ít nebo zemřít - Vladimír Landa

Letadlo společnosti Lufthansa hladce přistálo. V tuto dobu ukazuje teploměr 40° Celsia a vlhkost vzduchu snáí Evropan nepříjemně. Letitě Don Muang v Thajsku, vzdálené téměř 30 km od středu města Bangkoku, je objemné a panuje tu značný provoz. Z letadla vystupují desítky lidí a mezi nimi i Franz Pein.

Cestující nastupují do připraveného autobusu a odjídějí k pasové kontrole. Franz Pein předkládá západoněmecký pas a na dotaz úředníka, jaký je účel jeho návtěvy, odpovídá sebevědomě: obchod. Celní odbavení probíhá hladce. V kufru má jen věci osobní potřeby.

Pein si nechává odnést kufr od nosiče zavazadel a vychází před budovu letitě. Desítky taxikářů nabízejí své sluby, on vak kráčí pevným krokem k černému mercedesu a v ruce svírá aktovku. Zaplatí nosiči a zadní dveře automobilu se otevírají. Vítá ho jeho obchodní přítel Kua Seng Heng a místo podání ruky se vsedě mírně uklání. Řidič zatím uloil kufr a auto se pomalu rozjídi.

Vítám vás a doufám, e cesta byla příjemná. Vechno je připraveno. Nejdříve sl potřebujete odpočinout a dopřát si důkladnou lázeň. Ubytován budete v hotelu Montlen, jako obvykle, říká tie anglicky Kua Seng Heng.

Franz Pein jen pokývne hlavou. Dívá se na ubíhající krajinu a pomalu vytahuje pouzdro na cigarety. Jeho společník mu úsluně zapaluje a cesta k hotelu probíhá bez jediného slova. Teprve před hotelem říká Pein. Přijďte večer v osm hodin. Potřebuji sl skutečně odpočinout. Kua Seng Heng mírně pokývne na souhlas.

Franz Pein sedí ve vaně, která je naplněna a po okraj. Pěnový roztok pokrývá vodu a zaplavuje koupelnu příjemnou fialkovou vůní. Pein má zavřené oči a hlavou probíhá tolik mylenek o záitků…

Psal se rok 1969 a blíil se podzim. Podniky československého zahraničního obchodu se připravovaly na veletrh v Záhřebu. Nebylo tomu jinak ani v Metamexu. Frantika Noičku vybrali, aby Metamex reprezentoval, je mladý, ale ji se zkuenostmi. Zaměstnanci ho pokládají za jazykového fenoména. Ve svých dvaceti osmi letech ovládá plynně němčinu, angličtinu, francouztinu a nedělá mu potíe ani paněltina a italtina. Navíc maturoval z rutiny V expozici na veletrhu jsou kromě Noičky jetě čtyři zaměstnanci Metamexu, on vak jedná jen se zástupci hlavních odběratelských firem. To ostatní ponechává svým spolupracovníkům. Zve a je zván na obědy i večeře Rozdává a přijímá návtěvy. Pod jménem Frantiek Noička je uvedeno: vedoucí obchodní referent, a navtívenky jsou titěny ve čtyřech jazykových mutacích.

Blíí se závěr veletrhu a Noička je spokojen. Uzavřel výhodné kontakty a dnes večer je pozván na večeři s reprezentanty západoněmecké firmy. Pánové Morsej a Fritch mají velký zájem o výrobky Metamexu. Nemohl se dočkat večera. Kdy přiel do hotelu, ji ho očekávali. V rohu, stranou od ostatních návtěvníků, byl připraven stůl pro tři osoby s květinovou výzdobou a vlaječkami obou zemí. Večeře se vyznačovala specialitami a výběrem nejkvalitnějího vína. Hovor přeskakoval na různá témata. Noička usoudil, e právě nyní přila vhodná chvíle, aby získal příslib, e zítra se ukončí celá obchodní operace za ceny, které by byly výhodné pro Metamex. Zvedl číi, aby připil na zdar obchodu a spustil připravenou řeč, která má přímět oba pány k předběnému souhlasu. Leč jakmile se sklenky dotkly stolu, pan Fritch se zvedl s uctivou omluvou, má cosi naléhavého, aby kolega Morsel jetě s panem Noičkou poseděl. Uklonil se a podal Noičkoví ruku: Zítra u vás ve Stánku vechno dokončíme. Popřál oviálně dobrou noc a s úklonou odeel.

Noička byl v rozpacích. Měl vechno tak dobře promyleno a teď tohle …

Morsel mu vak poklepal na rameno. Zůstal jsem tady jetě já a jistě nám tady nebude smutno. Noička se pokusil čelit nové situaci: Prokuristé jste oba, take co jeden projedná, jistě schválí i druhý, je to tak?

To určitě, bezděčně se usmál Morsel. Nechme vak u obchodů, o kterých jsme hovořili dopoledne na veletrhu. Jste velice schopný a energický mladý mu. Mám pro vás jiný návrh, který by vyhovoval nejen vám, ale i vaí rodině. Mluvím s vámi zcela otevřeně, vdy se známe více ne rok.

Noička pocítil, e tento večer nebude probíhat tak, jak si ho naprogramoval, ale e roli přesvědčujícího převezme pan Mdrsel. Nemýlil se. Mórsel si zapálil doutník, pohlédl upřeně na Noičku a zvolna řekl: Situace u vás v Československu není a nebude růová. Lidé vaeho typu nebudou mít ance k uplatnění svých schopností. Tím budou ovem trpět i jejich rodiny. Vy máte ivot před sebou, ale nemáte perspektivu. Naprosto ádnou. Poslouchejte, co vám nabízíme my. Nechci od vás okamité rozhodnutí. Jsem vak přesvědčen, e zítra ve vaem Stánku uslyím kladnou odpověď. V zájmu vaem i vaí rodiny. A teď, prosím, poslouchejte

xxxx

Za tři dny po skončení veletrhu nasedal v Bělehradu Frantiek Noička s prokuristou Morselem do letadla, které je mělo dopravit do Frankfurtu nad Mohanem. Pas předal Mórselovi, který vyřizoval vechny formality. Ostatním spolupracovníkům oznámil, e se jetě zdrí v Záhřebu a přiletí do Prahy a za několik dní. Musí dokončit některé důleité obchody. Svému příteli předal dobře zalepenou obálku a poádal jej, aby ji osobně odevzdal paní Noičkové. Na letiti ve Frankfurtu byli ji oba očekáváni. Pasové formality si vzal na starost Morsel a ve proběhlo hladce. Připravené luxusní auto BMV je oba odvezlo do jedné z budov na Kaiserstrasse. V druhém poschodí Morsel zazvonil dvakrát dlouze a jednou krátce. Frantiek Noička si poviml měděné destičky vedle zvonku: Peter Sehmann, Export  Import.

Otevřela elegantní ena a uvedla je do přepychově zařízené místnosti, kam současně vstoupil dobře stavěný padesátník se zlatými brýlemi na očích. Podal jim svou masitou ruku na uvítanou. Usmál se a řekl příjemným, hlubokým hlasem: Vítám vás. Posaďte se a pane Noička, prosím, jako doma. Obrátil se na Morsela: Nepřipravil byste malé občerstvení? Kdy osamělí, okamitě zváněl a řekl Noičkoví: Mé jméno je Manfred Hartmann. Účel naeho podnikání je vám znám. Pro vás to bude téměř bez rizika a pokud jde o finanční zajitění vae i vaí rodiny, budete určitě spokojen. Vae úkoly a zapojení v naem svazku budou spíe cestovatelské a zajiovací, co hravě zvládnete. To vám vechno vysvětlím během zítřejího dne. Předevím vak musíte dostat nový průkaz a cestovní pas na jiné jméno. Od tohoto okamiku se budete jmenovat Franz Pein. Ubytujeme vás zatím v soukromém bytě a vechno zařídíme do týdne. Na hotel u půjdete s novým jménem. Do místností vstoupila dívka s podnosem. Byla na něm láhev whisky a obloené chlebíčky …

Do osmé hodiny zbývalo celých deset minut a Franz Pein byl ji připraven. Koupel a několik hodin spánku mu dodalo novou sílu a svěest. el k oknu, odkud mohl vidět jednu z bangkokských ulic, která se hemila nočními kluby s exotickými názvy. Děvčata před vchody zřejmě očekávala své návtěvníky.

Noička ne, nyní ji definitivně Franz Pein, přivolal výtah a přesně v osm hodin stál v recepci, kde měl schůzku. V tée chvíli vstoupil do haly mladý, sympatický Thajec a zamířil rovnou k Peinovi. Krátce a zkoumavě na sehe pohlédli a bez jediného slova vylí z hotelu. Opět beze slova nasedli do připraveného auta.

Vystoupili před vchodem do nejlepího a také nej draího hotelu. Neony hlásaly, e jde o hotel Siam Interkontinental. Pein byl uveden do salónku a jeho průvodce nepozorovaně zmizel: Peina očekával jen jediný člověk. S mírným překvapením zjistil, e jej poznal při své návtěvě v Bangkoku. Pozdravil po orientálsku se zkříenýma rukama na prsou a úklonou. Ano, byl to Khong Wing Hon, usmál se a ukázal na hluboké křeslo.

Povečeříme a pohovoříme, řekl tie.

Pein věděl, co znamená čínská večeře. Nejméně dvanáct Chodů a na závěr plná mísa ovoce. Teprve po dvou hodinách bylo sklizeno ze stolu a Khong dal obsluhujícímu číníkovi na vědomí, e nechtějí být rueni. Ostatně na malém stolku vedle klubovek bylo dost lihovin a kuřiva. Khong Wing Hon se s orientální zdvořilostí vyptal na zdraví, na let i na ubytování. Teprve potom přila na řadu obchodní otázka.

Pane Peine, začal Khong tie, zásilka bude doručena zítra dopoledne. Jde celkem o dvacet kilogramů heroinu Číslo 4. To Ji víte, ale upřesnění není nikdy na kodu. Zprávu jsme dostali včas, ale upozorněte svého éfa, e se situace začíná komplikovat. Zdejí úřady postupují tvrdě a v poslední době zatkly mnoho pěstitelů i paeráků. Velké těstí, e to nebyli lidé z naeho svazu, finanční ztráty bývají obrovské. Nae sí nebyla naruena, ale věčně na to spoléhat nemůeme. Chápete mě, prosím?

Pein ho bedlivě pozoroval a pečlivě váil slova. Kadý obchod má své riziko. To ví i můj éf ve Frankfurtu. Vá názor budu tlumočit, i kdy má jistě potřebnou informaci i od vás. Khong pokýval hlavou a Pein pokračoval: Mým úkolem je, aby zboí bylo včas a hlavně beze ztrát dopraveno na místo určení.

To je samozřejmé, odpověděl Khong, ale bude nutné, abyste i vy informoval v Evropě, e podmínky nejsou zdaleka tak ideální jako před dvěma léty.

Budu informovat éfa, ale nyní k vlastní přepravě Máte akci připravenu?

Jistě, odpověděl Khong a jetě ztiil hlas. Celá zásilka bude přepravena v kontejnerech.

Pein nemohl potlačit údiv.

Vím, co si myslíte, ale tak trochu spolupracujeme s jedním celníkem. V kontejnerech budou boty. Z deseti kontejnerů budou čtyři s dutými stěnami a nadto ve dvou kontejnerech budou boty s dutými podrákami. Obsah dutých náplní činí přesně poadovaných dvacet kilogramů. Na obchodních dokumentech bude uvedeno vae jméno i to, e přebíráte toto zboí. Na celnici se dostavíte osobně a zboí bude v letadle, s kterým poletíte i vy.

Posledně jsem nebyl vystaven takovému riziku. Ne existuje bezpečnějí způsob? tázal se Pein nespokojeně.

Taktika se neustále mění. Jakmile jde o nae lidi. chtěli by jim pro kontrolu vypumpovat i aludek, vysvětloval Khong a dodal: Ale nemusíte mít obavy. Tentokrát jsme získali posilu v celním úředníkovi, i kdy za horentní sumu Na celnici otevřou namátkově tři bedny, které budou označeny podle dohody s celníkem.

Půjde tak daleko, e tyto tří kontejnery nakáe rozebrat. Dva páry bot před vámi úplně rozřee, aby se přesvědčil, zda není něco pod podrákou ukryto. Pak se vám omluví, ale zdůrazní, e toto opatření je nutné vzhledem k různým formám paování heroinu a jiných drog. Vy se musíte mírně rozčílit nad tímto způsobem kontroly, ale pak uznáte, e je to nutné a dva páry bot vás nepřivedou na mizinu. Tímto výstupem odpadne bdělost ostatních celníků a zboí můe být naloeno do letadla.

A kdy hra nebude pokračovat podle vaeho scénáře? namítl Pein.

Jsme si jisti, pane Pein. Scénář, jak říkáte, stál příli mnoho peněz a onen celník bude mít právě v den odletu vrchní dozorčí slubu. Budou celkem čtyři. Kdy jeho podřízení uvidí, jak jejich představený postupuje, utlumí své věčné podezření. Doufám, e jsem vás zcela uklidnil. Do odletu vám zbývají čtyři dny. Uijte si jich v pěkné pohodě a teď, dovolíte-li, vyrovnám učet.

Kdy Pein přijíděl k hotelu Montien, měl spočítáno, e za těchto dvacet kilogramů heroinu obdrí gang pana Khonga 150 000 dolarů, ale jeho hodnota v Americe stoupne na 15 miliónů dolarů Pein se uklíbl a pomyslel si, e náklady na jeho cestu, kterou gang ve Frankfurtu hradí, je jen zrnko v pytli penice

xxxx

Zásilka heroinu dola včas a bez nehody na místo určení. Frantiek Noička alias Franz Pein měl za několik dní ,po slubě. Jako obchodní zástupce firmy Sebmann splnil svůj úkol. Pohodlně se usadil ve svém dvoupokojovém bytě a upíjel chlazenou coca colu. Lichotilo mu, e mu firma, lépe řečeno gang s drogami, vybrala právě tento byt na Braubachstrasse. Přepychový, ale prázdný. Rozhodl se, e si dnení večer posedí v nočním podniku na Münchener Strasse a trochu se rozptýlí. Není to poprvé, kdy musí zahnat dotěrné mylenky. Kadou chvíli se přistihne, e by se docela rád postavil do fronty na ,jedenáctku, kterou denně jezdil. Stesk se proti jeho vůli zmocňuje celé jeho bytosti. Násilím se nutí k návratu do skntečnosti. Ten jeho pobyt je opravdu hezký a vechno se časem poddá, to jsou ty začátky.

A jak ije manelka? Je opravdu sama? A co ta malá? Honem, honem myslet na něco jiného …

Podnik, který si vybral, byl jedním z těch, kde se vkládají pornografické fotografie do jídelního lístku, éf podniku tvrdí, e pánové konzumují mnohem více, ne kdyby se dívali jen na striptýz.

Kdy Pein usedl a objednal si večeři, napadlo ho, e by mohl zavolat Franze Kolberga, aby nebyl tak sám. Byl ji natolik obeznámen se situací v podniku Sehmann, aby věděl, e i Kolberg má podobný dob jako on. Nevěděl přesně kdy a kam vyjídí, ale doufal, e ho dnes zastihne doma. Zdálo se mu vdycky, e Kolberg není zrovna dravec, e je spí jaksi mírný a zdrenlivý a má smysl pro humor. Vdycky se pozdravili, prohodili ně kolik slov, ale o ,činnosti se nehovořilo. éf se nechával slyet, e se pro svou vanivost seznámilo se svátým Petrem na osm lidí a kdo je chce následovat, a si včas obstará bibli. Jisté bylo, e by případné zjitění, e někdo ,moc mluvil*, mělo tvrdé následky. Ale ano, zavolá Kolberga. Moná, e ani Kolberg nechce být sám. Zamířil k telefonní kabině a vytočil jeho číslo.

Pein právě dojídal, kdy ke stolu přistoupil Kolberg.

Servus, Franzer! Přátelsky se zaklebil a podával mu ruku.

Báječné! Co si dá?

V té chvíli se zvedla opona a na malém jeviti se zavlnilo est děvčat, dost spoře oblečených. Čtyři hudebníci doprovázeli jejich mnohoslibné pohyby přeslaze nou melodií a také osvětlovači dělali co bylo v jejich silách, aby vynikly křivky, které vyniknout měly. Čínícl se tie pohybovali mezi stoly a dolévali sklenky. Pein s Kolbergem sledovali dívky na jeviti. Jejich pohyby u nebyly vlnité, ale trhavé s novými konvulzemi. Profesionálky, pomyslel si Pein.

Kolberg poněkud zneklidněl. Podívej se nenápadně na ty tři mládence v levém rohu Usmívej se, jako kdy mi něco vypráví, dělej člověče!

Pein se zasmál téměř srdečně a řekl potichu: Zná je?

Jednoho bych měl znát, a zvedl svou sklenku tak, aby to vypadalo beztarostně. Na čele vak měl krůpěje potu.

Něco nepříjemného?

Myslím, e ano. Něco tenkrát nevylo a pár lidí přitom zavřeli. Hergot im Himmel! Zdá se mi, e mezi nimi byl i tenhle chlapík. Odpus Franzerl, ale raději půjdu. Beztak nejsem ve své kůi. Buď tak laskav a vyrovnej účet, pak to vyřídíme! Zítra se uvidíme!”

Leérně povstal a rozloučil se s Peinem. Avak bez úsměvu a se strachem v očích.

Pein si domyslel, e ona příhoda v Hamburku nebyla zřejmě jen malou epizodou, ale něčím, co znamenalo pro Kolberga silný záitek. Podíval se na místo, kde měli mládenci sedět, a lehce se zachvěl. S odchodem Kolberga zmizela i trojice. Zavolal vrchního. I on ztratil pocit jistoty a chtěl být co nejdříve sám ve svém pokoji.

V následujících minutách byl svědkem děje, kde mu natěstí byla přisouzena jen role diváka: Zvenku bylo slyet střelbu a za malou chvíli vtrhli dovnitř policisté. Pein u byl u hlavního východu, ale policista ho zastavil a stroze ho vyzval, aby předloil doklady. Také mu nedovolil opustit podnik. Pein se ohradil a zdůraznil, e jako zástupce firmy Sehmann si bude stěovat na policejním komisařství. Měl těstí. Policista se spokojil kontrolou dokladů a po krátkém zaváhání ho pustil na ulici. Policisté tam rozháněli dav, který se shromádil nad čímsi před obchodem s koeinami. Přijíděl sanitní vůz.

Pein se alespoň na malý okamik dostal do blízkosti a strnul. Na zemi leel Kolberg celý zakrvácený a podivně nehybný.

A do ranních hodin nemohl Pein usnout. Sled mylenek nebyl příjemný. Uvaoval sám o sobě. Skončí tak jako Kolberg? Jak k tomu přijde rodina? Hazarduje příli nebo málo se svým ivotem? Desítky zdůvodnění pro i proti bojovaly mezi sebou a teprve k ránu usnul. Probudil ho neodbytně vyzvánějící telefon. Posadil se na posteli a hlasitě vzdychl. Ve snu se mu pletlo zvonění telefonu s výstřelem. Zvedl sluchátko.

Máte moc dobré spaní,” vytěkl hlas na druhém konci aparátu a Pein poznal svého éfa. Hartmann usekával slova Za půl hodiny se u mě ohlásíte. Očekávám, e znáte cenu času. To je vechno!” Pein jetě chvíli bezmylenkovitě hleděl před sebe a pak zavěsil.

Proboha, co se mohlo stát, uvaoval, kdy se ve spěchu oblékal. Podíval se na hodinky. Malá ručička se blíila k devítce. U Hartmanna byl v určený čas. Neli veel k éfovi, pohledem se otázal sekretářky, co se děje. Pokrčila rameny a vpustila ho dál.

Pozdravil, ale Hartmann neodpověděl. Ukázal na křeslo. Peinovi za tu chvíli proběhlo hlavou vechno to, na co sí v nočních hodinách nedovedl odpovědět. Hartmann si nasadil brýle se zlatými obroučkami.

Neznáte snad nae pravidla hry? zeptal se ostře.

Pein raději neodpovídal a vyčkával. To vyvolalo v jeho protějku jetě větí zlobu.

Ptám se vás, váený pane Peine, zda znáte pravidla hry! To ji nebyla otázka, ale prudký slovní výpad s ostrým přízvukem v hlase.

Znám, pane řediteli, ale nevím ..nedořekl.

Hartmann mu skočil do řeči: Nelete. My si nenacháme kvůli vám zničit firmu! Ten vá včerejí společnik dopadl moc patně! Teď u se baví se svátým Petrem! Ani neměl čas si koupit bibli!

Po tomto úvodu se Hartmann trochu uklidnil a Pein věděl, co je příčinou éfovy zloby. Odporovat nemělo smyslu a éf to ani nesnáel.

Dáte si kávu? zeptal se a ani čekal na Peinův souhlas, dodal rychle: Na uklidnění něco ostřejího. Zmáčkl pod stolem umístěný zvonek a ve dveřích se objevila sekretářka. Dvě whisky se sodou. Dvojité.

Kdy sekretářka odela, přisedl si Hartmann na druhé křeslo vedle Peina. Zdvihl sklenku.

Hovořil pomalu a důrazně: Pane Pein, vae včerejí chyba mohla ohrozit nejen nás, ale hlavně vás. Moná, e i vai rodinu. Pein ucítil zamrazení. Hartmann pokračoval: Jste dobře placen a o vae nejblií v Praze je postaráno. Manelka i dítě jsou v pořádku a finančně zajitěny. To mějte stále na zřeteli. Nevím, co to napadlo vás a Kolberga, jít sl sednout do takového podniku, kde si výtrnosti podávají ruce. Navíc tam chodí velijaká sebranka. Někdy musíme zapojit i ji a ne vdycky s dobrým koncem. Ten včerejí večer začal u před léty v Hamburku.

Pein se na něho díval a zmocňoval se ho znovu strach. Čte mi mylenky, nebo snad mluvil s mrtvým Kolbergem, uvaoval. Hartmann upil whisky a pokračoval:

Kolberg dobře věděl, e při tehdejí akci nehrál zrovna přímou hru a to mu jeho pomocníci neodpustili. Před týdnem byl proputěn Sepp Fau, který si odseděl několik let. Nezná ná systém ani lidi, ale Kolberga si zapamatoval a nael si ho. Povstal z křesla a el k psacímu stolu, odkud vytáhl svazek fotografií a jednu vyjmul. Ukázal ji Peinovi.

Je to on? zeptal se a nepotřeboval ani odpověď. Peinův pohled byl dostatečně výmluvný.

Měl jste těstí, e vás při odchodu kontroloval policista, který si na firmu Sehmann potrpí. Ale to se vám můe podařit jen jednou za celý ivot. A nyní k věci. Vyslýchán nebudete, ale pozor, vyprávět o tom můete a tam nahoře! Ukázal prstem ke stropu. Pein si pomyslel, e éf zapomněl zdůraznit koupi bible. Přál si, aby mohl co nejdříve opustit tuto kancelář.

Asi za pět dní poletíte do Montevidea, hovořil éf u klidně. Termín jetě upřesním a do té doby vám doporučují velmi rozumné chování. Chápete, co tím myslím. Abych nezapomněl, Rosemarie by vás ráda viděla a snad i navtívila, ale to u si jistě zařídíte sám, dodal a přihmouřil levé oko.

Celou cestu k domovu si Pein vyčítal, e způsobil Kolbergovi smrt. Přece Kolberg přiel na jeho zavolání. Doma znovu ulehl a spal. Dlouho. Vzbudil se a k večeru a vina za Kolbergovu smrt se pomalu odsouvala do pozadí. Snad si měl Kolberg uvědomit, kam ho Pein zve a pozvání odmítnout. Pein se téměř upokojil. Otevřel okno a zahleděl se do ruchu večerní ulice, aby přiel na jiné mylenky.

xxxx

Firma Sehmann měla jen osmnáct zaměstnanců, ale mohla vyváet í dováet vechno pendlíkem počínaje a nákladními automobily konče. Tak alespoň znělo její oprávnění, které bylo řádně a úředně evidováno. éf firmy Hartmann promyslel kadé podnikání do detailu. Leč z povoleného sortimentu se dovezlo a vyvezlo jen tolik, aby byla prokazatelná obchodní činnost před úřady. Hlavní činností vak byl obchod s drogami, speciálně s heroinem z Orientu. Bylo jasné, e jediná zásilka vynese tolik, jako ostatní obchody za celý rok.

Hartmann větinu času proseděl v kanceláři, odkud vydával příkazy. Jeho dálnopisné a telefonní rozhovory byly časté a rozmanité a běně hovořil s Londýnem, či New Yorkem. Jeho gang byl napojen na dalí čtyři mezinárodní firmy, stejné jako byla firma Sehmann. Věnoval mnoho peněz na podplácení vlivných osobností, aby v případě nezdaru měl vybudované zázemí.

Větí starosti mu působila silná konkurence přímo ve vlastní zemi. Věděl zcela určitě, e existuje více “firem” se stejnou činností jako jeho podnik. Snail se odhalit alespoň ty, které by mohly ohrozit firmu Sehmann, ale neuspěl. Konkurence si počínala stejně obezřetně jako on sám.

Do hlavní činností firmy, toti obchodování s drogami, bylo zasvěceno jen est zaměstnanců, ale ostatní tuili, co je hlavní éfův byznys. Nikdo se vak neodváil o Čemkoli vědět. Byli dobře placeni a udret se u takové firmy znamenalo mít zajitěnou existenci, pěkný byt, auto a mnoho dalích výhod.

Jednoho dne si k údivu spolupracovníků nechal Hartmann sestavit seznam těch, kterým byla buď ve druhé světové válce, nebo i nyní amputovaná noha. Dlouho a pečlivě seznam pročítal. Zastavil se u jména Kurt Herz; tento mu přiel o nohu na eleznici a pobíral malý důchod, jinak byl bez práce a měl dvě malé děti.

Hartmann vydal stručný příkaz, aby mu odpoledne přivezli Herze do kanceláře. Neurčil tentokrát přesný čas. Ale nemusel čekat ani na odpoledne. Sekretářka mu během hodiny oznámila, e pan Kurt Herz čeká na přijetí.

Do kanceláře se těce vbelhal mu s dvěma berlemi, pozdravil a čekal.

Pojďte dál, pane Herzi, a udělejte si pohodlí, přivítal ho Hartmann a sám pomohl, aby se příchozí mohl posadit do křesla co nejpohodlněji. Berle mu odloil druhé křeslo.

Herz se na něj díval s nesmělou nadějí. Pane řediteli, nejde o nějaký omyl?

Ale vůbec ne, pane Herz, právě naopak, odporoval s úsměvem Hartmann. Abych byl stručný, čas tolik letí, viďte… Byl jsem upozorněn na to, jaké vás potkalo netěstí. Dovedu si představit, co to pro vás a pro vai rodinu znamená.

Chci a mohu vám pomoci za docela malou protislubu z vaí strany.

Herz ho pozoroval a nic nechápal. Pane řediteli, jak já vám mohu pomoci, v čem?

Musíme si navzájem pomáhat, pane Herzi. Stalo se vám netěstí a kdy nemůe pomoci stát, jsou jetě soukmenovci, kteří chápou utrpení, jiného. Nae firma nechce od vás ádné zázraky, a přesto vám dobře zaplatí. Sekretářka donesla kávu, postavila ji na konferenční stolek a ihned se vzdálila.

Já pořád jetě nechápu, začal Invalida, ale Hartmann mu skočil do řeči.

Hned vysvětlím. Vá i můj čas je drahý a proto rovnou k věci. Nabízím vám cestu do Jiní Ameriky a zpět pod podmínkou, e to zůstane jen mezi námi. Letenku tam i zpět platí firma a po návratu do vlasti vás čeká odměna deset tisíc marek. Tuto částku získáte za pouhých deset dnů, které nám věnujete. Cesta letadlem tam trvá den, osm dní si pobudete na plái u moře a pak poletíte zpět. To je ve. Co tomu říkáte?

Herzovi se zatočila hlava. Nemohl tomu uvěřit, nějak se mu to nelíbilo, ale deset tisíc marek představovalo záchranu pro rodinu. Vezme to, i kdyby měl někoho za střelit. Boe, co mě napadá za mylenku, sám sebe v duchu napomínal. Nesměle se zeptal: A jaká bude ta moje sluba?

Hartmann ihned poznal, e za nabídnutou částku Herz vykoná vechno. Usmál se a pomalu řekl: Postačí, kdy půjdete za jedním odborníkem, kterého vám určíme a ten vám zhotoví novou protézu a berle. A s touto novou protézou í beriemi pojedete do Jiní Ameriky. O dalí se nemusíte starat. Pasové formality vyřídí nae firma a vy zdůvodníte, e tam máte příbuzné, kteří vás pozvali. Důvěrně vám říkám, e tam povezete nějaký vzkaz a dodávám, e ve je bez rizika. Vám to svěřují proto, abych pomohl vaí rodině. Nabízelo se ml tisíce jiných, ale vám jsem dal přednost. Máte děti a tak jsem se dlouho nerozmýlel. Ale pozor, v případě, e souhlasíte s mým návrhem, nesmíte od tohoto okamiku ani doma, ani kdekolik jinde nic říci o naem ujednání, jinak ruím nai dohodu a peníze sl vydělá někdo jiný. Manelce nesmíte prozradit, kam letíte Musí mít dojem, e budete někde tady v Německu, třeba na sjezdu Invalidů. Ale to u ponechávám vaí fantazii. Tím víc ji překvapíte, kdy jí vysázíte na stůl deset tisíc marek. Tak jak jste se rozhodl?

Souhlasím, mám jen jedinou prosbu, řekl nesměle.

Prosím, mluvte, vybídl ho vlídně Hartmann.

Mohl bych dostat aspoň pět set marek jako zálohu, kdy tady nebudu deset dní? Jsme na tom patně a…?

Stačí, pane Herz, nic mi nevysvětlujte. Tady máte pět set marek a bez potvrzení. Důvěra za důvěru. Vysázel na stůl pět stomarkových bankovek, po kterých Herz chvatně sáhl, aby si to Hartmann nerozmyslel. Hartmann potlačil zlostné uklíbnutí. Pak povstal, podal Herzovi ruku a řekl mu srdečně: Dojednáno a ihned zařídím ve potřebné. Posečkejte chviličku, abychom zařídili novou míru na protézu a berle. To potrvá jen malou chvíli a pak oba začneme plnit svůj slib. Vy se nezmíníte nikomu, říkám nikomu, o svém úkolu a já u budu mít po vaem návratu přichystané peníze, jak zní dohoda. Tak a vae práce začíná …

Herz dopil kávu a Hartmann přivolal sekretářku, aby zařídila ve potřebné pro cestu Kurta Herze.

xxxx

Franz Pein se dostavil podle Hartmannova příkazu do jeho kanceláře. Byl to Peinův poslední rozhovor se éfem před ,obchodní cestou. Měl stejný a stále se opakující průběh před kadým odletem. Kdy se u Hartmanna posadil, nepočítal s tím, e by se tato cesta vymykala ze zavedeného pořádku. Oznámí se mu jméno, forma styku a způsob, jak zdárně dokončit úkoly.

Cestovní pas a ostatní náleitosti včetně očkovacího certifikátu máte v pořádku, e? tázal se éf.

Jistě, jako vdy, odpověděl Pein a byl překvapen, e se Hartmann ptá na záleitost, která byla předmětem rozhovoru jen v prvních měsících jeho působnosti u firmy Sehmann.

Mám chu na hlt whisky. Dáte si se mnou? zeptal se. Pein přikývl a jeho počáteční neklid se začínal měnit v jistotu, e tato cesta nebude ádnou procházkou. Zatím nedovedl rozpoznat, kam Hartmann míří. Kdy sekretářka donesla láhev, led a sklenky, hned tie odela. Hartmann řekl: Aby se vám nestýskalo, budete mít společníka. Trochu kulhá, ale to právě potřebujeme. Dáte na něj pozor a budete jeho stínem. Ani na chvilku vám nesmí zmizet z očí. Pozvedl sklenku k přípitku.

Dostanu jistě blií informace, ubezpečoval se Pein.

To je samozřejmé, zasmál se Hartmann, či snad tomu někdy bylo jinak?

Pein ho pozoroval; Hartmann si se spokojeným úsměvem upravoval vlasy.

Tak a teď přímo k věci. Vá společník má protézu a pouívá berle. Jeho osoba není tak důleitá, jako to dřevo co má místo nohy a o co se opírá. Mistrná práce naich odborníků, kteří vytvořili dostatečné prostory pro nae zboí. Invalidů je dost a jaksi se nepředpokládá, e by je některý celník obtěoval přísnou osobní prohlídkou. Cestovatel se jmenuje Kurt Herz a vae jméno nezná. Řekl jsem mu, e vy, jako můj přítel se o něj za kadých okolností postaráte. Vymyslete si jméno jaké chcete. Sedadla máte vedle sebe. Choďte s ním i na toaletu, zkrátka vude. Nemá tuení, co veze v protéze a berlích. Bude ochraňovat dopis, který jsem mu dal a který musí osobně odevzdat Jde samozřejmě o fintu.

I kdyby někdo dopis otevřel, najde bezvýznamnou slátaninu. To on neví. Ví jen, komu má s vaí pomocí dopis doručit.

Hartmann na chvilku umlkl. Jednou rukou si znovu uhlazoval vlasy a druhou sahal po sklence.

A můj speciální úkol? věcně se otázal Pein.

K tomu se hned dostaneme, řekl pomalu Hartman a dopil whisku.

Na letiti vás bude očekávat Jacobo Vega Dosso, nebo jeho taxikář. Nasednete společně s Herzem do auta a společně se ubytujete. Herz neumí anglicky a vy vysvětlite Dossovi, kde je ukrytá zásilka. On zařídí dalí.

