Ani kapka krve - Václav Baner

Bud zdráv, kamaráde,” zahlaholil poručík Koál ve dveřích. Veel do naí pracovny a podal mi ruku.

Ty taky,” řekl jsem jaká byla dovolená? Tvoje vrásčitá tvář je opálená.

Kdepak jsi chytal bronz?” vyzvídal jsem. Na Českém venkově, kde jinde?”

Měl jsi těstí, tady co chvíli lilo.” Nabídl jsem mu cigaretu. Pohybem ruky odmítl. Kouřím minimálně. A kdy u nemůu odolat, tak pořádnou.”

Nastoupil jsi definitivně do práce, nebo jsi mě přiel jen potěit?”

Proč?” Chci mít jistotu. Hned ti to dojde, jen co uvidí ná nový případ.”

Bud klidný. O co jde? Povídej.” Neřekl jsem nic. Přihrál jsem mu tenké desky s nadpisem Jiří Doudek. Pod jménem byl červený kříek. Mirek pomalu obracel listy. Kdy skončil, podíval se na mne. Odkdy děláme do sebevrad?”

Od pondělí. Má-li pochybnosti, zeptej se náčelníka.” Pomalu si prohrábl vlasy.

Ví určitě víc. Nenatahuj mě na skřipec. Proč nám to dal?”

5

Jiří Doudek il ve velmi dobré situaci. Peněz dost,starosti normální.

Rozvedený. To ho ale u jistě přebolelo. Nenechal dopis na rozloučenou. Ani čárku pro nikoho z přátel, příbuzných,” řekl jsem pomalu a díval se na jeho oblečení. A dál?” Má hezkou proukovanou kravatu. K té proukované koili to sedí.” Zrudl. Nech si ty řečičky. Koupila to manelka. Co se týče mne, já bych raději nosil tričko.” Pustil si plyn,” pokračoval jsem. Přesněji řečeno, otrávil se plynem. Na sporáku se nenaly ádné otisky prstů ..

Tak je to vrada, ne?” vpadl mi do řečí. Není. Nech mne domluvit. Na sporáku se nenaly ádné otisky prstů, kromě otisků jeho.” No, jestli byl v bytě stále sám …” řekl Mirek neurčitě. Byl, ale pochop, naly se otisky jeho dvou prstů.

Na tom knoflíku, kterým si plyn pustil. Nikde jinde ani ň.” Co je na tom divného? Byl pořádný a uklízel,” namítl Mirek. Tak perfektní pořádek byl jenom kolem sporáku. Vude jinde to bylo docela normální. Jen ten sporák byl čistý. A na něm dva otisky. Jeho. Nechtěl nám to komplikovat. Dobrovolně odeel a jasně nám dal najevo, abychom si nedělali starostí,” ukončil Mirek své meditování a odstrčil idli od stolu.Den po dovolené je člověk jak ve vidění a ádné starosti nejsou tak velké, aby s ním hnuly. Druhý den je to úplně jinak.

Zapomene se, e nějaká dovolená byla. Leda, e by …” Správně, Mirečku.

Leda, e by chtěl, abychom se o jeho minulý ivot začali zajímat,” řekl jsem přemítavě Vidím, Honzo, e tě náčelník zase zlomil a jede jak namydlený,”

prohlásil Mirek a čekal. Stalo se to ze čtvrtka na pátek. Asi večer. Pitvají ho dneska dopoledne. Tak co? Začne pracovat a myslet, nebo má tribunu otázek?” Uklidni se. Nebuď netrpělivý. Uvařím exportní kafe a dáme se do toho.” Vstal, pratil mě do zad a vypochodoval z kanceláře.

6

Připravil jsem hrnky a těil se představou, e za čtrnáct dní budu z toho veho pryč a e budu leet u vody. Srkali jsme kávu a psali. Prověřování, pobíhání a ptaní jsme si naplánovali nad hlavu. Dopoledne uběhlo zcela nepozorovaně.

Jdu na oběd,” prohlásil jsem a čekal, e se Mirek zvedne taky.

Nech si chutnat,” řekl mi a seděl dál. Já drím dietu.”

Kdy zaregistroval můj vyčítavý pohled, usmál se Neboj, za dva tři dny budu zase normální.” Tak zatím zavolej na pitvu co a jak.” Vrátil jsem se v rekordním čase Pitva proběhla normálně a bez překvapení prohlásil Mirek.

Otrava plynem. Smrt nastala kolem deváté večer.” Hm.” Volal jsem taky do jeho zaměstnání. Nikdo se po něm nesháněl. Měl v pátek a v pondělí náhradní volno. Údajně měl jet mimo Prahu.” Kam? Nebo za kým?” To mi ta dotyčná neřekla Z prostého důvodu. Neptal jsem se. A neřekl jsem, co se stalo.” To je chytré. Budou mít radost, e místo Doudka přijdeme do zaměstnaní zítra ráno my. Přece je nebudu plait, kdy chceme zjistit motiv namítl Mirek.

Příbuzné jsi zjistil? Má bratra. Starího. Bydlí v Hradci Králové. I s matkou.”

Klíče od bytu jsou na MNV .Půjčím si je a porozhlédneme se tam. Nic jiného nám nezbývá.” Zamkl jsem stůl. Tak jdeme. Na chodbě mi Mirek řekl: Stejně by mě zajímalo, proč do toho jdeme.” Místní oddělení Smíchov zaregistrovalo anonymní telefonát.No a?” Tak u ten hajzl zdechnul, takhle nemůe dopadnout nikdo jinej ne vyděrač. Tak to řekl ten hlas,” odpověděl jsem.

Hele, já mám raději jednu rovnou do brady, ne sérii na solar. Tak co má jetě v rukávě?” vyjel poručík Koál.

8

Tu noc byli v Praze jetě dalí dva mrtví, jeden z dopravní nehody, druhý spadl s leení. A co dál?” zaúpěl Mirek. Musíme prověřit i ty dva dalí. Ale mám dojem, e ten telefonát se týkal Doudka.”

xxxxxxxxxxxxxxxxxxxxx

Jiří Doudek obýval garsonku na ikově, útulně zařízenou, vybavenou účelně a moderně. Leckterá nastávající manelka by brala jeho pohodlné bydlení, kterého je stále nedostatek, s neskrývaným povděkem. Doudek vak bydlel sám. To jsme stačili zjistit od správce domu. Byl to chlápek mohutných svalu, jejich síla byla trochu potlačena neméně výrazným pivním svalem. Doudek, říkáte? Ten je v pořádku. ádnéj brajgl mi tady nikdy nedělal. Choval se sluně, prostě normál.

Co chcete jetě vědět?” Zeptal se, jakoby povaoval za zbytečné cokoliv jiného uvádět. Vy jste Doudka nael?” zeptal jsem se. Přejel si hřbetem ruky po rtech, jo, já ho nael, teda myslel jsem, e je asi uvnitř, protoe hrálo rádio.

Celou noc. Klepal jsem na něj, třískal, a nic to nebylo platný. Tak jsem si zavolal svědka a opřel se do dveří.” Vyčkával. V pořádku. Co bylo dál?”

Pak jsem zavolal vás, teda vébé. Přijeli za chvíli. Byl tady cítit plyn.” Rozhodil rukama kolem sebe, aby nám bylo jasné, kde. Jaký je vá názor na jeho smrt?”

Podle mne je to neastná náhoda.” Pil?”

Doudka jsem, pánové, nikdá opilýho neviděl,” řekl přesvědčivě.

A co eny?” Jeho pravá ruka nakreslila odmítavé gesto. Tak měl, nebo neměl?” zeptal jsem se po chvíli. Občas za ním přily,” zabručel.

Kolik a jak často?” Nedělal jsem si čárky.” Pročpak s tím děláte takové tajnosti, pane Medek?” řekl Mirek. Změnil trochu barvy v obličeji. Svratil čelo: Podívejte se, teď u o nic nejde.” Ztlumil hlas: Máme tady v baráku jednu vynikající drbnu.

9

První třída. Proti tý neobstál ani anděl. Doudek mě poádal, abych se nikomu o jeho soukromí nezmiňoval. To jsem mu slíbil.” Co ho to napadlo?** vyzvídal poručík Koál. Ale náhoda, jednou si jednu ved sem a já ho potkal na schodech. Za hodinu byl za mnou a dohodli jsme se.” Na Čem?”

No, na tom, e budu mlčet.” Zadarmo,” neodpustil jsem si poznámku.

No, sem tam mi dal na pivo. To snad není tak zlý, e ne?” Shodně jsme zavrtěli hlavami. Viděl jste Doudka ve čtvrtek?” Viděl,” řekl ulehčeně. Ráno, kdy

el do práce. Pak u ne.” Slyel jste v jeho bytě nějaké hlasy?”

Neslyel jsem nic. Ani kdy jsem na něho bouchal. Nesl jsem mu přebytek inkasa za elektriku.” Dobře,” řekl jsem. My se tady, pane Medek, trochu porozhlédnem. Buďte tady s námi, podepíete nám protokol jako nezávislá osoba.” Pokýval hlavou a opřel se o veřej dveří. Proárali jsme celý byt. Nali jsme peníze, vkladní kníku na obnos dvanácti tisíc. Ve jsme nechali na místě.

Sepsali jsme jenom písemnosti, které jsme uloili do aktovky. Na vyhodnocení nebyl v bytě zemřelého čas. Tak hotovo,” řekl poručík Koál a podal protokol Medkovi. Těkou rukou ho podepsal a dodal: Kdybych chtěl spáchal sebevradu, tak rozhodně mimo vlastní kvartýr, abyste mi to tam neobraceli.”

Říkal jste e to byla neastná náhoda, podotkl jsem. Mluvím o sobě, ne o druhejch,” zabručel. Znal jste ty eny, co za ním chodily?” zeptal jsem se na chodbě. Jedna za ním chodila dost často, teda tak jednou za týden,” řekl.

Jak se jmenuje ta…?” zeptal se Mirek a zacvakal prsty před ústy.

Bareová.” Kde bydlí?” V druhým patře vlevo. Jestli za ní chcete jít, tak teď není doma. Kolik je hodin? zeptal se.

