolupracovat, tak si pĹŻjdu vyzvednout svejch patnĂˇct set dolarĹŻ za ten kĹˇeft.â€ś

â€žTak proÄŤ se nezeptĂˇĹˇ Erika, co chce?â€ś navrhla Rochelle.

â€žProtoĹľe je moc malej na to, aby rozhodl, kdo se o nÄ›j mĂˇ starat,â€ś Ĺ™ekl blahosklonnÄ›. â€žPropĂˇna, Rochelle. JĂˇ

nevÄ›Ĺ™Ăm tÄ›m tvejm kecĹŻm. Ty to prostÄ› mĂˇĹˇ v povaze, jseĹˇ hroznĂˇ matka, vĂĹˇ to? Vychovala bys z nÄ›ho ĂşplnĂ˝ho magora. Tak uĹľ nechme tÄ›ch blbostĂ a udÄ›lĂˇme vĂ˝mÄ›nnej obchod. PoĹˇli mi Erika sem a uvidĂme, co se bude dĂˇt dÄ›lat.â€ś

Dietz pohlĂ©dl na Rochelle. â€žUdÄ›lejte, co Ĺ™ĂkĂˇ.â€ś

NeĹ™ekla nic. DĂvala se na Messingera a pak jejĂ pohled sklouzl na mÄ›. â€žJĂˇ ti nevÄ›Ĺ™Ăm. StejnÄ› ji zabijeĹˇ.â€ś

â€žNe, nezabiju,â€ś Ĺ™ekl rozhoĹ™ÄŤenÄ›, jako by ho faleĹˇnÄ› obvinili. â€žProto jsem ji sem pĹ™ivedl. KvĹŻli obchodu. Nikdy bych neĹˇvindloval ve hĹ™e, kterĂˇ se tĂ˝kĂˇ mĂ˝ho dĂtÄ›te. Jsi praĹˇtÄ›nĂˇ, nebo co?â€ś

Dietz oslovil Rochelle: â€žBudete mĂt dalĹˇĂ pĹ™ĂleĹľitost dostat Erika zpĂˇtky. Slibuju vĂˇm to. PomĹŻĹľeme vĂˇm. Ale teÄŹ mu, prosĂm vĂˇs, vyhovte.â€ś

I na tu dĂˇlku jsem vidÄ›la, jak se jĂ zkrabatil obliÄŤej.

Lehce Erika popostrÄŤila. â€žTak bÄ›Ĺľâ€¦â€ś ZaÄŤĂnala breÄŤet. Ruce mÄ›la zastrÄŤenĂ© v kapsĂˇch.

Erik vĂˇhal. PodĂval se na ni a pak na svĂ©ho otce.

â€žTo nic, milĂˇÄŤku,â€ś zaĹˇeptala. Rychle se vydal smÄ›rem k nĂˇm s hlavou svÄ›Ĺˇenou a obliÄŤejem skrytĂ˝m ve tmÄ›.

Messinger mÄ› sevĹ™el jeĹˇtÄ› pevnÄ›ji a jĂˇ jsem ucĂtila z jeho vzruĹˇenĂm zpocenĂ© kĹŻĹľe pach tĹ™Ăsla. KdyĹľ dĂtÄ› pĹ™echĂˇzelo ploĹˇinu, jako by se zastavil ÄŤas. SlyĹˇela jsem jen kvĂlenĂ vÄ›tru na pĹ™istĂˇvacĂ drĂˇze.

Erik doĹˇel k nĂˇm. Nikdy jsem ho vlastnÄ› zblĂzka nevidÄ›la. MÄ›l obliÄŤejĂk jako obrĂˇzek. RĹŻĹľovĂ© tvĂˇĹ™e, modrĂ©

oÄŤi, dlouhĂ© Ĺ™asy. Byl tak zranitelnĂ˝. UĹˇi mu malinko odstĂˇvaly a krÄŤek se zdĂˇl pĹ™ĂliĹˇ hubenĂ˝. â€žNeubliĹľuj jĂ, tati.â€ś

â€žNeublĂĹľĂm,â€ś Ĺ™ekl Messinger. â€žAuto je z druhĂ˝ strany hangĂˇru. MĹŻĹľeĹˇ tam na mÄ› poÄŤkat. Tady jsou klĂÄŤe.â€ś

â€žMarku?â€ś Za hukotu pĹ™istĂˇvajĂcĂho letadla znÄ›l Rochellin hlas nevĂ˝raznÄ›. Po obliÄŤeji se jĂ Ĺ™inuly slzy.

â€žMĹŻĹľu mu dĂˇt jeĹˇtÄ› pusu?â€ś

â€žPaneboĹľe,â€ś zamumlal. â€žTak teda pojÄŹ, ale rychle,â€ś

pronesl nahlas. Erikovi Ĺ™ekl: â€žPoÄŤkĂˇĹˇ tady na maminku a pak pĹŻjdeĹˇ do auta, jak jsem ti Ĺ™ekl. VeÄŤeĹ™el jsi nÄ›co?â€ś

â€žStavili jsme se u MacDonalda na hamburger.â€ś

â€žTo se mi snad jen zdĂˇ. Ty nevĂĹˇ, co jsem ti Ĺ™Ăkal? Ĺľe to nenĂ zdravĂ˝?â€ś

Erik pĹ™ikĂ˝vl. OÄŤi se mu zalily slzami. MÄ›l zmatek v tom, kterĂ©ho z rodiÄŤĹŻ mĂˇ poslouchat. Rochelle Ĺˇla zatĂm pĹ™Ămo k nĂˇm, kladla jednu nohu na vysokĂ©m podpatku vedle druhĂ© jako na mĂłdnĂ pĹ™ehlĂdce. Dietz se jĂ dĂval pĹ™es rameno. NaĹˇe pohledy se setkaly. ZdĂˇlo se mi, Ĺľe se povzbudivÄ› usmĂvĂˇ.