Pein se musel zeptat: Ale jak ji převezme, kdy ji, Herz nosí ve dřevě, jak říkáte, a bez něj se nepohne z místa?

To u nebude vae starost. Vy převezmete od Dossa ek na dvě stě tisíc dolarů, splatný ve výcarské bance a tím vae poslání končí. Neopomeňte při příjezdu panu Dossovi vyřídit, e Herz často pláče.

Pláče? otázal se udivený Pein.

Ano, pláče, řekl tvrdě Hartman, a má to svůj důvod.

Poslední dotaz, pane řediteli. Budu cestovat s Kurtem Herzem i zpět?

Hartmann si chvilku pohrával se sklenkou. Pak zavrtěl hlavou a řekl: Doufám, e ne. Třetí den vám letí letadlo zpět, take máte, bohuel, Jen dva dny na odpočinek. Vynahradím vám to, a se vrátíte. Kdyby se Jí Herz neukázal, nedělejte si starosti. Je moná, e má skutečně v Uruguay! příbuzné a rozhodl se tam zůstat. Tak, zlomte vaz a po příletu se okamitě ohlaste.

Podal Peinovi ruku a Pein se mírně uklonil.

xxxx

Při nástupu do letadla Boeing 747 si Pein znovu uvědomil, e Hartmann má skutečně zvlátní instinkt. Kurt Herz se bez obtíí dostal přes celní kontrolu. Ochotné ruce letuek mu pomohly do letadla a usadily ho hned za vchodem do kabiny, na místa obvyklá pro matky s dětmi. Umístění neodpovídalo sice číslování sedadel, ale zřejmě to nikomu nevadilo. Pein si přesedl k Herzovi, ale letuka ho upozornila, e toto místo Je rezervováno a on musí na své sedadlo. Pein dokazoval, e je Herzův kamarád. Cítí povinnost se o něho po dobu letu starat. Slíbil to Jeho rodině. Nakonec se mu podařilo, e zůstal vedle Herze sedět.

Herz si ji při vstupu do letadla umiňoval, e dopis, který veze, bude ochraňovat Jako oko v hlavě a s nikým se ani nedá do řeči. Je pravda, e mu ředitel Hartmann označil budoucího spolucestujícího Jako svého známého, ale kdo ví. Ve hře Je deset tisíc marek, a to měl Herz stále na mysli. Bylo mu jen divné, e nemohl vyzkouet novou protézu a berle, které mu vyměnili. I kdy se zdálo, e jsou jako ty staré, nebylo tomu tak. Zejména protéza působila citelnou bolest, kterou jen s obtíemi přemáhal Čert ví, uvaoval, proč právě na té výměně Hartmann trval a proč slíbil tak vysokou odměnu. Raději o tom nechtěl přemýlet. Tihle panáci mají někdy různé nápady, ale člověk za peníze pro rodinu udělá vechno. Manelka mu jistě odpustí, e jí neřekl pravdu, uzavřel svoje úvahy.

Teprve kdy letuky přinesly občerstvení a Herz si pochutnal, obrátil se k němu Pein se slovy: Mne se nemusíte bát. Pan ředitel je můj přítel a poádal mě, abych vám dělal společníka. Nechci od vás vědět ádné důvěrnosti, ale Jen sl popovídat, aby nám cesta lépe uběhla.

Herzovl se nyní zdál Pein, kdy se představili, velmi sympatický. Pein mu podle rady neřekl své pravé jméno. Nevěděl proč, ale cítil, e by z toho mohly pro něj vzniknout v budoucnu komplikace.

Já ani ádné důvěrnosti nemám, začal Herz. Čeká tam na mě jeden můj známý, a to je skoro vechno.

Hochu, pomyslel si Pein, hraje to do autu, ale nahrává mi na smeč. Ale je dobře, e nejsi příli sdílný. Řekl bych vak, e ne doletíme do New Yorku, poví mi o sobě víc. Nahlas odpověděl: Tak to je celkem jednoduché, ale musíte si dát v New Yorku pozor, tam se přestupuje na jiné letitě a v tom zmatku se můe ledacos stát.

Viděl, jak Herz pobledl a věděl proč. Vymotat se z letitní haly bez nohy a s berlemi není nic příjemného. Navíc neuměl ani slovo anglicky. Herz dlouhou chvíli mlčel, ale pak se obrátil na Pelna: Vy přece také letíte tam co já. Byl byste tak laskav a pomohl mi? Já jsem jetě nikdy neletěl.

Ne mohl Pein odpovědět, hlas letuky z reproduktoru oznamoval, e bude promítán film. Toho vyuil Pein: Skvělé, Nyní se soustředíme na nějakou kovbojku a přijdeme na jiné mylenky. Na to dalí máme jetě dost Času. Podíval se na hodinky. V New Yorku přistaneme nejdřív za tři hodiny.

Film se skutečně odehrával na nějakém ranči a ke konci nezůstal na ivu téměř nikdo. Vzájemně se postříleli. Po celou dobu promítání byl Herz neklidný Pein mu otevřeně naznačil moné potíe při přesedání v New Yorku. A toho se bál. Uvítal, kdy film skončil a začal znovu s tím, nač nedostal od Peina předtím odpověď.

Pein se jen usmíval a tuil, co se v Herzově nitru odehrává. Ve mu přesně zapadlo do plánů a teď sl mohl hrát na vlídného rádce.

Pomohu a velmi rád. Horí to bude a doletíme do Uruguaye. Tam zase vechno oznamují jen panělsky No, ale i v té se trochu vyznám a tak se spolu neztratíme, konejíl Herze.

Herz zatím bojoval sám se sebou, zda Beerovi jak se mu Pein představil, má či nemá povědět, koho má navtívit a odevzdat mu dopis. Nakonec usoudil, e nic nemůe pokazit, kdy vysloví Jméno. Beer ho nezná, tak proč s tím dělat tajnosti.

To byste byl moc laskav. Budu vám vděčen, kdy mi pomůete najít jednu adresu, řekl s obavou v hlase, aby nebyl odmítnut.

A tak se Pein dozvěděl i tu záleitost, kterou Herz pokládal za tajnou a o ní byl Pein informován podrobněji jetě dříve, ne Herze poznal osobně.

Zatím vechno zapadalo do sebe podle Hartmannem vypracovaného scénáře.

xxxx

Pein se staral o Herze pečlivě a nenásilně. V ádném případě nechtěl dopustit, aby měl Herz pocit mrzáka, s ním se musí zacházet jako s malým dítětem. Kennedyho letitě v New Yorku měli za sebou a v letadle, směřujícím do Uruguaye se Herz rozpovídal o svém soukromém ivotě. Líčil, jak se estiletá Ingrid těí na kolu, zatímco čtyřletý Hans je zatím neposedný a běda. Nemohl pochopit, proč mu vyměřili tak nízkou invalidní rentu. Dokazoval, e byl výborným pracovníkem a nyní, kdy ho společnost nemůe potřebovat, je u jako pohřben.

Pein ho uklidňoval a naznačoval mu, e firma Sehmann cítí právě s takto postienými lidmi a a se vrátí domů, promluví s ředitelem, zda by pro něj měli nějakou lehčí práci.

Herz se téměř před Peinem styděl. I kdy mu řekl skoro vechno, zamlčel, e má slíbeno deset tisíc marek. Pein ho chápal a ani se mu nedivil. Věděl, e existuje vlčí morálka, zejména na úseku obchodu s drogami.

Letadlo začalo pomalu klesat a letitě Carrasco je přivítalo horkým a vlhkým podnebím. Pasová formalita proběhla hladce Zdálo se, e i celní odbavení bude bez problémů, ale celník si náhle nechal otevřít jak Peinův, tak Herzův kufr a zdálo se, e něco úsilovně hledá. Přehazoval věcí sem a tam Pak je vyndal z kufru a znovu naházel zpátky. Pein pochopil oč jde a usmál se. Vytáhl pětidolarovou bankovku, přiblíil se k celníkovi a nenápadně mu ji vsunul do ruky. Pak ukázal na svůj i Herzův kufr. Celník byl pojednou samá ochota. Jetě jim pomáhal uloit věci do kufrů.

Pein zavolal nosiče, který za dvacet pět centů vynesl oba kufry před letitní budovu. Herz se obrátil na Pelna: Tak a co budeme dělat dál?

Vezmeme si taxíka a pojedeme do Mootevidea. Je to necelých dvacet kilometrů, odpověděl Pein. Nemohl říci Herzovi, e Jacobo Vega Dosso nemůe čekat na letiti z bezpečnostních důvodů. Setkají se s ním a v Montevideu v ulici Soriano, kde se má sejít s Peinem. Právě pro tohoto Dossu vezl Herz dopis a vůbec netuil, e i Pein s ním má něco společného.

Jacobo Vega Dosso, ulice Soriano, číslo domu dvacet jedna, odříkával Herz adresu, kterou si pro sebe během letu několikrát opakoval.

Toho seňora vám určitě najdu, ovem jestli bude doma, řekl Pein a usmál se. Herz začal znova projevovat neklid. Co kdy nebude doma, co pak udělám, uvaoval a otočil se na Pei na. Ten pochopil.

Jen klid, pane Herz, tady se tak necestuje jakou nás. i kdyby právě dnes nebyl doma, zjistíme si, kdy se vrátí. Zatím se ubytujeme v hotelu a ne odjedu z Montevidea, pomohu vám, řekl přesvědčivě. To Herze uklidnilo, ale ne úplně. Prosím vás, pane Beer, zdríte se delí dobu?

Pein pokrčil rameny, a pak řekl: Nevím přesně, ale několik dní se tu zdrím a pak jedu vyřizovat obchodní záleitostí mimo město.

Jejich řidič se proplétal v přeplněných ulicích se zkueností starého rutinéra.

Náhle zaskřípaly brzdy a ofér ukazoval na jeden domů, byli na místě. Pein zaplatil a řidič pomohl nejen s kufry, ale dovedl Herze přes chodník a k domovním dveřím. Pak vojensky zasalutoval, zamával a odstartoval jako na mezinárodní rallye.

Pořád za mne platíte, musíme se vyrovnat, řekl Herz a opřen o berle, díval se na kufry. Pan Hartmann mu dal v hotovosti sto dolarů s tím, e mu v kadém hotelu dolary rádi vymění a po ty dva dny pobytu si bude ít jako turecký paa.

Na to je dost času, lehce odmítl Pein, já se jdu podívat do domu, abych vám nael toho, koho potřebujete. Počkejte zde, za okamik budu zpátky,

Pein el najisto. Věděl, e Jacobo Vega Dosso bydlí v prvním poschodí. Nestačil ani stisknout zvonek a dveře se tie otevřely. Přivítal ho černovlasý, na Uruguayce vysoký chlapík s knírkem.

Podle dohody se Pein zeptal anglicky: Není tady volný podnájem? Uruguayec zavrtěl hlavou a odpověděl: Není, ale o něčem bych věděl Prosím, pojďte dál! Teprve po této výměně slov uchopil Dosso Peinovu ruku a pevně ji stiskl.

Musím vás informovat, i kdy jen ve stručnosti. Dole čeká Kurt Herz, co souvisí s naí obchodní operací. Prosím, poslouchám, řekl uctivě Dosso, pan Herz pár minut počká. Pozoroval Jsem vás z okna a viděl jsem tam i vá kufr. Jsem trochu překvapen, proč zrovna nechodící člověk je s vámi, ale prosím, pan Hartmann ví, co dělá.

Pein kývl na souhlas.

Pein se vrátil dolů k Herzovi o něco později, ne slíbil. I kdy vylíčil Dossovi vechno telegrafickou rychlostí, bylo nutné rozhodnout, jak dál.

Tak vaeho chlapíka jsem nael, řekl Pein Herzovi a poplácal ho přátelsky po zádech. Herz se usmál a zhluboka si oddechl. Za těch deset minut proil více strachu, ne během celého letu. Očekával Beerův návrh. Pan Dosso má důleitou návtěvu, je velmi zaneprázdněn, ale zítra vás navtíví v hotelu. Velmi se těí, e vás pozná. Hlavně, e Jsme ho nali. Počkáme chvilku a jeho přítel vás odveze do hotelu. Tam si odpočinete a vykoupáte se. Uili jsme si toho v letadle aa. Přítel, pana Dossy vás povozí městem, chce vám ukázat jeho krásy, ne se ubytujete. Pein by byl hovořil jetě dále, podle ujednání s Dossem, ale právě v tom okamiku u nich zastavilo auto, z něho vyskočil asi třicetiletý mení mu. Halo! Hlasitě se smál a podával oběma ruku.

Herze se zmocnil znovu ten nepříjemný pocit strachu, který začal ji u Harimanna a vdy po určitém čase se přihlásil. Ačkoliv se neznámý mu smál a vystupoval srdečně, Herzovi se něco sevřelo na prsou. Přinutil se k úsměvu a poslouchal, jak se Beer domlouvá s neznámým anglicky, čemu vůbec nerozuměl.

Tak, pane Herz, vechno v pořádku. Jak vidíte, vá pan Dosso zařizuje věcí bleskově. Tady ten gentleman se o vás postará. Odveze vás do hotelu a zítra dopoledne se setkáte s panem Dossou osobně. Já se s vámi rozloučím, ale určitě se spolu jetě sejdeme ve Frankfurtu. Budu se moc těit. Zlomte vaz, řekl povzbudivě a podal Herzovi ruku.

Pomohl jetě invalidovi do auta a pak mu zamával. Herz se na Peina smutně díval.

Po jejich odjezdu si Pein vzal své malé zavazadlo a zamyleně kráčel po ulici. Nemohl jet společně s Herzem do hotelu. Hartmannův příkaz i Dossovo doporučení byly jasné. Nikdo nesmí vidět Peina s Herzem pohromadě. Společný let a doprovod a na místo byla rozdílná dějství v reii Jacoba Vega Dossy. A e je to stejně zkuený reisér jako éf firmy Sehmann, o tom Pein nepochyboval. Zamával na taxi a odjel na opačnou stranu do hotelu v blízkosti pláe. Potřeboval si ji odpočinout. Cesta byla sama o sobě dost únavná a navíc starost s Herzem. Dnes o půlnoci přijede Dosso za Peinem do hotelu a sejdou se v hotelovém baru. Setkání bude jakoby náhodné, aby ostatní hosté netuili, e se znají. Jeden z nich se posadí k menímu stolku a přisednutí druhého je věcí taktiky podle okamité situace.

Neli odeel Pein na večeři, strávil dlouhou dobu v koupelně a ve vaně téměř usnul. Koupel byla příjemná a osvěila ho. Hotel La Estancia mu poskytl vechno co potřeboval pro uklidnění. Apartmá bylo přepychově zařízeno a vybavení svědčilo o tom, e se v tomto hotelu neubytovávají ádní chudáci.

Výtah ho dopravil do prvního poschodí, do hotelové restaurace. Blíilo se k desáté hodině večer, a to je doba, kdy se začíná večeřet. Pein si mohl vybrat kterýkoliv stůl. Jakmile vstoupil, ujali se ho hned dva číníci; od cizinců bylo vdy větí spropitné a na Peinovl poznali na první pohled, e jeho domov je daleko. V restauraci napočítal Pein patnáct lidí. Věděl, e večeře v tomto prostředí představuje měsíční plat dělníka ve zdejí továrně. Po večeři si zapálil cigaretu a pozoroval ostatní hosty. V mysli se vrátil k pokynům, které mu udělil Hartmann. Zjistil, e nebude mít dva dny volna, jak mu sliboval éf, ale jen jeden jediný den a jednu noc. Letadlo odlétává zpět do Evropy ji zítra odpoledne. Umíňoval si, e po příletu do Frankfurtu tuto okolnost Hartmannovi připomene. Je sice jetě mlád, ale kdyby se měly uskutečňovat takové dlouhé cesty s jednodenní obrátkou častěji, těko by si udrel dosavadní pracovní kondici a svěest.

Otočil se na číníka a nepatrně zdvihl prst. Ten odběhl a v malé chvíli předloil na vyřezávaném

dřevěném tácku účet. Uklonil se a hned se vzdálil. Pein neplatil hotově, jen napsal na účet jméno a číslo pokoje. K tomu přiloil dva dolary. Pomalu vstával, nebo se blíil čas schůzky s Dossou. Číník doprovázel Peina a ke dveřím. I tam se jetě jednou uklonil. Dva dolary spropitného si dovolí jen ten, kdo se cení hodně vysoko. A Pein měl takové chvíle, kdy se pokládal za mimořádně schopného.

V barové místnosti musel Pein přivřít oči. Malé lampičky svítící různými barvami byly nejen efektní, ale znamenaly i nápor pro oči. Ujal se ho číník v křiklavě červeném saku, s kalhotami zeleně a lutě pruhovanými. Na bílé koili se vypínal velký modrý motýlek. Téměř eptem vyzval Peina, aby ho následoval. Stolek, který mu vybral, vyhovoval Peinovým záměrům. Posadil se a objednal si bitter. Zamyleně vyjmul cigaretu z pouzdra a lekl se. Z přítmí se vynořila ruka a cvakl zapalovač. Pein poděkoval a usmál se. Jeho oči si pomalu zvykaly. Skleněná deska stolku, u kterého seděl, byla zespoda spore osvětlena lutým světleni. Číník před něho postavil sklenku. Zachrastily kostky ledu. Peina upoutala scénka u barového pultu: seděla tam mladá dívka se dvěma starími mui. Oba se jí snaili něco poeptal do ucha a dívka se tie smála. Byla to mulatka, dosud krasavice. Barman předváděl při míchání koktajlů dokonalé onglérské představení. Pein napočítal dvanáct hostů, z toho Čtyři eny, z nich dvě byly ,zaměstnané jako společnice a dvě jetě čekaly na svou příleitost.

Blíila se půlnoc. V Čele místnosti se rozhrnul závěs, za ním čekali připraveni čtyři hudebníci. Kapela v dosti podivném sloení. Dva hráli na kytary, jeden na bicí a jeden na saxofon. Avak ji prvními tóny si Peina podmanili. Melodická a snad a příli smutná písnička vyvolala vzpomínku na Prahu, na první tango s Věrou …

Do místnosti vstoupil Dosso. Ten to tady dobře zná, usoudil Pein Dosso el rovnou k barovému pultu. Dvě dívky, které dosud neměly společnost, se zvedly a kráčely k němu. Dossovi zasvítily bílé zuby v úsměvu. Posadil si děvčata po jedné z kadé strany a objedná! drink. Peinovi se zdálo, e se baví znamenitě. Otáčel se na barové idli a v okamiku, kdy zahlédl Peina, pokýval hlavou. Pein usrkával bítter a rozhodl se. Přisedl k barovému pultu do blízkosti Dossovy společnosti. Poručil si dalí bitter a čekal, jakou taktiku Dosso zvolí. Nemusel čekat dlouho.

Promiňte, ale není vám samotnému smutno? Pojďte mezi nás, zvu vás, obrátil se Dosso na Peina. Ten pokrčil rameny, aby vyjádřil, e nerozumí. Cítil na sobě pohledy obou dívek. Sorry, musím si vyzkouet svoji angličtinu, řekl Dosso se smíchem k dívkám a opakoval Peinovi nabídku v angličtině. Pein pak u pozvání přijal.

Zábava se rozproudila naplno a u stolku, kam se vichni Čtyři usadili. V blízkosti lákal taneční parket, který Pein v duchu nazval “na pětníku”. Více ne est párů se tam toti nevelo. Pro jejich společnost to bylo vyhovující. Při ohnivém tangu se jedna z dívek od začátku tiskla k Peinovi tak silně, e se instinktivně podíval na vechny strany, zda to někdo nepozoruje. Nikdo si jich nevímal.

Děvčata se bavila í kdy Dosso konverzaci slovo od slova musel překládat a nakonec se značně pletl. Pein se nenápadně podíval na hodinky: dvě hodiny po půlnoci. Dal nepatrným pohybem Dossovi najevo, e čas zábavy minul. Dosso pochopil. Poslal děvčata, aby se la upravit. Pak předal Peinovi obálku se ekem a kdy se Pein přesvědčil o správnosti částky, podepsal Dossovi připravený text o příjmu. O Herzovi nepadlo ani slovo.

Děvčata se vrátila za malou chvíli. Jedna z nich něco eptala Dossavi a druhá se usmála na Peina povzbuzujícím pohledem.

Říká, obrátil se Dosso na Peina, e se v noci sama bojí a prosí o doprovod. Peina se zmocnil strach.

V náprsní tace ek na hotová Jmění a Dossu zná několik hodin. Odpověděl, e je unaven a e pan Dosso doprovodí jistě dámy sám.

Ne, ne, protestuji, odporoval Dosso, ve hře jsme začali společně a tak vám tady jednu nechám. Máte moje slovo, obě jsou naprosto bez závady, jinak bych s nimi neseděl, ujioval Peina.

A tak Pein vzal k sobě na pokoj dívku, která se představila jako Maria de Aranda Dominguez. Kdy Dosso tak přesvědčivě tvrdí, e je s nimi vechno v pořádku …

Ráno, kdy Maria odcházela, Pein se bleskově přesvědčil, zda má nejenom vechny peníze, ale i to, pro co vlastně jel do Uruguaye.

I tak ta dnení noc nepřila levně, pomyslel si, kdy ho Maria na rozloučenou vánivě políbila a říkala mu něco, čemu nerozuměl. Byl rád, e osaměl. Pohlédl na hodinky a el si znovu lehnout. Vstane tak kolem desáté, vykoupe se, prohlédne pláe a připraví si věci na odchod. Pak u jen oběd a jízda na letitě. Sáhl po cigaretě a nemohl se zbavit mylenky na Herze. Dosso se o něm za celou noc nezmínil a on sám nechtěl na toto téma začít hovor. Stále se mu vtírala mylenka, e Herzovi něčím ublíil. Nedovedl si vysvětlit čím. Proč ho Hartmann poslal s Herzem na tak dalekou cestu a současně mu dal na srozuměnou, e zpáteční cesta nebude společná. Nakonec, řekl si v duchu Pein, jsem jen dobře placený kurýr a proč bych si přibíral jetě dalí starosti. Těch svých mám a po krk.

V poledne se odebral na oběd. Vzpomněl si na Hartmanna, který mu doporučoval ,assado. Objednal tedy ,assado a strnul. To nebyla porce pro nomálního člověka, ale velká hora masa na talíři. K tomu několik pomfritů a velká mísa se salátem různého sloení. Kdy zkonzumoval asi polovinu, zanechal dalích pokusů. Odloil příbor a Číník s chápavým úsměvem odnesl zbytek ze stolu. Objednal si pivo. Číník zdůraznil: Pilsner! Pein si přečetl nálepku, pivo bylo ze védská.

Podepsal účtenku, dal spropitné a poádal číníka, aby mu v recepcí vystavili celkový účet za pobyt.

Kdy odpoledne nasedal do taxíku, byl rád, e jeho poslání končí a e se rozloučí s touto zemí. Ačkoli se mu piáe líbily a říkal si, e jsou snad nejkrásnějí na světě; necítil se tu ve své kůi. Za necelou půlhodinu byl na letiti. Ve Stánku si zakoupil zdejí noviny, aby měl v letadle co číst. Proel pasovou kontrolou a v hale, kde čekal s ostatními cestujícími, a ohlásí nástup do jeho letadla, otevřel noviny. Strnul. Rychle noviny zavřel a díval se kolem sebe, zda ho někdo nepozoruje. Pak opět pomalu noviny otevřel a díval se na fotografii uvnitř. Herz jako zkroucený uzlíček leí na plái. Bez berlí a bez protézy. Peinovi se udělalo nevolno. Zavřel oči, ale nepomohlo to. Po chvilce se dočetl ve velmi stručné zprávě, e byl v ranních hodinách nalezen tento invalida bez dokladů a I bez toho, co k chůzi nezbytně potřeboval. Zpráva tvrdila, e byl neznámým pachatelem třikrát bodnut a vechna tři bodnutí byla smrtelná. V závěru zprávy stála výzva, aby se přihlásil ten, kdo by o neznámém mrtvém něco věděl.

Pouhých deset řádek za ivotem uboáka, který připravoval rodinné překvapení. Jene nevěděl, e tak osudné.

Pein musel odejít na toaletu. Celý se chvěl a třesoucí rukou si otvíral krabičku s práky pro uklidnění.

xxxx

Ve čtvrtek v noci přistálo letadlo ve Frankfurtu. Jetě z letitě zavolal unavený Pein Hartmannovi a ádal ho, aby směl přijít do zaměstnání a v pondělí.

Jestli jste vechno zařídil, pak souhlasím.

Vechno i to, co jsem nechtěl. O tom a v pondělí a dobrou noc, řekl Pein a zavěsil.

V pondělí v osm hodin se hlásil u Hartmanna. Celé dva dny prochodil po frankfurtských ulicích. Vráel do chodců a nestačil se omlouvat. Na jídlo neměl nejmení pomylení. Herzův případ mu pocuchal nervy. Proklínal Hartmanna a Dossovi nemohl přijít na Jméno, To jeho ujiování…

Jste nějak pobledlý, Peine. Doufám, e to nemá na svědomí nějaká hezká seňorita, řekl Hartmann úvodem a svému vtipu se sám zasmál. Ani netuil, Jak Peina svou poznámkou zasáhl.

Pein bez řeči poloil před éfa obálku od Dossa. Hartmann jí otevřel, přesvědčil se o obsahu. Pak pohlédl na Peina.

Tak, co se s vámi děje? Sedněte si, člověče, a povídejte!

Peinovi nebylo do reci. V letadle probděl celou cestu a připravoval se na to, co vechno éfovi řekne. e nelo o ádný odpočinek, a nadto se vlastně stal Herzovým spoluvrahem. To se mu vak během soboty a neděle vytratilo z mysli a zůstala jen jediná starost. Taková, e spolykal dvě krabičky tabletek pro uklidnění.

Stal se mi patrně malér, řekl pomalu a Hartmann si poviml, jak se mu chvějí ruce. Nepřeruilo se spojení? Co by z toho mohlo vzejít?

Tak, co se vlastně stalo? téměř vykřikl. Peinovi nezbylo, ne říci pravdu.

Pan Dosso, ten darebák, si pozval do baru dvě děvky a jednu z nich mi strčil do postele. Zaručoval se, e je vechno v pořádku a já mu naletěl. Vlastně jí. A nyní vím zcela bezpečně, e se to neobelo bez následků, vychrlil téměř jedním dechem na Hartmanns. Tomu se ulevilo. Očekával horí zprávu.

Človíčku, co děláte takový poplach? Dneska takové choroby počítáme mezi dětská onemocnění. Zařídím okamitě vae vyetření a jsem přesvědčen, e je to otázka několika dní, abyste měl klid. Jestli vůbec u vás něco najdou, uklidňoval Peina, který se teprve nyní posadil a hlasitě vzdychl. Hartmann věděl, jak působit na své lidi. Někdy pohlazení, někdy výprask. Po uklidnění muselo následovat ovem kázání. Musím vám říci, e jste pitomec, začal s váným obličejem Hartmann. Nenalézám jiný výraz, chytíte se na sukni jako malý koláček. Vy, takový zkuený mu. Sám víte, e si ve Frankfurtu můete uít postelových romancí kolik si jen budete přát, a bez rizika. Teď zapomeňte na Dossa. Přidělal jste mi pěkné starosti, ale Hartmann je kavalír. Zařídím okamitě bleskový zásah! V duchu si liboval, e mu Pein sám nahrál pro akci, se kterou chtěl jetě počkat. Nyní to bude mnohem snazí. Sáhl po telefonu a zavolal doktora Holzmanna.

Příteli, mám tady velmi naléhavý případ. Potřebujeme okamitě pomoc, na penězích nezáleí; hlavně, aby to bylo co nejdříve v pořádku! Zkreslený hlas v aparátu měl nějaké dotazy, ale Hartmann mávl rukou: Je to trochu choulostivé, vak ví asi oč jde…

Odpověď doktora Holzmanna ho uspokojila No, jistě, právě to se mu stalo. Polu ti tam toho mladého mue a udělej maximum. Velice mi na tom záleí; tvůj budoucí klient se jmenuje Franz Pein a během hodiny je u tebe. Za tím srdečné diky a pak to spolu srovnáme, zakončil rozhovor. Poloil sluchátko a podíval se na Peina.

Jak vidíte a slyíte, Hartmann plní slovo. Doufám, e to oceníte. Vechno naprosto diskrétně, a toho si také vate! Představte si, kdyby se to dozvěděla vae paní, nebo kdyby se to stalo u vás v Československu, jak by to někteří lidé, nebo dokonce orgány, zneuily. To se u nás stál nemůe. Tak, a ted koukejte co nejrychleji zajít za doktorem Holzmannem. Adresu vám psát nebudu, tu si musíte zapamatovat. Jistota je jistota. Pak dvakráte opakoval Holzmannovu adresu. Jasné?

Pein přikývl a vstal. Hartmann jetě dodal: Po vyetření okamitě přijďte, nevěřím, e to bude tak váné, jak vám kresli vae fantazie, ale nesmíme ponechal nic náhodě. Snate se myslet na něco jiného a znovu opakuji, ihned se ke mně vrate a hlavu vzhůru, člověče! řekl povzbudivě.

Ačkoliv při odchodu vdycky podával Peinovi ruku, tentokráte tak neučinil.

Pein vyel z kanceláře Jako ve snách Zapomněl pozdravil i sekretářku, opakoval si to, co mu Hartmann řekl: kdyby se to tak dozvěděla Věra!

Za necelou půlhodinu ho doktor Holzmann přijal ve své ordinaci.

Hartmann měl mezitím dva důleité telefonické rozhovory.

xxxx

Pein se ohlásil u Hartmanna, nikoliv vak hned po vyetřeni. Musei si poleet dva dny na speciální oetřovně, kterou mu zařídil Holzmann. Hartmanna o celé věci informoval; byl docela rád tomu, co se Peinovi přihodilo. Kdy mu Holzmann telefononicky sdělil, e Pein sice něco ,chytilf ale ne to, co si představoval, měl u svůj plán: Příteli, vystra trochu Peina, řekni mu, e jde o váné onemocnění. Ponech si ho několik dni s tím, e jen díky tvému, ale i mému rychlému zákroku se podaří záleitost úplně zaehnat,** vesele telefonoval Hartmann.

Poté zvedl znovu sluchátko a vytočil jiné číslo. Za necelou hodinu po tomto druhém telefonickém rozhovoru, který by nezúčastněné osobě nic neříkal, vstoupil do Hartmannovy kanceláře mu, který se předtím představil sekretářce jako Rund. Hartmann byl samá ochota.

Posaďte se, prosím, a řekněte si co mohu nabídnout! Téměř pleatý blonďák podsadité postavy se lehce usmál.

Ve slubě se toho moc nesmí, ale něco ostřejího nikdy zdraví neukodí.

Myslím, řekl Hartmann po odchodu sekretářky, e by se celá akce mohla rozjet. Nahrála nám i náhoda. Pein se na obchodní cestě trochu zapomněl a jedna dívka mu darovala cosi na památku, řekl a sám se svému přirovnání zasmál.

Rada Rund, jinak vedoucí pracovník vysokého úřadu, se zasmál vtipné formulaci, nebo ve pochopil, ale zasmál se i tomu, e Pein byl na obchodní cestě. Dávno ji věděl, e firma Sehmann se nezabývá jen exportem a importem zboí, které má uvedeno v obchodním rejstříku.

Sekretářka přinesla francouzský koňak a minerálku. Na stole leely cigarety a doutníky.

Prosit, zvedl Hartmann číku.

Nemohl vědět, e Rund má ji dávno připravený plán pro jednání s ním.

Obracíme se na vás nejen jako na zaměstnavatele pana Peina, ale hlavně jako na starého a poctivého vojáka, řekl Rund úvodem a Hartmann se vzpřímil na idli. Rund pokračoval: Kadý z nás bojoval na jiné frontě, ale cíl jsme měli společný. Vae charabrost německého důstojníka při válečných akcích v Holandsku byla příkladná a sám vidíte, e musíme znovu usilovat o nové uspořádání budoucího Německa, Německa bez plevele. Tady si u poradíme, ale…

Pane rado, vechno je mi jasné. Poslouchám vás, skočil mu do řeči Hartmann. Hned vak v duchu uvaoval, zda ;nahoře také vědí, e za války pří jedné akci v Amsterodamu se svým kamarádem pro sebe ukradli celý ok kávy. V té době to byla hazardní hra o ivot. Generál, který jím tehdy velel, by byl dal vlníka, a by to byl kdokoliv zastřelit. Bohudíky, nic se tehdy nezjistilo. Ve válečném Německu, kam s obtíemi přepravili po částech celý ok, vydělali obrovské peníze.

Nechceme ádné zázraky, téměř flegmaticky pokračoval Rund. Jde, řekl bych, téměř o běné věci. Nemohou nikoho uvést do nesnází, ale i to málo dává nějakou rovnici. Nemám vůbec na mysli vojenskou pioná nebo něco podobného. Svět se skládá i z hospodářských základen, a na to nesmíme zapomínat. Potřebujeme asi toto, uzavřel svoji úvahu rada Rund.

Pak vysvětlil svůj záměr, s ním po krátkém přemýlení Hartmann souhlasil. Zdál se mu sice poněkud neefektivní, ale kdy Rund mluví tak naléhavě, něco na tom asi bude. Takovou slubu můe vdycky poskytnout, a známost s vládním radou Rundem není nikdy k zahození. Rozloučení bylo srdečné. Po Rundově od chodu sí Hartmann zamnul ruce.

Ve stanovený den se dostavil Pein. Na první pohled bylo znát, e je mnohem klidnějí, ne po návratu z Uruguaye. Tomu se éf ani nedivil.

Tak vás vítám, vy svůdče prodejných en, řekl vesele a u se nebál podat Peinovi ruku. Říkal jsem vám, e Hartmann se o své lidi postará a jak jste sám zjistil, dílo je zdárně dokončeno, hlaholil dál. No, a jak se cítíte? zeptal se.