10

Budou čtyři.” V pět se vrátí. Kadý pondělí sedí na kafi u stejný sorty. Barák dál. Vzájemná konzultace, aby bylo jasno.” Počkáme na ni,” řekl jsem. Vyli jsem před dům. Doprovodil nás ke dveřím. Nenechte se ovlivnit jejími vásty,”

radil nám. Ubezpečili jsme ho, e se jen tak nedáme. Zavřel dveře a jetě chvíli nás pozoroval na ulici přes výplň skla a kovanou mří. Potřeboval bych jít domů,” svěřil se Mirek. Vyřídí to sám?” Kývl jsem na souhlas. Stav se v kanceláři. Zjisti, zda není něco nového a kdy, tak mi nech lístek. Zajdu tam.” Vyndal jsem cigaretu a zapálil si.Fajn. A auák ti polu.”

Nemusí, pojedu tramvají. Nevím, jak dlouho se zdrím,” řekl jsem a začal se rozhlíet po občerstvení. V nedalekém bistru jsem si dal párek a pivo. Čas se vlekl. Snail jsem se nemyslet na případ. Nebylo jetě vlastně na co. Mimo několika fakt jsme nevěděli vůbec nic. Co by asi tak mne dohnalo k sebevradě, řekl jsem si v duchu. Nepřiel jsem na ádný rozumný důvod. To ale snad prakticky ádný člověk, který jetě není na dně, takový důvod nenajde. Ale na dno se nikdo nedostane během dne. Tak rychle to nejde, pokud nemá k takovým věcem sklony. Musíme navtívit lékaře na obvodě, třeba o Doudkovi něco ví a nebo ho léčil, napadlo mne.

Xxxxxxxxxxxxxxxxx

Paní Bareové mě svým zjevem zklamala. Představoval jsem si podle domovníkovy charakteristiky starou krákoravou klevetnicí, ale přede mnou stála usměvavá proedivělá osoba v čistých jednobarevných atech. Na pravé vrásčité ruce měla mohutný zlatý prsten, na krku korále, nohy vězely v lodičkách s minipodpatkem. Pojďte dál,” vyzvala mě, kdy jsem se jí představil.

Byt měla malý a čistý. Vládla v něm móda dvacátých let. Usedl jsem na idli a opřel se o vysoké opěradlo. Uvařím vám kávu, chcete?” Odmítl jsem. Vymluvil jsem se na velké vedro. Usedla proti mně. Ruce volně poloila na stůl. Při troe fantazie jsem si mohl připadat jako kandidát na větbu z karet.

Vy jdete jistě kvůli Doudkovi, e?”

11

Přikývl jsem a spustil: Paní Bareová…

Ne, počkejte, nic neříkejte. To nebyla normální sebevrada, proto jste tady. To je jasné. Tak, mladý pane, věc se má následovně. Ten Doudek byl moderní člověk, ale na dnení dobu moc opatrný. To byste nevěřil, jak ten si dával pozor, aby jeho pověst neutrpěla.” Spustila vodopád slov a já jen zíral. Dokonce podplatil i domovníka z přízemí, aby nikde neříkal, e si vodí do bytu paničky.

To podplatil toho pravého.” V očích se jí objevil zlomyslný výraz. Co se tak díváte? Divíte se, odkud to vím? Tak to vám neřeknu. Ale jestli to není pravda, a se tady propadnu.” Vstala a prohlásila: Já si to kafe udělám. Podle toho, jak se tváříte, tu budete sedět déle.” Neřekl jsem nic. Abych zakryl určité rozpaky, vyndal jsem si cigaretu. Smí se u vás . . Jen si ničte zdraví. To vám tak pomůe Určitě máte děti, e? A kouříte. Máte to zapotřebí? Ale prosím, zapálit si u mne můete.” Jestli to takhle bude pokračovat dál, za půl hodiny mne snad přesvědčí, pomyslel jsem si. A cigaretu jsem dal zpátky do krabičky.

Nedivte se, e vám to říkám, ale já jsem u stará enská, mohu si to dovolil. A na tom boím světě u nic jiného nemám, ne to povídání. Říkal vám Medek, e jsem drbna, nebo ne?”

Ne jsem stačil něco odpovědět, pokračovala: Určitě vám to řekl, znám ho jak svatováclavskou mi. Nemá mě rád. víte?

“Přinesla si do pokoje kávu, usedla znovu proti mně. Je dobrá, nechcete taky?”

Děkuji, nechci,” Řekl jsem rozhodně a nabral kyslík,abych konečně něco řekl.

Paní Bareová, chtěl bych jenom pár informací. Tak předně… Počkejte, nespěchejte, můete přece posedět. Musíte znát celý vývoj tohohle baráku, aby vám bylo jasné, proč mi byl Doudek hned podezřelý.” V duchu jsem zaúpěl.

Tak za prvé,” řekla Bareová, jde o ty Vondříčkovy z podkroví.”

Provokativně jsem se podíval na hodinky. Copak se díváte na hodinky, jako kdyby vám měl ujet vlak? To já znala jednoho četníka z první republiky

12

a ten si mě vdycky vyslechl a do konce a nepřeruoval mě. No, ale to mi bylo o padesát míň, připustila. Vzdal jsem se. Pohodlně jsem se rozloil v idli, zapálil si tedy tu cigaretu, zaloil ruce a usmál se na ni. Paní Bareová, já vás poslouchám. Mám jen malé přání. Prosím vás, popořádku. Abych z toho neměl zmatek.” Náhle se cítila zaskočena. Zatěkala očima po mé tváři. Prohlídka dopadla celkem dobře. Nemračila se. Tak co chcete vlastně vědět?” vyjela.

Vechno, o Doudkovi vechno, co víte, co jste slyela. Vae domněnky necháme nakonec. Nejdřív to, co víte.” Tak to nevím skoro nic. Jenom vám můu říct, e si leccos umím dát dohromady. Třeba to, e nikdy, kdy byl sám, nehrálo jeho rádio hlasitě. A na druhé straně, nikdy, kdy měl společnost, nepoutěl televizi. To dělal proto, aby je nikdo neslyel. Opatrný člověk.”

Kdo k němu chodil?” Jména neznám. Viděla jsem jednoho muského a dvě enské. Nikdy k němu nely najednou. Moná, e se ani neznaly.” Jak to víte?”

Vstala. Pojďte.” Vstal jsem taky. Přistoupili jsme k oknu. Perfektní výhled do ulice. Tak vidíte, ulice jako na dlani a tady já proívám celé dny. Vechno vidím. Mně neuteče ani my.” Ve čtvrtek el Doudek domů sám? To nevím,”

řekla. To jsem zrovna propásla.” Měl jsem chu se rozesmát. To je smůla jako z udělání. Ale nebyl sám. Rádio hrálo, a dost silně, jak říkám, to dělal vdycky, kdy u něho někdo byl.” V kolik hodin jste la spát?” Zamyslela se. pičku prstu pravé ruky si sevřela mezi suché rty: Asi v deset. A to rádio pořád hrálo”

Proč myslíte, e to udělal?” zeptal jsem se a v duchu jsem pocítil zklamání.

Doufal jsem, e mi řekne mnohem víc. Nikdy jsem s ním o jeho soukromí nemluvila, ale kdy pětatřicetiletý spáchá sebevradu a nemá se patně, musel mít řádný důvod, nebo ne?” Byl za ním někdo od té doby?”

13

Nikoho jsem neviděla Ale vechno taky nevidím a nevím.’ připustila il příli pro sebe V domě neměl ádného přítele ani kamaráda Jako kdyby mezi nás nepatřil. Vstal jsem. Děkuji vám, paní Bareová.” Není zač, pane přísluníku. Kdy se něco dozvím, dám vám vědět. Nechtěl byste mi tady nechat svůj telefon?“Neměl jsem dvakrát chu, ale odmítnout jsem nemohl.

Nadiktoval jsem jí linku do kanceláře. Shánějte nadporučíka Beránka nebo poručíka Koála. Vyprovodila mě ke dveřím. Pomalu jsem sestupoval do přízemí. Domovní správce Medek na obzoru nebyl.

xxxxxxxxxxxxxxx

V kanceláři jsem ádný vzkaz nenael. Sbalil jsem fidlátka a jel domu. Druhý den jsem se cítil nevyspalý. Zavolal jsem poručíka Hrbka a informoval se, jak dopadli s prověrkou smrtelné dopravní nehody ze čtvrtka na pátek a jestli ji

zapracovali na tom neastném úrazu, řekl mi, e ani jedna věc nevypadá na anonymní telefon. Prověřili jejich styky, způsob ivota a ve nezbytné okolo.

Vzal

jsem jeho zprávu na vědomí a poádal ho, aby vyhotovili řádné úřední záznamy.

Slíbil, e je dodá okamitě.

Úderem sedmé přiel Mirek Koál. Přemýlel jsem o tom anonymu,” řekl bez úvodu. Kdy ta dotyčná osoba volala?” V sobotu, v jedenáct večer.

Svratil čelo. Odkud ten dotyčný věděl, e Doudek je po smrti? Nejsem vevěd, kamaráde. To kdybychom věděli, jsme o pořádný krok napřed “

A co ten anonym? Nedá se zjistil, odkud volal? Promnul jsem si oči a potlačil zívání. To se zjistit nedá. pochop, člověče, e ne se stálá sluba na oddělení vzpamatovala, zavěsil. Můeme být rádi, e vůbec reagovali a dali nám hláku.

Kolikrát lidé volají, nemá to hlavu ani patu, nebo jde o nejapné vtipy “

A co kdy je i tohle fórek a nic víc?*’ zauvaoval Mirek a dřepl si do idle, jen zapraskala. Bude-li mít pravdu, budu sám rád. Mně ale nejdou do hlavy ty otisky, ví? Musíme brát v úvahu vechno okolo. I kdy se pak nakonec třeba ukáe, e to s naím případem nijak nesouvisí.”

14

Co to bylo za hlas?” vyzvídal dál poručík Koál” Pomalu mi docházela trpělivost. Byl to muský hlas.” řekl jsem na oko klidně. Jak mluvil?”

Česky!” odsekl jsem. To je bezpečně prokázaný. Stálá sluba nepouívá jiný jazyk ne mateřtinu.” Co se čílí? Pracujeme spolu. Mám snad právo vědět, jak a co bylo!” Tak se přitom netvař jako bych si já vymýlel,” durdil jsem se.

Moji poznámku velkomyslně přehlédl. Co budeme dneska dělat?” Za chvíli, počítám tak během půl hodiny, pojedeme do zaměstnání zemřelého Doudka.