NechtÄ›la jsem vidÄ›t Dietze umĂrat, asi bych to nesnesla, nechtÄ›la bych snad ani ĹľĂt, kdyby se to stalo.

PodĂvala jsem se na Rochelle. Zastavila se nÄ›kolik stop pĹ™ed nĂˇmi. Erik Ĺˇel k nĂ a zaboĹ™il svou hlaviÄŤku do jejĂch prsou. Naklonila se kupĹ™edu a poloĹľila si tvĂˇĹ™ na jeho hlavu.

NeskrĂ˝vala plĂˇÄŤ. â€žJĂˇ tÄ› mĂˇm rĂˇda,â€ś Ĺˇeptala. â€žTy budeĹˇ hodnej chlapeÄŤek, viÄŹ?â€ś

NÄ›mÄ› pĹ™ikĂ˝vl a pak odeĹˇel pryÄŤ. SpÄ›chal k autu a ani se

neohlĂ©dl. Jeho otec na nÄ›j zavolal.

â€žHele, Eriku. V ĹˇuplĂku jsou nÄ›jakĂ˝ kazety. PusĹĄ si, co budeĹˇ chtĂt.â€ś

Rochelle zĂrala na Marka. VytĂˇhla z kapsy revolver, zamĂĹ™ila mu na hlavu a stiskla kohoutek. Na tak titÄ›rnou zbraĹ� byla rĂˇna pozoruhodnÄ› hlasitĂˇ. SlyĹˇela jsem, jak vykĹ™ikl. Upustil svou pÄ›taÄŤtyĹ™icĂtku a tiskl si obÄ›ma rukama pravĂ© oko. PĹ™itom se kĂˇcel k zemi. SvĂjel se bolestĂ.

Rochelle pĹ™ikroÄŤila blĂĹľ a vystĹ™elila jeĹˇtÄ› jednou. Musela se to nauÄŤit od nÄ›j. â€žTy hajzle. V ĹľivotÄ› jsi ĹľĂˇdnou Ăşmluvu nedodrĹľel.â€ś

Messinger leĹľel bez hnutĂ.

Dietz se vydal pĹ™es ploĹˇinu smÄ›rem ke mnÄ›. Ĺ la jsem mu naproti.

Epilog

KdyĹľ policajti nakonec rozkopali celĂ© okolĂ Bronfenovy kĹŻlny, objevili celkem ÄŤtyĹ™i tÄ›la. Mrtvola pohĹ™benĂˇ v betonovĂ˝ch zĂˇkladech byla identifikovĂˇna jako nÄ›kdejĹˇĂ obyvatelka peÄŤovatelskĂ©ho domu, jejĂĹľ penzi Bronfen kasĂroval jeĹˇtÄ› dobrĂ˝ch pÄ›t mÄ›sĂcĹŻ po jejĂ smrti. PatologovĂ© stĂˇle jeĹˇtÄ› pracujĂ na identifikaci dalĹˇĂch mrtvol, ale jednou z nich je s nejvÄ›tĹˇĂ pravdÄ›podobnostĂ Bronfenova Ĺľena Sheila.

TeÄŹ, kdyĹľ se Irena dozvÄ›dÄ›la pravdu, daĹ™Ă se jĂ lĂ©pe. NaĹˇla si dobrĂ©ho terapeuta, kterĂ˝ jĂ pomĂˇhĂˇ se s tĂm vĹˇĂm nÄ›jak vyrovnat. MoĹľnĂˇ jĂ to bude trvat lĂ©ta, ale aspoĹ� je na dobrĂ© cestÄ›.

KrĂˇtce nato, co byl zabit Messinger, zatkli tĹ™etĂho (a poslednĂho) najatĂ©ho vraha. VÄŤera jsem mluvila s Lee Galishoffem, kterĂ˝ mi oznĂˇmil, Ĺľe Tyrone Patty zemĹ™el na nĂˇsledky bodnĂ© rĂˇny, kterou mu v hĂˇdce uĹˇtÄ›dĹ™il nÄ›jakĂ˝

spoluvÄ›zeĹ� o dvÄ› hlavy menĹˇĂ neĹľ on sĂˇm.

Dietz u mne zĹŻstal bydlet do devÄ›tadvacĂˇtĂ©ho srpna, kdy se zhmotnily jeho nadÄ›je na novou prĂˇci. TeÄŹ je v NÄ›mecku a filmuje fingovanĂˇ vniknutĂ do vojenskĂ˝ch zĂˇkladen.

PĹ™Ăsahal, Ĺľe se vrĂˇtĂ. RĂˇda bych mu vÄ›Ĺ™ila, ale nejsem si jista, jestli se toho odvĂˇĹľĂm. ZatĂm mĂˇm svou vlastnĂ prĂˇci a svĹŻj vlastnĂ Ĺľivot, kterĂ˝ je bohatĹˇĂ o to, Ĺľe se v nÄ›m na chvĂli objevil on.