Doufám, e to snad bude v pořádku a..nedomluvil Pein.

Jak to, e snad? Dostal jste nejlepí a nejdraí léky, včetně péče, co také jistě uznáte, vynucoval si souhlas Hartmann.

To ano, dostalo se mi vestranné péče, potvrzoval trochu rozpačitě Pein. Musím vak jetě týden uívat tabletky a kadý den chodit na kontrolu.

To Hartmann věděl od doktora, ale Pein netuil, e je obětí podvodné hry. Ve skutečnosti stačily jen dvě injekce a bylo ve v pořádku. Nelo o nic váného. Bezcenné tabletky včetně kontrol byla jen rozehraná Hartmannova partie, kterou doktor Holzmann akceptoval za tučný honorář. A Hartmann nikdy neinvestoval tam, kde by se dala předpokládat ztráta.

Co záleí na týdnu v lidském ivotě, řekl nabádavě Hartmann a mávl rukou. Vy, člověče, máte jetě

celý ivot před sebou a nejenom vy. Máte rodinu a blíí se čas, kdy musíme uvaovat o vaem sblíení:

Peina sevřel zvlátní tlak na prsou. Jetě se nestalo, aby se s ním éf bavil o jeho rodině. Stalo se tak jen jedenkrát a to, kdy přistoupil na vechny Hartmanno vy podmínky. Tehdy bylo jasně řečeno, e rodina zatím zůstane stranou, nikdo se o ní nebude zmiňovat, ale bude o ni postaráno. Pein se nikdy nemohl přesvědčit, zda Věra skutečně dostává dva tisíce korun měsíčně, ale slovům éfa věřil. Pein musel slíbit, e nenapíe ani jediný dopis, ani jedinou řádku do Prahy. Obratem se mu dostalo ujitění, e a nastane vhodná doba, sejde se rodina zase pospolu. e by u nastal ten očekávaný čas? e by..

Do jeho úvah zasáhl Hartmann. Při vaem nástupu jsem vám něco slíbil a nyní se začnou naplňovat mé sliby, řekl slavnostně a téměř prorocky. Já vám vysvětlím, oč jde a vy napíete dopis vaí paní manelce. No, no, jste z toho celý vyděený, smál se Hartmann.

Ani netuil, jak správné slovo pouil.

xxxx

Pein se ve svém bytě cítil zcela oputěn. To, co musel napsat Věře, nebyla od Hartmanna čistá hra, ale sprosté vydírání.

Polykal tabletky přesně v lhůtách stanovených lékařem. Kdy je zapíjel, připomínaly mu ony tajemné, někdy hořké tabletky z Orientu, po kterých byla ve světě tak dravá poptávka a platily se fantastickými sumami. Ačkoliv sám drogy nepoíval, pocioval, e jeho nervová soustava začíná vypovídat slubu. V poslední době často uvaoval o tom, jak dlouho jetě můe tuto práci vykonávat. Na svých cestách, ale i zde v zemi, na kterou si nikdy nezvykl, viděl následky činnosti, jí se sám zúčastňoval: podlomené zdraví mladých lidí, případy, kdy se za získání drog platilo ivotem. Vrady nebyly zvlátností. Zail toho vlastně u dost a ve svých třiceti letech je se silami u konce. Uvědomoval si, e finančně sice získal, ale zato ztratil rodinu, přátele, domov a jeho nervová soustava u dávno přestává fungovat. Nechtěl si ani připustit, e i tak snadno získaná pohlavní choroba byla odměnou za Jeho honbu za penězi.

Přecházel po bytě a kdy se zastavil před zrcadlem, náhle zjistil, e mu na skráních začínají prokvétat vlasy. Třel si spánky a nemohl tomu uvěřit. Jak bude asi vyhlíet za rok, při tomto způsobu ivota? Hartmann byl pro něho stále záhadou. Nikdy ho nenechal nahlédnout do karet. Hartmann musí mít vybudovanou dalí sí, o které my, kteří Jezdíme a hlídáme ,hořké zboí, nemáme ani potuchy. Jsme vysíláni na místa v celém světě, kde ji jsou lidé informováni a vechno je naaranováno do detailů. Pein si uvědomoval, e při nezdaru akce by on sám byl první obětí. Hartmann nebo jeho kumpáni v zahraničí potřebují obětní figury, aby navenek sami zůstali v roli seriózních obchodníků. Svinstvo, ulevil si nahlas.

Ale i kdy začínal Hartmanna nenávidět, přece jen chtěl věřit a věřil, e něco udělá, aby se Pein sblíil s rodinou… Jeho bankovním kontem disponuje Hartmann a v případě, e by Pein něco podnikl na vlastní riziko, bude rychle vyřízen. Bez peněz a jetě k tomu v nebezpečí, e skončí jako Kolberg nebo Herz. Ani nechtěl domyslet, co se bude poadovat od Věry. Kdy jí psal dopis, který mu Hartmann sám německy diktoval a pak si nechal zkontrolovat, zda text v četině souhlasí s diktátem v němčině, myslel si Pein, e jde o nějakou slubu, kterou Věra lehce vykoná. Kdy vak usedl ve svém bytě a o celé věci znovu přemýlel, dospěl k jinému názoru. Spánek se nedostavoval. Nechtěl si připustit, e by zatáhli do hry i Věru. Ne, to není moné, okřikoval své mylenky. Nebo snad Hartmann pracuje i na jiném úseku, ne je obchod s drogami? To by bylo hrozné, dotíraly úvahy. Snail se myslet na cokoliv jiného, jen aby unikl svému svědomí.

Aby zapomněl, potloukal se celé dny po frankfurtských ulicích a díval se do výkladních skříní, ale stejně nic nevnímal. Poslední den zael k doktorovi Holzmannovi, aby po dvou hodinách různých testů vyslechl zprávu, e je ve v pořádku, ale e ani větec nemůe určit, zda se v budoucnu neobjeví nějaké následky. Doktor Holzmann ho ujistil, e tak drahé a speciální léky jsou jinak určeny jen pro vysoce postavené prominentní osobnosti. Zatím, jak prohlásil doktor, léky účinkovaly naprosto bezpečně. Byl za tuto zprávu vděčen a snad poprvé za celý týden, kdy vyel na ulici, si zhluboka vydechl. Vzduch byl prosycen smogem, ale Peinovi to připadalo jako uklidňující nadechnutí a úleva pro nervy.

Druhý den se hlásil u Hartmanna. Netuil, jak se éf celý týden na jeho účet výtečně bavil. Doktor Holzmann Hartmannovi vdycky vylíčil Peinovu návtěvu a pro potěení něco navíc. Vyprávěl, jak Peinovi při kadé prohlídce doslova lezou strachem oči z důlků.

Vypadáte báječně, přivítal ho Hartmann. Nemusíte mi nic povídat, jsem informován doktorem

Holzmannem. Nechci vám to zdůrazňovat ani připomínat, ale léčba té jihoamerické legrácky přila firmu na pět tisíc marek. Pein strnul.

Ano, pět tisíc marek, opakoval éf váně, a hned pokračoval: To vám neříkám proto, abyste sám vyrovnal účet. Od toho je tady ná zvlátní fond a já, abychom se o dobré a spolehlivé spolupracovníky postarali. Takové léky, jaké jste dostal vy, se rezervují jen pro prominenty. Ale nae firma si to můe dovolit. Na chvíli se odmlčel a pomalu si zapaloval doutník.

Pein mu poděkoval za pomoc. Hartmann jen mávl rukou, ale nejraději by se byl hlasitě zasmál. To, co mu předával tak tajemným způsobem doktor Holzmann k pouívání, mělo hodnotu necelých deseti marek. Kdy vypustil první obláček kouře, řekl: Nechme té staré a pro nás oba zapomenuté historie. Přítí týden pojedete do Belgie. Tentokrát vak skutečně jako nákupčí nábytku. Potřebujete se opět dostat do tempa a tahle cesta bude opravdu oddechová. Zdríte se v Bruselu asi týden, a to bude postačující čas jak pro uzavření kontraktu, tak na odpočinek.

xxxx

Hartmann usoudil, e Pein měl dostatek času, aby nabyl nových sil a sebedůvěry. Očekával, e se zmíní o Rerzovi, ale ke své spokojenosti se nedočkal. Měl svůj tým pečlivě kontrolovaný a zavázaný natolik, e se nemusel obávat ádné zrady. Dovedou si spočítat, co by to stálo, uvaoval. On, Hartmann, by nael určitě východisko. Známostí, ale hlavně peníze by byly silou, která by tlumila případný skandál. Za dobu deseti let, kdy se postupné napojoval na mezinárodní gangy, na jejich činnost, co byl v principu nákup a prodej drog, se vypracoval na uznávaného éfa. Prvních pět let se musel přizpůsobovat, ale pak se osamostatnil a vybudoval vlastní sí, která svým rozsahem není tou největí, ale zato finančně prosperuje bez znatelných výkyvů. Pravda, staly se případy, jako například ten v Hamburku, kdy ,zboí bylo odhaleno a jen vysoké úplatky zabránily tomu nejhorímu. Dva lidé, kteří pro něho pracovali, byli vzati do vazby a odsouzeni. Neznali vak natěstí jméno Hartmann. éf prostřednictvím svých lidí zajioval pro tyto odsouzené různé výhody. Tím povaoval dluh vůči nim za splacený. Jeden z těch odsouzených si vak dobře zapamatoval Franze Kolberga, který z Hartmannova pověření dohlíel v Hamburku na průběh akce.

Při těchto mylenkách uklidňovalo Hartmanna vědomí, e má vysoké konto ve výcarské bance. Dávalo mu jistotu, e i kdyby firma úplně zkrachovala, nemusí ji do konce ivota pracovat. Dotáhne to do edesátky a pak odejde do ústraní. Často si opakoval přísloví, e v nejlepím je dobře odejít.

Na psacím stole zabzučel prostřední ze tří telefonních aparátů. Hartmannovi se na okamik zatajil dech. Právě tento aparát by se neměl příli často ozývat. Číslo zná jen několik vyvolených. Ozve-li se, znamená to buď zdárné ukončení akce, nebo…

Firma Sehmann, ohlásil se.

Müller, zaznělo na druhé straně. Toto jméno napnulo Hartmannovu nervovou soustavu na maximum.

Máte přání? otázal se, ale hlas se mu lehce zachvěl.

Potřebuji navtívit vai firmu. Mám pro vás výhodný export. Firma, která mi tuto činnost zajiovala, nedokázala poslední export dovést do konce. Můete mě přijmout vy, nebo někdo od vaí firmy?

Hartmann chvíli mlčel a pak pomalu řekl: Přijďte, pane Müllere, a pohovoříme si o celé záleitosti. Poloil sluchátko a vloil hlavu do dlaní. Rozhovor byl smluveným zakódovaným oznámením, e řetěz je naruen a stalo se něco nepříjemného. Kde a proč, to mu poví Müller. Hlavně, aby to nebylo na území NSR. Nastaly by zbytečné komplikace. Zavolal sekretářku a poádal o silnou kávu.

xxxx

Hartmann byl po Müllerové odchodu značně skleslý, Znovu a znovu hleděl na dálnopis, který mu zanechal Müller: “Banány se potopily”. To hrozilo skandálem. Co se odehrálo na druhé straně oceánu, nevěstilo nic dobrého. Müller, jinak spojka firmy Sehmann, zabezpečoval úkoly v Hamburku a nemohl sám nic konkrétního říci. Věděl jen to, e zboí, pro které pouívali krycí označení ,banány, nevysvětlitelným způsobem zmizelo, ale nedokázal odhadnout, jak velká bude finanční ztráta. Hartmann probíral celou akci od začátku a nedoel k ádnému logickému vysvětlení. Z Asie dola zásilka v pořádku a systém přepravy na dalí kontinent dosud fungoval bez závad. Zatím… Podezírat někoho v této chvíli by bylo předčasné. Obával se hlavně jedné věci. Zásahu Interpolu, jeho mezinárodní sekce pro boj proti omamným drogám. V tomto případě by jistě uvědomila policii v NSR. Znovu se mu vybavoval hovor s Mullerem; jeho se ptál, zda nedolo někde k chybě.

Vyloučeno. Zásilka z přístavu odela v termínu a radiogram potvrdil, e loď jde na kotvitě u brazilských břehů. A tam nese odpovědnost u někdo Jiný,* vysvětloval mu Müller.

Hartmann přesto ádal Müllera o podrobnosti.

Kapitána Cripse jsem včas upozornil, e potřebujeme nalodit zásilku, která je termínována. To jsem mu řekl před svědkem, a kapitán pochopil. Před odplutím lodi jsem dal naloit pět kontejnerů, které na celnici odbavili. Nic závadného. Po vyplutí lodi se nae jachta na smluveném kursu přiblíila k lodi kapitána Cripse a způsob dodání zbytku zásilky probíhal jako obvykle. Ze zprávy z Ria vím jen to, co jsem vám ji sdělil. Je to záhada, která má dva konce. Buď někdo zradil, nebo jde o kráde pro osobní zisk.

To stačí, Müllere, děkuji, řekl mu Hartmann. Proetříme, kde je závada. Prozatím vypustíme Hamburk z dalí organizace. Vrate se tam a budete po nějaký čas expedovat a importovat zboí, ke kterému sl kadý celník i pes mohou čichnout. To u mluvil sebejistě; ale kdy osaměl, dostavila se skleslost a únava.

Uvaoval o tom, e počká Jetě několik dnů a kdy se neozve policie, pak se teprve rozhodne k dalímu tahu. Ztráta dvou set tisíc marek Je citelná, ale ne zas natolik, aby příli váně zasáhla do finančního hospodářství firmy a ohrozila Hartmanna. Vstal od stolu. Dal bzučákem znamení sekretářce, e nesmí nikdo vstoupit. Stiskl mechanismus, který uvolnil část zadní stěny trezoru a vyňal z kapsičky na hodinky patentní klíč. Otevřel malý poboční trezor a vyňal z něj svazek listin. Ve pečlivě uzavřel a zahloubal se do čtení.

xxxx

V Peinově bytě zazvonil telefon. Připozdívalo se a Franz Pein se chystal na večeři. Celé odpoledne pročítal různé časopisy, aby zaplail neveselé mylenky. Ji před týdnem se vrátil z Bruselu a nechápal smysl Hartmannových slov. Neměl se dostavit k firmě Sehmann dřív, dokud nebude zavolán. Kdy mu tuto zprávu Hartmann sděloval, zdálo se, e je ve výborné náladě.

Ne, ne, nic se neděje, pane Peine, jen to, e vám firma poskytuje placenou dovolenou. Slyíte správně, placenou dovolenou navíc, mimo vá nárok. Chápu, e jste poslední týdny vydal větí mnoství energie a obnova sil je nutná. Bavte se v přiměřené úrovni a na spolehlivých místech. Vae dovolená bude vázána jen na jednu maličkost. Kadé ráno do deseti hodin musíte být k zastiení a rovně tak večer mezi osmnáctou a devatenáctou hodinou. Jinak máte celý den pro sebe. Přeji vám příjemný odpočinek. S tím ho Hartmann propustil.

První dva dny se snail vykombinovat, co asi má Hartmann v úmyslu, ale nakonec byl rád, e nebude poletovat nad oblaky někde daleko od tohoto útulného bytu.

Hartmann vak věděl, proč dává Peinovi tolik volna. Usuzoval, e i dobrá psychologie přináí uitek. I kdy Peinovi věřil, bylo nutné se čas od času přesvědčit o jeho chování a stycích v soukromém ivotě. Týden v Bruselu měl Peina uklidnit. Splnil svůj účel. Pein se nezmínil o Herzovi, i kdy k tomu tak zvaná léčba u doktóra Holzmanna poskytovala příleitost. Nyní měl Ji pro Peina připraven nový úkol.

Koneckonců, Rio de Janeiro není pro Evropana tak patné a na Peina je spolehnutí. Nebude to zrovna příjemný úkol, ale on, Hartmann, platí konečně své lidi dobře.

xxxx

Kdy veel Pein do Hartmannovy kanceláře, přivítal ho éf slovy: Doufám, e jste naprosto v pořádku. Nemyslím tím jen tu nepříjemnou záleitost. Nebudu vás dlouho zdrovat, vdy víte sám, e rychlý zásah v obchodě znamená často výhru.

Jetě před rokem by sl byl Pein klidně zapálil cigaretu a vyslechl éfa s klidnými nervy, a to i tehdy, kdy dopravit heroin ze vzdálených končin nebylo nic snadného a zavánělo to i riskováním ivota. V posledních měsících vak pocioval, e i pouhé hlasité klepnutí dveří mu vyburcuje nervy k prasknutí. To, co proíval jetě před časem jako určité dobrodruství, stávalo se nyní postrachem. Přispěla k tomu i dlouhá odloučenost od rodiny. Také se mu čím dál tím víc začínalo stýskat. Peníze ho u nelákaly, k rychlému zbohatnutí měl daleko. Hlásilo se stále častěji svědomí. Za tak dlouhou dobu směl jen jedenkráte napsat manelce, a to jetě spí výhruný dopis, ne to, co chtěl skutečně napsat.

Hartmann si uhladil vlasy, mnul si ruce a pomalu od říkával: Během pěti dnů se podíváte do nejkrásnějího města světa. Boské Rio de Janeiro, téměř zaeptai Hotový ráj na zemi, ale ani tam se ná obchod nesmí zastavit. A právě proto jsem si vybral vás. Spojíte dvě věci najednou. Uvidíte Rio a splníte úkol, který vak bude trochu jiného zaměření, ne dosud.

Pein se lehce zachvěl. Uvědomoval si, e strach přichází dříve, ne se vůbec dozvěděl, oč jde.

Stala se taková mení nehoda. Byla to spíe neopatrnost ze strany jednoho naeho zákazníka. Zboí sice dostal, lépe řečeno měl, dostat, ale najednou zmizel. Bez zaplacení. Natěstí máme různé monosti,, abychom se dopídili pravdy. A vy budete jeden z těch, kteří musí uvést ve na správnou míru. Rozumíte mi? zeptal se Hartmann, nebo se mu zdálo, e jeho protějek není soustředěn.

Pein ocenil Hartmannovu bystrost. Při výkladu se mu skutečně mylenky rozbíhaly a kupodivu právě na Herze. Rychle se vzpamatoval a řekl: Jistěe, rozumím.

U nás je zima, ale tam panuje jaro. Ne jako v Africe nebo na Dálnétn východě, kdy se ručička teploměru Často blíí k padesátce. Abyste se dostal do správného rytmu, poletíte přes Madrid do Las Palmas, kde sí chví li poleíte na plái.

Pein se nyní skutečně soustředil na rozhovor s Hartmannem. Ačkoliv znal ji dostatečně jeho metody, nechápal, proč si musí vyslechnout přednáku o počasí a krásných městech. To určitě neříká Hartmann jen proto, e má dostatek času, pomyslel si Pein. A nemýlil se.

V Barceloně první zastávka, kde přespíte. Budete pokračovat na Kanárské ostrovy, Počítám, e vám budou stačit dva dny, včetně odpočinku na plái, a pak se přemístíte do Dakaru. Najdeme vhodné letecké spojení, které vás dopraví a do Rio de Janeira. Tam vás čeká vlastní poslání, vysvětloval Hartmann.

To snad není moné, říkal si v duchu Pein. Bude-lí éf jetě chvíli hovořit, oblétnu celý svět. Vyuil okamiku, kdy si Hartmann zapaloval a zeptal se: Je vám známo, pane Hartmanne, e neumím portugalský?

Hartmann se tie zasmál: Tam se domluvíte moc pěkně anglicky, ale vy budete potřebovat hlavně němčinu, a přimhouřil významně oko.

Pein nechápal a Hartmann se opět zasmál.

Zítra si přijďte k sekretářce pro nějakou literaturu o Brazílii a dejte se do studia. Musíte znát alespoň ty nejzákladnějí skutečnosti, já sí potrpím na jistotu, je to i ve vaem zájmu. Dám zařídil potřebné náleitosti a pozítří vás zavolám k poslední instruktái. Počítejte asi tak se čtrnácti dny, to určitě postačí.

Hartmann vstal, co znamenalo, e hovor je u konce, letě doma si nemohl Pein ujasnit, co vlastně bude v Brazílii dělat. Tentokrát to určitě vypadá na něco mi mořádného, říkal si ji po několikáté.

Hartmannovi ohlásil rada Rund, e ho během hodiny navtíví. Hartmann ochotně souhlasil, vdy ho sám včera po Peinově odchodu volal. Cítil, e se musí něčím vnutit přísluníku tak významného úřadu. Vyuití paní Noičkové, manelky Franze Peina, nepokládal za příli velké sousto. Kdy uváil, co vechno by mohlo následovat při eventuálním odhalení akce ,Rio, usoudil, e předhodí Peina Jako sousto, jím si můe dopředu zajistit Rundovu přízeň. Pein jezdí po celém světě, a to snad rada Rund přivítá. Sluba za slubu a Pein se mů e stát uitečnou spojkou, ani by o tom věděl. Nezacházím příli daleko? rozebíral Hartmann otázku. Co kdy Rund tuto slubu nepotřebuje a já se ocitnu v trapné situaci?

Při jednání s Rundem se snail zachovat ledový klid a dával najevo uctivost. Předpokládal, e tento způsob zabere.

Jsem rád, pane rado, e jste přiel. Mám takový, jak bych se správně vyjádřil, zkrátka pocit, e bych vás měl na něco upozornit. Předem se omlouvám, a jestli řeknete, e je to hloupost, prosím, abyste pochopil, e jsem pouhý laik.

Rund ho pozoroval. Proč tolik řečí, pane Hartmanne? Mám za to, e nae úmluva je jasná a jen mezi námi. Vítám kadé sebemení upozornění, které by naí práci prospělo. Prosím, mluvte zcela otevřeně, vyzval Hartmanna.

Hartmann si dával záleet na kadém slově a na kadé větě. Jde o osobu Franze Peina. Psaní pro manelku jsem předal a podle vaich pokynů vyčkáme do určeného termínu na odpověď. Tak jako nae firma, jistě i vy, alespoň si to myslím, spolupracujete s orgány v jiných zemích. A protoe Pein stále cestuje, mohl bych vám ho nabídnout pro nějakou výpomoc. Ovem, ani by to tuil, dodal rychle. Rund zlehka pokývl hlavou a vyčkával. Hartmann pokračoval: Za tři dny od jídí do Brazílie. Přespí v Barceloně a zavítá na Kanárské ostrovy. Máme tam toti dost obchodních partnerů. Po dvou dnech letí přes Dakar do Ria de Janeiro. Tam jsou skutečně čilí obchodníci.

Rund nachýlil hlavu ke straně a nepatrně se pousmál. Dal si prověřit důkladně Činnost firmy Sehmann a věděl, e ani na Kanárských ostrovech, ani v Brazílii nebyl za celou dobu trvání firmy uskutečněn ani jediný obchod.

Hartmann si tohoto gesta poviml a vysvětloval si je po svém. Pak řekl: Chci vám pomocí a kdybyste potřebovali, aby Pein… vak mi jistě rozumíte.,. Přál si, aby Rund okamitě souhlasil.

Příli zkuený pracovník Rund nebyl tak neopatrný, aby okamitě reagoval. Musí vyčkat a neukvapovat se. Věděl, jakou taktiku na Hartmanna pouít, aby jeho nabídka přinesla prospěch úřadu, který Rund zastupoval.

Promluvme si o tom pěkně popořádku, souhlasil Rund s Hartmannovým návrhem.

xxxx

Kdy letadlo přistálo na barcelonském letiti, Pein si s ulehčením oddechl. Let nebyl příjemný. Po celou dobu se letadlo kymácelo a propadávalo. Cestující museli být stále připoutáni k sedadlům. I podávání občerstvení se rovnalo onglérskému výkonu.

Najal si taxi a odejel do hotelu Manila. S úsluností personálu byl spokojen od okamiku, kdy vystoupil z taxíku. Hotel stojí na ulici, která ústí do irokého a dlouhého tritě. Po deseti minutách chůze se mohl dostat a k moří. Na prohlídku Barcelony mu zbývalo bohuel jen odpoledne. Zítra musí pokračovat podle fermanu, který určil Hartmann.

Naobědval se a vyel na třídu ,Las ramblas. Prohlíel si výkladní skříně, které nabízely sortiment zboí veho druhu, ponejvíce suvenýry. Kráčel pomalu a kdy doel a k moři, rozhlédl se po pobřeí. U mola kotvila historická Santa Maria, loď, na které Kolumbus podnikl objevnou plavbu a dosáhl amerických břehů. Peinovi se zdála zcela Zachovalá, byla udrovaná památkovým úřadem. Jeho první úkol začínal zde.

Vstoupil na loď a přistoupil k mui, který konal funkci kustoda. Seděl za okénkem a měl okolo sebe časopisy s kříovkami. Zdál se být dokonce dotčen, kdy Pein ádal anglicky, aby mu prodal vstupenku na prohlídku lodi. Nedbale utrhl z bloku lístek a panělsky zahučel: Padesát peset. Dál si Peina nevímal. Pein seel po schůdkách do podpalubí, které zastávalo kdysi vechny funkce. Od přídě a k zádi holá podlaha. Zde se uskladňovalo zboí, spali lidé a běel ivot námořníků.

Pein se vrátil po schůdkách k hlídači, který zamyleně hleděl do kříovky a ani nepostřehl, e návtěvník ji odchází.

Pein pečlivě uschoval vstupenku z Kolumbovy lodi. Proel se po nábřeí a nechával se ovívat mořským vánkem vonícím solí. Na zpáteční cestě k hotelu el po druhé straně Las ramblas. Neobjevil nic nového. Obchody se stejným zboím jako na straně protějí. Doel do hotelu, chvilku poseděl v malé barové místnosti a poádal o pivo. Číníka se zeptal, můe-li si zatelefonovat.

Samozřejmě, pane,” odvětil číník anglicky. Odběhl do místnosti, kde byla malá telefonní ústředna pro hotel. Kabina Číslo dvě, pane. Pein poděkoval a pomalu vytáčel číslo. Na druhé straně se ozval enský hlas.

Je doma pan Francisco Diaz Aliaga? zeptal se.

ena mu dost patnou angličtinou odpověděla, e manel přijde okolo osmé hodiny. Kdo volá, prosím? ptala se.

Přítel z Hamburku. Zavolám po osmé hodině a děkuji vám. Zavěsil sluchátko a podíval se na hodinky. Jetě mám dvě hodiny času, uvaoval. Půjdu se osprchovat a chvilku si odpočinu.

Aliaga, ozval se hluboký muský hlas, kdy si Pein o půl deváté dal vytočit číslo přes hotelovou centrálu.

Dobrý večer, pane Aliaga, tady vá přítel z Hamburku. Neviděli jsme se několik let a rád bych se s vámi setkal, odříkával podle Hartmannovy instrukce.

Výborně, konečně jsem se dočkal. Kde bydlíte?

V hotelu Manila.

Za půl hodiny jsem u vás. Prosím, čekejte mne v hale, snad vás jetě poznám, řekl Aliaga a zasmál se.

Určitě, vdy doba pěti let není tak dlouhá. Na shledanou!

 Za patnáct minut po tomto hovoru seel Pein do hotelové haly, vzal do ruky jeden z mnoha časopisů a zahloubal se do čtení. Neopomněl vak poloit na stůl vstupenku z historické Kolumbovy lodi Santa Maria.

Do hotelu vstoupil přesně za půl hodiny elegantně oblečený mu. Rychle si prohlédl pět přítomných hostů, kteří seděli kadý zvlá a pak el rovnou k Peinovi.

Helou, příteli, vítám vás v Barceloně. Zvu vás na malý drink a pak si pořádně popovídáme, hovořil hlasitou angličtinou a tiskl Peinovi pravici. Ostatní hosté při prvních slovech zvedli hlavy, ale vzápětí jejich zájem uhasl.

Pein viděl tohoto člověka poprvé v ivotě, ale sehrál rovně roli přítele. Smál se a odpověděl, e u se na setkání těil. Kdy číník před ně postavil dvě sklenky whisky se sodou a vzdálil se od stolu, řekl tie Aliaga Peinovi: Cestoval jste pohodlně?

Jsem spokojen, odvětil Pein a nenápadně poloil na stůl malou obálku, ve které byl osmihranný papírový tácek, který se dává pod sklenku vína. Věděl o tom. Předtím ji na pokoji otevřel a asl. Papírový tácek, kde byla reklama právě hotelu, ve kterém bydlel. Nerozuměl ničemu, ale Hartmannův příkaz byl jasný. Pečlivě obálku zalepil a ta nyní leela na stole. Aliaga ji nenápadně sebral a zastrčil do kapsy.

Opravdu mě těilo a snad někdy na shledanou, řekl Aliaga a zavolal číníka, aby mohl zaplatit. Při odchodu Aliaga povstal, povstal í Pein a znovu se opakovaly naučené úsměvy, srdečnost v hlase a potřásání rukou při loučení.

Pein osaměl a nechtěl u myslet na tuto epizodu. Věděl vak určitě, e toto setkání nemá nic společného s jeho ,hlídací slubou. Sám má u sebe podobnou věc, ale účel bude úplně jiný. Odeel do pokoje znatelně rozruen.

xxxx

Francisco Diaz Aliaga, původním jménem Her bert Braun, si ji dovedl poradit s papírovým táckem, který mu předal Pein. Mikrotečka byla na svém místě a rozifrování není pro něj ádným problémem. Tuto práci provádí pro zpravodajskou slubu NSR ji dvanáct let. Vzpomněly si na něho jeho řídící orgány z dob druhé světové války. Od roku 1940 byl vedoucím Httlerjugend a řídil jednu berlínskou oblast této organizace a do konce války. Pochvala stíhala pochvalu. Jeho přímým nadřízeným byl Runtl, který se přičinil, aby se Braun stal členem NSDAP a hlavně aby nemusel z Berlína na frontu. V roce 1944 dokonce sám Himmler ocenil jeho zásluhy, které spočívaly v tom, e vychovával řadu přísluníků Hitlerjugend pro různé funkce dozorcovského aparátu v koncentračních táborech. Na vyučovací hodiny si Braun zval odborníky a plnou podporu obdrel i od Hlavního úřadu říské bezpečnosti v Berlíně. Byl hrdý na to, e vychoval téměř stovku mladých Němců pro slubu v koncentračních táborech. Od velitelů táborů přicházely Jen pochvalné zprávy o jeho svěřencích.

V dubnu 1945 Braun uprchl z Německa přes výcarsko, vybaven falenými doklady a usadil se ve panělsku. Jeho bývalí éfové z Hlavního úřadu říské bezpečnosti s ním počítali jako s perspektivním člověkem pro poválečnou dobu. Nael si zaměstnání u rybářské společnosti jako dělník, v brzké době se naučil panělsky. Za dva roky ovládl i angličtinu. Byl to příkaz, který dostal při odchodu z Německa a Braun nezklamal. Pět let si na něho nikdo nevzpomněl. Teprve v roce 1950 ho přijel kontaktovat mu, který patřil ke Gehlenově tajné slubě a tím začala nová éra v Braunově ivotě. Nějakou dobu strávil v NSR, aby si osvojil nové metody zpravodajské práce. Zpočátku ho překvapilo, e má tuto činnost provádět právě ve panělsku, ale tyto úvahy brzy pustil z hlavy. éfové vědí, co je třeba, a to je rozhodující.

Nyní je Braun-Aliaga váeným občanem Barcelony a i na stupínku místní společenské hierarchie značně postoupil.

V Las Palmas se Pein ubytoval v hotelu Don Juan. Odmítl letět ze Santa Cruz do Las Palmas a vyuil lodního spojení. Čtyři hodiny se díval na klidné moře a přál si, aby cesta trvala co nejdéle. Mírné pohupování lodi a azurová barva moře ho uklidňovaly. Bude to asi jediný klidný odpočinek na této podivné “obchodní” cestě. Pláe u moře zůstanou jen nesplněným přáním, uvaoval. Čekala ho jedna noc lázeňského hosta a pak let přes Dakar do Rio de Janeira.

V Las Palmas měl pouze jeden úkol a tuil, e pro Hartmanna nesmírně důleitý. Souviselo to pravděpodobně se ztracenou zásilkou heroinu z Orientu do Brazílie. Hartmann neponechával nic náhodě. Kadý jeho hlídač mu ručil za stanovenou trasu a řádnou dopravu ,zboí’ na místo určení. Jeden z hlídačů zklamal a Pein musí napravit chybu, ačkoliv nezná podrobnosti, v těchto místech nikdy nebyl a nikoho tady nezná. Připomněl si, e Hartmann nemá rád otázky a vyaduje jen jedno: plnit úkoly.

V hotelu Don Juan nevečeřel a věděl proč. K tomu bylo určeno jiné místo. Před odchodem z hotelu se přesvědčil, zda má v náprsní tace poznávací znamení a pak teprve vykročil. Do přepychové čínské restaurace Nankin vstoupil v době, kdy se začínali scházet hosté, jejich finanční příjem dovolil v takovéto restauraci povečeřet. Studoval jídelní lístek a pečlivě vybíral. Přitom nenápadně pozoroval své okolí, zejména obsluhující personál. Celý prostor restaurace byl obloen teakovým dřevem, co muselo stát pěkné peníze. Ze stropu visely ozdobné lampy, jejich podobu měl ve své kapse Pein.

Po večeři si poručil doutník. Číník mu přinesl na podnose několik druhů, aby si vybral. Sáhl po jednom a bylo mu jedno, co je to za značku. Čekal na vhodnou chvíli, a zůstane v restauraci málo hostů. Znal zvyky Číňanů a věděl, e jakmile dokončí večeři, okamitě zaplatí a odejdou. Tento zvyk se udroval nejen na Dálném východě, ale i zde a nakonec zůstalo jen pět Evropanů u větího stolu. Objednali si víno a ivě se bavili. Odhadoval je na védy.