Připrav si hlavu a nervy.” Přikývl a rozhlédl se po kanceláři, jako by náhle někoho hledal. Kde je Pravoslav?” Na kolení. Pozdravuje tě. Bude tam celý týden.” Tak to znamená, e jedeme sami.” Během dvaceti minut jsme vyjeli do podniku Moratex, kde pracoval Doudek. Praské ulice byly zality sluncem a hlukem vozidel. Vzduch se chvěl teplem. Vrátný na nás pohlédl a zeptal se, kam ráčíme. Na kádrové oddělení,” řekl jsem sue a předloil sluební průkaz.

Znovu si nás omrkl. Zajisté, soudruzi, druhé poschodí, třetí dveře vlevo.“Za určenými dveřmi seděl proedivělý pětačtyřicátnik s ustaraným výrazem ve tváři. Vzhlédl od haldy papíru. Jaké máte přání?” zeptal se bezbarvým hlasem.

Předloili jsme sluební průkazy. Jirka Doudek, e? Ano, přili jsme kvůli panu Houdkovi,” Je to tragédie, soudruzi, jinak se to nedá nazvat, hotová tragédie.” Mlčeli jsme. Zauvaoval jsem, odkud ví, e Doudek neije.

Tomek je mé jméno. Volali nám to vai soudruzi hned v pondělí ráno.”

Zavětřil jsem. Nikdo přece nebyl pověřen, aby telefonoval.

15

Jako kdyby něco tuil, vedoucí kádrovky řekl: Ano, od vás volal nějaký soudruh, jménem se nepředstavil, řekl jen, e volá Bezpečnost, co se stalo a abychom vyrozuměli příbuzné. Někdo provádí informační slubu za nás, to mi bylo jasné. A vyrozuměli jste příbuzné? Ano, poslali jsme telegram do Hradce Králové. Tam bydlí jeho bratr. Pozvali jsme ho k nám. Během dneního dopoledne by tady měl být,” řekl Tomek. Pak nám nabídl dvě idle u kulatého ooupaného stolečku. Nechám vám uvařit kávu, kdy dovolíte. Dovolili jsme.

Někam volal a nějaké Aničce dal příkaz, za chvíli se objevila maličká postavička v tak krátké sukni, e jsem se bál pohlédnout. Oči měla ozdobeny fialkovým nátěrem. Její výraz se nezměnil, ani kdy ukápla ze álku na podálek, kdy kladla kávu před nás. Otočila se k Tomkovi: Cukr není,” řekla stručně. V pořádku, Aničko, já mám, děkuji.” Neodpověděla a vyla z kanceláře. Krátce jsme se na sebe s Mirkem podívali. Anička se nám nelíbila.

Vypadala na typ, který by si nejraději dal kafe nosit. Zde je cukr, soudruzi. Co byste ode mne potřebovali? Mohl bych vás zavést k soudruhu vedoucímu plánovacího oddělení, tam toti Jirka pracoval a…” Ne, my bychom chtěli nějaké informace od vás. Jak si Doudek počínal, jaký to byl člověk, styky v práci a tak dále. To bychom potřebovali,” řekl poručík Koál. Na Tomkově tváři se objevilo něco jako údiv. Neřekl vak nic a sáhl do registrační skříně.

Vyndal tenký anon, z něho dvojitý list papíru a četl: Jiří Doudek, narozen 15.

9. 1935, u nás je, pardon, byl zaměstnán od roku edesát dva, je zástupce, promiňte, já si nezvyknu, e ji tady není. Tedy dělal zástupce vedoucího plánovacího oddělení. Počínal si zdatně. Plat měl sluný, odměny byly také.

Politicky organizován nebyl, rozvedený od roku edesát pět, platil čtyři sta padesát na jedno dítě. V kolektivu byl oblíben. To je asi tak vechno.”

Neměl nějaké spory se spoluzaměstnanci?” zeptal jsem se.

Tomek zavrtej hlavou. Ne, to ne. Alespoň jsme nikdy nemuseli nic takového řeit, ani vedoucí Horák si na něho nikdy nestěoval.”

16

Odmlčel se. Trochu si odkalal a pak, jakoby nerad, řekl: Jenom kdysi, je to tak dva roky, přiel na něho anonymní dopis. Brali jsme to jako nepodloený výmysl a nevěnovali jsme tomu ádnou pozornost, protoe autor chtěl zjevně Jirku popinit. To, co tam psal, nemělo s povahou Doudka nic společného.”

Mirek Koál se zavrtěl na idli: Máte ten dopis?” To vám, bohuel, nemohu říct hned. Moná, e jsme ho zničili, moná, e jsme ho zaloili. Musel bych si vzpomenout. Podívám se po něm a kdy ho najdu, tak vám ho dám, ale nedělám si velkou naději.” Potřebovali bychom ten dopis,” řekl jsem.

Nezlobte se, ale proč chcete o Jirkovi vědět tolik věcí? Byla to přece sebevrada, ne?” zeptal se Tomek. Ano, byla,” odpověděl jsem, ale sám nám naznačujete, e je to tragédie.” Upřeně jsem se na něho podíval. Máte tuení, proč to udělal?” Chabě se usmál. Podle mě neměl ádný důvod. Potíe v zaměstnání neměl. Soukromí v pořádku. Tím myslím, e si nemohl stěovat na samotu Byl to pohledný typ mue. A jako rozvedený si mohl dělat co chtěl,”

dodal omluvně. Měl nějaké blií přátele v podniku?” Zamyslel se. Pak řekl rozváně: Bli se stýkal s Jardou Růičkou. O nikom dalím nevím. Ale moná, e by věděl víc Vaek Horák, jeho vedoucí.” Vstal a pomalu el ke dveřím. Podívám se, jestli je tady. Telefon k němu má poruchu,” řekl a zmizel.

Mirek přehodil nohu přes nohu. Ptáme se a spí kondolujeme. Doudek byl podle zatímního etření vynikající člověk. To se mi nezdá. A vyslovuji ti omluvu. Vzhledem k tomu dopisu patřil anonym v telefonu asi opravdu jemu.”

Duchaplně jsem přikývl a prohlíel si kancelář. Nikde ádná kytka, skoro jako u nás. Registrační skříň, v ní anony materiálů. V těch papírech jsou moná stručně řečeno, celé osudy lidí a dějiny podniku. Zaclona potřebovala pradlenu.

Cigaretový kouř ji zbarvil do lutohnědá. V zaměstnání proíváme, a chceme nebo nechceme, převáný počet dnů. A prostředí často neumíme přizpůsobit potřebám a vkusu. Musíme nalézt někoho, kdo nám prostě řekne pravdu a fakta a bude oprotěn od otřesu, e Doudek není mezí ivými,” řekl jsem konečně.

17

Moná, e jdeme na zvědy příli brzy. Nikomu se nechce mluvit záporně o někom, kdo se u nemůe bránit.” Na pohřeb nejdu.” řekl rozhodně poručík Koál. Chápu tě, bylo by to jak v detektivkách. Hledali bychom mezi lidmi podezřelé osoby podle toho, jak by kdo plakal, vytvořily by se nám v hlavách verze, kdo mu smrt přál,” meditoval jsem. Mirek chtěl něco podotknout, ale dveře se otevřely a veel Tomek s dlouhým, vyzáblým chlápkem, který měl na sobě pracovní plá a obě ruce zastrčeny v postranních kapsách. Oči se dívaly váně a pozorně. To jsou soudruzi od Bezpečnosti,” představil nás Tomek.

Příchozí nám podal ruku s dlouhými, pevnými prsty. Horák,” řekl prostě. Měl melodický hlas a střídmé vystupování. Můeme si s vámi chvíli v klidu pohovořit?” zeptal jsem se. Klidně,” řekl. Nemám nic nutného na práci.”

Moje kancelář je vám k dispozici, soudruzi,” řekl vedoucí kádrovky. Zapnul si sako, zaátral v náprsní kapse a odeel. Václav Horák si přisedl ke kulatému stolečku a vyndal z kapsy bétéčka. Doudek mi dělal zástupce,” spustil.

Pracovně jsme si rozuměli dobře. lo nám to od ruky. O jeho soukromí jsem se nestaral. Nikdy mi neříkal, e má nějaké potíe. Byl vyrovnaný, klidný typ.

Měl jsem ho celkem rád. Co byste chtěli jetě vědět?” Je to stále stejné, řekl jsem si nikam se nedostaneme. Zde se cítí kadý doma. Budeme muset změnit metodu. Měl jsem na jazyku otázku, zda něco neví o tom anonymním dopise, ale včas mě napadlo, e bych mohl něco pokazit. Raději jsem mlčel.

Horák klidně pokuřoval, kouř vyfukoval nosem a vyčkával, jeho oči sledovaly dění v popelníku. Dva odloené nedopalky a trochu popela byly podle něj zajímavějí ne nae figury. Mám dojem, e Doudek byl naprosto ve vech směrech prvotřídní,” řekl poručík Koál. To jsem neřekl,” ohradil se Horák.

Skutečně?” provokoval Mirek. To jste si neviml?” Nedal se jen tak.

Konečně, nic by se nestalo, kdybyste mi sami řekli, co chcete vědět.”

18

Nikdy jste se spolu nedostali do rozporu?” zeptal jsem se. Změnil barvu. Rychle se vak ovládl a rozhodil rukama, které v té chvíli vypadaly jak chapadla chobotnice. Vude je přece něco. Jasně, e jsme se někdy chytli, to u se v zaměstnání stává.” Jak dlouho jste spolu pracovali?” Chvíli zauvaoval. Asi tři roky. Ano, tři roky. Víc ne. Nejde nám o spory v zaměstnání,” řekl Mirek.

Zvedl obočí. Jeho oči nabyly ostřejího výrazu. Poslechněte, co ode mne chcete vlastně slyet?” .,Vechno,” řekl jsem sue. Proč?”Promiňte, ale ptáme se my,” odbyl ho poručík Kolál a svratil čelo. Snad bych mohl vědět, proč vás zajímají takové podrobnosti. Je mrtev? Je. Udělal si to sám? Udělal. Tak nám to bylo řečeno. Co jetě chcete?” V čem se vám nelíbil?“Nelíbil, nelíbil. To jsem neřekl. Ale teď u stejně o nic nejde.” Mávl rukou. Pak naposledy zatáhl a k filtru a zbytek cigarety prudce uhasil. Byl krob,” řekl konečně. V čem?”

V penězích a vůbec. Měl jednu chybu. Záviděl. Straně záviděl. Kadému a vechno. Mně třeba větí odměny, druhému zase auto, dalímu chatu.”

Byla to závist aktivní nebo pasivní?” zeptal jsem se. Jak tomu mám rozumět?”