Pak zavolal účtujícího číníka. Přeji si mluvit s panem Ampholem Nopesuwanem. Číník si ho bedlivě prohlédl, pak se uklonil a bez jediného slova odeel. Vedle barového pultu byl závěs bohatě vyívaný různými výjevy a orientálními ornamenty. Ten se nepatrně pohnul a Pein cítil, e je pozorován. V následující chvíli byl číník zpátky a ukázal za závěs. Odhrnul jej a proli matně osvětlenou chodbou a posléze stanuli před bíle natřenými, masívními dveřmi. Číník se uklonil, zaklepal a odeel.

Při vstupu do malé místnostt uviděl Pein starobylé křeslo. V něm, oděn v pestře vyívaný upan, seděl ikmooký mu, který nijak nepospíchal s uvítáním. Měřili se pohledy a Pein jen z naučené zvyklosti tie pozdravil. Mu povstal, zkříil ruce na prsou a mírně se uklonil. Pak ukázal na druhé křeslo. Pein se posadil a pocitoval z celého ovzduí stísněnost Číňan vyčkával Pein sáhl do kapsy, vytáhl náprsní taku a poloil před Nopesuwana rozloený obal z malé krabice, na něm byla vytitěna Jedna z těch kouzelných lamp, které visely v restauraci. Nopesuwan vzal obal do ruky, prohlíel si jej pod lupou a pak se zeptal: Mohu vám nabídnout čaj?

Ano, slyel jsem, e vá čaj je výborné kvality, odpověděl Pein podle instrukce. Číňan lehce kývl hlavou a zdálo se, e je spokojen. Dalí slova to jen potvrzovala. Vítám vás, vidím, e přicházíte od přátel. Co mohu pro vás učinit? V tom okamiku vstoupil do místnosti neslyně mu, který před ně postavil konvici s čajem a dvěma álky. Uklonil se a odeel. Pein nepospíchal s tím, co měl na srdci a pozoroval, jak odborně Nopesuwan připravuje podávání čaje. Teprve po skončení tohoto hostitelského obřadu začal Pein hovořit:

Před esti týdny zde kotvila loď Brigita. Kapitán vás jistě navtívil a hovořil s vámi. Mohl byste mi říci něco podrobnějího?

Nopesuwan usrkl čaj a zvolna odpověděl: Souhlasí. Návtěva kapitánova byla ohláena včas. Ptejte se, o jaké podrobnosti vám jde.

Zůstal kapitán jen pod vaí ochranou, nebo se stýkal jetě s jinými osobami? Vzpomeňte si, prosím, je to velice důleité, nabádal Pein.

Nopesuwan se usmál. Neponechávám nic náhodě. Ve probíhalo tak, jak je zvykem. Ponechal mi zde malý dárek a ubytoval se jako vdy v hotelu Námořní klub. Za dva dny loď odplula.

Pein věděl, co znamená malý dárek. I zde na Kanárských ostrovech jsou milovníci drog a éf přepychové restaurace Nankin dovede jistě mistrně distribuovat ,horké zboí. V tuto chvíli vak lo nejen o dárek, ale o celou zásilku. Jste si tedy naprosto jist, e kapitán neměl ádnou jinou záleitost, e skutečně odplul?

Nopesuwan sáhl pod malý stolek a téměř vzápětí vstoupila do místnosti Číňanka. Zůstala stát u dvéří a uklonila se. To je Suchitra Chowanití, moje spolupracovnice, představoval jí Nopesuwan. Znovu se uklonila a Pein učinil toté. Povězte něco o Brigitě a kapitánovi. Můete mluvit otevřeně, vyzval ji.

Chowaniti se neposadila a hovořila anglicky, v mírném úklonu.

Po celou dobu, kdy loď připlula do přístavu, jsem sledovala kapitána. Po návtěvě u nás trávil čas větinou prohlídkou města. Zael do třech obchodů a nakoupil několik suvenýrů. V hotelu trávil jeden večer v baru. Společníkem mu byl důstojník z jeho posádky, který kolem půlnoci odeel s děvčetem. Byla to jedna z dívek, které se starají o dobrou náladu hostí. Kapitán se s nikým neseel.

Nopesuwan se podíval na Peína. Stačí toto vysvětlení?

Pein rychle uvaoval. Jméno kapitána nikdo nevyslovil a ani Hartmann mu je nesdělil. Ale to u je obvyklé v takové hře, která zde probíhá. Není zapotřebí jmenovat, ale druhá strana ví, o koho jde. Přesto se zeptal: Jak byl zajitěn dohled na kapitána v noční době? Chowaniti nepohnula brvou, kdy odpovídala: Naprosto bezpečně. Byl určen jeden ze zaměstnanců hotelu, ten dbal na to, aby ke kapitánovi nikdo nevstoupil.

A telefonní hovor? ptal se dále.

Vyloučeno. Vechny hovory jdou přes hotelovou centrálu, usmála se. Víme bezpečně, e se neuskutečnil ádný hovor.

Pein ji pozorně poslouchal. Jako by četla jeho mylenku, dodala: Vzkaz a písemný, nebo ústní v recepcí hotelu neměl.

To znamená, e se z lodi nic nevykládalo a předepsaná odbava s odplutím proběhla bez problémů, po dotkl Pein.

Přesně tak. Souhlas k odplutí lodi zde není vázán na podobné formality jako v jiných přístavech a i kdyby tomu tak bylo..chvilku zaváhala a Nopesuwan ji doplnil: Tam u vůbec ádné nebezpečí nehrozí.

Děkuji, to stačí, řekl Pein a usmál se na dívku. Nopesuwan zvedl ruku, Číňanka se uklonila a tie odela.

Nastaly potíe mezi přáteli? zeptal se Nopesuwan po jejím odchodu.

Nic zvlátního, ale opatrnosti nikdy nezbývá, vyhnul se přímé odpovědi Pein a dodal: Čas od času se i jasné slunce při východu zbarví podivnou hrou světel.

Číňan pokýval hlavou a zkříil ruce na prsou. Ocenil, e neznámý mu zná čínské přísloví. Pak řekl: Pozdravujte přátele a a se spolehnou na Amphola Nopesuwana. Tím dal najevo, e řekl ve, co by Peina zajímalo, ani se zeptal na jeho jméno. Stačil mu obalový znak a smluvené heslo.

Pein kráčel nočními ulicemi Las Palmas. Potkával zástupy lidí. Některé obchody byly jetě otevřeny, aby nalákaly turisty i v této pozdní době k nákupu suvenýrů. Mláde se bavila po svém. Tranzistory na krku zněly hlasitým rytmem pop-muzik. Na kamenných zdech vysedávali milenci.

V hotelu si Pein dopřál lázeň a byl rád, e má dalí úsek za sebou. Zítra, a vlastně pozítří bude na místě určení. Snad se mu podaří objevit příčinu nevysvětlitelné chyby, poruený článek řetězu organizace. Nevěděl ovem, e byl sledován od chvíle, kdy opustil restauraci Nankin. Nopesuwan neopomněl zachovat opatrnost i vůči člověku, který byl vyslán jako důvěryhodná osoba.

xxxx

Let z Dakaru do Rio de Janelro trávil Pein určitý čas čtením, ale větí část cesty prospal. Ve výce deseti tisíc metrů začal téměř nehybný klid a jediným ivějím momentem bylo, kdy letuka podávala občerstvení. Neměl chu na jídlo a větinu nechal. Cítil se trochu odpočatý a těil se, e procvičí nohy i tělo, a bude stát na pevné zemi. Konečně uslyel to známé: připoutejte se, nekuřte. Letadlo přistálo na letiti Galeao, vzdáleném dvacet kilometrů od Ria. Při přistání Pein neopomněl vyhlíet z okénka, aby zahlédl pověstnou sochu rozpaeného Krista, která podle pověsti chrání toto překrásné město.

Pasová kontrola byla přísná. Cestovní doklady prověřovalo několik úředníků sedících v řadě za sebou v uzavřených boxech. Pein neměl z této kontroly obavy. Doklady měl v naprostém pořádku, ale viml si, jak byli někteří cestující roztrití. Stejně důkladná byla celní prohlídka. Cestující si nemůe vybrat ,svého mue, ale celník si vybírá sám z řad cestujících. Ji u vchodu celnice sedí úřednice, která rozdává karty, na kterých je číslo přepáky, kde se bude cestující odbavovat. I to se vak často mění. Pein si byl jíst, e se mu i při sebedůkladnějí prohlídce nemůe nic přihodit.

Se svým zavazadlem se konečně dostal na volné prostranství před budovu letitě. Přivítalo ho nepříjemné vlhké vedro. Z pouček, které si na Hartmannův popud přečetl o Brazílii, věděl, e pravé léto začíná v listopadu a vystupňuje se od vánoc do konce ledna. Dočetl se, e ,zima je v červnu a v červenci a přesto v tomto období můe středoevropan lehce dostat úeh. Nyní byl srpen a rtu v teploměru plhala ke čtyřicítce.

Pein se rozhlédl a pozoroval mue, který se k němu blíil. Podle instrukcí měl být očekáván.

Franz Pein? otázal se zdvořile příchozí. Pein přikývl a usmál se. Neznámý mu podával ruku a zdálo se, e očekává od Peina něco víc, ne podání ruky. Pein vak vytáhl kapesník a utíral si čelo, kde se tvořily kapičky potu. Kdy se mu nedočkal dalích slov, řekl sue: Jmenuji se, chvilku zaváhal, jmenuji se Alfre do Monteiro. Postarám se o vás. Ubytování je zajitěno a večer okolo desáté hodiny si vás v hotelu vyzvednu. Prosím, čekejte mne před hotelem. Zvedl kufr a odnáel jej k autu. Pein ho pomalu následoval. Cestou do hotelu nikdo z nich nepromluvil. Zatímco Pein ze zadního sedadla pozoroval krajinu a pak ulice přímo v městě, jeho společník ho nenápadně pozoroval ve zpětném zrcátku. Pein se nemohl zbavit pocitu, e něco není docela v pořádku.

Auto zastavilo před hotelem California. Za několik minut byl Pein ve svém pokoji. Vysvlékl se, zapnul klimatizaci a doslova sebou pratil na postel. Spokojeně si oddechl a uíval se zavřenýma očima pocit ochlazení. Do večera měl času dost a těil se, e se zítra konečně vykoupe v moři. V Las Palmas to nestihl a tady zůstane alespoň dva dny. Dalí instrukce měl dostat od člověka, který se s ním setká ve večerních hodinách před hotelem. Kdy se osprchoval, vyel na balkón. Nádherný pohled na plá Copacabana mu vlil novou sílu do il a zlepil jeho náladu. Pozoroval tisíce lidí na dlouhé, téměř nekonečné pláí. Nejdříve byl překvapen, ale pak se musel zasmát. Na písčité plái byly postaveny provizorní branky a jedenáctky fotbalistů urputně bojovaly o míč. Písek se zvedal do výe a

chybné nakopnutí míče znamenalo, e protihráč ucítil na svém těle horký písek. To vak nikomu nevadilo a boj probíhal dál. Pein si vzpomněl, e právě tady na plái Copacabana byl objeven Pelé, ale i jiní známí fotbalisté, kdy se jako kluci předváděli lovcům talentů, kteří vybírají z těchto chlapců posily pro svá mustva jako zálohu do přítích let.

Vrátil se do pokoje, pustil si televizor, kde rovně probíhal fotbalový zápas. Co by tam taky mohlo být, pomyslel si a usmál se. el k chladničce a vyndal z boxu pivo. Pohodlně se usadil v křesle, díval se na televizi a snail se uhodnout, kdo je kdo. Zlobilo ho, e téměř kadé dvě minuty obraz fotbalistů zmizel a objevila se reklamní vloka. Vypnul televizor a ulehl na postel, aby si dvě hodiny pospal. Do večeře času dost a na schůzku jetě víc.

Přesně v určenou hodinu vyel před hotel. Otřesně na něho zapůsobilo, kdy i v tuto pokročilou noční dobu viděl ebrající eny s dětmi na rukou. I k němu přiběhlo několik dětí, které mu nabídly k prodeji suvenýr. Pein si koupil dva suvenýry, které u předem odsoudil k zániku. Malá panenka byla tak pinavá, e ji drel v rukou jen s největím sebezapřením. Druhou věc, soku malého černouka, mělo jistě u v rukou nespočetné mnoství lidí. Dalím náporům dětí odolával. Pak dolo k dalí nabídce. Kdy jedna mladá ena viděla, e její dítě neuspělo se suvenýrem, přila sama, aby mu nabídla sebe. Mluvila rychle a zdůrazňovala, e to bude velmi laciné. Rodina potřebuje jíst a nic jiného jí nezbývá. Pein se otřásl. ena byla neupravená a Její vzhled spí odstraoval ne aby lákal. Navíc si vzpomněl, co proil v Uruguayi a zavrtěl záporně hlavou. Dal eně cruzeiros a odcházel. el podél hotelu a podíval se na hodinky. Deset hodin, deset minut. Cítil, e je někdo v jeho blízkosti. Chtěl se otočit, ale ucítil prudkou bolest a náraz cizího tělesa do ebra. Víc si nepamatoval.

Telefon neodbytně vyzváněl. Hartmann se posadil na posteli a sáhl po sluchátku. Podíval se na hodinky. Jedna po půlnoci. Měl v bytě dva telefony, z nich jeden byl důvěrný a nebyl uveden v telefonním seznamu. Číslo znalo pouze několik lidí a byl určen jen pro naléhavé případy. Právě ten Hartmanna vyruil ze spánku.

Tady Müller, zaznělo ve sluchátku.

Co se děje? Náhle byl čilý a bdělý.

Volám z Hamburku. Zítra k vám musím přijet. naléhal hlas. Hartmannovi se stáhlo cosi na prsou. Rózehraných partií měl dost a u vůbec nekorektních. Jeho mozek Ji pracoval na plné obrátky.

Müller se ozval znovu: Jenom stručně: banány se v Brazílii potopily. Zásilka je nesplněná.

Stačí, přeruil ho Hartmann. Ostatní a osobně.

Jetě dlouho po tomto hovoru drel Hartmann sluchátko v ruce a trochu se chvěl. Uvaoval, co podniknout v případě, e hra nela podle scénáře. Věděl dobře, co znamená Müllerovo hláení o banánech a potopení. Pein neuspěl a kdo ví, co za tím vechno vězí. Müller není ádný nováček a zbytečně by nevyvolával paniku. Záleitost nebude asi tak Jednoduchá. Vstal z postele, ale nerozsvítil. Místnost byla slabě osvětle na odrazem pouličních lamp. Zapálil si cigaretu a začal přecházet sem a tam.

Ráno ho Ji Müller v kanceláři sekretářky očekával. Hartmann se snail zachovat naprostý klid. To působí i na podřízené.

Poádal sekretářku o černou kávu pro sebe í Müllera a nechal přinést francouzský koňak.

Tak a teď pěkně po pořádku, vyzval Müllera.

Müller toho měl na srdci víc ne dost, ale nyní nevěděl, z které strany začít. Hartmann vyčkával, aby zbytečnými otázkami svého podřízeného nerozptyloval Müller dopil stopku koňaku a začal:

Včera večer nae firma v Hamburku obdrela dálnopis, e se banány potopily, Jak Jsem vám sdělil telefonem. Tento dálnopis přiel dokonce dvakrát a ádal zpáteční odpověď. Pokud mono ihned. Druhý dálnopis byl konkrétnějí a stálo v něm ..Müller sáhl do kapsy a poloil před Hartmanna dálnopisnou zprávu z Rio de Janeira. Konečně, přečtěte si ho sám. Hartmann si nasadil brýle a pomalu četl.

To znamená, e porovnáme li čas ná a jejich, netěstí se stalo před dvěma dny Kolem půlnoci místního času. Co Jste Jím odpověděl?

Nechtěl jsem nic podniknout bez vaeho vědomí. Neznám detaily, ale slíbil jsem dálnopisem, e dnes budou informováni, jak mají postupovat, odpověděl a díval se na Hartmanna, zda jednal správně.

Hartmann byl zatlačen do slepé uličky. Systém jeho práce spočíval v tom, e ti, kteří byli pověřeni zajistit dodávku heroinu na místo určení, se mezi sebou neznali. Pouíval ji léta osvědčených metod, předloení určitého předmětu, vyslovení smluveného hesla. A na malé výjimky ve fungovalo naprosto přesně. A zrovna v tomto případě, kdy jde o statisíce dolarů, se přihodí takový malér. V duchu uvaoval, jak dál. Tato akce byla od samého počátku neastná. Dodávka .horkého zboí” se nedostala na místo určení, Pein je asi ve váných nesnázích. Müller nezná Peina, ani blií údaje o celé akci.

Hartmann se zadíval na Müllera a uvaoval. Znal Müllera řadu let. Je to spolehlivý a oddaný člověk. Vak on ví proč. V Hamburku, pod roukou firmy Hiller, koná pro firmu Sehmann sluby k nezaplacení. Teď mi nezbývá nic jiného, neli nalít mu čisté víno a zasvětit ho do celé věci víc. Potřebuji vědět, co je s Peinem a co se odehrálo v Rio de Janeiru.

Dívejme se na věc reálně, začal Hartmann, a z toho taky musíme vycházet. Vy, pane Müller, budete mít jeden úkol, který musí být přesně splněn; bude i dobře zaplacen.

éfe, dělám vdy co mohu, řekl Müller.

Vím, vím, a právě proto se obracím na vás. V tomto případě půjde zpráva z Ria jen za firmu Hiller a jméno firmy Sehmann, nebo dokonce jméno Hartmann je v tomto okamiku zapomenuto. Jasné?

Úplně, přisvědčil Müller.

Dám vám dalí adresu, ne vak v Riu, ale v Sao Paolo. Potřebuji vědět, co se odehrálo s jedním muem, který se jmenuje Franz Pein. Dálnopis podepíete Alfred. Poádejte firmu v Sao Paulo, její adresu ode mne dostanete, aby věc podrobně popsali a zprávu letecky zaslali na firmu Hiller k vaim rukám. Nemusím vám líčit, jak mi na této záleitosti záleí. Spolupracovali jsme na mnoha obchodních operacích a vdy víme, čeho chceme dosáhnout.

Provedu přesně podle vaich pokynů, vojensky odpověděl Müller a dodal: Nemějte obavy, e by nastaly komplikace s dálnopisem, text bude téměř rodinnou záleitostí a Herta ve zařídí. Letové spojení je kadý den a budu vědět, které letadlo zprávu přinese. Zařídím ve na letiti a pak se vám ohlásím.

Tak jsem si to představoval. Jste skutečně bystrý člověka, Müllere, zalichotil Hartmann.

Jsem vám stejně Jetě velkým dluníkem a slíbil jsem vám, e udělám vdycky ve, co bude v mých silách, váně odpověděl.

Hartmann mávl rukou. Dával tím najevo, e toto není rozhodující, i kdy na tuto kartu vdy sázel. Začínal pociovat, e hovor přechází do zdvořilostních frází, a to nebylo účelem dnení Müllerovy návtěvy.

Milý Müllere, staré věci se přece pořád nevytahují na světlo a já u na celý případ dávno zapomněl. Učiňte to, prosím, také. Jsme obchodní přátelé a víme, jak se máme k sobě chovat. Očekávám, e vás během několika málo dní znovu uvidím a budete mít pro mne jen radostné zprávy.

Spolehnete se, pane éf. Ohlásím se předem telefonicky. A ted bych prosil jméno firmy v Sao Paulo, a chcete-li i blií instrukce. Jinak je mi ve jasné.

Psát si nic nebudete, ostatně toho není ani tolik. Zapamatujte si jen adresu a text si znovu probereme. Stačí vám tyto údaje?

Jawohl! ujistil ho Müller.

Pořád se nemůe zbavit toho vojenského drilu, uvaoval Hartmann, kdy poslouchal Müllerovy odpovědi. Ale moná, e je to na prospěch. Müller by nedokázal zradit. Jeho minulost je mi známa a jeho budoucnost v případě prozrazení by nebyla pro něj vůbec růová. Teď vak jde o Peina, a to je rozhodující.

Tam leí klíč k záhadě. Její rozřeení vynese buď velký zisk, anebo naopak bude znamenat vysokou ztrátu. Vrátil se mylenkami k přítomnému Müllerovi.

Budu vám opakovat jetě jednou to, o Čem jsme u mluvili a vy zapněte mozek na plné obrátky, řekl Hartmann a začal hovořit, ani by čekal na Müllerovu vojensky strohou odpověď.

Pein ztěka otevřel oči. Vechno viděl rozmazané a zdálo se mu, e Jsou nad ním zavěeny dvě velké oči, které ho pozorují. Zasténal. Slyel lidské hlasy, ale nerozuměl jim. Chtěl se pohnout, ale tělo neposlouchalo.

Lete klidně, dolehlo k jeho mozku německy, pak anglicky. Rozumíte anglicky? slyel hlas z velké dálky. Nemusíte odpovídat, jen nepatrně pohněte hlavou. Učinil tak a upadl znovu do bezvědomí.

Měl z pekla těstí. Obě rány byly hluboké, ale nezasáhly to, kam pachatel mířil, řekl doktor k oetřující sestře. Stopy po zápasu nejsou, to znamená, e byl bodnut zezadu. Ale to u je věc policie a ne nae. Polete sem mladí sestru a jakmile procitne, okamitě mě zavolejte. Doufejme, e se z toho dostane.

Starí sestra jetě chvíli postála u Peinovy postele a pak tie odela.

Za několik minut po doktorově odchodu začal Pein blouznit. Mladá oetřovatelka zavolala starí sestru. Ta přila okamitě a hned běela pro doktora. Pein byl připoután k posteli. Chvílemi vyráel nesrozumitelná slova a pak zase jen sténal.

Doktor měřil tep. Tahle noc bude pro něj i pro nás hodně zlá. U se zjistilo, kdo to je? obrátil se na starí sestru.

Nevím, pane dokiore, policie zabavila vechny jeho doklady.

Pěkné nadělení, zabručel doktor.

Pein znovu začal vykřikovat neznámé jméno. To slovo Věro, Věro u vyslovoval, kdy jsme ho vezli z operačního sálu, řekla tie starí sestra.

Bude to asi Ital, usoudil doktor a pečlivě vstříkl utiující injekci.

Pein usnul. Doktor hleděl zamyleně na jeho tvář, pokrčil rameny a očima vyzval mladí sestru, aby zůstala v pokoji. Pak se starí sestrou odelí.

Pein po dvou hodinách spánku začal opět sténat a otevřel oči. Slabým hlasem, pomalu a s velkou bolestí se zeptal: Kde to jsem! Mluvil Česky a mladí sestra zazvonila na pohotovost. Pein opakoval svou otázku. Teprve za delí chvíli přila starí sestra. Něco říká, ale já mu nerozumím, vysvětlovala.

Vyhaslým a nepřítomným pohledem se díval na obě sestry. Říkal jste něco? zeptala se starí sestra anglicky. Znovu ze sebe těce vysoukal: Kde to jsem? Obě pokrčily rameny. Nesmíte se namáhat a raději spěte. Ráno vám bude lip a domluvíme se, konejivým hlasem anglicky promlouvala starí sestra a Pein slabě pohnul hlavou, e rozumí.

Kolem půlnoci se Pein vzbudil. Cítil horkost, ale u mohl i uvaovat. Pomalu si ujasňoval, co se vlastně přihodilo. Vybavil si, e naposledy stál před hotelem. Upamatovaly se mu scény s dětmi i enou, která se mu nabízela. Čekal na jednu neznámou osobu a pak se to stalo. Vzpomněl si i na to, e za krkem ucítil horký dech a pak bolest na pravé straně u ledviny.

Netuil, e právě ten malý obrat, který učinil, aby se přesvědčil, kdo jde za ním, mu zachránil ivot. Rána noem, dobře mířená, nenala správný cíl. Ani druhá bodná rána, zasáhla ho, kdy padal, nesplnila svůj účel. Útočník byl přesvědčen, e ji první bodnutí je smrtelné a podruhé bodl jen pro jistotu. Pro Peina bylo velkým těstím, e přivolaná sanitka byla nablízku. Rychlý převoz do nemocnice a jetě rychlejí zásah na operačním stole udrely Peina při ivotě.

Ztěka dýchal a měl nesmírnou ízeň. V malém pokojíku leel sám a skoro ve tmě. Modravé světélko osvětlovalo pokoj. Bolest trochu polevila, ale nemohl se pohnout. Pokusil se mluvit nahlas, ale hlasivky selhaly. Vyrazil jen několik sípavých slov. Nyní Ji věděl, kde je, ale rozruená mysl nedovedla vysvětlit, proč právě on tady musí leet a proč právě on se stal obětí. S nikým se neznal a… Nedokončil své úvahy. Znovu usnul.

xxxx

Müller se dostavil do Hartmannovy kanceláře. Byl ji netrpělivě očekáván. Tak srdečného přijetí se mu jetě od éfa nedostalo. Tuil proč a chtěl to vychutnat. Sekretářka podávala občerstvení neobvykle rychle a s milým úsměvem. Hartmann i v této chvíli dovedl zakrýt nedočkavost a čekal na první Müllerova slova.

Vechno jsem provedl podle vaich příkazů. Bylo to spojeno tak trochu s komplikacemi, ale v tom u se nainec vyzná, a sáhl si do kazety pro cigaretu, ani by byl éfem vyzván. Hartmann mu dokonce sám připálil, a to se kadému návtěvníku nestávalo. Kdy Müller vtáhl kouř, pokračoval: Zpráva byla odeslána na vámi určenou adresu. Za tři dny přila odpověď, předal mi ji pilot SAS Dobis pečlivě zalepenou a jetě zalitou voskem. Pilot odmítl odměnu s tím, e ve bylo vyrovnáno od odesílatele.

Hartmann bedlivě naslouchal a nejraději by byl osobně vytáhl Müllerovi dopis z kapsy. Dobře poznal, e Müller vyuívá situace k tomu, aby získal na důleitosti. V této chvíli mu odpoutěl, ale řekl si, e na tuto hru nezapomene a ve vhodné příleitosti to Müllerovi vrátí.

Müller vak nebyl takový hlupák, aby nepoznal, co se odehrává v mylení éfa.

Tady je výsledek mé práce, řekl a sáhl do náprsní taky.

Hartmann naoko nedbale, ale s chvějícími se prsty, převzal obálku. Müller to postřehl, ale zachoval klid. Pozoroval Hartmanna, jak jde k psacímu stolu a bere do ruky ostrý nů na rozříznutí obálky.

S dovolením, řekl tie a sáhl do krabice pro dalí cigaretu.

Prosím? zeptal se Hartmann, ale pak pochopil. Prosím, poslute si.

Nasadil si brýle a přelétl nejprve letmo dopis. Pak se zahloubal do čtení.

Nechápu, nemohu pochopit, zaeptal nepřítomně.

Tak zkuený Člověk a dopustí se tak neomluvitelné chyby. Sloil dopis a podíval se na Müllera.

Odelete jetě dnes dálnopis do Sao Paulo, aby vestranně pomohli obchodníku Franz Peinovi. Záleí nám na kadém dnu, aby Pein ukončil záleitost a co nejdříve se vrátil do NSR. Je vám to jasné, pane Müller? Nezapomeňte dodat, e jakmile bude Pein schopen uzavřít objednávku, a o tom firmu Sehmann okamitě vyrozumí.

Zařídím.

Hartmann si sáhl na čelo.

Dostanete mimořádnou odměnu pět set marek a pak se jetě vyrovnáme, řekl a sáhl do přihrádky u stolu.

Děkuji uctivě, éfe, řekl Müller a schoval bankovky co nejrychleji. Jakmile se vrátím do Hamburku, okamitě zařídím vá příkaz.

Dobrá, jsme dohodnuti. Podejte mi zprávu, kdyby se stalo něco nenadálého. Jinak zůstává v platnosti nae dohoda o ostatních obchodních záleitostech, uzavřel hovor Hartmann a povstal. Můller pochopil a s úklonou opustil kancelář.

Je to blbec, ale vykonává příkazy naprosto spolehlivě, ulevil si Hartmann po Múllerově odchodu. koda, e ho musel seznámit s případem a se jménem Franz Pein.

Vstal a začal přecházet po kanceláři. Náhle bouchl do stolu: Kdyby vichni zklamali, u Pelna bych to nepředpokládal. Kruci, to nám můe způsobit pěkný zmatek!

Pak usedl, zapálil si cigaretu a vytáhl dopis. Znovu četl:

Drahý strýčku!

Tvůj obchodní přítel Franz Pein byl očekáván podle naí úmluvy. Na letiti ho uvítal ná obchodní zástupce. Z nepochopitelných důvodů při setkání neoznámil, e má zájem o koupi banánů. Ná zástupce očekával, e projeví zájem o banány jetě alespoň ve voze, ve kterém ho vezl do hotelu, abychom mohli celou záleitost dát do pořádku. Bohuel, nestalo se tak. Za situace, kdy se zvyuje zájem evropských obchodníků o toto zboí, vyvolal postup Tvého mue víc ne údiv. Vyvstalo podezření, e je nastrčen od jiné společnosti, aby pro ně získal co nejvíce obchodních zpráv a nakoupil zboí pro jejich organizaci. Jméno i popis souhlasily, avak poptávku po zboí nevyslovil. V konkurenčním boji o nákup banánů se intrikuje a osoby se snadno nechají přizpůsobit. Nezbylo nám nic jiného, ne zásilku spí potopit, ne ji dodat konkurenční firmě. Natěstí kontejner se zásilkou neklesl úplně na dno a děláme ve, abychom zachránili co se dá. Tolik na vysvětlenou.

P. S. Právě jsme dostali zprávu, e banány byly vyloveny a je naděje, e se úplně nezkazily. Vyaduje to několik dní péče a věříme, e projednání obchodu bude zakončeno k oboustranné spokojeností. Budeme včas informovat o situaci.

S úctou Roberto Llsboa da Gama.

Hartmann dočetl a vrtěl hlavou. Jak mohl tak zkuený pracovník, jako je Pein, zapomenout na smluvené heslo? Dva roky lítá po celém světě, vystavuje se největímu nebezpečí a tady, kde lo o pouhé zjitění situace, zklame. Hlavně, aby moc nemluvil. Kdo ví, jak vypadá jeho zdravotní stav a co se odehrává v něm samém. Bude mi muset po příletu vysvětlit mnoho věcí, ukončil své úvahy.

Na stole zazvonil telefon. Znechuceně po něm sáhl a ani se pořádně nepředstavil. Po prvních slovech druhé strany se napřímil. Chvíli poslouchal a pak uctivě řekl: Samozřejmě, pane rado, očekáváme vás zítra ráno v devět hodin. Na shledanou, a poloil sluchátko. Zabořil hlavu do dlaní a přemýlel. Rada Rund se jistě neohlauje, aby mne viděl. Je to snad v souvislosti s dodávkou “hořkého zboí” do Brazílie a tím i s Peinem? Nenech se vyprovokovat, napomínal sám sebe; i kdyby brazilská policie zaúřadovala, o čem pochybuji, mám tam přece dost vlivných osob, které udělají vechno, aby případ Pein byl odloen k ledu. Co vak, jestli narazil na úředníka, který nepřijal úplatek a případ rozjel? Ne, ujioval se Hartmann, taková věc se jetě nestala. Peníze mají kouzelnou moc a zatím nae taktika slavila vude úspěchy.

Zavolal sekretářku a poádal ji, aby mu přinesla tři sendviče. Dnes na oběd nepůjde.

Hned při Rundově vstupu Hartmann pochopil, e tato návtěva nebude příli přátelská. Rada Rund zachoval ráz srdečnosti, ale Hartmanna nemohl oklamat. Rund ostatně nehodlal věnovat příli mnoho času oficiálním frázím a přeel k účelu své návtěvy.

Pane Hartmanne, trochu jste to přehnal, pokud jde o spolehlivost vaeho zaměstnance Franze Peina. Udělali jsme si o tom svůj úsudek. Za co vděčí vaí neomezené důvěře? tázal se ironicky Rund. Hartmann byl ve střehu. V tuto chvíli jetě nevěděl, co rada Rund sleduje. Zda dosavadní Peinovu činnost pro firmu, nebo u případ v Rlo de Janeíro. Odpověděl neutrálně: Neměl jsem dosud s Peinem ádné potíe. Byl vdy řádným pracovníkem a co provádí mimo pracovní dobu, není mi známo.

Pokud si pamatuji vae slova z posledního setkání, zaručoval jste naprostou spolehlivost nejen jeho, ale i jeho rodiny. Je to tak?

Hartmann pochopil. Něco neklape v Československu; a pocítil ulehčení. Tuto sféru obhospodařuje někdo jiný, ostatně nyní přímo rada Rund. Proto klidně odpověděl: To také souhlasí, pane rado, nemám jediný důvod nevěřit Peinovi.

Víte dobře, kam mířím, přeruil jej rázně Rund a zchladil Hartmannovu naději, e nebude tak zle. Vae bohumilá činnost pro paní Věru Noičkovou-Peinovou se nesetkává s jejím pochopením. Jak jsme se přesvědčili, ani peníze u nejsou vděčným motivem. A to je, milý pane Hartmanne, patné vysvědčení. Myslím pro vás, osobně.

Hartmann pochopil, e Rundovi půjde o mnohem víc ne si představoval.

Své slovo jsem splnil, pane rado. Pein velmi ochotně napsal dopis své eně a jeho obsah znáte. Dál u nevím, co následovalo. Slíbil jste, e..

Přestaňte s těmi vásty, skočil mu do řeči Rund, a zamyslete se nad monými následky pro vás! Je to nebezpečné, moc nebezpečné, pane Hartmanne. Tomu jistě věříte. Představte si, e někdo tvrdí o někom, e je spolehlivý. Na jeho doporučení se rozvine určitá akce a pojednou věc sele. To u není hra mezi dvěma osobami, ale mezi dvěma státy. Představte si, e politický skandál, který můe mít značný dosah, zavinila osoba, které jsme věřili. Co můe tato osoba očekávat? zeptal se ledovým hlasem.