Jednodue. Jenom záviděl?” Na slovo jenom jsem dal patřičný důraz, aby se zase pan Horák neptal, jak tomu má rozumět. Nebudu o takových věcech mluvit. Vy to někde řeknete a lidi si budou myslet, e si na nebotíkovi chladím áhu,” řekl rozhodně. Měli by důvod si to myslet?” Ten Mirkův hlas byl nevinnost sama. Zrudl. To nevím,” řekl rychle, ale lidi jsou velijací, znáte to.” Pane Horák,” řekl jsem s důrazem. Nejsme zde proto, abychom někde, jak vy říkáte, vytrubovali, co nám kdo řekne.

19

Tak se nebojte a povězte nám, co vás pálí. e vám není veselo, o tom nepochybuji. Potřebujeme o jeho ivotě věděl co nejvíce. Nemůeme vám výkladat na stůl důvody. Budete se divit, ale zajímá nás, proč to Doudek udělal, je na tom něco divného?” Zavrtěl hlavou. Není, promiňte. Sám nevím, proč to udělal. Spí bych typoval, e to kvůli němu udělá někdo jiný.”

V okamiku, kdy domluvil, jsem poznal, e lituje toho, co řekl.

Kdo?” zeptal se rychle Mirek. Nali by se takoví,” zavrčel To dělala ta aktivní závist, jak říkáte vy” Podíval se na mne jako kdyby čekal nějakou záchranu. Poručík Koál se mu moc nezamlouval. Závist, říkáte. To jo oklivá vlastnost. Někdy. Jindy se stane motorem, aby ten který závidí, také něco dokázal.” Nabídl jsem mu pomocnou ruku. To je ono,” vybuchl Takový ale Doudek nebyl. Řeil to jinak. Pomlouval, bral v pochybnost jakýkoliv úspěch druhého, dělal povýenecká gesta. Co neměl on, bylo patné, co neudělal on, také patné. Dokázal lidem kazit radost a brát jistotu.” Jak jste se bránili?”

Na mne si netroufl.” A druzí?”

Ti nevěděli, e to dělá on řekl to vdycky ikovně. Lidi měli dojem, e jim chce pomoct a ty oklivosti e trousí někdo jiný ” Vy jste ale věděl?”

Ano, já ano” Proč jste v zájmu jinných nic neudělal? Co je mi do nich? A se kadý stará sám o sebe co bych se do toho míchal. Pochybovačně jsem se usmál.Myslíte ,e je na místě o tech věcech mlčet.Člověk,který nasazuje na druhé ,otravuje ovzduí a otevřené vztahy v kolektivu.

,.Co já jim budu dávní rozumy,“bránil se. To máte tak. Například Doudek Rozvedl se , V pořádku,ale proč tvrdil, e vinna je manelka a né on . Proč ze sebe dělal svatouka? Nerozumím, řekl jsem Vyloeně svoji enu prodal .Jinak to nelze nazvat.

20

Stavěl chatu a potřeboval materiál. Pochopitelně pokud mono zadarmo. Tak to zařídil tak, e posílal svoji enu  mezi námi nádherná enská  aby získávala okolí a on z toho měl prospěch. Sám jí říkal, aby klidně s těmi lidmi chodila do společnosti. On zůstával doma. No a ona se tam s jedním dala do party. Ale to on nevěděl. Správně řečeno, dělal. e to neví. A kdy materiál dostal, tak jí vyvedl scénu jako na divadle. e je děvka a tak dále. A poádal o rozvod!

Nepřekonatelný odpor! Svinstvo!” dodal. Na čele se mu vytvořily malé krůpěje potu. Byl rozčilený. Nelo mi to dohromady. Na jedné straně jsou mu lidé lhostejni a v tomto případě tak zaujatě brání cizí enu! Jak jste se to dozvěděl?”

Chvíli mlčel. Řekla mi to ona.” Vy jste se stýkali?” Trochu, občas.”

Co kdy si jeho bývalá ena vymýlela?” řekl Mirek. Vyloučeno. Co by z toho měla, kdy u byli rozvedeni?” Nechtěla před vámi vypadat jako nečestný člověk řekl jsem svoji domněnku. Zrozpačitěl. Jeho hlas byl promísen značnou dávkou melancholie, kdy řekl: Neměla to zapotřebí. Patří mezi typy en, které nemohou být jiné. Musili byste ji znát.” Kde bydlí?” V Břevnově.” Chvíli přemýlel, jako kdyby váhal. Pak nám řekl adresu a dal telefonní číslo.

Jetě jednu otázku, pane Horák. Jste enatý?” Udiveně vzhlédl. Na čele se mu objevila kolmá vráska. Co tím chcete naznačit?” zeptal se dotčeně.

Nic. Jen jsem to chtěl vědět,” odpověděl jsem. Jsem. Proč?” Napřímil jsem se v idli. Pevně jsem se zahleděl do jeho nazlobených očí.

Člověk zpravidla hledá jinde to, co nemá doma. Nebo si myslí, jenom myslí, e jeho vlastní ena nemá ty vynikající vlastnosti jako ty druhé.” No tohle!”

Jaképak no tohle. Zdá se mi, e vae obhajovací řeč paní Doudkové neměla ryze nestranný pohled,” řekl jsem mu. To jste tedy vedle. Úplně vedle. Já jsem náhodou v manelství spokojen, abyste věděl!”

21

Rýhy, táhnoucí se od kořene nosu ke koutkům úst, se mu prohloubily.

A vůbec, kdy chcete, tak si to můete zjistit!” dodal výbojně.

Kvůli tomu s vámi nemluvíme. Nejsem kompetentní sledovat vá soukromý ivot. Nemusíte se čílit.” Poručík Koál zpitvořil ústa v zlomyslný kleb a řekl: Nejdřív byl u vás Doudek člověk bez jakýchkoliv chyb a najednou zjiuji, e by pes od něho kůrku nevzal.” Horák neřekl nic, jen se posupně díval. Nebojte se.” chlácholil jsem ho. Nebudeme nikomu říkat, co jsme se od vás dověděli.” To bych byl rád.” řekl. Vstal. U musím jít. Jestli mě nepotřebujete, tak bych odeel do své kanceláře.” Podíval se na hodinky.

Můete jít, pane Horák. Zatím vás u nepotřebujeme.” Kdy byl u dveří, řekl Mirek: Kdy e jste viděl Doudka naposled?” Pomalu se otočil. Ve čtvrtek odpoledne, ne el z práce. Říkal, e pospíchá vyřídit nějakou záleitost.

Detaily mi neřekl.’ Dobře.”

Horák odeel. Podívali jsme se s Mirkem na sebe. Kdyby to byla vrada detektive Beránku, bylo by nám hej. Ale takhle? Babráme se v tom a co z toho, jestli byl Doudek lotr, jak naznačil Horák, maříme čas.” Pomalu jsem otáčel estihranným popelníkem. Dával jsem Mirkovi za pravdu. Nahlas jsem řekl: Musíme zjistit pohyb Doudka ve čtvrtek. A pokud jde o nae etření, moná e bychom mohli přijít na nějakou lotrovinu jiných. Mám tuení, e jeho dobrovolný odchod ze ivota nebyl jen tak náhodný.” Mirek nestačil souhlasit.

Nestačil se ani začít hádat. Vedoucí kádrovky se vrátil ze svačiny. Skončili jste?” Potřebovali bychom seznam lidí, s kterými se Doudek stýkal a s kterými bezprostředně přicházel do styku v zaměstnání Myslím soustavně.” Zařídím to.

Napíi ho sám. Kdybyste chvilku počkali.”Řekli jsme, e počkáme. Usedl za stůl a rychlými tahy psal na čistý papír jména lidí z pracovitě. Občas si poklepal tukou na spodní zuby a přemítavě se zahleděl. Za slabou čtvrthodinku byl hotov. Seznaní nám podal. Rychle jsem spočítal jména osob. Sedm to není mnoho. Znáte lidi, s kterými se stýkal mimo závod?” Zavrtěl hlavou. Neznám.

Nikdy jsem s ním mimo sluební věci nic neprojednával.” Napsal bych si tedy adresy těch sedmí a popřípadě jejich telefonní čísla, řekl jsem. Nechceme je vechny vyruovat z práce “

Chápu.” Znovu zaátral ve jmenné kartotéce a diktoval mi. Čtyři ze sedmi telefon neměli byl nejvyí čas, abychom zvedli kotvy. Dokonce ná hostitel”

projevil náznak netrpělivosti.

22

Poděkovali jsme a vyli na ulici. Vrátný nás s plným pochopením sledoval.

Na chodníku jsem se obrátil a vrátil se ke stráci průchodu.

Píchačky máte?” Ne. Ale brzy je zavedou lidi se tady moc flákají.

ádná kontrola. A kdy někoho hledají, ptají se mne. Vechno za ty prachy nestihnu.” Vyčkával, co já na to. Jdu za vámi taky,” řekl jsem. Doudka jste znal? Smutně zakýval hlavou. Chudák, takovéj chlap v plný síle a udělá hovadinu, která nejde napravit, byl slunej a skoro pořád se usmíval.”

Kdy se na vás usmál naposled?” Jo to jako. kdy jsem ho naposled viděl?”

Podrbal se za uchem Ve čtvrtek jsem měl volno. Tak ve středu po ránu, pak u

ne. Přiel pozdě do práce. Říkal, e zaspal. Smál se prej u se nemůe vymlouvat na tramvaje. Horák od něho vyadoval potvrzení o poruchách v provozu.” Přemýlejte, pane…” Říha. Jarda Říha ” Přemýlejte, pane Říha, o Doudkovi. Moná, e vás navtívím a řeknete mi své názory a postřehy.

Můete toho vědět víc. ne kdokoliv jiný.” Vypnul svoji vysuenou postavu Spolehněte se vím někdy opravdu víc, ne ti nahoře v patrech. Promiňte, ne abyjste jim to řekl Spolehněte se. Vai filosofii nechám vám. Nashledanou.”

24

V kanceláří jsme ádný vzkaz neměli, nikdo nás nehledal. Mirek znaveně zapadl do idle. Roztáhl ústa k irokému zívnutí. Jsem po té dovolené kapku utahaný, řekl naprosto zbytečně. Mávl jsem rukou. Tady má telefonní číslo. Zavolej a zjisti, zda je Doudková v prácí. Jestli ano, tak bychom si ji pozvali sem k nám.” Proč nezavolá sám? Nakazils mě. Musím se vzpamatovat.”

Neochotně vstal a přistoupil k černému aparátu zastaralého tvaru. Několikrát bezúspěně vytáčel nulu, přičem nehorázně klel. Nehodlal jsem si roziřovat slovník nadávek o ty, které jsem stačil dávno zapomenout a el jsem pro potu.

V podatelně se otáčela světle oděná, lehce opálená postavička dvacetiletého děvčete. S naprosto lhostejným výrazem mi sdělila, e potu jetě nemá roztříděnou, e je na to sama a e je tu nová. Pokrčil jsem rameny a el k sobě.

Podařilo se mi dostat Doudkovou k aparátu,” oznámil poručík Koál. Je ochotna přijít asi za hodinu. Tak jsem to sjednal.” Dobře. My zatím projdeme adresy Doudkových spoluzaměstnanců. Měli bychom se rozdělit. Na půl. Ví o případě to co já,” řekl jsem. Nebylo by rozumnějí jet spolu?” namítl Mirek.

Jak chce. Ale nepočítej s tím, e já si budu dělat starosti a ty si odbude jen místo přísedícího” Trochu svratil čelo, ale neřekl nic. Za necelou hodinu někdo nesměle zaklepal na dveře. Já jsem Doudková,” řekl tichý milý hlas.

Patřil mladé eně vyí postavy, hustých černých vlasů a poněkud irokých úst Tenký přiléhavý svetřík a dlouhé kalhoty s irokými nohavicemi dělaly její postavu tíhlejí, ne ve skutečnosti byla. Nadporučík Beránek,” představil jsem se. Posaďte se.“Usedla a vyčkávala. Hledal jsem v její tváři stopy po smutku nebo obavy. Nenael jsem nic.Zavolali jsme si vás ohledně vaeho bývalého manela.”Myslela jsem si to,” řekla.

25

Víte u, e vá bývalý manel…” začal jsem, ale přeruila mne.

Vím. Zemřel. Co chcete věděl?” Není to pro nás nic příjemného, ale potřebujeme informace o jeho ivotě. Myslíme si e vy byste mohla dost vědět. Nechceme ovem nijak probíral ani vae manelství, ani důvody, proč jste li od sebe?,” ujioval jsem ji. Netrpělivě mávla nikou. U soudu bylo těch řečí a výpadů tolik, ze horí to u být nemůe,” řekla rozhodně.

Probíhalo to dramaticky?” zeptal se poručík Koál. Vrhla na něho rychlý, zkoumavý pohled. To slovo se pro ná případ nehodí. Probíhalo to lučovitě a s velkými dávkami jedu.” Zatvářil jsem se pochybovačně. Pokračovala: Nemyslete si, e jsem sehrála úlohu obětního beránka. To tedy ne, je ovem pravda, e Doudek spustil tu snůku nejintimnějích podrobností o naem ivotě se vemi názory a domněnkami první A přitom jsem za celou dobu manelství neprovedla nic, co by ho mělo opravňovat být na mne před cizími lidmi tak hrubý. Důvod rozvodu?’* zeptal jsem se stroze. Slíbil jsem vám, e mě to nebude zajímat, ale kdy jste začala sama.. Posměně se usmála. .Jste ohleduplný, řekla s jemnou dávkou ironie. Vím, e byste si to mohli zjistit jinak. Bude snad lepí, kdy to řeknu sama. Souhlasně jsem přikývl.

Údajně jsem mu byla nevěrná s člověkem, který byl s ním v obchodním spojení.” Co to bylo za obchod?” Sháněl materiál na stavbu. Sehnal ho. A já jsem sehrála roli ovce, po které jde vlk a je jí slíbena bezpečnost.” Vzdychla a odmlčela se. Čekal jsem, a začne znovu sama. Ticho přeruil poručík Koál tím, e se rozkalal. Nelituji toho, e nae manelství skončilo. Ala mohu říci, e mě překvapil Doudkův konec.” Říkala Doudkův, nikoliv manelův.

Někteří

lidé se snaí mluvit jaksi neosobně a skoro větinou to dopadne jako uráka.

Máte děti?Syna. Pětiletého syna. Petra. Vychovává ho babička.

26

Já nemám čas. Jsem v zaměstnání. Zabere mi spoustu času i mimo pracovní dobu. A potom  Jetě iji a nehodlám vězet mezi stěnami bytu jako v kláteře.

Ten tanec kolem rozvodu mě sice okoval, ale také mi otevřel oči.”

Nyní hovořila uvolněně. Připadalo mi, e si na nai kancelář zvykla. Patřila mezi samostatné eny, které se umějí rychle orientovat v cizím prostředí. Asi přednost zaměstnání. Projektantka. Mirek Koál trochu oil začal připravovat půdu.

Vekeré citové vztahy mezi vámi a bývalým manelem byly tedy zpřetrhány?

Jistě. Nezbylo nic. Ani povrchní přátelství. Styk se synem si vdycky zajistil přes mou matku, která ho nakonec snáela lépe ne já.” Chcete tím říci, e vae matka ho chápala?” Zatvářila se uraeně. Připadá vám to tak? Mně ne.

Chtěla jsem jen říci, e byla ochotná a k nedůstojným kompromisům jen kvůli vnoučeti. Usmála se To víte stará kola A vy byste nebyla schopna ustoupit ve prospěch vaeho syna?” zaútočil Mirek, který nyní hrál úlohu ochránce manelství. S Doudkem ne.” řekla rozhodně a tváře se jí pokryly temnými ruměnci. Stud to nebyl, bylo to dokonalé rozhorlení. Jak il Doudek?” zeptal jsem se věcně. Zpočátku normálně, pak začal tvrdě etřit peníze. Byl skoro a

bezohledný k rodinnvm výdajům Viděl ve mně utráceče. Vekeré argumenty zamítal.”

Teď byla řada i na mně. Cítil jsem, e se trochu vnitřně červenám. Uvědomil jsem si, e i já mám někdy pocit, e peníze se utrácejí moc a za zbytečnosti.

Pak se to najednou změnilo. Na domácí rozpočet neříkal nic. jen krčil rameny.

Pak jsem přila na to, e má svůj vlastní fond v hotovosti . Neptala jsem se, odkud a na co. Byla jsem bláhová, myslela jsem si, e etří na dárky pro nás, ale nebyla to pravda.” Co s těmi penězi dělal?” Nevím.” Pokrčila rameny. To mi neřekl. Ale dárky za ně nekoupil.” Jak vysoká to byla částka?” Zamyslela se.

V průměru během roku tak osm. Deset tisíc 

27

Kde ty peníze bral ?” Neodpověděla. Dlouze se na mne podívala. Nespustila ze mne oči, kdy se věcně zeptala: Proč tohle chcete vědět?” Byla vnímavá a chytrá. Poznala, e nás zajímá mnohem víc, ne je v takových případech zvykem. Nedoufal jsem, e by se nechala jen tak odbýt. Ne jsem stačil odpovědět, zeptala se s napětím v hlase: Co je na jeho smrtí divné? Proč se zajímáte o jeho finance?” Zřejmě spáchal sebevradu,” řekl jsem. Zřejmě?”

opakovala po mně. To tedy znamená, e není stoprocentní jistota, e ji spáchal.” Pokrčil jsem nerozhodně rameny: jetě nemáme výsledek pitvy.

Zatím ve nasvědčuje!, e jde o sebevradu. Ale nám není jasně, proč to udělal, chápete? Myslíme si, e kvůli vám to nebylo.” To máte pravdu. Kvůli mně to nebylo. Mne můete vynechat.” Poloila ruku, snědou a úhlednou, na desku stolu. Očima sledovala pohyb prstů. Pak se stísněně zeptala: Mohla bych vědět, jestli zanechal nějaký dopis nebo tak něco?” Ne.” Klíče od bytu máte vy?”

Odvrátila pohled na protějí stěnu. Jde mi také o Petra. Nenechal po sobě nějaké peníze?” Notář vám dá vědět, a bude vechno sepsáno a vyřízeno. Vá

syn nepřijde o nic, co mu podle dědického zákona náleí.”

Vstal jsem. Mirek Koál se tvářil vyloeně znechuceně. Nepátral jsem po přičině. Myslím, e vás budeme jetě potřebovat jak vás nejlépe seeneme?

zeptal jsem se. Tak jako dneska, řekla a vstala také. Upravila si svetr v pase a tázavě se na mne podívala. Můete Jít,” řekl jsem. Sepisovat se mnou nic nebudete?” Dnes ne,” odpověděl jsem Oba si snadno budeme pamatovat, co jsme si zde řekli.” Tak já jdu. Na shledanou.” Vyla. Tie za sebou zavřela dveře. Prosím tě, ty to najednou skončí a ani se nezeptá, třeba na Horáka,”

vyčítal mi Mirek. Proč bych se měl ptát?” zauvaoval jsem. Moná, e právě na to čekala, e ji u volal.

28

A mně osobně se ten Horák moc nelibí, tak co bych se ptal. “

Kdo se neptá, nic se nedoví,” řekl Mirek filosoficky. Anebo se doví kecy,”

odsekl jsem. Ale pro naí práci je dobře, kdy nám někdy lou, ne? Aspoň víme, e něco tají,” stál na svém Mirek. Raději budu dávat pozor, jak se Doudková s Horákem budou choval,” řekl jsem. A nezapomeň, e jde o sebevradu. A ty,” pokračoval jsem neústupně, zjistí, jaké měl Doudek výdělky. Do haléře. Prémie, podíly, odměny a tak dále, kolik spořil, jak vypadá jeho majetek. Musíme mít přehled, jestli vydíral, na talíři nám to málokdo donese. Lidi se stydí, kdy jsou u zdi.” Podle toho, jak se tváří, chce znát Doudkovu finanční situaci zítra,” řekl Mirek. Vypadalo to, e chce přejít na jiné pole rozhovoru. Přesně jsi se trefil.” ubezpečil jsem ho. Myslí, e měl nějak nekale kefty?” Nevíme zatím skoro nic, jen jeho bývalá ena nám dala malý typ,” řekl jsem a sundal jsem si sako. Bylo mi nepříjemné teplo. Moná, e opravdu vydíral,” připustil Mirek, ale pro co, to je oříek.”

Jsme zkrátka hodně vedle! Nevíme, zda vůbec vydíral a jestlie ano, nevíme proč a koho. Čeká nás mravenčí práce Vydíraní nebudou mít ani snahu ani chu přivést nás na stopu, proč a za co Houdkovi platili. V tomto okamiku jsou vnitřně a z důvodu vlastní bezpečnosti proti nám. Jasno, kamaráde, to je mi jasné, jen říkám znovu, e nechápu, proč nás tolik zajímá Doudek, kdy je mrtev. Jestlie si na ivot sáhl sám, zemřel moná vyděrač a spousta lidí si mue oddychnout,” meditoval. Souhlasím s tebou do té míry, e vyděrače nemusí být zrovna dvakrát koda. Nemáme v ruce nic, co by nasvědčovalo, e mu někdo na onen svět pomohl. Ale máme jinou povinnost. Zjistit, zda skutečně vydíral.