Hartmann se vyděsil. Uvědomil si, e úměrný skandál by přeil, ale to, co naznačuje rada Rund, pracovník BND, by znamenalo konec. Obchodu i jeho. Ne, musím se bránit. Jestli někdo něco zkazil, tak se z toho moje osoba musí vytratit.

Nemám přece přímý vliv na Peinovu manelku. Myslím v té vaí věci, bránil se.

Rund si ho přeměřil zlým pohledem a Hartmannovi poklesla ramena.

Jsem rád, e mluvíte tak otevřeně, začal Rund hlasem, který nevěstil nic dobrého. Chápu, e máte na mysli Jen obchod, zdali to tak lze nazvat, a jiné zájmy vás nebaví. Střílíte dost patná, a to se můe obrátit proti vám. Poskytnete-li informace politického rázu o osobě, která ije v nepřátelské zemi a ty se pak ukáí jako falené, zůstávají na závěr jen dvě monosti. Bud maskujete vlastní problémy, anebo, tady Rund zvolil chvilkovou pomlčku, anebo hrajete proti námi

Pane boe, pane rado, to snad nemyslíte váně? téměř vykřikl Hartmann. Já, který byl věrný po celou válku a zůstal jsem pravým Němcem nadále, jsem snad podezříván z neloajálnosti vůči vlastní zemi?

Rund vystihl, e duevní útok byl dostačující k tomu, aby z Hartmanna učinil povolného člověka. Proetřili si dobře firmu Sehmann a zejména Hartmanna. Politicky se jevila ,v pořádku’. Hartmann přispíval vysokými částkami na sudetoněmecké landsmanafty, aby dokázal svoji sounáleitost k soukmenovcům a projevil tímto způsobem okázale svůj postoj k těm kruhům v NSR, které zastávají politiku revane!

Musím vás upozornit, začal znovu Rund, e máme jetě něco v záloze. Skončí-li i to nezdarem, promluvíme si u ne v této kanceláři, ale … Vůbec, pane Hartmanne, kde je Herr Pein?

Hartmann se nemohl soustředit. Rundova výhrůka byla příli výmluvná a jen hlupák by nepochopil.

Čekám. Snad nezmizel, ten spolehlivý Pein? pokračoval ironicky Rund.

Ne, ne, vůbec ne, rychle odpověděl Hartmann. Je na sluební cestě v Brazílii.

Oj, a v Brazílii? tvářil se udiveně Rund, ačkoliv jeho informace byly přesné.

Znáte to, pane rado, obchody se rozvíjejí a dnes se nehledí na vzdálenost. Svět je u malý, snail se svést hovor na jiné téma.

Někdy je to právě chyba, odpověděl Rund, ale pak řekl: Počkáme si na pana Peina, aby nám něco vysvětlil. Bude to nutné i ve vaem zájmu. Kdypak se vrátí?

Má tam hodně vyřizování. Odhadují to na čtyři týdny, ale jakmile uzavře kontrakty, pole mi zprávu, e odjídí.

Kontrakty budou jistě zajímavé, e? zeptal se Rund a usmál se.

Proč jsi vůbec kdy vstoupil do této místnosti, myslel si Hartmann. Kdo ví, co vechno má o mně v kartotéce. A já vlastně nabídl toho Peina sám. Naoko klidně odpověděl: ,Jak se to vezme, pane rado. Někdy člověk uspěje, někdy z nepochopitelných důvodů vechno sele.

To chápu, přisvědčil Rund, ale v informacích toho druhu, které máme přes Peina dostávat od vás, se to stát nesmí, rozumíte? zakončil ostrým tónem.

Hartmann jen pokrčil rameny na důkaz, e za nic nemůe.

Doufám, e jste pochopil smysl mých slov a podle toho se zařídíte. Počkáme si jetě na jiné vysvětlení a pak uvidíme, řekl ji klidným hlasem Rund a vstal.

Po Rundově odchodu začal Hartmann znovu o vem uvaovat. Co vlastně sledoval Rund? Znají obchodní činnost firmy Sehmann a přiel si jen ověřit údaje o Peinovi? Nebo někde něco zaskřípalo a jde skutečně jen o Peinovu manelku?

A je to tak, nebo onak, blíí se doba bouřek, uvaoval. Pak by bylo nutné Peina na určitý čas vyřadit ze sféry horkého zboí a vyčkat. Pokud jde o Peinovou, z toho se musí dostat stůj co stůj. Tady by mohla nastat nebezpečná půda. Příli dobře si uvědomil, e úřad, v něm rada Rund má vysoké postavení, má zkratku BND  fíundes Nachrichten Dienst, zpravodajská sluba NSR.

xxxx

Pein leel na lůku a cítil se lépe. Po celý týden se zmítal v horečkách, ale včera u mohl oetřující lékař konstatovat, e je mimo nebezpečí. Lůko vak nesměl opustit. Poádal sestru, aby se mohl podívat do zrcadla. Strnul. Spatřil vyhublou a zarostlou tvář. Dýchání mu dělalo jetě potíe, ale cítil, e je mu lépe. Mylenky se stále vracely k onomu osudnému večeru. Stále nemohl pochopit, kde se dopustil chyby. Postupoval přece podle Hartmannova plánu a průběh cesty byl normální.

Do pokoje vstoupila starí sestra: Máte zde návtěvu, ale jen na několik minut. ádné rozčilování, řekla a pohrozila prstem. Za ní stál vysoký, černovlasý mu, bezvadně oblečený. Pomalu doel k Peinovi a podával mu ruku. Pein si ho prohlédl a ujistil se, e tohoto člověka nikdy neviděl. Neznámý počkal, a budou sami a tie řekl anglicky: Posílají mě vai přátelé. Jmenuji se Helio di Pietro. Chtěl jsem přijít ji dříve, ale vá zdravotní stav to nedovoloval/’ Pein se díval soustředěně na příchozího, ale smysl jeho slov vnímal.

Přiel jsem jako novinář. Pro primáře to bylo přijatelné vysvětlení. Byl by více překvapen, kdyby vás navtívil známý, nebo přítel. Policie ho informovala, e jste v Brazílii poprvé a nikdo se po vás nesháněl. Nyní u je celá záleitost vyřízena. Myslím, na policii, dodal hlasem, který Peina přiměl k pozornosti. Nemusel se vak namáhat přemýlením. Neznámý pokračoval: Pozdravují vás od firmy Sehmann a věří ve vae brzké uzdravení. To, co máte vyřídit, dokončíme, jakmile vás pustí z nemocnice. Počítám, e to bude nejdříve za tři týdny. Pak si několik dní odpočinete v hotelu a na zdravotních procházkách. 0 peníze nemusíte mít obavy. eky, které zabavila policie, dostanete zpátky. Účet za pobyt v nemocnici a dalí výdaje platíme my, s tím si starosti nedělejte.

Po těchto slovech se Peinovi skutečně ulehčilo. Nemohl vak stále pochopit, jakou figuru představuje na této achovnici. Nejdříve téměř smrt, ted tento náhlý obrat.

Děkuji za návtěvu i za vysvětlení, pane…

Helio di Pietro, opakoval své jméno.

Pane Pietro, nemohu si stále vysvětlit, co se mi vlastně stalo, ádal Pein o blií vyiíčení své situace.

I k tomu se dostaneme, pane Peine, ale nebude vás to příli unavovat? Mám povoleno jen pár minut, a to nám nebude stačit. Nic nebrání tomu, abych vás navtívil třeba za týden a pak u budeme mluvit konkrétně. Souhlasíte?

Ne mohl Pein odpovědět, vstoupila do pokoje stárí sestra. Musíte končit. Pan Pein potřebuje klid a mluvení ho namáhá.

Jistě, chápu, pohotově odpověděl návtěvník. Za malý okamik se vzdálím. Jenom se jetě rozloučím. Sestra kývla hlavou na souhlas a opustila místnost. Jsme dohodnuti, příteli, začal děvěrně Pietro. Za týden přijdu. Věřím, e u vás najdu veselejího. Opakuji jetě Jednou, e vechno je v naprostém pořádku. Nikdo vás nebude vyslýchat, ani jiným způsobem obtěovat. Pas a eky si vyzvednete, a budete ovem proputěn z nemocnice. Nikomu ani slova o tom, co jsme spolu hovořili. Pro vás i pro ostatní jsem novinář, zatím. Přiel jsem si pro malý Interview, ale nejste schopen jetě odpovídat. Jasné? tázal se rychle, nebo do místnosti znovu nahlédla sestra.

Mějte se dobře a přejí brzké uzdravení, loučil sa hlasitě.

Kdy Peín osaměl, začal přemýlet o slovech toho Pietra, nebo jak se vlastně jmenuje. Dolo k nějakému nedorozumění. Tuil to od začátku. Pein byl nyní přesvědčen, e zasáhl vemocný Hartmann. Bylo by pro Hartmanna výhodnějí, abych někde skončil, anebo abych zůstal v jeho slubách, uvaoval Vím toho příli mnoho, ale důvěru Hartmanna mám Platí mě sluně, i kdy peníze jsou ukládány na konto a podle úmluvy s nim! zatím nesmím disponovat. Jestlie tento neznámý přichází jménem firmy Sehmann, záleí Hartmannovi na tom, abych se vrátil.

Pak se dostavily jiné, chmurnějí úvahy. Začal přemýlet o manelce a Ivance. Chtěl jsem přece jen jejich dobro, přesvědčoval sám sebe. jak asi ijí? Určitě dostávají finanční podporu a Hartmann vdy ujiuje, e hodně vysokou. Věra je spolehlivá a bude Čekat třeba deset let, ne se nae cesty znovu setkají. Je tomu ale skutečně tak? Je mladá, uvaoval dál, a chce ít. Ivanka potřebuje tátu. Vyváí cena peněz toto dlouhé odloučení? Vlastně, jaké peníze, kdy nesmítá se svým kontem disponovat?

Přestaň o tom uvaovat, nebo se zblázní, odháněl mylenky. A se vrátí, promluví s Hartmarinem a musí se vyjádřit. Buď dokáe to, aby Věra s Ivankou mohly ít s ním, nebo oznámí Hartmannovl, e zanechá činnosti pro firmu Sehmantí.

Oznámím, řekl sí tie pro sebe. Přikryl sl obličej rukama, aby setřel slzy, která se mu draly do očí.

ťNovinář se dostavil, jak slíbil. Peín se ji mohl posadit na lůku a při Pietrově příchodu se usmál.

Tak se mi líbíte, řekl Pietro a stiskl Peinov! ruku. Máte tady pohodlí a dobrou obsluhu?

Nemohu si stěovat, ale raději bych viděl nemocnici jen zdálky.

I toho se dočkáte. Hovořil jsem s lékařem a za týden vás pustí do domácího oetřování. A pak u to bude nae starost, abyste byl brzy v naprostém pořádku. Rozevřel aktovku a vyndal dva Igelitové sáčky s pomeranči a banány. Banány hned uvolníme ze zajetí, potřebují vzduch. Je to Jen maličkost, ale snad vám to přijde k chuti, usmíval se a poloil ovoce na stolek vedle lůka. Doufám, e se na to nebudete příli dlouho dívat a poradíte si s tím. Cigarety jsem vám nepřinesl, nesmíte kouřit. Jetě pár týdnů to vydríte. Doktor říká, e byste neměl hned začínat s kouřením. Jste zesláblý a ten … ten úraz vás trochu pocuchal. Ale jak říkám, za týden si vás vyzvedneme a pak s novým elánem do ivota, smál se Pietro.

U mě to tu nebaví a kdyby bylo moné zkrátit propoutěcí lhůtu, tak ..

Ne, ne, příteli, skočil mu do řeči Pietro. Vechno chce svůj čas.

Pein pokýval hlavou. Co je týden ivota, kdy sl proil u takovou kalvárii.

Příteli, jsme tady sami a nebudeme rueni. Vyuijme toho a řekněme si něco o tom, co vás trápí a proč k tomu nedopatření vůbec dolo. Souhlasíte?

Hrozně rád. Neumím si pořád srovnat v hlavě, v čem byla příčina toho, co se mi stalo.

Můeme mluvit zcela otevřeně. Ve vás. Ano, ve vás, odpověděl Pietro, ale neřekl to nijak káravě, kdy viděl Peinův udivený pohled. Vy přece znáte způsob seznámení. Nae firma v Sao Paulo dala pokyn naemu zástupci zde v Riu, aby vás očekával a postaral se o vás. To bylo přání vaí firmy. Sdělili, e sl Jedeta prověřit obchodní monosti. Víme, oč jde; ale můete být bez obav, pojedete domů s čistým títem. K tomu se jetě dostaneme, a se setkáte s naím éfem v Sao Paulu. A nyní k té vaí záleitosti. Mohl byste mi říci, proč Jste nepouil smluveného hesla?

Pelnovi se rozířily zřítelnice. Já Já jsem neřekl heslo? vykoktal.

Pietro zavrtěl hlavou. Neřekl a tím to vechno začalo. Ná člověk sl nechtěl a ani nemohl heslo vynutit, protoe první větu o banánech jste měl pronést vy. Nestalo se tak ani v autě, kdy vás vezl do hotelu. Co myslíte, e zbývalo naemu éfovi? Gangy se rozlézají jako bodavý hmyz a konkurence si nevybírá. Mrtvých bylo u dost, a přesto to nestačí.

Jak se to jen mohlo stát? zeptal se zoufalým hlasem Pein. Náhle si vechno vybavil. Ano, proto tehdy měl pocit, e jetě něco chybí!

V ivotě se přihodí ledacos, odpověděl Pietro a mávl rukou, jen vysvětluji celý příběh, abyste si sám udělal úsudek. Z Evropy jsou vysílány houfy agentů, kteří se jednak zabývají podobnou Činností jako my, jednak jsou to také agenti ínterpolu. éf pojal podezření. Ná člověk podal hláení, které nevzbudilo důvěru ve vai osobu. To jistě chápete, dodal výmluvně a pokračoval: Za těchto okolností zůstal jen jediný prostředek: likvidace. Poznal jste tvář jednoho z nás a pro budoucnost by to mohlo firmě značně ukodit.

Chápu, řekl mdlým hlasem Pein.

Vechno se vysvětlilo. Ale měl jste při ví smůle z pekla těstí.

Pein si pomyslel, e profesionální vrah stejně asi dostal své za nesplnění úkolu. Ale tak u to v této brani chodí.

Zapomeňte na celou historií a ijme pro budoucnost, začal Pietro optimisticky Mohu vás ujistit, e vae firma je důkladně informována o celé záleitosti. Ostatní si vyřídíte s naím éfem v Sao Paulo. Myslím, e víc vám nemusím povídat. Za týden u budete bydlet v hotelu. Tři nebo Čtyři dny budou stačit k tomu, abyste si vyřídil osobní záleitosti s policii, kde nebudou ádné potíe a mohl se pak nadýchat mořského vzduchu.

Vstal a podával Peínovi ruku. Nezapomeňte na pomeranče a banány. V takovém počasí se rychle kazí, řekl se smíchem.

xxxx

Rada Rund tentokrát předem netelefonoval a nechal se ohlásit a u Hartmannovy sekretářky. Zpráva, kterou dostal z Prahy, dokázala vyvést z míry i tak zkueného pracovníka BND, jako byl on.

Nebudu vás dlouho zdrovat, ale o to dříve se musíme dohodnout, řekl Rund, kdy vkročil do kanceláře, ani připustil Hartmannův obvyklý uvítací projev,

Hartmann se zmohl jen na to, aby mu nabídl místo. Poslední dny se mu poněkud vrátila dobrá nálada. Zpráva ze Sao Paulo mnohé vysvětlovala, Ačkoliv po minulé Rundově návtěvě byl rozruen a klíčila v něm nejistota z dalího vývoje; uklidnil se po několika dnech. Moná, e Rund Jen planě vyhrooval a sleduje úplně Jiný cíl, myslel si. Teď vak poznal, e tomu tak není.

Vzpomínáte si na ná poslední rozhovor? zeptal se Rund stroze.

Ano, přesně.

A učinil Jste si pro sebe nějaké závěry? zněla dalí otázka.

Nevím, co tím míníte, pane rado.

Přesně to, co máte na myslí vy. Ta vae praská panička zklamala, ač Jste v ní skládal důvěru, odsekával slova Rund.

Pochopte, neznám Ji. Je to manelka mého zaměstnance a ten snad má i vai důvěru, kličkoval Hartmann.

jedině v tom má pravdu, myslel si Rund. Úkol, který dostal Pein pro Barcelonu, vyřídíl úspěně, lo o předání informace pro agenta Brauna, který má za úkol sledovat, kolík do Barcelony připlulo lodí a odplulo. Zejména ze socialistických zemí a hlavně co přivezly a co nakládají a v jakém mnoství.

Co zmohl dopis, který poslal Pein své eně? Nic, vůbec nic! Ba naopak! Vyvolal opačný účinek! A to Je, pane Hartmanne, patné.

Boe, proč mě stále předhazuje Pelnovou! Já sl také své obchodní nezdary řeím sám, povzdechl v duchu Hartmann.

Pane rado, opakuji, tu paní jsem v ivotě neviděl.

Máte-li nějaké potíe, vyčkejme, a se Pein vrátí ze sluební cesty, navrhoval kompromis.

Potíe budete mít vy, to mi věřte. Času není nazbyt a vám doporučují, abyste pokud mono rychle odvolál Peina z té sluební cesty a prvním letadlem ho vrátil clo Frankfurtu. Rund slova sluební cesta náleitě zdůraznil.

Okamitě mu polu zprávu, abych vám vyhověl.

Rund, ovem věděl, e první chybu udělal právě on sám. Potřeboval rozířit sí informátorů z Československa a vsadil na Peina, respektive jeho manelku. Dopustil se chyby i v tom, e se Hartmann dozvěděl o věci víc, ne bylo zapotřebí. Nahlas řekl: Ponechávám na vás, jak rychle se Pein objeví. Bude li něco zamekáno, znáte můj názor a nejen můj, dodal výmluvně.

Hartmann ani netuil, e v obdobné situaci je Rund u svých éfů v BND. To, čím vyhrooval Rund Hartmannovi, musel si sám vyslechnout od svého představeného. Proto ono naléhání na okamitý Peinův návrat. Snad by se nechalo jetě něco zachránit.

Spolehněte se, pane rado, chci přece pomáhat a ne kodit.

Rund nebyl příli spokojen s tímto hubeným výsledkem. Hartmann u předem věděl, e bude muset Peina, ačkoliv z ,hlídačů* je nejschopnějí, odepsat. Bude to asi nutné nejen z hlediska zájmů firmy, ale i pro moje vlastní zájmy, pomyslel si.

Jetě to s vámi zkusím, ale v případě neúspěchu se podíváme trochu blí na obchody vaí firmy, dodal Rund.

Hartmann věděl, co by to znamenalo.

Pietro si nejen vyzvedl Peina z nemocníce, ale postaral se i o jeho ubytování v hotelu Cassandra. Po dobu tří dnů měl Pein dostatek času, aby si v klidu promyslel celý svůj ivot. Ve stínu pod slunečníkem, na pokraji pláe Copacabana, se mylenky formovaly do logických uzávěrů, jinak, neli ve stálém shonu, který ji trvá tři roky. Pein si připravoval zdůvodnění pro Hartmanna a formuloval poadavky, které vznese Věděl zcela jistě, e jeho nervy u nevydrí dalí .činnost* v tomto druhu obchodování. Ruce se mu v posledních měsících začínaly chvět a proíval mučivé duevní krize. Odstranění nepotřebných lidí bylo v téhle brani běnou záleitostí. Zail takových případů dost a nakonec se mohl stát sám obětí gangu a jetě k tomu vlastního. Skoncovat, rychle skoncovat, přesvědčoval se, nebe zůstanou Jen dvě monosti. Buď se léčit u psychiatra, nebo časem následovat Herze. Vím toho příli mnoho, a to člověku v této smečce ivot neprodluuje, Na policii se přesvědčil, jaký vliv má spřátelená firma v Sao Paulu. Za jiných okolností by neuel vyetřování, ale na policii je] přijali téměř přátelsky. Pas a eky byly předány s takovým taktem, e úslunost policejního úředníka budila obdiv.

Pein měl ujednáno s Pietrem, e brzy ráno, dokud slunce nezačne pálit, vyjedou z Ria. V pět hodin mu pomohl Pietro s uloením zavazadla do auta.

Letecké spojení do Sao Paula je několikrát denně, ale vzdálenost od letitě je nepříjemná. Proto jsme volili cestu autem, co vám poskytne monost porozhlédnout se po brazilské krajině, i kdy větinou pojedeme po dálnici. Těch čtyřiapadesát kilometrů si pěkně rozloíme. V deset hodin zastavíme v typické brazilské restauraci, kde si odpočineme a budeme pokračovat v jízdě a v odpoledních hodinách. To u bude pro vás snesitelné teplo.

Pein uvítal tuto monost. U si ani nepamatoval, kdy naposled jel tak dlouhou trasu v automobilu Při svých cestách jenom měnil taxíky, jejich řidiči se snaili dopravit cestujícího co nejrychleji na místo určení a vyinkasovat co nejvíce.

Cesta ubíhala v druné zábavě a duevní pohodě. Pietro seznamoval Peina s okolím a jeho památkami. Stará opevnění portugalských dobyvatelů, různorodá květena, haciendy posazené vedle staletých chýí, to ve odpoutávalo Peina od obav, co přinesou dalí dny.

Pietro nepospíchal. Vůz Datsun mohl vyvinout rychlost okolo stopadesáti kilometrů za hodinu, ale éfův příkaz zněl jasně: jet opatrně a přivézt Peina svěího. Oba uvítali, kdy zasedli v restauraci.

Za soumraku vjeli do Sao Paula. V hotelu Imperial byli ji očekáváni.

Osprchujte se, chvilku si odpočiňte a kolem desáté hodiny vás čekáme v restauraci Blerstube. Není to daleko, tak pět minut pěky. Půjdete po hlavní třídě a na konci začíná velký park. Tam odbočíte doprava a dostanete se přímo k restauraci. Pro jistotu vám dám informátora, a s těmi slovy předal Peínovi navtívenku, kde bylo uměleckým písmem vytitěno: Bierstube a obyčejným písmem celá adresa.

Pietro počkal, a hotelový sluha odnesl Peinovo zavazadlo a pak dodal: V recepci si u poradíte sám, e? řekl s úsměvem. Tak to je vechno a v deset na smluveném místě. Nemusíte se ptát po ádném jméně, budu vás tam očekávat osobně. Stiskl Peinovi ruku a se zamáváním odeel ke svému vozu.

Formality v recepci proběhly velmi hladce a Pein byl rád, kdy usedl na pohodlné křeslo ve svém pokoji. Pustil si klimatizaci a přivřel oči. Snail se, aby nevnímal a zapomněl na přítomnost. Pak se el osprchovat a ucítil nepříjemné a bolestné pícháni v okolí jizvy v zádech. Přece jenom není v takovém pořádku, jak si myslel. Kdo ví, zda v budoucnosti nenastanou po zranění komplikace …

Soustředil se na koupel, jako by to bylo tím hlavním, proč přijel do Sao Paula.

Před desátou hodinou opustil hotel Imperiál.

Večerní ruch byl daleko větí ne v místech, která dosud poznal. Téměř deseti miliónové město začínalo teprve v těchto hodinách naplno ít. Tisíce aut projíděly rychlostí, která patřila spíe na závodní dráhu, ne do městských ulic. Benzínové výpary vnikaly do dýchacího ústrojí a vlhké dusno ani v této hodině neustupovalo. Byl rád, kdy stanul před restaurací s německým názvem Bierstube.

Vyel po schůdkách do prvního poschodí a stanul ve dveřích. První zjitění bylo okující. Vude jen německé nápisy a v čele místnosti velký obraz: Himmler v plném lesku Sebevědomý a jako ivý. Zdálo se, e si přes brýle bedlivě prohlíí kadého, kdo vstupuje do restaurace.

,Jste očekáván, kamaráde, vyruil ho Pletrův hlas. Máme rezervován stůl, prosím, pojďte za mnou, a uchopil Peina pod padí. Kdy usedli za stůl, Pein se pořádně rozhlédl. Restaurace byla vybavena bytelným nábytkem z tvrdého dřeva. idle měly vyřezávaná opěradla. Na stěnách visely obrazy typicky německé krajiný, ale mezi tím i obrazy předních funkcionářů Hitlerova reimu. Některé z nich dobře poznal. Goebbels,a k Peinovu údivu i Heydrich. Pietro Jej pozoroval.

Nesmíte být překvapen. Zachováváme ráz typické německé pivnice. Stoly a idle, věrná kopie bavorských sklípků, kde se rodila sláva velkoněmecké říe. K dovrení Peinova překvapení mluvil Pietro perfektně německy. Ano, usmál se, jsem Němec a nai hosté jsou krajané, kteří opustili svoji vlast. Pak sebevědomě dodal: Věříme, e ne navdycky.

Ke stolu přistoupil číník a dokonalou němčinou se zeptal na jejich přání. Nejdříve pravé bavorské a pak jídelní lístek, poručil Pietro. Kdy číník odeel, Pietro sdělil Peinovi, e po večeři půjdou za éfem.

Pein si prohlíel jídelní lístek a byl udiven, jídla, která se podávají v Mnichově, nebo kdekoliv v západním Německu. Dostal chu na vepřové, brambory a zelí. Číník postavil před kadého pivo ve sklenici, jelí tvar byl neobvyklý. Byla sice úzká, ale zato výkou přesahovala vechno, do čeho se čepuje v jiných resturacích. Také Mnichov, řekl Pietro a pozvedl sklenici k přípitku.

V restauraci bylo asi třicet lidí. U jednoho stolu se ozýval zpěv. Pein si uvědomil, e tuto píseň slýchá i ve Frankfurtu: Vor der Kasáme, vor dem grossen Tor… Lili Marlen… Vzpomínají, myslel si Pein. Kdypak asi opustili Německo a co bylo příčinou? Pak si uvědomil, e i on opustil svoji vlast a co bylo u něho příčinou?

Společnost u stolů se dostávala do rozjařené nálady. Strnul, kdy zpěvákům přispěchal na pomoc reproduktor, z kterého zněla píseň: Die Fahne hoch, dle Rei hen dicht geschlossen …

Jako na povel povstali téměř vichni hosté a přidali se svými hlasy.

Kamarádí se baví. Potřebují to, důvěrně hlaholil mu, zvaný Pietro. Pein uvaoval, jak je moné, aby tolik let po válce se otevřeně zpívaly nacistické písničky, spojené s těmi, kdo způsobili světu tolik bolesti a utrpení. Zastyděl se, kdy si uvědomil svou přítomnost.

je čas, abychom se zvedli, řekl Pietro a dodal: Půjdeme do zadní místnosti. Přeli od stolu celou restaurací okolo výčepního pultu, kde dominoval nadměrně tlustý enkýř s bílou čepicí.

Veli do zadní místnosti. Seděl tam u malý holohlavý člověk, který sl Peina bedlivě prohlédl. Můete dál, jste očekáváni, řekl spíe rozkazovačným tónem, ne zvací formulí a ukázal na vypoltářované dveře do dalí místnosti.

Pein se zachvěl, kdy vstoupil. Před ním stál mu vysoké a silné postavy. Prořídlé světlé vlasy a brunátný obličej s velkým nosem a pichlavýma očima. Celek připomínal gorilu a ruce lopaty na uhlí. Stiskl Peinovu pravici tak pevně, e pocítil píchnutí v ramenou.

Vítám vás a Jsem rád, e se konečně poznáváme, řekl hrdelním hlasem a roztáhl ústa do úsměvu, který odkryl prořídlý chrup. Posaďte se a Klaus, tedy Héllo di Pietro, se zatím postará o nějaký drink, pokračoval německy.

Předevím se omlouvám ze tu nemilou příhodu, ale to vám Jistě u Klaus vysvětlil, začal úvodem a Pein sl uvědomil, e od této chvíle není u jeho průvodce ádný Pietro, ale Klaus. Příjmení neznal.

Nesmíte se ani divit, ani protestovat. Zákon v naí profesi Je neúprosný a malá neopatrnost znamená smrt toho druhého. Proč bychom měli umírat my, kdy Je kolem nás tolik jiných lidí, no řekněte? zeptal se.

Pein pocítil z tohoto člověka hrůzu. To snad Je zabiják z povolání, tipoval svůj protějek.

Já se nedivím, ani nezlobím. Byla to vlastně má chyba, vysoukal ze sebe.

Moje jméno je Alfredo Monteiro. Jsem majitel restaurace Bierstube, která je útulkem krajanů z rodné říe. Já sám pocházím z Mnichova, ale to u vám Jistě pan Hartmann dávno řekl.

Pein kývl na souhlas, ačkoliv to byla pro něho novinka.

Do místnosti veel Pietro-Klaus a přináel na podnose láhev becherovky a dvě odlívky. Pelu nemohl zakrýt překvapení. Monteiro i Klaus se zasmáli.

Ano, becherovka, kamaráde. Trochu vám to připomene bývalý domov, ale pozor! Ta není z Karlsbadu, ale od nás, z bundesrepubliky. Majitel ji vyrábí v původním sloení. Ta z Karlsbadu je jen náhraka, vysvětloval Monteiro.

Klaus jetě naplnil skleničky a opustil místnost.

Prosit, vyzval Monteiro Peina k přípitku.

Pein se nemohl zbavit dojmu, e jeho vstup na brazilskou půdu dosud neskončil, pokud jde o nepříjemná setkání. Tahle gorila musí být pěkně nebezpečná i přátelům, myslel si, kdy pozoroval Monteira, jak nalévá dalí sklenku, je to buď bývalý boxer nebo zápasník.

Teď sl pohovoříme o věcech, které vás zajímají a kvůli kterým jste vlastně přijel, řekl Monteira, kdy i druhou skleníčku naráz vypil.

Poslouchám.

Nic jiného vám ani nezbývá, zasmál se nevázaně Monteiro, ale jeho rozklebená ústa nepřinutila Peina, aby úsměv opětoval.

Monteiro sí zapálil doutník a parfémované vůně se rozířila po celé místnosti. Peinovi nenabízel, znal názor lékaře. Pein poslouchal, aby mu nic neuniklo a mohl podat Hartmannoví nej přesnějí údaje.

Překvapilo nás, stejně jako vás ve Frankfurtu, e ohláená zásilka banánů, vak rozumíte, nebyla na určené lodi. Před tím jsme jako obvykle provedli bezpečnostní opatření, aby nic neselhalo. Něco podobného jsem zail před pěti lety, ale to byla maličkost a pak, netýkalo se to vaí firmy. Někdy je lepí ztratit milión a pak vyzískat desetkrát tolik. To jenom na vysvětlenou, protoe to znáte stejně Jako já, z praxe. V této zásilce vak bylo ve hře mnoho. Nejen to, e banány představovaly pěknou sumičku peněz, ale obchodní spojení nekončí u nás. Banány potřebují zpracovat a na to nejsme zařízeni. To přenechávám svému společníku, který neije v této zemi, ale má dobré podmínky tam u nich.

Několikrát mocně zatáhl, aby se doutník lépe rozhořel a pokračoval:

Na kapitána Cripse bylo vdy spolehnutí. Znal cenu rizika, a dovedl ji ádat, to je pravda, ale větí nebezpečí hrozilo nám, i kdy dostat zboí z lodi nebylo snadné, ani levné. Peníze, které jsme zaplatili různým lidem, dosahovaly závratných částek, ale o tom ví i pan Hartmann. Při takovýchto obchodech se musí zapojit více lidí a nesmí se koukat na dolar. To je zákon, který poctivě dodrujeme. Dodroval ho i kapitán Crips a nebyl patně placen, to ml věřte.

Sáhl po láhvi becherovky. Dáte sl jetě jednu?

Rád, odpověděl Pein, nebo se mu zdálo, e |eho protějek mluví otevřeně a bez zábran. Poívám asi dobrou pověst, o kterou se postaral Martmann.

Kdy ná člověk uvítal kapitána Cripse na smluveném místě, dozvěděl se, e banány nepřivezl, začal líčit dalí události Monteíro. koda, e zrovna v té době jsem byl mimo Sao Paulo a vrátil jsem se a za tři dny. Zpráva mě ohromila, ale l trochu zneklidnila, to mi věřte. Odklepl popel z doutníku.

Rád bych viděl, co by tebe, takovou gorilu, mohlo zneklidnit, pomyslel si Pein.

Kdy jsem se vrátil z obchodní cesty, okamitě Jsem ádal přes ná kanál vysvětlení. A byl jsem podruhé vyjeven, to mi věřte. Zpráva jasně potvrzovala, e banány naloili a ne zrovna malé mnoství. To je záhada. Vude pracují spolehliví lidé a rnezi ně patřil i ten ejdíř Crips.

Pomalu začínám chápat, kombinoval v duchu Pein. Nejdříve to byl kapitán a teď u jen ejdíř. Tady bude asi rozlutění celé záhady.

Monteíro pokračoval: Dověděli jsme se, e loď Brigita zůstane v přístavu asi měsíc pro nutné opravy a kap … ten ejdíř sl vzal dovolenou. Nic zvlátního, to se stává. Někde vak dolo k přetrení řetězu. Posledním, kdo viděl nakládat banány, byl Crtps. Zbývalo jediné: promluvit sl s ním osobně, protoe Jeho sluby byly po několik let velmi dobré, to mi věřte. 

Mu gorila potěkal prázdnou dlaň, jako by v ní drel rukoje noe.

Pozvali jsme sl Cripse do jednoho lokálu, aby ve vysvětlil. Stál jsem v druhé místnosti, abych sl poslechl, co bude mému spolupracovníkovi vyprávět. Jeho argumenty byly tak přesvědčivé, e bych mu býval naletěl i já, to mi věřte. Jenome, já mám nějaké zkuenosti s lidmi. Kdy jsem ve válce dostal chlápka k výslechu, ten panečku zpíval. Kdy byl příli odolný, mohl si objednat rakev. Vak se o mně říkalo, e bych uivil jeden pohřební ústav. Hromotluk palcem zamáčkl doutník do popelníku.