A co nutilo pokozené, aby platili a mlčeli, jestli točil lidi na nevěru a strail, e se o záletech doví ivotní partner, to je otázka svědomí vydíraných. Ale co kdy

jde o jiné záleitosti? Co kdy Doudek vydíral na základě znalostí, e jeho obětem hrozí trestní stíhání? Pak do toho musíme jít! A v tom je háček a nae starosti. Nedovedu si představit člověka, který zaplatí vyděrači za mlčení a pak se nám sloí a bude odevzdaně čekal na spravedlivý trest.”

29

Jsme v limbu. Jak na to?” povzdechl Mirek Fintou. Nějakou fintou. Ja osobně spoléhám na to,e někdo ztratí jistotu. A měl by jí ztratit ten, který telefonoval a vyslovil spokojenost s Doudkovou smrtí.” Obávám se, e jsi lápl vedle.

Odmysli si náznaky okolo. Co bychom dělali, kdyby byla u Doudka zjitěna na otrava plynem a jen ty dva otisky?” Řekl Mirek. Zaváhal jsem. Asi bychom ve věci samé příli neřádili. připustil jsem.Tak u jsme u toho. Přece mi nechce namluvit, e některý z vydíraných zavolá, aby nám zasadil mravenečka. Mlčení a klid je to nejlepí, nemyslí .Dával jsem mu plně za pravdu. Logicky vzato. Mirkova úvaha nemá trhlinu.

A teď se náhle objeví nějaký človíček, který anonymně zavolá na Bezpečnost a dá tím nalevo, e mu Doudkova smrt není proti mysli,” pokračoval Mirek Znamená to tedy, e někdo je slabý v kramflekach.“Začal jsem pomalu. etřil jsem si mylenku, která mě napadla a sbíral jsem odůvodnění nápadu. Usmál jsem se na poručíka Koála: Ten, kdo telefonoval, věděl, e Doudek je mrtev.

Není si jist, existuje-li dopis nebo něco, co by mu mohlo ukodit.” A dál?”

vybídl mě Mirek. Kdy jsem mlčel, spustil: Člověče, já u tuím, co chce říct.

Ty mě nenechá chvíli v klidu.” Doudek musel být předveden v naich očích jako dareba, aby se zmírnilo nebezpečí, které někomu hrozí ” Ty věří, e Doudek byl lump a vydíral,” podotkl sue poručík Koál.

,.A navíc jsi u teď přesvědčen, e vydíral jemu podobné. Ty vaří jedy!”

Ztuhl jsem. Nic nevařím,” odsekl jsem Kolik anonymů jsme kdy zaregistrovali, kdy někdo spáchal sebevradu?” Málo, moc málo, řekl Mirek Vstal a roztáhl ruce. Vzdávám to. Tuhle partii vzdávám. Omlouváni se a přestávám se o tomto případě dohadovat.” Dobrá, příteli, dělá mi radost doma přemýlej jak na to. Zítra třeba budeme oba chytřejí já jdu domů. Ráno bylo mlhavé a dusné. V kanceláři řádila uklízečka. Kdy úspěně dovířila prach z minulého dne milostívě mě pustila ke stolu.

30

Jetě jsem nedosedl, kdy se ozval telefon. Neochotně jsem zvedl sluchátko a zabručel své jméno. Tak ten dopis jsem nael. Mám ho před sebou na stole, soudruhu kapitáne.” Nadporučíku,” opravil jsem ho. Čím to je, e spousta lidí nám úmyslně říká o jednu, dvě are víc, ne máme. Je to archaická psychozkouka na nai jeitnost. Kdy se důrazně ozveme, pomyslí si, e jsme natvaní proto, e větí hodnost nemáme. Kdy to necháme běet, myslí si, e nám to lichotí. Nikoho tady nemám. Jestli se zdríte, zaběhnu tam sám,” řekl jsem. Dobře, čekám vás, jen chci upozornit, e musím v osm na poradu.”

Spěchal jsem dolů a vzal si auto. Dnes seděla v kukani místo mue ena. Tvrdé rysy kolem úst svědčily, e ve svém postavení nehodlá ertovat. Pichlavýma očima přejela moji maličkost a číhala, jak se projevím. Neudělal jsem nic jiného, ne e jsem předloil sluební průkaz. Nijak to s ní nehnulo. Kam?” zeptala se důrazně. Řekl jsem jí to. Víte, kde to je?” Mlčky jsem přikývl. V kanceláři Tomek nebyl sám. Stála u něho ta včerejí přeochotná dívenka. Zapomněl jsem zaklepat a měl jsem dojem, kdy jsem veel, e sebou nějak kubla. Spí

jako směrem od svého představeného.

Vedoucí vstal, podal mi ruku a netrpělivým posunkem brady vyprovodil dívenku na chodbu. Tady to je. soudruhu,4 řekl a podal mi tenký obal na listiny s ozdobným emblémem nějakého zahraničního podniku. Rozevřel jsem obálku, na ní jsem neviděl nic jiného, ne krajně nečitelné razítko a vyndal dopis, který byl psán ručně. Byla to vlastně osmerka papíru a text: Kdy u konečně lápnete Doudkovi na prsty, aby přestal kodit lidem. To se dělíte nebo co!!!” Následovaly tři vykřičníky. Co jste s tím udělali?” zeptal jsem se No,” zaváhal vedoucí. Doudkovi isme nedali číst nic. Pak jsme to vyhodnotili a zaloili, jisté setření jsme dělali, ale nikdo se neozval, e by Doudek kodil. To je vechno.” Říkáte, my jsme. Kdo jetě?”

31

Já s Horákem.” Neměli jste nikdy v podniku potíe? Myslím rozkrádání, krádee nebo tak podobně?” zeptal jsem se. Oil se. Soudruhu, jsem zde dlouho, to víte, vude je něco, ale nic světoborného se tady nedělo a neděje,”

ujioval mne.. Například?” naléhal jsem. Jednou se tady ztratily peníze.”

Kolik?” Asi osm set korun. O výplatě Jarmile Konrádové.

Moc tenkrát plakala, tak jsme jí to vynahradili, řekl s matným úsměvem.

Kde ji najdu?” O patro vý. V padesát sedmičce.” Kdy jsem byl u dveří, otočil jsem se: A to bylo vechno, co se tady stalo?” Sem tam nějaká ta černá jízda autem. To se vyřídí srákami prémií a i jinak.” Tak vám zatím děkuji, ale jetě bych potřeboval vědět, jak se dostanu do účtárny. Potřebují něco zjistit.”

Zavedu vás tam,” nabídl se. V účtárně seděly čtyři osoby. Jeden edivý, obtloustlý poloobr a tří eny středních let, leč unavených tváři. Nad vemi se vznáel modravý kouř z cigaret a vůně uvařené kávy. Jedlička,” řekl ten tloutík, kdy jsem se mu představil.

Potřeboval bych zjistit vechny Doudkovy platové poloky,” řekl jsem mu.

Zálohy, doplatky, prémie, odměny, podíly, prostě vechno.” Jedlička polkl naprázdno. Za jak dlouho?” zeptal se s obavou v hlase. Dejme tomu tři roky dozadu.” To nebude jednoduché,” řekl. Snad tajně doufal, e slevím.

Neslevil jsem. Potřeboval bych to brzy. Kolega si pro to příjde.”

Odevzdaně pokrčil rameny. Radost jste nu neudělal. Máme takhle dost práce.”

Souhlasně jsem přikývl, pozdravil a opustil kancelář plnou skříní a papírů, kde nebylo po penězích ani památky. Nezávidím vám zaměstnání,” řekl mi vedoucí kádrovky na chodbě.

32

Taky není co,” řekl jsem. Zapálil jsem si cigaretu a pomalu, úměrně své kondici, el za paní Konrádovou. Na odpočívadle jsem narazil na chvátajícího Horáka. Zarazil se: Jdete za mnou?” Řekl jsem, e ne. Čekal, kdy se doví, kam jdu. K tomu jsem se neměl. Byl z toho zjevně zklamaný. Nakonec jsem si řekl, e nemám co tajit, tak jsem mu to prozradil. Projevil mírnou dávku údivu. Pak se ovládl a pokračoval v poloběhu. Veel jsem do místnosti, opatřené typickým kancelářským nábytkem, nezbytnou registračkou a dvěma proti sobě sraenými stoly Rozhlas po drátě vyhrával muziku od podlahy. Jemný vítr lehce nadouval záclony, které svou edí útulnost místnosti nijak nezvyovaly. U malého psacího stolu seděla tíhlá ena, která u dávno vyrostla z tanečních, ale na čtyřicet nevypadala. Byl to takový běný, upravený typ, ířící kolem sebe vůni ostřejího parfému. Světle hnědé oči a poněkud přísně staené rty se snaily vypadat nepřístupně. Jak dalece se jim to dařilo, nedovedl jsem v tu chvíli posoudit. Přání? řekla stroze. Paní Jarmilu Konrádovou.” Lehce se zapířila.

To jsem já.” Nadporučík Beránek od Bezpečnosti.” Od Bezpečnosti? A co mně chcete?” Slyel jsem, e jste před časem měla nějaké potíe. Tady v podniku.” Její očí nápadně zchladly. Nevím o ádných potíích, které by musely zajímat Bezpečnost,” řekla pevně. Ani ztráta peněz?” Zarazila se. Ach to. To je ale hodně dávno. Ano?” Ano. Myslela jsem si, e je to vyřízená záleitost.” V jakém směru?”

Kolektiv spoluzaměstnanců se ke mně zachoval dobře. Ztrátu mi nahradil.

Nervózním pohybem sáhla po krabičce cigaret. Zapálila si a prudce vyfoukla kouř. Říkáte, e lo o ztrátu. Já jsem se dověděl něco jiného.

Trhla sebou. Pak se po delí odmlce zeptala: A od koho?”Od vedoucího kádrovky.”