Pein odhadoval, kdo asi proti němu sedí. S tou jeho gorilí postavou a silou byl určitě buď dozorcem v koncentračním táboře, nebo likvidoval přímo pěstí při výslechu ve své kanceláři. Typ člověka, který za určitých okolností vykonává vechno.

Nechal jsem Cripse sledovat z jednoduchého důvodu. Zpráva od vás znovu potvrzovala, e náklad byl převzat na loď Brigita a Crips vechno zařizoval jako obvykle. Vynaloili jsme na zdar akce spoustu peněz a výsledek nula. Musím říct, e se ten lotr choval naprosto klidně. Chodil do kavárny hrát kulečník, druhý večer na partičku karet a ani ho nenapadlo zajít k přístaviti, kde kotvila Brigita. Pak jsme dostali zprávu o vaem příjezdu. Zprvu mě to rozčílilo, ale pak jsem uznal, e vae firma má právo vědět, co se vlastně stalo. Mezitím se Crips začal scházet se dvěma mui. Ne najednou a ne kadý den. V tom jsem viděl počátek, ale i rozřeení celého případu. Zesílil jsem sledování Cripse. Něco jsme zamekali, protoe ti dva jeho zloději mezitím dopravili náklad z lodi do předem připravené skrýe.

Peina příběh skutečně zaujal. Čekal, jaké rozuzlení přijde.

Tehdy jsem to jen tuil. Nyní to víme zcela bezpečně. Neznali jsme s kým a za jakých okolností se Crips na svých plavbách seznámil. Den před vaím příjezdem se kapitán se svými společníky objevil u přístavu a den na to, to je v době vaeho příjezdu, to zopakovali. Začal jsem věřit, e Crips vyčenichal vae spojení s námi a e zná i toho, kdo má přijet. Mohli odstranit pravého Peina a nastrčit návnadu. Za okolností, kdy jste neznal smluvené heslo, lépe řečeno opomněl jste je vyslovit, jsem byl přesvědčen, e má teorie o faleném hráči je odůvodněná. Nečekal jsem na případnou schůzku s Crlpsem a rozhodl se nepravého Peina umlčet. Tím vyděsíme Cripse a jeho společníky, kteří se musí dopustit chyby.

Sáhl po novém doutníku a pomalu si zapaloval. Pein se podíval na hodinky. Monteiro sl toho viml.

Nejste jí unaven? Bude skoro půlnoc, zeptal se a kdy Pein zavrtěl záporně hlavou, pokračoval: Omyl jsme zjistili a kdy jste byl v nemocnici. Konečně nastal okamik, na který Jsem čekal. Jednoho dne přijel do hotelu za Cripsem jeden z jeho společníků. Sedl do auta a společně odjeli. Důleíté bylo, e sl Crips vzal s sebou i své zavazadlo. To u ml bylo vechno jasné. Nai lidé je sledovali a do ulice Avenida Ipiranga, kde auto s Cripsem zastavilo a oba veli do jedné budovy. Za necelých deset minut vynáeli dva větí kufry. Pečlivě je uloili do zadního prostoru a okamitě odjeli směrem na sever. Po padesáti kilometrech by jen hlupák nevěděl, kam tak spěchají. K hranici Paraguaye, kam často vedou cesty obchodníků s heroinem, pustinami, kde nevidíte policajta v okruhu sta kilometrů. Mojí lidé mohli udělat jen jediné. V odlehlé krajině jejich auto zastavit a udělat prohlídku jak vozu, tak obou osob Bohuel jsem se nemýlil. Crips přiznal, e se spolčil s těmi dvěma, nechtělo se mu a do smrti brázdit moře. Kalkuloval, e hořké zboí mu vynese tolik, aby do smrti nemusel pracovat, Jednoduchá hra. Zmizí z lodi i z Brazílie a jeho jméno bude vymazáno. koda, e neměl celý náklad. Část zboí si ponechal jako zástavu druhý společník, který měl za dva týdny odjet za nimi.

A co se stalo s Cripsem? tázal se Pein a uvědomil si, e to je zbytečná otázka.

S Cripsem? protáhl se v idlí Monteiro. Chvilku si s velkou pečlivostí prohlíel chlupaté ruce a pak lhostejně řekl: Ten u nikdy nikam nevypluje.

Pein přikývl, e chápe.

A druhý? zeptal se Pein.

Ten u taky poletuje jako andělíček. Třeba dostal nový křídla, zaklebil se Monteiro.

Do místnosti nahlédl Klaus a drel v ruce papír ve likosti korespondenčního lístku.

Co je, Klausi? prohodil Monteiro.

Malá zpráva, ale měl byste si ji přečíst.

Monteiro natáhl ruku, uchopil papír a Klaus opustil místnost.

Četl jednou, dvakrát a pak se podíval na Peina.

Musím něco zařídit a je u stejně pozdě. Hlavní podstatu znáte, zbytek vám vysvětlím zítra, máte-li zájem. Dal bych vás odvézt do hotelu autem, ale ten kousek za to nestojí. Půjde s vámi můj člověk a doprovodí vás. Jistota, víte? Usmál se.

Pein se neodváil odporovat. Dostal u jednou za vyučenou a tak Monteirovi raději poděkoval.

O své lidi se starám, to mi věřte.

Zítra kolem deváté hodiny si pro vás přijde tý člověk, který vás bude dnes doprovázet.A teď u doopravdy, dobrou noc. Vyli do předkanceláře a Monteiro řekl cosi portugalsky tomu malému holohlavému Človíčkovi. Jinak ho nemůu nazvat. Nad stopadesát centimetrů nemá, usoudil Pein.

Tady Roberto bude teď vaím společníkem, rozloučil se s Peínem Monteiro. V lokále ji nikdo nebyl. Jen číník čekal, aby je vyvedl z restaurace zadním vchodem.

xxxx

Rund se telefonicky zeptal Hartmanna, jak věci pokračují. Podle naí domluvy, pane rado. Odeslal jsem dispozice ve smyslu, jak jsem přislíbil. Očekávám kadý den odpověď.

Na druhé straně se ozvalo: Říkáte kadý den? Bylo jasně dohodnuto, e okamitě! odsekával slova Rund.

patně jsem se vyjádřil, omlouval se Hartmann. V dispozici stojí okamitě. Mohu vás přesvědčit, a ke mně zavítáte.

Návtěva je zbytečná. Přijdu, a se pan Pein objeví. Doufám, e skutečně brzy. Moje Číslo máte, tak zavolejte, Rund zavěsil, ani se rozloučil.

Jen se nezblázni, ulehčil sl Hartmann. Něco jsi projel a chybu hledá u Hartmanna, který také není hlupák. Rund nemohl tuit, e Hartmann odeslal dva dálnopisy. První zněl: ,Okamitě polete naeho zástupce zpět. Od tohoto dálnopisu má kopii pro Runda, jako důkaz. Tento dálnopis vak nebyl odeslán. Druhý dálnopis zněl: .Vyřiďte co nejdříve záleitost s naím zástupcem. Potřebuji jeho účast u firmy. A od toho má rovně kopii, ale jen pro sebe. Pro Runda je nedostupná, ale tento dálnopis byl skutečně odeslán.

Pojistil jsem to na obou stranách a budu mít od Runda alespoň na několik dní pokoj, uvaoval Hartmann. Měl li vak být upřímný, byl by sám rád, kdyby u Pein otevřel dveře jeho kanceláře. Dálnopis, e se vechno zboí dá upravit, zněl slibně, ale co naplat, ve hře jsou peníze, velké peníze.

Po příchodu do hotelového pokoje usedl Pein do klubovky a cítil se unaven. Poznal, e ponocování mu zatím nesvědčí. Dostal chu na cigaretu, ale ovládl se. Začal přemýlet o Monteírových slovech. Z různých náznaků vyrozuměl, e je Němec a do Brazílie přicestoval a po druhé světové válce. Je vidět, uvaoval Pein, e v Brazílii sídli početné německé kolonie a určitě ne bez vlivu. To, co sl dovolují veřejně předvádět v restauraci Bíerstube, Je toho důkazem. Podle Monteírovy Informace část heroinu byla zachycena. Monteiro je natolik prozíravý, e to přiznal. Dovede si spočítat, e by si firma Sehmann po takové ztrátě v budoucnosti vyhledala jiného partnera. Jaké by to mělo pro Menteira finanční následky, to si také dovede spočítat. Není vyloučeno, e se Hartmann s Monteirem osobně znají z dob války.

Zbývá otázka, kde je ukryta druhá, i kdy mení část heroinu? O té se Monteiro nezmínil vůbec. Nenaznačil, kdo je oním druhým společníkem kapitána Cripse a co se s ním stalo. Pein těce usínal a několikrát za noc se vzbudil. Vstal Ji v sedm hodin a el se osprchovat. Okolo osmé hodiny el na snídani a v půl desáté ji čekal v recepční hale na holohlavého človíčka. Přesně úderem desáté vstoupil Roberto, Jak ho Monteiro nazval, do haly.

Kdy Pein usedl opět naproti Montelrovi, aby se dověděl zbývající Informace a mohl sestavit pro Hartmanna konečnou zprávu, netuil, e včerejí zpráva, kterou Monteiro převzal od Klause, se týkala právě jeho. To si vak Monteiro ponechal pro sebe.

Na stole byla opět láhev becherovky a dvě naplněné odlívky. Na vae přivítání, řekl s úsměvem Monteiro a opakoval se přípitek z včerejího dne. Monteiro si opět zapálil a začal tím, kde včera, vlastně u dnes v jednu hodinu skončil.

Jak jsem řekl, kapitán a jeden společník jsou u mimo hru. Dnes by se tomu řeklo v kosmickém prostoru. Zůstal jen jediný z této trojice. Získali jsme jeho jméno a adresu. Kdy moji spolupracovníci zadreli prchající dvojici, slíbili jsme Crípsovl i tomu druhému volnost jen v tom případě, kdy nám pomohou sehnat jejich třetího společníka. Crlps napsal dopis na pana Papheca, tak se toti ten třetí jmenuje, aby doručiteli dopisu věřil a vzal ho s sebou na cestu do Paraguaye.

Pein věděl, e goríla slib nedodrel a oba likvidoval,

Chápete, e v tomto okamiku byla celá záhada odkryta. Stačilo si za dva týdny zajet za panem Pachecou ukázat mu dopis a opakovat hru jako s jeho společníky. Potí nastala v tom, e Crips udal falenou adresu v domnění, e vyklouzne se zdravou kůí a Jetě mu zůstane dost velké mnoství heroinu v zásobě. V tom měl pravdu, jene tam nahoře to asi neznají a ukázal prstem na strop. Nalil do skleníček a vyzval Peina k přípitku. Doutník pomalu hořel odloen na popelníku, ani by ho Monteiro vychutnal.

Pak pokračoval: Ten chytrý liák Crips se vak dopustil přece jedné chyby, která nás přivedla na stopu. Řekl alespoň správné jméno. Stálo to slunou částku peněz, ale výtah z policejní kartotéky máme k dispozici a co hlavně, máme jeho fotografii. Peníze nebyly vyhozeny zbytečně, to mi věřte. Vechno máme, ale ani to bydlitě uvedené v kartotéce nesouhlasí. V tak obrovském městě najít jednoho Člověka, to je k zbláznění. Buď ten Pacheco něco tuil a nevěřil ani Cripsovi, nebo bledá spojení přímo zde, aby se zbavil drahocenného, ale nebezpečného zboí. Lepi je uprchnout s penězi v kapse, ne se nechat překvapit náhodnou prohlídkou policie a odpočinout si léta za mříemi. I přes Pachecovu chytrost máme stopu a věřím, e dlouho nám unikat nebude. Stojí mě to fůru peněz a navíc na výpadovkách do severní oblasti mám své lidi. To také není zadarmo.

Pein sl pomyslel, e v osobě Monteira a jeho spolupracovníků je spojeno několik podniků. Vystupuje jako počestný restauratér, obchodník s “banány”, éf detektivní kanceláře a bůh ví co jetě, o čem nemá nikdo potuchy. Dnes ráno jsem dostal zprávu, kam ná milý Pacheco chodí na večeře. A tady, udělal mení pomlku, tady musí pomoci i vae firma. Vlastně vy, pane Peine, dodal váně.

Já? Proč já? zeptal se překvapeně Pein.

Hned vám to vysvětlím. Zamáčkl doutník, který ji dohoříval.

U přes týden měl být Pacheco mimo Sao Paulo, ale jak slyíte, zůstal. Nevím proč, ale nějaký důvod tu bude. Hra s dopisem, který mu ukáe cizinec, poslaný kapitánem Cripsem, můe začít. Tím cizincem Jste vy.

Pein pochopil. Má hrát roli volavky. V duchu proklínal den, kdy do této země vstoupil.

Co ml odpovíte, pane Pelne? zeptal se klidným hlasem Monteiro.

Uvědomil si, e říci slávko ne můe znamenat novou ránu do zad, tentokrát přesně mířenou. Věděl u příli mnoho.

V zájmu firmy je to přece úplně jasné, odpověděl.

Monteiro otevřel ústa k úsměvu. Nic jiného Jsem neočekával. A se naobědváte, půjdete si do hotelu odpočinout a okolo esté hodiny se zde znovu setkáme. Do té doby vypracuji plán vaeho setkání s tím třetím darebákem.

Pein se přece Jen pokusil o námltku: Pane Monteiro, úkol splním rád, ale upozorňuji vás, e neumím ani jednu větu portugalský.

Monteiro zachoval klid. To nevadí, právě naopak. Cizinec mluví anglicky, ale i dobře panělsky. Jak můe vědět, e ovládám, lépe řečeno jak tak se domluvím panělsky, přemítal Pein.

Pacheco neumí anglicky, ale panělsky zde hovoří kadý druhý občan. Proč by utíkal tam, kde je paněltina úředním jazykem? V Latinské Americe, jak jistě víte, se mluví jen panělsky, ovem mimo Brazílii. A vy u si najdete způsob, jak se s ním dorozumět. Nemusíte mít strach, o vai bezpečnost se postaráme. Nevidím vak důvod, proč by v útulné hospůdce mělo dojít k arvátce mezi vámi a Pacheeem. Domluveno a v est hodin si pro vás přijde ná věrný Roberto.

Pein doel k závěru, e kadý odpor je zbytečný.

xxxx

Po Peinově odchodu si Monteiro zavolal Klause…Donnerwetter, copak se ten Hartmann zbláznil? To se bez Peina nemůe pár dní obejít? Ale my mu vyhovíme. Dnení večer by to mělo klapnout. Klausi, připrav vechno, co je třeba. Pacheco nesmí vidět ani jednoho z naich lidí. Způsob a taktiku seznámení sdělíme Peinovi a večer. Mám svůj plán, odpoledne si to důkladně rozebereme.

Kdykoliv zavolá, Jsem k dispozici.

V osm hodin vstoupil Pein v ulici Rua Major Sértorio do nočního podniku La Paloma, vybaven podrobnými instrukcemi. V náprsní tace měl uschován dopis od Cripse a fotografii Pacheca, kterou mu dal Monteiro.

Auto vysadilo Peina dvě stě metrů od podniku. Cestou do La Palomy si uvědomil, do Jakého rizika se poutí. Ačkoliv lidé od Monteira zjistili, kam včerejího dne Pacheco odeel, neznamenalo to, e tam právě také bydlí. Mohl to být Jeden z mnoha bytů, které za dané situace pouíval. Postup, který Monteiro vymyslel, nebyl patný, ale Pein ujioval sám sebe, e kdyby on byl v Pachecově kůi, vůbec by nevěřil cizinci s dopisem, nebo by alespoň pojal opodstatněnou nedůvěru. Monteiro vak spěchal na dokončení celé akce a ani Pein se nechtěl v této zemi zdrovat déle, ne Je nezbytně nutné.

V podniku bylo Jen několik hostů. Teprve před chvílí se otvíralo a první přili, aby se navečeřeli a mohli se pak nerueně věnovat programu, který začínal v devět.

Krátce po deváté hodině, kdy konferenciér popřál dobrou náladu a vystoupila na pódium první zpěvačka za doprovodu hudebníků, veel Pacheco. Pein ho poznal podle fotografie. Měl dojem, e Je tady častým hostem, protoe se ho hned ujal číník a zavedl ho k malému stolku v rohu, kde měl výborný přehled a sám za sebou Jen zed. Mezitím přicházeli dalí hosté. Podle Jejich oblečení a chování se dalo soudit, e se tady schází nepříli poctivá společnost. Skutečně také se objevily slečny výrazně nalíčené a ověené lacinou biutérií. Obcházely hosty a nabízely jim svou společnost.

K Peinovi si přisedl nově příchozí host a ačkoliv ho Pein neznal, vytuil, e Je z Monteirova gangu. Místnost se naplňovala a Pein postřehl, e ani Pacheco nesedí sám. Bylo zjevné, e Jeho společníkem Je námořník, který se hned zpočátku bavil podle svého. Hlasitě pokřikoval na číníka a doadoval se, aby byl rychle obslouen, je to Jen skutečnost, nebo součást nějaké taktiky, rychle uvaoval Pein.

Čas pokročil a Pein vystihl okamik, kdy námořník přijal nabídku Jedné krasavice a vytratil se z lokálu. Hudba spustila v ivém rytmu a taneční páry se předháněly, aby dosáhly co nejdříve místa na parketu.

Mohu si k vám přisednout? zeptal se anglicky Pein.

Pacheco si ho změřil pohledem, který dával nepokrytě najevo, aby se vetřelec otočil a zmizel. Mluvíte snad německy? zkouel to Pein dále. Pacheco mlčel a stálo jen Peina pozoroval. Nebo panělsky? dodal Pein.

Kdo jste? vytěkl panělsky Pacheco.

Vá přítel a dovolte, abych si přisedl, odpověděl Pein a bez souhlasu si sedl.

Zkoumali se vzájemnými pohledy. Pein se usmíval, Pacheco zůstával zamračen.

Mohu s vámi mluvit o samotě? začal Pein a zjioval, e mu paněltina nečiní potíe. Věděl, e nesmí pouívat příli sloité věty, aby Pacheco určitě porozuměl.

Co vlastně chcete? Nemám rád lidi, kteří se vnucují. To vám snad stačí, tie, ale rozhodně řekl Pacheco.

Nepospíchejte tak rychle, pane Pacheco. Řekl jsem, e jsem přítel a netvařte se tak ..nemohl si vzpomenout, jak se řekne zarputile a dodal s omluvným gestem, smutně.

Vae přítomnost mě k tomu nutí a mluvte rychle, proč otravujete, vyzval ho Pacheco stále tým nepřátelským tónem.

Budu mluvit, ale promiňte, kdy to nebude správná paněltina. Jsem Němec a tak jistě pochopíte, e,.. pokrčil rameny a díval se na konečky svých prstů. Ucítil na sobě upřený pohled.

To jsem poznal, e jste cizinec, ale odkud máte mě jméno a kdo skutečně jste?

Posílá mě kapitán Crips, řekl klidně Pein a pocítil křečovité staení aludku.

Neznám ádného Cripse, nebo jak se jmenuje, zasykl, ale Pein poznal, e je na správné adrese.

Pane Pacheco, nebudeme si mezi sebou lhát. Já vás přesvědčím, e jsem vá přítel. Sáhl do kapsy, vytáhl Cripsův dopis a podával jej Pachecovi, který znervózněl a chvěly se mu ruce. Chvilku váhal, ale pak sáhl po dopisu.

Pomalu začal Číst. Kdy dočetl, mlčky vracel dopis Pelnovi.

Ne, ne, ponechte si dopis, já jej nepotřebuji. To byl jen jeden důkaz, e mluvím pravdu, řekl Pein co nejpřesvědčivěji.

Kdy vám dal kapitán dopis a kde Je teď? zeptal se Pacheco s nádechem netrpělivosti.

U svých přátel, vak vy víte. A já patřím mezi ně. To si vechno vysvětlíme a bude čas. Před námi je to nejhlavnějí, co nejdříve se dostat do Buenos Aires. Buenos Aires? zeptal se Pacheco s nefalovaným údivem.

Právě tam, pane Pacheco. Paraguay není v této době příli dobrá pro nae záměry, hrál svoji úlohu Peín a dodal: Promiňte, e některá slova vyslovuji patně, ale ..

Neomlouvejte se, mluvíte dobře, a já vám rozumím. I kdy stále nevím, s kým mluvím.

Chápu. Prosím, zde je můj pas, a ledabyle sáhl do náprsní kapsy.

Pacheco si ho běně prohlédl. Pein dodal: Pro vá klid i vzájemnou důvěru, bydlím v hotelu Imperiál, o čem se můete přesvědčit. Mluvil tak sebejistě, e nepochyboval o tom, e mu Pacheco věří. Ten se rozhlíel po lokále a bylo vidět, e jetě není s něčím spokojen. Pak se znenadání zeptal: Jak jste mě nael a jak jste mě vůbec poznal?

I na tuto otázku byl Peln připraven a věděl, e takový dotaz musí přijít. Stále nevěříte? odpověděl Pein otázkou a zhluboka si oddychl, aby dal najevo, e se cítí trochu uraen stálým vyptáváním. Tak dobře, ale stručně. Kapitána znám pěkných pár let a z jiných zemí ne z Brazílie. Nae společnost má vliv nejen v Evropě, ale i v Latinské Americe. Detaily jsou naím obchodním tajemstvím, to jistě pochopíte. Líbíte se mi právě tím, e jste opatrný a toho sl cením. Pozoroval účinek svých slov a viděl, e u Pacheca zahrál na správnou strunu. Ale teď k věci, pokračoval. Kapitán mi řekl několik míst, kde bych vás mohl najít. Byl trochu neklidný z toho, e Jste nedodrel původní úmluvu a vy víte jakou. Měl obavy, zda se vám něco nepřihodilo. Lhůta určená k setkání prola a my potřebujeme obchodovat dál. Domluvili jsme se. Uznáte, e jeho návrat i návrat toho druhého do Brazílie by byl spojen s velkým rizikem. Trochu jsme se zlobili i na kapitána, e nám nedal vai adresu, ale vysvětlil nám to. Napadalo ho, e mohl zasáhnout někdo nepovolaný do vaich záleitostí a vá byt je hlídán. Bylo by

nepříjemné, kdyby byl nějaký cizinec zadren u vás v bytě. Ocenili jsme jeho taktnost. Kdy nás ubezpečil, e vás v udaných podnicích najdu, pokud je vechno v pořádku, a jak vidím, tak je, přistoupili jsme na toto neobvyklé seznámení. Pein se chvilku odmlčel a proíval silnou vnitřní nejistotu, zda tento slabý argument u Pacheca zabere. Podíval se na Pacheca, ale z jeho tváře nic nevyčetl. Pospíil si tedy s posledním vysvětlením.

Ptal jste se, jak jsem vás poznal. Pro úplnou jistotu, i kdy jste mi byl věrně vylíčen, mi předal kapitán vai fotografii, která odpovídá skutečnosti. Po těchto slovech vytáhl fotografii z náprsní taky a poloil ji před Pacheca. Nečekal, a se Pacheco zeptá, kde ji kapitán opatřil, ale pospíil si sám s vysvětlením. Kde si vás nechal zvěčnit na památku, to nevím, ale to vy u asi budete vědět, kde a za jakých okolností, i kdy to teď není důleité.

Pacheco se poprvé za celou dobu rozhovoru usmál a prohlíel si vlastní podobenku.

Pein se rozhlédl po lokále a u dveří zahlédl právě onoho námořníka, který předtím seděl u Pachecova stolu. Neulo mu, e je bedlivě pozoruje. Pein pocítil znovu ten pocit nejistoty a obavu, zda sehrál svou roli dostatečně přesvědčivě. Nač nyní myslí tenhle Pacheco?

Přijďte zítra večer přesně v deset hodin do ulice Rua Branco. je to nevelká ulička v blízkosti Avenida Presidente Wilson. Snadno ji najdete a tam se setkáme, odříkával volným hlasem Pacheco. Souhlasíte?

Chytil se, přece se chytil, jásal v duchu Pein. Hrál vak roli dál. Chvilku otálel s odpovědí a pak řekl:

Souhlasím, ale opatrnosti nikdy nezbývá. Stane-li se něco nepředvídaného, víte, v kterém hotelu bydlím.

Dobrá. Chcete odejít první?

Jak si přejte, to snad není rozhodující, odpověděl Pein lhostejně. Na Paohecově tváři se objevil náznak úsměvu. Někdy ano. Běte první a já jetě zůstanu. Ujednání platí.

Pein se zvedl a bez podání ruky opustil stůl. Zavolal číníka a vyrovnal účet. Při odchodu z lokálu ho obtěovala kráska, která mu slibovala noc plnou něhy. Odmítl a snail se nenápadným pohledem zjistit, zda Je námořník jetě v lokále. Zahlédl ho u východu, byl otočen k Peínovi zády.

Pein zamával na taxi a jen dosedl, uviděl ve zpětném zrcátku, e námořník zastavuje dalí taxi.

Není tak hloupý, myslel si Peln o Pachecovl. Jak je vidět, nenechává nic náhodě. Ani ten společensky nevychovaný námořník není náhoda.

Před hotelem Imperiál Pein vystoupil a zaplatil. Taxi, které najal námořník, zastavilo asi deset metrů od nich, nikdo vak nevystoupil. Teprve kdy Pein vstoupil do hotelové haly, rozjelo se druhé taxi a zmizelo Peinovi z očí.

Mnoho věcí zasluhovalo, aby se nad nimi Pein zamyslel. Pacheco nevydá tak snadno druhou část zásilky “banánů”. Na scénu vystoupila osoba, o které Montelro nevěděl. Ten statný námořník je určitě spojen s Pachecem. I kdy Monteiro měl v lokále zcela určitě své lidí, Pein si nebyl jist, zda postřehli novou tvář. To znamená, uvaoval, e osobní styk s Monteirem je vyloučen. Buď telefon, nebo dopis, anebo obojí. Musím jetě teď v noci upozornit Monteira na vechny okolnosti, ráno u mue být pozdě. Kapitán Críps byl jistě tak prozíravý a při svém odjezdu ze Sao Paola upozornil Pacheca na Monteira. Zatím jsem osoba neznámá, ale jakmile buď Paclieco nebo onen námořník poznají, e se znám s Monteirou, je konec dalí hry.

Příjemně chlazený vzduch v pokoji Pelna uklidnil. Podíval se na hodinky a rozmýlel. Jedna hodina po půlnoci. Zvedl telefon.

Restaurace Bierstube, ozvalo se neochotně na druhé straně. Chvilka zaváhání na druhé straně a pak dotaz: Kdo volá?

Řekněte přítel, a e je to nutné.

Tak počkejte, zavolám ho, uslyel stále ten neochotný hlas. V následujícím okamiku se ozval Monteiro.

Banány dozrávají, řekl Pein smluvené heslo,

Jetě nějaký čas potřebují, zněla odpověď a pak ji přímá otázka: Proběhlo vechno v pořádku?

..Ano a ne. Mohu mluvit?

Raději ne, přijedu za vámi.*

Vyloučeno, to právě není moné. Objevilo se více lidí, upozornil Pein.

Vím, ale nemusíte mít ádný strach. Za půl hodiny jsem v hotelu. Za hotelovou recepcí jsou umývárny a tam vás vyhledám. Poloil sluchátko.

Hrozný člověk, pomyslel si Pein. Jak sl to představuje, přijet za mnou a určit schůzku na toaletě.

Za půl hodiny sestupoval Pein po schoditi třetího poschodí. Hlučný výtah by mohl upoutat někoho z přítomných v hale a určitě recepčního. Tímto způsobem proklouzne a nevzbudí pozornost.

Na toaletě u čekal Monteiro. Vypadal trochu směně. Tmavé brýle, které měl na očích, se hodily spíe na denní světlo ne pro večerní dobu.

Monteiro byl netrpělivý. I kdy není nebezpečí, e by vás právě teď někdo sledoval, musíme se rychle dohodnout. Vím, koho máte na mysli, mám ji zprávu.

Na chvíli musel přeruit epot, nebo na toaletu přila dalí osoba a museli počkat, a odejde. Kadá vteřina byla drahá.

Popite vechno, co se odehrálo. Nezapomeňte na podrobnosti i jak se Pacheco tvářil. Zda věří, nebo pochybuje. Zkrátka vechno. Dopis důkladně zalepte a hned ráno do osmi hodin ho předejte do recepce na jméno Fonseca. Nezapomeňte, Fonseca. Bude vyzvednut a dalí zařídíme podle vaich informací. To je vechno, dodal Monteiro a vyel ven. Pein vyčkal několik minut a kdy zjistil, e je umývárna prázdná, vyel a pěky se vrátil do svého pokoje.

Pěkná a hvězdnatá noc, pomyslel si ironicky, a Já mám do rána co psát. Rozhodl se, e informační zprávu odevzdá a kolem osmé hodiny. Schůzka s Pachecem nebude tak jednoduchá. Zřejmě u od rána, jakmile přijde na snídani, bude sledován. Proto musí odevzdat dopis jetě dříve.

Sáhl do zásuvky stolu, kde leela sloka s hotelovými dopisními papíry.

Kdy dopsal zprávu, pocítil únavu. Nevyspáni i napětí z minulého večera se projevilo. Úderem esté hodiny sjel výtahem do recepční haly. V kapse měl zalepený dopis. V tuto chvíli byl zcela sám. Přistoupil k recepčnímu s přáním dobrého jitra. Recepční se snail budit dojem čilosti, aby zastřel ospalost.

Můj přítel odjídí dnes brzy ráno. Napsal jsem mu dopis. Prosím, odevzdejte mu ho. Osobně si ho vyzvedne, řekl anglicky a poloil pět cruzeiros.

Recepční oivl: K slubám, spolehněte se, a uklonil se.

Děkuji, řekl Peín a naznačil zívnutí. Jdu si jetě lehnout, dodal a pomalu odeel k výtahu.

Recepční halou proel Pein a po deváté hodině směrem k restaurační místnosti, kde se podávala snídaně. Na recepčního, kterému brzy ráno předal dopis, mírně pokývl a slabě se usmál. Recepční úsměv opětoval.

Po snídani se vydal na procházku městem. Slunce u v tuto dobu nemilosrdně pálilo a Pein vyhledával stín. Neměl určitý cíl a volně procházel ulicemi. Bál se ohlédnout, aby nedal najevo, e se bojí sledování. Teprve po hodině pomalé chůze se vdy na několik minut zastavil u výkladní skříně a dlouho prohlíel vystavené zboí. Přecházel podél výkladní skříně několikrát sem a tam a vdycky si nael vhodný okamik, aby se porozhlédl. Jednou si stíral pot z čela, jindy hledal po kapsách kapesník nebo si čistil brýle proti slunci. Nemýlil se. Sledoval ho starí mu, který nechodil za Peinem po stejné straně ulice, ale zajímalo ho vdy něco ve výloze na straně protějí. U včera večer poznal, e Pacheco je nebezpečný protihráč. Po celou dobu, co se mu snail vnutit důvěru, si zachoval Pacheco klid.

Blíilo se poledne a Pein si vyhlédl mení restauraci. Nejprve přečetl jídelní lístek, vyslavený na vyřezávané tabuli před vchodem. Úmyslně volil malý podnik, kde by se jeho sledovatel nemohl skrýt. Pocítil úlevu. Byl Ji po obědě a nikdo nevkročil do restaurace.

Asi zapracovala jen zjitřená fantazie, usmál se pro sebe.

Zkusil jetě něco. Doel k nevelkému parku a usedl na jednu z laviček pod koatými platany. Starý mu se neobjevil. Jen osamělí milenci drící se kolem pasu proli kolem a usedli na lavici. Nenápadně se rozhlédl, ale nikoho jiného nespatřil.

Má nervy na prasknutí, konstatoval Pein. Je to s tebou čím dál tím horí. Začínají se ti chvět ruce a v těle vibruje téměř neustále vnitřní chvění. Dosud nepoznaný pocit tíhy svírá na prsou. Stejně se Jednou zblázním, nebo… Nech toho, napomenul sám sebe, nebo se skutečně zblázní.

Raději vstal a pokračoval v pomalé chůzi na prohlídku dalích výkladů. Zastavil se a náhle měl pocit, e mu ztuhly nohy a nemůe dál. Vzpomněl sí, e onen milenecký pár seděl v restauraci, kde obědval. Ovládl se a doel k velké výkladní skříni s konfekcí. Tady se můe chvilku zdret. Na druhé straně v zástupu chodců si ona milenecká dvojice prohlíela vývěsní desku s plakáty. Vytáhl kapesník a třesoucíma rukama si otíral čelo. Nemusel nic předstírat a navíc pocítil závra. Rozhodl se, e zastaví nejblií taxi a pojede do hotelu.

Milenci nastoupili do následujícího taxi.

Kdo to je? přemýlel a nemohl dojít k ádnému závěru. Jsou to lidé od Monteira nebo Pacheca? V hotelu si vyzvedl klíč od pokoje a jakmile vkročil dovnitř, zamkl se. Musí usnout. Odpočinout si. Nikdo nesmí poznat, co vechno proívá, nařizoval sám sobě.

xxxx

Do hotelové restaurace na večeři přiel a po osmá hodině. Spánek a osprchování vykonalo své. Byl klidný a cítil se odpočatý. Nechtěl si připustit mylenky na to, co se bude odehrávat na schůzce s Paehecem. Udělal ve, co bylo v jeho monostech.

Objednal si opékané kuře s úmyslem pohrát si s jídlem co nejdéle. Soustředil se na obírání kostí s takovým zápalem, e musel vzbudit dojem člověka, který nezná nic mimo labunictví.