33

Viditelně si oddechla. Začínal jsem větřit. Tak jsem vypustil balónek: Já si ale myslím, e to vechno bylo úplně jinak. Doudka jste znala?” Pochybnost, kterou jsem vyslovil spolu se zmínkou o Doudkovi, udělaly své. Já za to nemůu, opravdu ne. Co jsem mohla dělat?” Nedívala se na mne. Nečekal jsem na vyzvání a sedl si. lo by zařídit, abych s vámi mohl chvíli mluvit sám, nerueně?” Přijala moji nabídku skoro s povděkem. To jsem usoudil z toho, e horlivě pokývala hlavou a beze slova la otočit klíčem v zámku. Můete začít,”

vybídl jsem ji kdy usedla proti mně. Budu tady úplně nemoná, kdy se to doví ostatní,” řekla a polykala slzy. Jetě se nikdo nic nedověděl, tak nevyvolávejte duchy.” Kdy se tenkrát brala záloha, tak jsem ty peníze nemohla najít. Osm set korun. Hledala jsem vude, ale marně. Řekla jsem to své kamarádce, která je teď na materské dovolené. Druhý den jsem to řekla vedoucímu. Ten se dost divil, nikdy se tady nic neztratilo, jak říkal.

Pak svolal na krátkou poradu celý kolektiv. Vichni byli dost rozezleni a atmosféra nebyla valná. Jeden druhého skoro podezříval. Pak někdo z nich, ji

přesně nevím, kdo to byl, dostal nápad. Říkal, e nemá cenu o tom dumat.

Peníze by se mi mohly vyplatit z kolektivní pokladny, kterou tady máme dohromady jetě s jinou partou. Kadý měsíc dáváme stranou kadý deset korun a koncem roku je pouijeme na oslavu. Vichni s tím souhlasili. Ta druhá parta taky. Tak mi ty peníze dali. No a pak se to stalo.” Co se stalo?” Byla jsem ráda, e jsou na mě vichni tak hodní. Řekla jsem, e postavím na kafe, ale oni odmítli a li po své práci. Nechala jsem peníze leet na stole n vyla na chodbu.”

Odmlčela se a prohrábla si vlasy la jsem se upravit do umývárky. Kdy jsem se vrátila, stál u mne v kanceláři Doudek. Řekl, e je rád, e mi parta pomohla.

Pak se podíval na peníze a řekl mi, abych byla opatrnějí a nenechávala je leet na slole. N nenuceným úsměvem je vzal a řekl, e je mám dál aspoň do zásuvky.

Otevřel tenhle uplík a chtěl do ní peníze uloit. Najednou se zarazil a kývl na mne. Já jsem k němu přistoupila a podívala se do zásuvky.

34

Pod čistým papírem byla vidět polovina stokoruny. Usmál se, řekl, e tak to má být a papír vyndal. Pod ním byla hromádka stokorun. Neváhal, spočítal je. Bylo jich osm. Nasadil zlý výraz. Provrtával mě očima Zeptal se, jak tomu má rozumět. Nebyla jsem schopna slova. Vůbec nic jsem nechápala. A pak mi tím svým tichým hlasem, on nikdy nekřičel, řekl, e jsem sehrála pěkné divadlo na city kolektivu. Prohlásil, e by to nikdy ode mne nečekal a e bude muset vechno říct. Ztratila jsem hlavu tuila jsem. e by mi nevěřili. Byla jsem zničená. Prosila jsem ho, aby nic neříkal. Dlouho váhal. Pak vzal těch osm stovek a řekl, abych nikomu nic neříkala, e to zařídí.

Slib splnil. Nikdo nic nevěděl a já byla ráda. Zachoval se ke mně kamarádsky.

Dodnes nevím, jak se tam ty peníze dostaly.” Popotáhla ze zapomenulé cigarety.

Kdy to vydrel tak dlouho, nemusel se o tom zmiňovat, ne se rozhodl, e umře.” Zhluboka vydechla chvějící se rukou zamáčkla zbytek cigarety v popelníku. A to je vechno Byl Doudek u vás, kdy vám peníze dávali?”

Myslím, e byl, ale odeel s ostatními.” Nikdy jste s ním o tom u nemluvila?

Ne, nikdy se ani slovem nezmínil. Byla jsem ráda, e mlčí.” Vstala nervózně přela ke dveřím, a odemkla. Nevím, jak se to mohlo stát. Moná, e mi peníze ten dotyčný vrátit zpátky a já o tom nevěděla, dokud na ně Doudek nepřiel. Ten den jsem v zásuvce nic nepotřebovala. Jak dlouho jste byla v umývárně?”

Asi pět minut.” Vstal jsem a měl se k odchodu. Podíval jsem se ji do tváře.

Ode mne se nikdo nic nedoví. Aspoň zatím. Pak to nějak vysvětlím. Buďte klidná. Mlčte a nikomu ani slovo. Budu-li potřebovat, zavolám vás.

Mlčky přikývla .Vyel jsem z kanceláře a tie zavřel dveře. Východ z vrátnice zastínila postava. Jdu z porady od ředitele,” ozvalo se. Jaksi nepřítomně jsem pohlédl na kádrováka. Pak jsem ho důvěrně chytl pod paí a řekl: Něco bych od vás přece jen potřeboval. Rychle a diskrétně” Spolehněte se.”

Chtěl bych, abyste poádal zaměstnance v budově, aby napsali rukou, ne na stroji, třeba krátký doplněk k ivotopisu. Stačí, kdy kadý napíe pár řádek.

35

Potřeboval bych to.” Hleděl udiveně. Nechápu proč …” Já vím, vysvětlím vám to potom.” Budou nadávat.” Budou. S tím musíte počítat. Nadával bych taky.” Roztáhl ústa k úsměvu. Ten jsem u něho viděl poprvé. Budou nadávat a nebudou vědět, e je to třeba pro dobrou věc. Do týdne bych s tím mohl být hotov,” ujistil mne. Je teprve středa,” upozornil jsem ho. Zkusím to do pátku, ale dřív je to vyloučené.”To beru. Zatím na shledanou.”

xxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxx

Volal jsem ohledně Doudkových financí. Budou to pro mě mít připraveno kolem poledne,” sdělil mi Mírek v kanceláři.

Je viděl, e se činí” Děkuji. Něco nového?” dodal. U jsi někdy páral starý svetr?” Ne. Proč?” Zahleděl jsem se ke stropu. Vlna se můe znovu pouít, ale trhá se. Přesto se stále motá do klubíčka. Dnes ráno jsem dostal takový kousek vlny do ruky i s klubíčkem. Kousek jsem odmotal. Klubíčko zůstává celé. Je tam moc těch kousků. Byla to stará vlna. Ale rozmotáme to.” Nechce studený obklad?” řekl Mirek nechápavě. Nechci.” Pak jsem mu vylíčil rozhovor s Konrádovou. Doudek pracoval elegantně a pomáhal lidem, jetě dneska jsou mu vděční. Jen jeden na něj pole anonym a druhý je rád, e umřel. Moná, e je to jeden a tentý.” A proto, aby si zachoval světlou památku i pro budoucnost, nechal na sporáku jen ty své dva otisky. Abychom na něco přili,” dodal výsměně poručík Koál. Strach mi zatím nedá domyslet, co se z toho jetě vyklube,” dodal jsem a vytočil číslo na grafologickou expertízu.

Ozval se mi starý známý, kapitán Jirou. Mám na stole anonym,” řekl jsem po úvodní větě o počasí a práci.

36

Potřeboval bych co nejdřív najít autora. Co ty na to?” Kdy bude mít dost srovnávacího materiálu, nechá se něco dělat.” řekl opatrně. Materiálu bude mít dost. Tak co?” Dones to sem. Přinesu ti to v přitek. Přijď a uvidíme.”

Zavěsil. Uvidíme, uvidíme,” vrčel jsem. Jen se nám jeden případ ztratí z oči, musíme viděl dalí.” Volal jsem taky do plynárny, jestli náhodou nebyla přeruena dodávka plynu, řekl Mirek. A nebyla.” Nebyla. Opravu v domě nedělali taky ádnou. Neastná náhoda se z technických důvodů nekonala.”

Pak se zeptal: Kdy chce zahájit promenádu mezi Doudkovými známými a spolupracovníky?” Jetě dneska. Po obědě.” Terno by byla ta jeho dobrá známá, která za ním chodila, ta babka přece tvrdí, e u něho někdo byl, ne?”

Tvrdí, ale nikoho neviděla. Domovník taky ne.”

Jak chce tu enskou najít?” Kdy se to nepovede rovnou nám, dáme si s naí dámou od pramene rande před Doudkovým podnikem. Bude s námi pozorovat lidi a kdy někoho pozná, máme vyhráno,” uklidňoval jsem Mirka.

A kdy to nevyjde tak s ní budeme chodit po celé Praze a pak po krajích Českých,” zaryl. To bych nechal na tobě, umí se líp chovat.”

No počkej, teď trochu váně,” řekl Mirek. Nebylo by opravdu lepí začít od té Bareové? Nebo to má s těmi lidmi vyjednané?” Pokrčil jsem rameny.

Nemám. Předpokládám, e bychom si pro kadého z nich zajeli a ptali se.

Mirek se podíval na hodinky. Stihneme to. Zajedeme pro Bareovou a vezmeme ji před podnik. Bude vyhlíet. Snad někoho pozná. Zkusit bychom to mohli.” jsem pro seeň auto a jedem.” Vozidlo jsme na těstí měli připravené brzy. Pohodlně jsme se usadili a jeli za paní Bareovou. Ulice byly přecpány vozidly hluk velkoměsta burácel do uí. Řidič se nijak nenamáhal jízdu zrychlit.

Na ná dotaz řekl, e denně po Praze najezdí dost kilometrů, aby věděl, e s houkačkou uetří na desetikilometrová trase maximálně dvě minuty. Za ty nervy to nestojí, dodal. V duchu jsem s ním souhlasil.

37

Paní Bareovou jsme zastihli. Hned mě poznala a spiklenecky mrkla očima. Pak se podívalo na poručíka Koála. Toho neznám,” prohlásila suverénně Ten semnechodil. V pořádku, nepřiel jsem vám ho ukázat, Je to můj spolupracovník,” řekl jsem. Znovu si Mirka bedlivě prohlédla, prohlídka zřejmě dopadla dobře;. Můj odhad potvrdila prohláením: Takovej feák a honí zloděje. Mladíku, děvčata byste měl prohánět”

Jednu u uhnal a dalí honit nesmí. Ta si ho pojistila,” ubezpečil jsem ji.

Zasmála se lehce skřípavým smíchem unavených hlasivek. Chápu, pánové, chápu A co byste chtěli?” Jsme stále na chodbě, paní Bareová,” připomenul jsem jí. No tak pojďte dál.” Milostivě nás vpustila do předsíně.