Pak vyel před hotel a vstoupil do taxi, kterých tady je vdy dostatek. Dal se zavézt na konec Avenida Presidente Wilson a zkontroloval čas. Za pět minut deset. Ulice, přesněji řečeno ulička Rua Branco, byla vzdálena necelých dvě stě metrů. Pomalým krokem a s rostoucí nervozitou se blíil k určenému místu. Ulička nebyla příli osvětlena a na jejím začátku stálo znamení zákazu vjezdu pro automobily. Proti němu kráčela Jediná postava. el jí zvolna vstříc. Teprve, kdy se přiblíila asi na dva metry, Pein zjistil, e to není Pacheco. Chodec ho minul, ani by mu věnoval sebemení pozornost. Pein doel asi do poloviny ulice a otočil se.

Na tomté místě, kde se prve zastavil, se objevila jiná postava. Má jí jít naproti, nebo to zase není Pacheco? Nohy jako by mu vrostly do země. Postava se k němu pomalu blíila. A za ní ve vzdálenosti deseti metrů dalí. Byl úplně zmaten a sevřel ho strach.

Setkali se. Byl to Pacheco. Dobrý večer, pozdravil tlumeným hlasem. Opětoval pozdrav a potřeboval se osvobodit od úzkosti. Proto řekl: Nejste příli přesný. To není pěkný zvyk. Pacheco neodpověděl.

Mezitím doel i druhý. Na první pohled Pein poznal, e je to onen námořník, který seděl včera s Peinem. Zastavil se u nich bez jediného slůvka.

To je v pořádku, vzal jsem s sebou svého přítele, vysvětlil Pacheco. Pein si potřeboval dodat odvahy a projevit ji. Proto řekl dost ostře: Nemám rád, kdy je u jednání naoc zbytečných lidí.

Nechte toho, řekl stejně ostře Pacheco a dodal: Procházet se příli dlouho nemůeme. Potřebuji od vás jetě některá vysvětlení.

Pein neočekával, e jetě bude muset něco vysvětlovat. Na schůzku el s mylenkou, e se dozví, kde a jak přepraví zásilku mimo území Brazílie. Zmohl se na odpověď: Má vůbec smyslu, abychom se bavili o něčem, co neustále oddalujete svou nedůvěřivostí? Kráčeli s Paehecem vedle sebe, ale dva kroky za nimi jeho stín námořník.

Co to má vechno znamenat, uvaoval rychle Pein. Nemají v úmyslu se mě zbavit? Nezjistili, e hraju dvojí hru? Boe, u aby to bylo za mnoul Nemám rád takový tón, pokračoval Pacheco. Nebavíme se taky o krabičce cigaret. Proto musím mít jistotu, e je vechno v pořádku.

Mezitím proli uličkou tři lidé a v té chvíli vdy Pacheco i Pein ztlumili hlas.

Nevím, co si přejete jetě vysvětlit, snail se kličkovat Pein. Myslím, e jsem vám předloil dost důkazů. Néjste-li spokojen, zanechme dalího jednání a já odjedu. On si to u s vámi někdo vyřídí.

Proč vám nedal kapitán medailónek? zeptal se náhle Pacheco a zastavil se. Pein úsilovně přemýlel. Tak tady je zárodek celé nedůvěry! Bude to pravděpodobně jejich osobní poznávací znameni. Monteirovi zabijáci, kteří zlikvidovali kapitána, mu odebrali vechno, ale asi je nenapadlo, e tato drobnůstka můe hrát nějakou roli. Musím nějak reagovat, zoufale uvaoval.

Myslíte, e medailónek za této situace je tak důleitý? odpověděl otázkou a pokusil se o tichý smích. Pacheca to poněkud zarazilo.

Je a není, trval na svém.

Peín se chytil poslední příleitosti.

To si musíte vyřídit s panem kapitánem Cripsem osobně, začal sebevědomě, ač cítil bít srdce a v krku. Nae společnost nemůe řeit případy hlupáků. Dal mi dopis, fotografii a Informace, které stačí pro padesát lidí a ne pro jednoho jediného. Skutečně ztrácíme čas. Rozejděme se, jako bychom se nikdy neviděli. Nae společnost si najde jiné a spolehlivějí dodavatele. Při této řeči postupovali volným krokem a přiblíili ss doprostřed uličky.

Dám vám návrh, začal Pacheco, ale nedokončil.

Pein si jetě v letadle nemohl vzpomenout, jak ve začalo.

Nepamatoval si přesně, ale ze dvou domů se vyřítilo několik osob a vrhlo se na Pacheca a námořníka. Viděl, jak jeden z útočníků udeřil obukem Pacheca do hlavy a ten se skácel. Námořník odskočil na stranu a vyhnul se ráně. Snail se vytáhnout pistolí, ale byla to zbytečná námaha.

Současně se do uličky přiřítilo auto, zaskřípaly brzdy. Dva lidé popadli Pacheca a hodili ho do auta. Námořník zůstal leet nehybně na dlabě.

Peinovi se v tom okamiku v hlavě zatmělo. Uslyel výstřel, pocítil ostrou bolest v rameni a pak ztratil vědomí.

xxxx

To odpoledne, kdy Monteiro připravoval past na polapení Pacheca, odeslal do Hamburku radiogram, e obchodní zástupce věc vyřídil a vrátí se ihned. Muller lined druhý den předal zprávu Hartmannovi. To nemohli jetě tuit, e zpráva předbíhá skutečný stav. Nepřipoutěl si to ani Monteiro, kdy zařizoval její odeslání. Vypracoval plán, který podle jeho představ neměl slabých míst.

Hartmann po obdrení zprávy okamitá volal radu Runda.

Hlásím vám s pocitem uspokojení, e ná přítel Pein se objeví ve Frankfurtu během dvou, řekněme tří dnů, oznamoval a v duchu nejen zatracoval Runda, ale pocioval í kodolibou radost.

Já zatím ten pocit uspokojení nemám, dokud Peina neuvidím skutečně zde, ochladil Hartmanna úředním tónem.

Mohu vám ukázat dálnopis, který potvrzuje moje informace, stále lehkým, ale i sebevědomým tónem dokazoval Hartmann.

Doufám, e to, o čem jsme mluvili, zůstalo mezi námi. Počkám si ty tři dny, protoe věřím vaim slovům. Radiogram je vae záleitost, mne zajímají iví lidé. 

Určitě na shledanou, řekl sebevědomě Hartmann.

xxxx

Kdy se Pein probral z bezvědomí, stál nad ním Monteiro, a dalí osoba v bílém pláti. No tak, u se probuďte, člověče, slyel německy. Nemáme tolik času, abychom polehávali v nemocnicích!!

Udělalo se mu znova nevolno, ale vědomí ho neopustilo. Uslyel hlas toho druhého. Nic váného to není. Čistý průstřel. Za pár dní bude vechno v naprostém pořádku. Ránu jsem oetřil a pojistil proti infekci.

Tak si ho můeme odvést? zeptal se Monteiro.

Ano, ale velmi opatrně. Přijdu se podívat za dva dny. Kdyby se přihodilo něco mimořádného, zavolejte. Dostane jetě injekci a pak musíte opustit velmi opatrně nemocnici. Dovedete si představit, co by to pro mne znamenalo.

Bez starosti, doktore. Není to nae první věc a vdycky vechno dobře dopadlo. Tak a teď zavolám chlapce, aby vynesli tuhle bábovku zadním vchodem, odpověděl Monteiro.

Pak se nahnul nad Peina. U se cítíte v pořádku, e? Vechno máte za sebou a teď si odpočinete v mém soukromém sanatoriu, a zasmál se.

Pein si sáhl pravou rukou na levé rameno. Bylo staeno obvazem, který zakrýval i část prsou. V hlavě se začínaly řadit mylenky. Znovu proíval scénu v uličce Rua Branco i s výstřelem určeným Jemu.

Prokletá země a prokletý Hartmann! Zasténal.

Člověče, nebuďte taková padavka a chovejte se Jako chlap! reagoval Monteíro. Néní to smrtelné a dítě by z toho mělo legracil Pak se obrátil na doktora: Sestra zařídí dalí a doufám bez problémů.

Spolehněte se. Jetě těstí, e jsem měl dnes v noci slubu. Jinak by to bylo spojeno s komplikacemi. Pomohl Peinovi, aby se posadil na lůku a zeptal se ho: Nemáte u pocit závratě?

Injekce vykonala své a Peinovi se ulevilo. Hlavně nervově. Usmál se na doktora.

Tak to je v pořádku. Zavolejte si vae lidi a můete odjet!

Podpírali Peina, kterému se chvílemi tmělo před očima. Proli zahradou, je obklopovala nemocnici a malou brankou se dostali do ulice, kde stálo připraveno auto k odvozu. Řidič, jeden z Monteirova gangu, dal znamení, e nehrozí nebezpečí. Ulice byla v tuto dobu liduprázdná. Pein se zeptal, kolik je hodin.

Budou čtyři, řekl Monteiro, kdy si přisedl na zadní sedadlo k Peinovi. Tentokrát vá pobyt v nemocnici trval jen dvě hodiny, dodal, ale vechno dobře dopadlo. Za pár dní si na tu dnení maličkost ani nevzpomenete.

Auto zastavilo před vchodem do Bierstube. Máme vám pomoci, nebo jste schopen jít sám? zeptal se Monteiro.

Pein se pomalu vysoukal a zkusil chůzí bez podpory. Je to v pořádku, odpověděl.

Přes restaurační místnost se dostali a do Monteirovy kanceláře.

Těká kovová skříň, která stála v rohu, nebyla tak bytelná, jak si Pein původně myslel. Monteiro se o ni opřel a skříň, která měla ve spodu malá kolečka, se posunula asi o metr ke vstupním dveřím. Za skříní se objevily dalí dveře a holohlavý je otevřel.

Račte vstoupit, pane Peine, vyzval ho Monteiro. Není to nic přepychového, ale ručím vám za to, e vás tady nikdo neobjeví.

Pein se rozhlédl po místnosti, která byla osvětlena, ale bez oken. Její rozměry odhadoval na třikrát tři metry. U jedné stěny stál gauč se slabou přikrývkou, nyní potaený prostěradlem. Místnost doplňoval jen Jednoduchý stůl a dvě idle. Jinak nic.

Okna to sice nemá, ale větrání ]e dostačující. Dám vám sem přinést jetě malý stolek. To prozatím postačí. Kdybyste něco potřeboval, stiskněte druhé tlačítko nad gaučem a my se ohlásíme. Bude se o vás starat Roberto.

Usedl na gauč a Roberto mu pomáhal s odstrojením.

Monteiro se obrátil k Peinovi: Váně, nemusíte mít ádné obavy ani o vai bezpečnost, ani o zdraví. Jde skutečně jen o hladký průstřel. A se prospíte, pořádně se najíte a řeknu vám dalí. Zatím jen to, e se večer setkáte s Pachecem a budeme si společně vyprávět.

Do místnosti veel Roberto a nesl malý stolek, který postavil vedle gauče. Monteiro počkal, a si Pein lehl.

Pokuste se usnout a v poledne vám Roberto donese oběd. Dobrá hovězí polévka vás postaví úplně na nohy! Zavřel dveře a Pein slyel, jak se skříň posunuje na původní místo. Snail se na nic nemyslet a co nejdříve usnout.

xxxx

Hartmann zaklel, kdy mu Müller telefonicky sdělil, e banány potřebují jetě dozrát. Nejméně týden. Tak zněl radiogram, který musel Monteiro odeslat, aby nezpůsobil paniku. Nepředpokládal, e se situace vyvine jinak.

Snad se tam vichni zbláznili, zuřil Hartmann. Co řekne Rundovi? Bude si myslet, e ho vodím za nos. Co se to s Peinem jen děje? Přivolal sekretářku a poádal, aby ho zatím s nikým nespojovala, zejména ne s Rundem.

Byl bych blázen, kdybych sdělil Rundovi obsah dneního radiogramu. Na to je vdycky dost času a situace se rychle mění, uvaoval a promýlel, Jak postupovat dál.

xxxx

K obědu musel Roberto Peina budit, jestli si přejete, stačí, kdy se posadíte na gauči a připravím pohodlné stolování, nabízel.

Není zapotřebí. Cítím se u lépe. Vstanu si ke stolu, odmítl Pein.

Jetě, prosím, abyste polkl tabletku, podle rady lékaře, doporučil Roberto. Při obědě, ani po něm se Monteiro neukázal.

Pan Monteiro odcestoval? otázal se Pein.

Roberto pokrčil rameny a na holé hlavě mu naskákaly vrásky. Myslím, e se brzy objeví, řekl neurčitě.

Po horké a silné hovězí polévce se Pein cítil daleko lépe a věřil, e bude stačit jetě jedno lékařské oetření, převaz a bude schopen nastoupit do letadla. Teprve nyní pochopil, jakou obrovskou moc má Monteirův gang. Stačil vechno zamaskovat, nebo lépe řečeno, podplatit. Pein byl nesmírně zvědav, co mu bude Monteiro vyprávět. A hlavně, co bude mluvit hlavní postava, Pacheco.

Po obědě upadl opět do posilujícího spánku. Vzbudil ho teprve známý hlas.

Vy jste ale tvrdý spáč! Nakonec zaspíte i vlastni odlet do Evropy, zubil se Monteiro a stál u gauče.

Promiňte, ale kolik je vlastně hodin? zeptal se Pein.

Bude osm, ale nepočítejte, e nám po večeři zase usnete. Musíme přece dokončit tu věc s banány. Bylo s tím hodně starostí, dodal a přejel sí obrovskýma rukama proedivělé vlasy.

Co se vlastně stalo, pane Monteiro? zeptal se Pein.

Doufám, e u máte mozkové závity v pořádku a e to krábnutí není na závadu, abych vám mohl říci plnou pravdu, začal Monteiro a Peina se zase zmocnil ten nepopsatelný pocit strachu, jako u tolikrát v této zemi.

Vechno klapalo podle plánu. Vae informace byly k nezaplacení, ale měly jen jednu chybu, kterou jsem okamitě postřehl. Podle vaeho odhadu to vypadalo tak, e se na schůzce konečně dozvíte, kde jsou banány uloeny a snad si tam pro ně přímo zajedete. Kdy jsme vak zjistili, e jste sledován, vy jste to konečně věděl taky, bylo mi jasné, e schůzka vechno vyřeí, učinil malou pomlku, ale ne tak jak si představoval Pacheco. Vzal si na pomoc jetě větího lotra, ne je sám. Byl to pravděpodobně ten chlap, který dopravil náklad z lodi na pevninu. Pein pochopil slůvko byl a upřeně se zadíval na Monteira.

Tuím, e správně chápete, pane Peine. Ten Pachecův stráný anděl u vykonává svoji funkci na správném místě. Kdy anděl, tak nemá na zemi co pohledávat, dodal výsměně.

Daleko sloitějí to bude s Pachecem, který zatím vyuívá mého pohostinství jako vy. Tedy, dodal rychle, trochu jiným způsobem. Přeel několikrát po místnosti. Pak se zastavil u Peina a lhostejným tónem řekl: Roberto vám donese večeří a pak si společně pohovoříme s Pachecem. Myslím tím hlavně vás, ale před setkáním si jetě spolu pohovoříme.

xxxx

Jak Monteiro slíbil, přiel si pro Peina okolo desáté hodiny.

Copak, nechutnalo? zeptal se, kdy viděl polovinu večeře na stole. To nic, zítra vám bude mnohem lépe. Doktor si vzal noční slubu i na zítřek a znovu vám ránu vyčistí. Pak u se mu budete vyhýbat a dalí, řekl bych, doléčení si zařídíte a ve Frankfurtu. Ne vak odletíte, musíme vyřídit záleitost s Pachecem. Jste dost silný, abyste s ním mohl mluvit? zeptal se Peina.

Co mi jiného zbývá, odpověděl rezignovaně. Tuil, jaká to bude rozmluva.

Dobře poslouchejte, co od vás poadujeme, abychom dospěli ke zdárnému konci. Upozorňuji vak, e na dlouhé dohadování není čas. Tak, a teď k věci, řekl Monteiro a přisedl si k Peinoví.

Za půl hodiny po této rozmluvě odvedl Peina po schodech do podzemí a pak se otevřely dveře. Pein ucouvi.

V malé místnosti seděl připoután na idlí Pacheco a ostré světlo mu svítilo do očí. Jeho obličej, se kterým se Pein dvakrát setkal, byl zalit krví a přes tváře se táhly červené pruhy, jako od lehnutí bičem. Hlavu měl nakloněnou na stranu a Peínovl se zdálo, e nic nevnímá. Vedle něho stáli dva mui a teprve nyní sl Pein uvědomil, e drí v rukou důtky nebo něco podobného. Pacheco ani nezvedl hlavu, kdy Monteiro s Pelneni vstoupilí.

Pacheco, nech toha zatracenýho lhaní a podívej se, koho jsem ti přivedl, začal Monteiro. Nechce se podívat? zeptal se zlobně, kdy se Pacheco ani nepohnul. Kývl hlavou a vedle stojící mu několikrát lehl Pacheca důtkami přes prsa. Pachecovi se z hrdla vydralo zasténání.

Pein se zachvěl Boe, vdy tohle je gestapácká mučírna, uvědomil si s hrůzou a opřel se o zeď.

Zapírání ti nepomůe. Tvého společníka jsme také polapili, ale mluvil rozumně, znovu zaútočil Monteiro. Jen se podívej! Pacheco nepatrně pozvedl hlavu a kdy zahlédl Peina, vyrazil kletbu. Vzápětí se na něj snesla sprka ran. Pein chytil Monteira za rukáv. Proboha, přestaňte, eptal německy.

Monteiro zvedl ruku a bití ustalo. Tento gentleman, kterého jsem ti přivedl, nehrál s tebou patnou hru, ale neoklamal ani nás. Ten tvůj zabiják ho chtěl oddělat, blázen jeden. Měli jste to oba dva dobře promyleně. Ty si bude ít za hranicemi Brazílie a ostatní smetánku si poveze tento podvodník do Evropy. Uznej, Pacheco, e jste prohráli. Dal jsem ti odpoledne slovo, e můe volně odjet i s tímhle napomádovaným floutkem, ale o kontraband se rozdělíme. Bohuel, ten podvodník Crips si odvezl větí díl. Je to tak? otočil se k Peinoví.

Říkal, e je to rozděleno přesně na polovinu, vysoukal ze sebe Pein.

Pěkná polovina! Jak ho znám, tak tady nechal jen na ochutnání ebrákům 

Pří těchto slovech Pacheco trochu oivl, ale pak se znovu pohrouil do mlčenlivosti.

Pein vytuil, e by ho Monteiro nejraději nechal ubít k smrti, ale zatím ho potřebuje. Ale, jak Monteira poznal, dovedl si představit, e osud Pachecův je zpečetěn. A u promluví, nebo ne.

Moje poslední nabídka, řekl tie Monteiro. Buď nám uvěří, e se s tebou poctivě rozdělíme, anebo, Monteiro učinil posunek rukou ke krku.

Ne, to ne, snail se Pacheco vykřiknout, ale z okoralých úst vylo jen zasípání.

Ale ano, Pacheco, to uděláme.

Co ode mne chcete? vydechl Pacheco.

No, to u je rozumějí řeč. Podívej se na tvého kumpána, ten byl rozumějí ne ty. Pein se střetl s Pachetovým pohledem a četl v něm opovrení a odsouzení za zradu.

,,Dostane najíst i zakouřit. Trochu tě chlapci dají do pořádku, abys mohl pěkně a pravdivě povědět, co vechno ví. Do té doby na tebe nikdo nesáhne. Má moje slovo, e kdy řekne pravdu, Jsi zítra volný l s tvým podílem.

Pacheco pokývl hlavou. A ádné hlouposti, odtud se nemůe dostat, to snad chápe?

Monteiro pohlédl na hodinky. Vzal Peina za zdravé rameno a strkal ho ze dveří.

Chlapci, a Pacheco dostane, co hrdlo ráčí, řekl ne odeli.

xxxx

Musím uznat, e jste se choval tak, jak bylo třeba, prohodil Monteiro, kdy se vrátil s Peinem do své kanceláře. Můete po návratu referovat éfovi, co je vechno potřeba udělat, aby se kadá akce dotáhla do konce.

Ji svítalo, kdy Monteiro s Peinem přilí znovu do sklepní místností.

Při vstupu se Peinovy oči střetly s Pachecovýmí. Pein ten pohled nevydrel. Sklopil hlavu. Uvědomil sí znovu hanebnost role, kterou ho donutili hrát.

Vypadá báječně, Pacheco, a tak to má být. Doufám, e se o tebe dobře postarali, začal Monteiro. Zapal sl a mluv, obrátil se na Pacheca a nabídl mu cigaretu. Pacheco mluvil portugalský. Pein vak rozuměl kadé větě. Pacheco řekl, e se seznámil s kapitánem Cripsein před dvěma lety prostřednictvím svého přítele Armando de Almeidy. Crips jim oběma nabídl, e by se daly vydělat pěkné peníze a vysvětlil jakým způsobem. Upozorňoval vak, e je třeba mít trpělivost a nepospíchat. Naznačil, e jde o získání heroinu.

Při dalí schůzce, kdy Crips připlul do Ria, jim na značil, e je zapojen do určité skupiny lidí. A těmto lidem je třeba pustit ilou.

Monteiro se při Pacheeových posledních slovech za tvářil nasupeně. Pein tuil, ze byla uraena jeho pýcha a velikáství a přál mu to.

Pacheco pokračoval: Na lodi s ním léta slouil námořník Lisboa de Gama, který mě doprovázel na schůzku tady s tím ..nedokončil a Pein se zachvěl.

Tak pokračuj, rychle ho vybídl Monteiro. Nic bliího neřekl. Pak se od něho dověděli, e právě přiel vhodný čas. ádal, aby ukryli část zásilky heroinu, která má velkou hodnotu. Mluvil o miliónu dolarů. Místo, kde kořist ukryjí, určil Pacheco. Je to v domě jeho dcery.

U tvé dcery? zvolal Monteiro.

Pacheco se na něho podíval a tie dodal: Ano, je to moje provdaná dcera. Pak jetě řekl, e Crips oba společníky ujistil, e padesát procent bude jeho a druhá polovina jeho společníků. Své organizaci kapitán sdělí, e se zásilka jako ztratí a tím vyvolá zmatek. Ne se ve vyjasní, budeme vichni dávno za hranicemi. U čtrnáct dní je zásilka uschována u Pachecovy dcery. Zhluboka si oddechl a bylo vidět, e je značně vyčerpán.

Zakuř si a napij se. Chvilku si odpočiň, řekl nasládlým hlasem Monteiro.

Po malé přestávce se Pacheco znovu rozhovořil: Od první schůzky nařídil Crips, e se ji nesmíme scházet. Říkal, e bude určitě sledován a tak jsme schůzky omezili. Rozhodl, e se i s nákladem vichni sejdeme v místě, které uvede v dopise. Měl na mysli asi hraniční přechod a pak Montevideo.

A ty jsi této pohádce věřil? zeptal se výsměně Monteiro.

Věřil. Crips nedodrel slovo o polovině. Ulil si více ne dvě třetiny zboí. Ale i to, co zůstalo tady, má velkou cenu.

Tak takhle to bylo, zamyslel se Monteiro. Pak se znovu obrátil na Pacheca: Ten lotr Crips nás tak docela nedoběhl. Tuili jsme, e jde o zradu a proto. . zarazil se. Uvědomil si, e Pacheco nesmí tuit, e Crips a Almeida jsou u v pánu společně s námořníkem. Pacheco by si dovedl spočítat, e jakmile udá adresu své dcery, můe si předem zavolat na pohřební ústav. A proto buď rád, e věc dopadla takhle. Nae firma je pokozena, ale my si Cripse jetě najdeme. Vechno vrátí i s úroky. S tebou se poctivě rozdělíme a myslím, e budeme spolupracovat i dál, co říkáte, chlapci?

Souhlasné zahučení bylo umíráčkem pro Pacheca, který těmto slovům uvěřil v naději, e je zachráněn a dokonce jetě vyzíská sluné peníze.

A teď adresu tvé dcery a jméno, vyzval ho Monteiro.

Nyní se jmenuje Clara de Aranjo, odpověděl tie Pacheco.

Napi jí dopis, aby vydala uschované zboí. Jak jí to zdůvodní, to je tvoje věc. Věříme ti. Ná člověk tam zajede a jakmile bude zboí v naich rukou, jsi volný. Samozřejmě, rychle dodal, e oceníme hodnotu a platí nae ujednání. Nejen o podílu, ale také o dalí spolupráci. Chlapci, obrátil se na dva z přítomných, přineste papír, pero a pak mi doneste dopis k přečtení.

el k Pachecovi a poplácal ho po zádech: Tolik času jsme promarnili, ale teď to vechno doeneme, dodal vesele.

A vy, gentlemane, řekl k Peinovi, pojďte semnou.

Pacheco se díval z jednoho na druhého. Co si asi myslí, uvaoval Pein a tuil, e se dívá na někoho, kdo u dlouho ít nebude.

xxxx

Začíná u čtvrtý den, uslyel Hartmann, kdy zvedl telefonní sluchátko. Poznal hlas, který zněl pedanticky a neúprosně.

Dobrý den, pane rado, chtěl jsem vás ji informovat.

Na druhé straně se ozval suchý smích: Váně? e byste uvedl vá dalí správný předpoklad?

Franz Pein je nemocen, a to jsem nemohl vědět, jistě chápete, e ano? vysvětloval a i kdy mluvil pravdu, očekával, e to vzbudí nový ironický smích. To se také stalo.

Člověk by řekl, e ho jednou poloíte do rakve, pak zase vzkřísíte, a pak na nějakou dobu pro změnu uvedete do bezvědomí. Bravo, Herr Hartmann, zatím jetě jednou bravo! usekl poslední slova Rund a poloil sluchátko.

Hartmann volal bleskově Hamburk, chtěl mluvit s Miillerem.

xxxx

Pein ulehl na gauč a nebyl schopen se na nic soustředit. Kdy zavřel oči, vybavoval se inu Pacheco s rozbitým obličejem a Monteiro se svými zabijáky. Patrně si je přivezl po válce s sebou z Německa. A nejen ty dva. Kam jsem se to dostal, mezi gestapáky… Pein se chytil za hlavu.

Začínal cítit bolesti v rameni a při pomylení, e by se léčba protáhla a on tu musel zůstat, la na něj hrůza.

Ani nepostřehl, e nad ním stojí Monteiro. Člověče, vy se třesete jako v zimnici. Nemáte horečku? řekl překvapeně. Klidně lete, to přejde. Zajedeme k večeru do nemocnice. Doktor vás před odjezdem oetří a dá na cestu léky, aby nenastaly komplikace. Mám rád jistotu. Poletíte celou noc a vae nervová soustava je trochu pocuchaná. Budete potřebovat něco na uklidnění. Rameno je v pořádku, ale stejně s tím musíte okamitě po příletu k doktorovi. Samozřejmě, nikoli oficiálně, ale to u si zařídí Hartmann, Vyzná se v podobných situacích, to mí věřte.

Poletím u dnes v noci?

Ale, co vás nemá, zasmál se Monteiro. Dnes je středa. Zajiujeme letenku na pátek a v sobotu u budete u manelky, dodal a plácl gorilí tlapou Peina po zádech.

Poznámka o manelce se Peina bolestně dotkla.

Člověče, vy se mračíte, i kdy slyíte o manelce. Zatracený nervy. Doma, v Německu, si to vynahradíte. Odpočinete si a dostanete se znova do formy, to mi věřte.

Zmiz ml z očí, nebo ti plivnu do tváře, přemáhal se Pein.

Hlavně, e jsme zachránili banány, a to je důleité. Jak to budeme provádět dál, o tom se s Hartmannem domluvíme. Ta svině kapitánská zradila a musíme najít lepího.

Zbytek od Pacheca Je tedy zachráněn? zeptal se Pein, protoe do této chvíle se Monteiro o ničem nezmínil.

Zbytek? uklíbli se Monteiro. Přesná polovina! V tom ten lotr Crips nelhal.

A Pacheco?

Monteiro se dlouze podíval na Peina. Můete být klidný, u je vechno v pořádku. Vyslal jsem za jeho dcerou spolehlivého člověka s autem a faleným číslem.

Před odletem lékař naposledy Peina oetřil. Rameno ho sice stále bolelo, ale cítil se schopen vydret noční let přes oceán. S Monteirem zůstal Pein celou hodinu, o samotě a musel si zapamatovat mnoho důleitých informací, na které nedočkavě čeká Hartmann.

Poznal jste nai rizikovou práci. Tato zkuenost je k nezaplacení, to mi věřte, začal svůj poslední hovor Monteiro v letitní hale. Tady ten malý balíček vezměte osobně pro kamaráda Hartmanna. Je to pravá brazilská káva a vyřiďte mu, e mu bude chutnat zrovna tak výtečně, jako příděl z Holandska, a usmál se. Pein pohlédl udiveně na Monteiru.

To je v pořádku, on u pochopí, vysvětlil Monteiro.

Léky máte a okamitě, rozumíte, okamitě po příletu k lékaři. Ale nikomu ani slovo o tom, co se stalo. Neastná náhoda, rozumíte? Máte čas na odbavení. Přeji vám klidný let a při vaí přítí návtěvě u to bude určitě příjemnějí. Pozdravujte Evropu.

V letadle vytáhl Pein tabletku a jetě před startem ji polkl. Letuce sdělil, e si nepřeje nic k pití ani k jídlu. Chce jenom spát.

Sychravé ráno na frankfurtském letiti uvítalo Peina velmi nepříjemně. Změnu podnebí pocítil i v rameni. Byl rád, e po dlouhém letu zase stojí na pevné zemi. V duchu děkoval lékaři za tabletky, které ho celou dobu letu udrovaly při spánku. Obvaz na rameni byl tak tenký, e nikdo netuil co se skrývá pod sakem. Pasová a celní kontrola proběhla bez problémů.

V letitní hale ho oslovil neznámý člověk. Dovolte abych se představil. Jmenuji se Franz Miiller a posílá mne pan ředitel Hartmann. Mám se o vás postarat, jste jistě unaven, vnucoval sá mu přátelsky.

To určitě, souhlasil Pein a ani se nepokouel zjistít, podle čeho jej Müller poznal. Věděl, e jako Món-teiro za mořem, tak i Hartmann zde mají nespočetný okruh lidí, kteří se objeví vdy tam, kde to pokládá éf za nutné. Müller ho přivedl k najatému taxíku.

Pan ředitel Hartmann by s vámi rád hovořil. Mám se zeptat, zda by vám nevadila neděle, to znamená zítra, mluvil tie Müller, kdy usedli na zadní sedadlo.

Raději jetě dnes, odpověděl Pein a věděl proč. Monteirovu radu nebral na lehkou váhu. Nyní zase Müller nedovedl zakrýt údiv a Pein to vychutnával.

Skutečně dnes? zeptal se pro jistotu a Pein přikývl na souhlas.

Zavezu vás domů a pak pojedu za panem ředitelem. Během hodiny se ozvu, souhlasíte? Müller ani nečekal na souhlas a dodal: Zatím si trochu odpočiňte. Ale opatrně. Jakmile byste ulehl, nevzbudí vás ani sto zvonů. Je to tak? otázal se s úsměvem.

Peina víc zajímalo, kdo je skutečně Müller, ale to snad se dozví od éfa.

xxxx

Konečně zase Franz Pein doma, vítal ho s okázalou srdečností Hartmann. Člověče, co to tam s vární vyváděli? Nějaké informace doly, ale ivému vyprávění dám přednost. No, nevypadáte nejlíp, ale měl jsem větí obavy, hovořil dál a zkoumavě si ho prohlíel,

Peínovi bylo podivné, e v sobotu, kdy se nepracovalo, sedí Hartmann v kanceláři. Müller ho jen uvedl a pak se vzdálil.

No, posaďte se přece a u začněte, hořím nedočkavostí! Pein malý okamik zaváhal a pak k Hartmanovu překvapení odpověděl: Nejdříve bych prosil o lékařské oetření.

Hartmann nechápal a pak si ukl prstem do čela: Ach, ty profesionální krásky, ty se nás jetě nazlobí, a hlasitě se rozesmál. Člověče, copak si neumíte vybrat něco lepího? To nic, zavolám kolegu Holzmanna a dáme vechno do pořádku. Díval se na Peina, který opatrně svlékal kabát. A rozepínal koili. Hartmann začal tuit.

Dvě bodné rány a jeden průstřel bez posezení na plái v duevní pohodě, pomalu řekl Pein a otáčel se jak na módní přehlídce. Vá přítel Monteiro ml přikázal, abych vás poádal o pomoc při dokončení léčby, co činím v zájmu svého zdraví.

To Je něco jiného, uznával Hartmann, netuil jsem, e věc je tak váná. Okamitě zařídím, co je potřeba, ale … jistě to má zůstat v diskrétnosti.

Máte pravdu, a také bez záznamu u lékaře, potvrdil Pein.

Zařídím, ale snad jetě půlhodina nezhorí vá stav. O těchto nemilých záitcích mi budete vyprávět v pondělí a pěkně důkladně. Nyní potřebuji vědět, co mi vzkazuje přítel Bredy, tedy Monteiro.

Předevím vám posílá balíček pravé brazilské kávy a prý vám bude tak výtečně chutnat jako příděl z Holandska, začal Pein úvodem.

Hartmann se při těchto slovech zarazil a Peinovi se zdálo, e i zbledl. Pak vak reagoval nejistou otázkou: A řekl vám něco bliího myslím o té kávě?

Ne, jen se podivně usmíval, řekl po pravdě Pein. Bredy je známý prýmař. Bylo znát, e se mu ulevilo. Bledost z obličeje se vytrácela.

Tak tedy banány jsou v pořádku. lo o zradu kapitána Cripse. Najal si kumpány a pokoueli se přepravit zboí do sousední země. O mé chybě při vstupu na brazilskou půdu vám povím podrobněji a v pondělí. To, co se vechno odehrálo je nepochopitelné, ale bohuel pravdivé. Mám toho stále plnou hlavu. Abych neodbíhal a mluvil stručně. Zásilku rozdělil Crips na dvě poloviny a nescházelo mnoho, aby svůj záměr uskutečnil, Tady vak narazila kosa na kámen. Zboí bude zaplaceno tak, jak je zvykem, snad jen s tím rozdílem, e .,. a hledal správný výraz.

S jakým rozdílem? zeptal se nedočkavě Hartmann. Pan Monteiro říkal, e byly tentokrát velké náklady na reii a musíte počítat i s tímto faktem. Mohu potvrdit, e má pravdu.

Hartmann se uklíbli: No, dejme tomu, a co dál? vybídl znovu Peina.

Za této situace prozatím nebude přebírat banány, dokud od vás neobdrí nové a srozumitelné pokyny. To řekl doslova. Věří, e akce banánů poběí co nejdříve, ale se spolehlivějím doprovodem, ne byl Crips.

A co se stalo s tím Cripsem? zeptal se Hartmann.

On i jeho kumpáni prý u jsou zaneseni v kartotéce svátého Petra.

Kde e jsou zaneseni? divil se Hartmann, ale pak zvedl ruku na znamení, e Pein nemusí vysvětlovat. Pochopil. Takové výrazy míval Bredy i za války. Současně si uvědomil, e tento schopný a mladý Pein toho teď ví a příli mnoho. Zadíval se na něho. I tady musí padnout rozhodnutí. To hlavní se vak dozvěděl. Zboí je zachráněno, peníze si najdou cestu na konto za krátký čas.

Zdrel jsem vás příli dlouho, ale bylo to ku prospěchu nám oběma, začal vlídným hlasem Hartmann. Pan Müller je můj známý a dobrý člověk. Naprosto mu důvěřuji, zrovna tak jako vám. Nyní vás odveze domů, a pokusím se vám jetě dnes obstarat soukromé oetření.

Při odchodu pocítil Pein podivný strach, stejně jako nedávno v Monteirově blízkosti.

Přitom ani nemohl tuit, kdo jeho zpáteční cestu vlastně urychlil a na čí nátlak Hartmann poslal tři urgující dálnopisy, aby se Pein vrátil za kadou cenu co nejdříve zpět.

Hartmannova sekretářka ji Peina očekávala. S úsměvem ho vyzvala, aby el rovnou k éfovi.,

Jste zase chlapík, Peine, uvítal ho Hartmann. Máte dobré zdraví a tu náplast za pár dní sundáte.

Pein se chystal, e teď bude éfa podrobně informovat, ale Hartmann ho překvapil otázkou: Jak se vám líbí Müller?

Neznám ho tak dobře, ale postaral se o mne, odpověděl Pein vyhýbavě.

Správně, je to člověk, který má smysl pro povinnost a pochopení pro druhého. Pein uvaoval, proč se hovor stáčí na Müllera, kterého viděl poprvé v ivote. Byl si vak jist, e je to jeden z těch neznámých zaměstnanců firmy Sehmann, které řídí přímo Hartmann.

Budete s ním spolupracovat a proto se musíte blíe poznat. Nebude to hned, ale během měsíce dostanete společný úkol, pro oba velmi zajímavý, řekl bych oddechový. Potřebujete si oba odpočinout a já to plně chápu.

Proč najednou taková péče a ohleduplnost, myslel si s nedůvěrou Pein. Takový úvod vdy znamenal, e nejdříve bude postrčen jako figurka na achovnici na jiné pole.

Následující slova to potvrdila. U máme říjen, vlastně listopad na krku, ale neukodí, kdy si celý týden odpočinete a budete chodit na procházky. Frankfurt touhle dobou není moc příjemný, ale kdo chce najít pohodu, má monost. Pak poletíte do teplejích krajin, kde si upevníte zdraví i nervy.

Ale já jsem se právě vrátil z teplých krajin, namítl Pein s rozpačitým úsměvem.

Hartmann na jeho námitku nereagoval a pokračoval; Během čtrnácti dnů poletíte do Lagosu s mením posláním. Určil jsem vás právě proto, e při téhle akci nehrozí ádné nebezpečí. Uil jste si ho za poslední týdny víc ne dost a tato cesta vám pomůe hlavně psychicky.

Pein mlčel.

Druhá věc, pro vás nesmírně důleitá, je v plném běhu, začal znovu Hartmann a zapálil si cigaretu. Nabídl i Peinovi.

Sice jetě nesmím, ale jedna snad neukodí, rozhodl se Pein a sáhl po cigaretě, aby zakryl vnitřní rozruení. Nevěděl, co éf sleduje.

Vypracoval jsem se svými přáteli plán, jak dostat vai manelku i dceru k nám, do Frankfurtu, pomalu a nevzrueně odříkával. Víte, e jsem vám to kdysi slíbil. A své sliby plním.

Peinovi se počaly chvět ruce a Hartmann to zpozoroval, nedal to vak najevo. Ani nejevíte známky radosti, řekl a zasmál se.

Peinovou myslí v této chvíli prolétla doba, kterou slouil u firmy Sehmann. Podloudné obchody, nebezpečí, riziko. Vyvstaly mu v mysli chvíle, kdy uzavřen sám ve svém bytě trávil dlouhé hodiny vzpomínáním na rodinu a na domov. Rozhodl se u v Brazílii, e po ná vratu bude od éfa poadovat splnění toho slibu, který mu dal; dopravit rodinu z Československa do NSR. Teď o tom hovoř! Hartmann sám, bez mého nátlaku, uvaoval.

Trochu mě to rozruilo, ale mám radost,” odpověděl Pein.

Jednou ta chvíle musela přijít. Bude vak zapotřebí, abyste i vy trochu pomohl, dodal váně.

Já? Co mohu já udělat? tázal se Pein s podivem a znovu pocítil osten. Cosi ho varovalo před růovými představami.

Ano, vy,” potvrdil éf. Jde o maličkost, ale i ta je nutná.

Řekněte otevřeně, oč běí. Bude-li to moné, splním to, řekl Pein rychle. Hartmann se usmál a nepospíchal s odpovědí. Sáhl po nové cigaretě.

Můj milý, před časem jste napsal dopis eně, ale … jak bych to řekl, zkrátka nemělo to smysl. Vae ena se nezachovala tak, jak jste jí naznačoval, nebo lépe řečeno, jak jste ji ádal. Očekávali jsme, e bude mít i ona více porozumění a v zájmu rodiny nám pomůe. Nestalo se tak. Bylo to pro nás rozčarování a nechtěl jsem o tom s vámi hovořit. Nyní je vak jiná situace a vy to chápete. Jde o to, aby to pochopila i vae ena.

Nevím, co máte na mysli. Dopis jsem napsal podle vaeho přání, ale skutečně, a to mi věřte, nevím.. nedokončil Pein.

Nechme toho,” skočil mu do řeči Hartmann. To je stará historie, ale poučná. Vy jste dobře věděl, co poadujeme. Alespoň si myslím, e jste to věděl. Mám přece kolem sebe chytré lidi. Já vám to povím, i kdy je to ztráta času pro oba, začal ostřejím hlasem. Usadil se pohodlně v křesle a pokračoval: Potřebovali jsme zjistit nějaké maličkosti tam u vás v Praze. Zdůrazňuji, e lo skutečně o maličkosti. A vae ena nebyla schopna nám ani tuto nepatrnou slubu prokázat. Dovedete si představit, e to není nic příjemného ani pro mne, ani pro posílení důvěry k vaí osobě.

Chápu, řekl Pein a nenechal Hartmanna domluvit, ale ádat na manelce, kterou jsem tak dlouho neviděl, takovou věc, jako je pioná ..

Hartmann se usmál, ale jeho úsměv byl jiný ne při Peinově příchodu. Jděte, člověče, proč to nazýváte tak tvrdým slovem? Informace nejsou ádnou pionáí a zejména ne v rozsahu, v jakém jsme je poadovali od vaí eny. Uvědomte si, a zvýil hlas, e i vy provádíte činnost, která nesnese denního světla. Takový je ivot a boj o existenci se stává stále ostřejím.

Zejména pro emigranta, jím dosud jste.

Peinovi přeběhlo mrazení po zádech. Věděl od počátku, e ho má Hartmann v hrsti, ale nemohl se smířit s tím, e by i manelka musela podstoupit stejný osud.

No, prosím, odpovězte, naléhal Hartmann.

Pro enu jsou takové věci dost obtíné.

My přece nechceme, pane Peine, aby se z vaí manelky stala nějaká Mata Hari. Jde o běné věci a právě nyní, kdy se připravují opatření k jejímu pobytu ve Frankfurtu, je to zvlátě důleité. V ivotě se nedostává nic zadarmo.

Pein se zvolna vzdával vidiny, e bude konečně ít společně s rodinou. Co mám udělat? zeptal se.

Maličkost. Stačí, kdy napíete manelce nový dopis. Text vám nadiktuji sám. Vstal z křesla a přinesl z psacího stolu papír a kuličkovou tuku.

Můeme začít? zeptal se opět nasládlým hlasem. Pein kývl hlavou na souhlas. Jako ve snách slyel Hartmanna a jeho slova přepisoval do četiny:

Moje drahá Věruko!

Srdečně Tě zdravím a posílám tisíc hubiček. Vzpomínám neustále na Tebe a na nae dítě. Chci se s Vámi podělit o velkou radost. Do vánočních svátků u budeme ít společně. Vechno je na dobré cestě. Prosím Tě, abys doručiteli tohoto dopisu splnila to, co bude od Tebe poadovat. Je to v zájmu naeho těstí. Nemusí se obávat, e by vznikly nějaké obtíe. Pomůe mně i sobě a ivot, který máme před sebou, vyaduje trochu oběti. Pak budeme jen a jen spolu a na okamik shledání se u těím. Budou to zase společné vánoční svátky.

Prosím Tě jetě jednou, vyhov doručiteli tohoto dopisu s mylenkou, e nae cesty se znovu setkají na celý ivot.

Líbám Tě a těím se na brzkou shledanou. Tvůj Frantiek.

A to je vechno, řekl Hartmann. Nemusíte mít obavu, e by vae ena byla donucena střílet, dodal a zasmál se.

Mohu připsat, e líbám i Ivanku? zeptal se nesměle Pein.

Jistě, samozřejmě. Promiňte, zapomněl jsem, omlouval se éf. Nebudete se jistě zlobit, ale pro jistotu si dám dopis přeloit zpátky do němčiny, abychom neudělali chybu. S těmito slovy odnesl popsaný papír k psacímu stolu, otevřel jednu z přihrádek a dopis uzamkl.

A nyní slíbený odpočinek. Jeďte domů a uívejte si. Asi za týden se připravte na cestu. Podrobnosti vám sdělím před odletem. Máte jistě platné očkování? tázal se a Pein přikývl. Pak je vechno v pořádku, a podal Peinovi ruku.

Po jeho odchodu vzal telefon, aby informoval Runda. Pein zatím dojel domů a ani se svlékl, ulehl na postel. Zavřel oči a oddal se snění. Vzpomínal na dobu, kdy po práci zasedl k večeři a těil se s manelkou i s malou Ivankou. Pocítil přímo fyzickou bolest z toho, jak se mu stýskalo. Ale teď po dlouhé době odloučení se dočká a přivítá obě v novém, bezvadně zařízeném bytě. Bude se mu i lépe pracovat a nervy se uklidní… Ale za jakou cenu? Za to, e Věru zatáhnu do nějaké pionání sítě? Pein vyskočil a začal nervózně chodit po pokoji .

xxxx

Od návtěvy u Hartmanna uplynulo deset dní a Pein odlétal do Nigérie. Den před odletem mu Hartmann vysvětlil účel cesty. Samozřejmě ústně. Pein dospěl k názoru, e tentokrát opravdu cestuje téměř pro zábavu. Nebude vyjednávat a sledovat dovoz “banánů” a nebude vystaven tomu hrozivému a nevyzpytatelnému nebezpečí, které je vdy nablízku. Stal se svědkem tichých bestiálních metod, které narůstaly tím více, čím více rostla bezohlednost konkurenčních gangů. Odháněl mylenky, které mu stále vtíravěji připomínaly i jeho účast a podíl na Hartmannových obchodech.

Hartmann mu předal letenky a peníze. Zlomte vaz a zůstaňte tak dlouho, dokud nedostanete přesné informace. Doufám, e to nebude trvat více ne týden. S těmito slovy se s ním Hartmann rozloučil.

Pein se během rozhovoru chystal k otázce, jak pokročila záleitost s manelkou a dcerkou. Stále se nemohl odhodlat a doufal, e o tom Hartmann začne sám. Nestalo se tak, ale Pein nastupoval do letadla s nadějí, e po svém návratu zaije radostné překvapení a e snad … Zalila ho vlna touhy přímo palčivé: kdy se Věra s Ivankou objeví a budou stát před ním.

Letadlo přistálo v Římě. Pein měl dostatek času, aby si prohlédl výkladní skříně v přeplněných ulicích. Po dvou hodinách se vrátil do tranzitního hotelu a odpočíval. Rozhodl se, e povečeří v hotelu, ale ne na odběrový kupón letecké společnosti. Dopřeje si vydatnou večeři a kvalitní víno. Znovu se zahloubal do mylenek. Přesvědčoval sám sebe, e Hartmann splní slib. Oceňoval jeho organizační talent, obdivoval jak ovládal tak rozsáhlou sí, o které on, Pein, nemá ani za čtyři roky “sluby” ponětí. Snad jen vedoucí osobního oddělení věděl, kdo je veden v seznamu firmy Sehmann. Hartmann s kadým hovořil o samotě. Výjimek bylo mizivě málo.

V deset hodin večer odváel Peina autobus na římské letitě. Přesně o půlnoci letadlo odstartovalo. Po hodinovém letu podávaly letuky občerstvení, a to byl také signál, aby si cestující upravili sedadla na spaní. Světla v letadle zhasla. Monotónní hukot motorů působil jako ukolébavka. Větina cestujících usnula.

V sedm hodin ráno přistálo letadlo Boeing 747 v Lagosu, na letiti Ikoyi, vzdáleném devadesát minut jízdy autem od centra města. S celní kontrolou si Pein nedělal starosti. V zavazadle neměl nic, co by zkomplikovalo jeho odbavení. Byl také skutečně mezi prvními cestujícími, kteří opustili letitní halu. Zavolal taxi a jel do hotelu, kde měl rezervován pokoj. Luxusní hotel Bristol mu vyhovoval, klimatizovaný pokoj znamenal po tak dlouhé cestě oázu. Teplota, a hlavně vlhkost venkovního vzduchu jsou tu pro Evropana nepříjemné. Ji při prvním kroku na letiti cítil, jak se mu prádlo lepí na tělo.

Kdy se osprchoval a odpočinul, sáhl nejdříve po telefonním seznamu, aby vyhledal číslo účastníka jménem Kurt Weiss. Vytočil je, ale ohlásil se někdo jiný. Weiss? To máte patné číslo!

Rozhodl se pro návtěvu bez telefonního ohláení. Zavolal taxi a udal adresu řidiči. ofér jej dovezl asi za čtvrt hodiny k luxusní vile. Byla obklopena pečlivá udrovanou zahradou. U vstupní brány Pein zazvonil.

Z mikrofonu, umístěného mezi drátěnou výplní dvířek se Ozvalo stručné: Bitte?

Jsem obchodní zástupce z Hamburku. Přeji si hovořit s panem Kurtem Weissem, odříkával podle instrukce.

Okamik, prosím, ohlásím návtěvu. Vae jméno?

Pein se představil a za malou chvíli se branka po signálním zabzučení automaticky otevřela. Pein vkročil na úzký betonový chodník, který ho dovedl k hlavním dveřím.

Pan Weiss vás očekává, řekl starí mu, který mu otevřel dveře do prostorné haly. Pak Peina odvedl do prvního poschodí. Pein zaklepal a vstoupil. Ocitl se v místnosti připomínající kancelář, vybavené koenými křesly a knihovnou, která zabírala celou jednu stěnu, V rohu za velkým stolem seděl holohlavý Člověk neurčitého věku.

Lodi stále připlouvají a odplouvají, řekl místo pozdravu Pein.

Jeho protějek se usmál a odpověděl: Často se ale mění rytmus. Vstal a el k Peinovi. Podal mu ruku a řekl přátelsky: Tak jste konečně dorazil. Pěkné vedro a jetě protivnějí vlhko, co?

Nezlobte se, e jsem se neohlásil, ale telefonní aparáty si asi sami určují, koho a jak spojí, řekl na omluvu.

Tak se posaďte a hned objednám něco studeného. Přejete si pivo nebo coca-colu?

Raději coca-colu.

Kdy je obslouil dveřník, který Peinovi otevíral vchod do haly a osaměli, vyzval ho Weiss, aby hovořil. Nemusíte jmenovat, vím ve. Zpráva uvádí, e informátor sdělí pokyny ústně. Informátor jste vy, dodal s úsměvem Weiss.

Mé informace nebudou příli rozsáhlé, důleitějí bude to, co se dozvím od vás, začal úvodem Pein. Asi před dvěma měsíci se ztratila zásilka banánů, která byla směrována od vás z Lagosu do Rio de Janeira. Při proetřování celého případu vylo najevo, e kapitán Crips zklamal. Zásilku do přístavu dovezl, ale pro sebe. S tím se nebudeme zdrovat a vy jistě víte o této záleitosti tolik co já.

Souhlasí, potvrdil Weiss. Zařídil jsem, aby zásílka odela a nedovedu si představit, co to kapitána napadlo. A dosud se Jevil Jako člověk naprosto spolehlivý a byl také dobře placen. Ale jinak bylo zřejmě vechno v pořádku, a na kapitána.

Ano, je tomu tak, potvrdil Pein a měl dojem, e tento holohlavý člověk ví daleko víc ne on. éf vám vzkazuje, e musí být vyhledán nový přepravce, přesněji nový kapitán. Věc spěchá a řetěz nesmí zůstat delí dobu přeruen. Zapůsobilo by to nepříznivě u ostatních partnerů a následky by se mohly projevit i v jiné oblasti. Mám zůstat v Lagosu tak dlouho, dokud nedostanu od vás konkrétní zprávu. éf naznačil, e by to nemělo trvat déle ne týden. Vysvětlovat něco podrobněji asi není zapotřebí, ukončil Pein.

Weiss po chvilce mlčení řekl: Pokouím se o rychlé vyřízení, ale snadné to nebude. Kapitáni jsou různí a vichni neplují do míst, kam si přejeme. A i kdy tomu tak je, pak intervaly jsou příli dlouhé a pro vaeho éfa nevyhovující. Máme výhodu v tom, e před lagoským přístavem kotví neustále více ne sto lodí a během jejich postoje se dá jednat. Týden je ibeniční Ihůta, ale kdo zoufá předem, prohrává bez boje, odpověděl s úsměvem. Zkusíme to. A jak jste spokojen s ubytováním?

Skvěle. Na africké podmínky přímo báječně,

Zatím si den, dva odpočinete, pokračoval Weiss. Nebudete mě volat, vyhledám vás sám. Doporučuji vám večer raději posedět v baru Koňko, ne abyste chodil na procházky po městě. Uijete si pár dní klidné pohody.

Po dvou dnech, kdy Pein bloumal ulicemi, postával na nábřeí Marina a díval se na kotvící lodě, byl stále nervóznějí. Neustálá vedra a vlhkost ve dne i v noci, k tomu hejna dotírajícího hmyzu, to ve ho suovalo stejně jako pocit nejistoty. Náladu nezlepilo ani večerní vysedávání v baru. K tomu ke vemu se jetě přidala nespavost. Nejdříve váhal, ale pak se rozjel za Kurtem Weissem, který byl zřejmě vysoko postavenou osobností, moná dokonce kdoví. Ačkoliv se Weiss tvářil přívětivě, poznal, e mu svou návtěvou mnoho radosti neudělal.

Chápu, e chodit po Lagosu náladu nezvedne, ale tady jsou skutečně jiné podmínky ne v Evropě. Kdybyste přijel o měsíc později, cítil byste se mnohem lépe. V prosinci tady vane teplý vítr s pískem z poutě a ten sniuje tu proklatou vlhkost. Doporučuji vám, abyste navtívil výletní plá Tarpa. Jeden den na plái by vám určitě neukodil. A pokud jde o nai záleitost, prosím vyčkejte. Stále jednám, a bylo by nepříjemné, aby se opakoval případ Crips. Věřím, e budu moci do tří dnů předat uspokojivé informace pro vaeho éfa. Jetě čtyři dalí a pro Peina nekonečně dlouhé dny musel čekat, ne se ohlásil Kurt Welss.

Druhého dne ráno mohl Peín odletět.

xxxx

Plukovník Simmer, vedoucí úseku BND, si zavolal radu Runda k rozhovoru. Rund tuil, e to nebude nic příjemného. Kdy před třemi měsíci předkládal plukovníkovi návrh na získání a vyuití Věry Noičkové, nepředpokládal, e by mohly nastat potíe. Po dohodě a ve spolupráci s Hartmannem jí byl odeslán dopis od manela.

Z počátku chtěl Rund získat od Věry Noičkové informace veobecného rázu a nijak náročné. Takový postup zachovat asi po dobu tří měsíců a potom vyadoval: zprávy kvalifikovanějí. Pro tuto činnost a řízení byl určen agent-kurýr. K Rundově zklamání ji první kontakt nedopadl úspěně. Noičková sice dopis přijala, avak na dalí výzvu, aby se pokusila o podání informací, odmítla cokoliv vykonávat.

O tom u byl informován i plukovník Simmer a začínal pochybovat o zdaru akce, kterou Rund organizoval. Rund jej vak ujistil, e je to jen dočasný neúspěch a e bude donucena prostřednictvím dalího manelova dopisu.

Nejen e odmítla spolupracovat, ale navíc mohla upozornit československou Bezpečnost na naeho agenta. Ten případ se vám vůbec nevyvedl, vytýkal Simmer Rudovi. Měl jste příli optimistické představy, a to není dobré vysvědčení ani pro vás, ani pro vae informátory.

Myslím, pane plukovníku, e Peinová, vlastně Nolčková, nepodnikne nic, co by ohrozilo naeho člověka v Praze. Jde jí o manela.

Proč mi tohle vechno vykládáte? Četl jsem zprávu, ale mám na věc jiný názor. Nepouívejte ostatně slov myslím a věřím. Hromadíte v poslední době jednu chybu za druhou. Podívejte se znovu i na Peina, ale znovu upozorňuji, e případ je jen a jen vá. Jste za něj plně odpovědný.”

Rund opustil plukovníka pln zlosti. Hartmanna si vypůjčí a na Peina se důkladně podívá.

Ze své kanceláře Hartmanna okamitě volal. Od sekretářky se dozvěděl, e éf bude přítomen a zítra. Poádal ji, aby ohlásila jeho návtěvu.

Druhý den, sotva Hartmann usedl za psací stůl, ohlásil se Rund.

Kdy se vrátí ten vá Pein? spustil bez úvodu.

Během několika dní, pane rado.

Co znamená několik dní? Vy nevíte přesně, kdy přijede? vytěkl Rund.

Leteckým společnostem nemohu poručit, bránil se Hartmann.

Vyjádřete se přesněji, poadoval Rund. Dnes je úterý, to znamená, e by měl přiletět v pátek, za předpokladu, e dostane letenku. Nemohl říci Rundovi, e Pein musí vyčkat v Lagosu tak dlouho, dokud nepřiveze poadovanou zprávu od Kurta Weisse.

Vy mu stále věříte?

Je to ověřený a spolehlivý pracovník.

Je mi líto, ale vae informace o Peinovi se značně rozcházejí.

Nevidím zcela do jeho soukromí. Tu a tam navtíví nějakou enu, ale to není důvod k podezření.

Nechme toho, mávl rukou Rund. Mohl byste mi říci, co vlastně pro vai firmu dělá? Myslím jeho pracovní náplň.

Vechno, co firma vyaduje. Je nás málo a kadý musí být skoro kouzelníkem, aby obstál, snail se navodit oviální tón Hartmann.

Já vás varuji. Víme trochu víc, ne si myslíte. Obchodní náplň uvedená v rejstříku nemusí vdycky souhlasit s tím, co se ve skutečnosti provádí. Co myslíte, je tomu tak?

Ano, ano, to se stává, ale nae firma …

Vae firma je pochopitelně čistá jako lilie. Daně platíte, e ano. Take je vechno v pořádku.

Hartmann pokrčil nechápavě rameny,

Pro dneek toho necháme, ale uvaujte o tom, pane Hartmanne, e i trpělivost má své meze, a Pein není z těch, kteří by dovedli mlčet v případě nějaké, řekněme nepříjemnosti. Je to člověk bez pevného charakteru, a ta jeho ena, nevím, nevím. Zatím to nevypadá, e by příli touila po shledání s manelem.

xxxx

Hartmann netrpělivě Čekal svého hamburského agenta Müllera. Dálnopis z Lagosu oznámil, e Pein odletěl. Bylo nutné jetě před jeho příletem s Müllerem hovořit. Rundův pokyn byl naprosto srozumitelný a Hartmann jej uvítal s úlevou.

Kdy se Müller ocitl v Hartmannově kanceláři, postěoval si na patné spojení z Hamburku do Frankfurtu.

Moná, e se těchto obtíí brzy zbavíte, usmál se Hartmann a Müller zpozorněl. Očekával, e se Hartmann bude vyptávat na situaci v dopravě zboí a uloí dalí úkoly. Hartmannova úvodní věta vak zněla velmi slibně a zřejmě mířila jinam.

Ano, příteli, je tomu tak, ale záleí jen na vás.

To by mi docela vyhovovalo. Hamburku mám a nad hlavu. Máte pro mě nějakou práci jinde?

Uvauji o tom delí dobu, jak je to s vaí znalostí angličtiny?

Myslím, e obstojné. Prý hovořím velmi dobře, ale já sám cítím, e se musím vylepit a hlavně získat praxi v terénu.

To je přímo skvělé, Práce by byla zajímavá a hlavně dobře placená. Viděl byste celý svět, a to není kadému dopřáno.

Mülleruv výraz prozrazoval, e návnada byla vrena správným směrem.

Hartmann pokračoval: Vy znáte přece pana Pelna. Člověk schopný, ale příli uvaněný. Navíc se dopustil váné chyby, která by mohla mít osudné následky a kompromitovat mnoho lidí. Uvauji o tom, e byste převzal jeho dob. Jezdit po světě. Má to vak překáku, se kterou si zatím nevím rady.

Jestli mohu já nějak pomoci, Jsem vám k slubám.

Mně můete věřit. Nikdy jsem vás nezklamal,** nabídl se Müller.

Právě proto se obracím na vás. Jistě pochopíte, e Pein, který je původem z Československa, nemůe dál zůstat u firmy, kterou zradil. Nemohu se, bohuel, vyjádřit jinak.

Zradil, opakoval Müller. To je svinstvo.

Teď nebo nikdy, rozhodl se Hartmann. Pomohl byste s jeho umlčením? zeptal se tie.

Müller bez váhání přikývl.

Ale pozor, na firmu, na mne, nebo na vás, by nesměl padnout ani stín podezření!

To je samozřejmé! Máte nějaký návrh?

Hartmann předstíral, e usilovně přemýlí. Přítel ml nabídl zapůjčit v bavorských Alpách horskou chatu. Moná, e vá společný výlet s Peinem by vechno vyřeil. Pak byste převzal po Peinovi pracovní zařazení u firmy Sehmann. To jest… v tom případě, e se vrátíte z výletu sám. Nic vám nevnucuji, ani nenavrhují, ponechávám vechno na vaí úvaze, dodal Hartmann lhostejným tónem.

xxxx

Pein se protáhl na postelí a unaveně zívl. Noční let z Lagosu přes Řím do Frankfurtu byl dlouhý a únavný. Musí zavolat Hartnianna, aby mu hlásil výsledek cesty. Za dvě hodiny bude poledne, kdo ví, je-li ve své kanceláří. Vytočil telefonní Číslo a dozvěděl se od sekretářky, e pan éf odjel. A ví u o jeho příletu. Čeká pana Peína kolem jedné hodiny.

Odpočinul jste sl za těch pár dní? uvítal Hartmann Peina a přátelsky mu stiskl ruku.

Pro Evropana to není příjemná země. Teplo by se dalo jetě vydret, ale vlhko je téměř k nesnesení. Přál bych si mít vai odolnost a svěest, zalichotil Hartmann. A co můj přítel v Lagosu?

Mám tlumočit srdečné pozdravy a současně omluvu, e nebylo moné vyřídit ve během týdne.

V pořádku, pokývl Hartmann.

Podařilo se mu získat nového kapitána. Je z Nigérie, dvakrát a třikrát za rok pluje z Hongkongu, někdy ze Singapuru přes Lagos do Hamburku a potom do Latlnské Ameriky. Pan Weis vzkazuje, e je naprosto spolehlivý a na spolupráci přistoupil, jmenuje se Francis Sanybadu, ale raději vám sestavím písemnou zprávu. Doufám, e jsem nic nezapomněl a splnil úkol. Alespoň to předpokládám, uzavřel Pein.

Samozřejmě! Srdečné díky, příteli. Sekretářce jste jistě předal cestovní doklady, viďte? Dobře poslouchejte. V poslední době jste si pořádně neodpočinul. Zajistil jsem pro vás a pana Müllera horskou chatu v bavorských Alpách na celý týden. Samotnému by vám tam bylo smutno, proto jsem se postaral i o společníka. Vyuijete času k pracovnímu kontaktu. Pan Müller bude napřítě vaím partnerem pro oblast Středního východu.

Děkuji, řekl Pein, ale měl bych jetě jeden dotaz, jestli dovolíte. 

Hartmann se zasmál. Nemusíte nic říkat, vím, co máte na srdci! To je to druhé překvapení. Z hor se vrátíte odpočatý, uklidněný a plný elánu. A právě v takové formě vás musí zastihnout vae manelka s dcerou. Tak co, uhádl jsem vá nevyslovený dotaz?

Pein byl překvapen tak, e vykřikl: Kdy přijedou?

Tak, jak jsem vám u řekl. Vrátíte se z Alp s Müllerem a za dalí čtyři dny je tu máte. Pěkně na vánoční pohodu Příteli, vechno se povedlo, i kdy to trvalo trochu déle, ne jsem zamýlel. Věřte mi, e jsem na tuto vai záleitost nikdy nezapomněl. Konečně vám mohu blahopřát. Ale o jedno vás prosím, neptejte se, jak se to muselo zařídit!

Takhle jetě nikdy Pein Hartmanna neslyel. Proto náhle, podvědomě pocítil nedůvěru. A strach. Blesklo mu hlavou, e ví příli mnoho, a to je vdy předzvěst konce v této dungli.

Müller seděl u Hartmanna ji drahnou chvíli. Převzal klíče od chaty a hovořil o vedních záleitostech. Ani slovem se nezmínil o tom, co bylo dohodnuto před třemi dny. Nebylo co dodávat, vechno bylo jasné. Müller porozuměl Hartmannovi a éf si byl jist, e Müller nezklame. Kdy se ručičky hodinek doplazily na Čtvrtou, oba trochu zneklidněli. O patnáct minut později vytočil Hartmann Peinovo telefonní číslo.

Není doma, to u je na cestě. Bylo mu divné, e vdy tak přesný Pein právě dnes má zpodění. V půl páté Hartmann znovu vytočil Peinovo číslo. Telefon na druhé straně vytrvale vyzváněl.

Co se mohlo stát? obrátil se Hartmann na Míillera. e by snad… řekl tie Hartmann a pojednou vyskočil z křesla. Rychle k němu do bytu!

Vyběhlí na ulici a Hartmann zastavil taxi. Konečně byli u Peinova bytu. Hartmann vytrvale tiskl tlačítko zvonku, ale nikdo neotvíral. Z vedlejího bytu vyla starí ena a řekla: Není doma. Odeel asi před hodinou, moná dřív.

Měl nějaké zavazadlo? ptal se Hartmann.

To nevím, slyela jsem jen, jak zamykal dveře, odpověděla a zvědavě sl je prohlíela.

Hartmann s Mtillerem na sebe dlouze a významně pohlédli. Pak se Hartmann usmál a pokrčil rameny. Daleko neuteče… rada Rund má své lidi. A samé profesionály..

xxxx

Přiblině v době, kdy se Hartmann s Millerem vrátili do budovy firmy Sehmann, letadlo na pravidelné letecké lince FrankfurtPraha přistávalo na letiti v Ruzyni. Mezi cestujícími byl i mu s cestovním pasem NSR, znějícím na jméno Franz Pein. V ruce drel jen aktovku. Proel pasovou a celní kontrolou. Nohy se mu podlamovaly a nervy vypovídaly slubu. Před letitní budovou oslovil německy taxikáře: Wenzels-platz.

Taxi se rozjelo a řidič začal shledávat drobty své němčiny. Pein zahlédl blízko dejvického náměstí viditelný znak VB a vykřikl: Halt. Řidič prudce zabrzdil a s údivem se díval na cestujícího, který byl bledý a třásl se jak osika. Neli se stačil zeptat co se stalo, cestující mu vrazil do ruky dvacetimarkovou bankovku. Vykročil k oddělení Veřejné bezpečností.

Veel dovnitř a ptal se po veliteli.

Co si přejete? zeptal se slubu konající nadstrámistr.

Teprve tady povolily Peínovy nervy.

Předveďte mne k veliteli, Jsem Frantiek Noička. Nemohl se udret na nohou, před očima se mu tmělo, cítil, e kadou chvíli omdlí.

Uklidněte se, a povězte, co si přejete, vyzval ho nadstrámistr a nabídl mu idli.

Musím mluvit s velitelem, vechno mu vysvětlím. Musel Jsem domů, rozumíte? Domů! Nejsem Pein, ale Noička!

Konec