Nikdo se nesháněl po Doudkovi?” zeptal jsem se. Zavrtěla hlavou. Mirek Koál se podíval na hodinky. Paní Bareová se usmála. Kdo z vás dvou je vedoucí?” Proč?” promluvil konečná duchaplně Mirek. Protoe i vy se díváte na hodinky. Jako vá kolega, kdy byl u mne posledně.

Ach vy mladí, jak jste pořád nervózní a někam spěcháte. Nic vám neuteče, nebojte se.” Tentokrát by nám něco utéct mohlo.” řekl jsem jí. Potřebujeme vai pomoc ” Paní Bareová si přihladila límeček domácích atů.

Shovívavým hlasem nás ujistila, e ji to těí. Poznala byste tu enu? A vůbec někoho, koho jste viděla u Doudka?” Zarazila se. Nikdy jsem u Doudka nebyla, tak bych nikoho nepoznala.” řekla rozhodně. Rozumím. Tak toho, kdo k němu chodil,” řekl jsem smířlivě. To je jiná.” Zamyslela se. Pak vzhlédla a nejistým pohledem se mi zahleděla do tváře. Tu enskou bych poznala. Rozhodně jednou jsem taky viděla nějakého mue asi vaeho věku. S tím si ale nejsem tak jistá.”

38

Tak se oblečte a pojedete s námi. Budete se dívat a kdy někoho poznáte, řeknete nám. Ano?” Nebudu z toho mít nějaké nepříjemnosti?” Znají vás?”

zeptal jsem se netrpělivě. Zavrtěla hlavou. Neznají.” Pak, jako by jí něco dolo, řekla: A co jako budu dělat, kde budu?” Vechno se, paní Bareová, dovíte, jenom vás prosím, abyste si pospíila.” Ale to víte, e to pro vás udělám.”

Počkáme venku, před domem,” řekl jsem a vyli jsme z bytu. Babka je čiperná,” konstatoval Mirek. A moc.” Nikoho jsme nepotkali. Na chodníku jsme si zapálili cigaretu a vyčkávali. Paní Bareová to stihla opravdu brzy. Přila v květovaných átech, základní barva křiklavě lutá. Zřejmě si potrpěla na barvy. Usadili jsme ji dozadu vedle Mirka. Já jsem si sedl vedle řidiče a vyjeli jsme. koda, e nejedeme s tou vaí modrou sirénou. Ráda bych se s ní někdy svezla. To ale musí být jízda, kdy vám vichni uhýbají,” řekla. Nic příjemného to není, paní,” poznamenal řidič. Moc lidí po vás kouká, to jste jako na divadle.” To bych právě chtěla zaít. Já bych jim jetě mávala.”

To byste nesměla, to je sluební vůz,” rezolutně prohlásil řidič.

Zlobně odkalala. Nijak jsme to s Mirkem nekomentovali. Za dobrých patnáct minut jsme zabrzdili před podnikem, kde Doudek pracoval. Omelá budova pohlcovala sluneční paprsky ve svých oprýskaných zdech. Na rohu se činila parta muů v montérkách. Skládali trubky na leení. Pochopitelně s patřičným rámusem. Nemám tenhle zvuk vůbec rád. Kdykoliv ho slyím, vnitřně nadskakuji. Mám asi pocuchané nervy. To je randálu,” řekla paní Bareová.

Jak dneska někdo něco dělá, tak na sebe upozorňuje. Jestli tady budeme stát dlouho, začne mě z toho bolet hlava.” Budou za chvíli hotovi, podívejte se, jak pospíchají,” řekl poručík Koál. Pak se naklonil ke mně: Tak jak to provedeme?” Můeme tu stát?” zeptal jsem se řidiče.

39

Do té doby, ne nás vyene hlídkový,” řekl. Je tady zákaz stání.” My tady ale potřebujeme stát.” Bude to ale na vá účet. Nedorozumění s přísluníkem vyřídíte sám. Vypnul motor. Pohodlně se usadil na sedadle a zvrátil hlavu na opěradlo.

Mirku,” řekl jsem poručíku Koálovi, Já tu zůstanu a ty bude tamhle,”

ukázal jsem na druhou stranu ulice. Kdy mi paní označí koho zná, tak ti dám znamení. Třeba světlem.” Prima.” Mirek křepce vyskočil na chodník.

A vy, paní Bareová, budete pozorovat průjezd.” Podíval jsem se na hodinky.

Za chvíli by mohli odcházet ze zaměstnání. A co kdy se to nepovede?”

projevila obavu. Kdy nikoho nepoznáte, nedá se nic dělat. Vidíte dobře?”

Na lidi ano, na čtení hůř.” Ve vozidle se rozhostilo ticho. Kolem nás přecházeli lidé. Registroval jsem útrky hovorů. Po očku jsem pozoroval Bareovou.

Nespustila oči z vchodu. My by jí neproklouzla. Ve vrásčité tváři měla výraz nejvyího soustředění, smíený s pocitem důleitosti, řidič lenivě pozoroval okolí a přivíral oči. Pak jukl do zpětného zrcátka. Pootočil hlavu a řekl: Připravte se, u na nás kráčí.” Otočil jsem se dozadu a spatřil mladého přísluníka podmračené tváře, jak se rozváně blíí k naemu vozu.

Rozhodl jsem se, e věc vyřídím bez přítomnosti Bareové. Vystoupil jsem a el naproti uniformě. Jsem tady od toho, jako vy, spustil jsem. Potřebuji tady stát. Nevím, jak dlouho, ale potřebuji.” Zkoumavě si mě prohlédl. A co sluební průkaz? Rychlá jsem sekl očima na obě strany. Jeden přičinlivý občánek se zastavil a vyčkával jak dopadnu. To víte, soudruhu strámistře, e ho mám, ale zrovna teď nemám chu se s ním tady před tolika lidmi chlubit.”

Pochopil. Kývl hlavou a pro ty okolo se podíval na hodinky. Pak volně kráčel dál. Vrátil jsem se zpět k vozu. Usedl jsem a zabouchl dveře. V davu jsem nael Mirka. Vesele pokukoval po světě. Minuty se táhly jak med ze líce.

Konečně zaměstnanci začali vycházet.

40

Teď vám to začne, paní Bareová,” přeruil jsem ticho. Cítil jsem troku napětí.

Vycházeli po skupinkách i jednotlivě. Viděl jsem známé tváře, které jsem spatřil v účtárně. Bareová neznatelně vrtěla hlavou. Za dalí půlhodinu nastal u vchodu klid.

Počkejte jetě chvíli,” řekl jsem Bareové a vystoupil z vozu. Pomalu jsem přeel ulici k Mirkovi. Tak co?” zeptal se otráveně. Samá voda. Skoč do nejblií budky, zjisti číslo na vrátnici a zeptej se, jestli je jetě někdo v budově.

Pak hned přijď.” Neví, jak to mám zařídit, aby mi to řekli?” Přemýlej,”

chlácholil jsem ho. Bouchl mě jemně pod ebra: Ty dobráku, s tebou bych chtěl umřít.” Za slabých pět minut byl zpátky. Vrátná byla ochotná, ptala se, proč to potřebují. Důvěrně jsem jí sdělil, e hledám jednu fenou dámu, s kterou jsem měl sjednanou schůzku. Chvíli něco vrčela, pak mi řekla, e mimo několika vedoucích u v baráku nikdo není. Co teď?”

Náhodou jsem zabloudil očima ke vchodu do budovy.Zrovna v tu chvíli se tam objevil Horák. Otoč se k výkladu, sykl jsem na Mirka.

Poslechl. Kdo tam má být?” zeptal se. Horák,” řekl jsem sue. Zrovna ten nás tady vidět nemusí. Bliká na nás auák,” upozornil mě Mirek Bě za ním. Jestli Horák někam zapadne, zavolej mi. Budu u sebe. Hned se tam nechám odvézt.” Horák zatím volně přecházel o padesát metru dál ulici. Mirek se vydal za ním. Já jsem si pospíil k vozu. Myslím, e znám toho pána, co el před chvílí. Ten byl u Doudka,” řekla s ulehčením Bareová. Jsem vám moc vděčný, paní Bareová.” Řidiče jsem poádal, aby mě zavezl do kanceláře.

Před naím domem jsem se se starou paní rozloučil a poádal ji, aby s nikým o ničem nemluvila. Řidiči jsem dal příkaz, aby ji odvezl domů. V kanceláři jsem se trochu opláchl a čekal na telefon. Mirek se ozval asi za tři čtvrtě hodiny.

Je v kavárně Mocca. Sedí u stolečku sám, před sebou má kafe a něco tmavýho ve skleničce. Dívá se podmračeně co chvíli sleduje ručičky na hodinkách a prsty vyukává koníčky na celkem bílý ubrus.

42

Vypadá jak operní skladatel, kterému doel notový papír.”

Chvíli jetě vydr a sna se, aby tě neviděl. Pokusím se někoho sehnat, aby tě vyměnil. Tebe Horák zná.” Tak dělej. Ale co kdy se zvedne dřív, ne tady bude náhrada?” V tom případě to musí zvládnout sám. Odkud volá?”

Z jednoho krámu od naproti. Natěstí mají telefon.” Počkej na drátě, hned ti dám vědět.” Prudce jsem vyrazil na chodbu a vletěl do kanceláře pátračů.

Potřeboval bych pomoc,” řekl jsem bez pozdravu. Ale hned,” dodal jsem celkem zbytečně. O co ti jde?” zeptal se jeden z nich a nabízel mi idli.

Ne, idli ne, tu nepotřebují. Kdo z vás má volno?” Já,” ozval se Lika.

Ve stručnosti jsem vysypal své přání. To by lo. Ale nemám ani pětník,” řekl důvěrně. S povzdechem jsem vytáhl padesátku a podal mu ji: To ti půjčuji, to není ádný fond. Koukej s tím etřit, zítra mi ji celou vrátí.

Pak budeme účtovat.” Chybí ti velkorysost,” řekl. Polepi se.” Popadl kabát a vyklusal z kanceláře. Ten dotyčný moná na někoho čeká, Mirek ti řekne, kde bydlí. Kdyby el domů, tak to zabal!” křikl jsem za ním.

Mávl rukou na souhlas a zmizel na schoditi. Vrátil jsem se k telefonu: Jde tam Lika. Je částečně instruován. Přijd sem. Za chvíli jsem u tebe.” Cvak, a bylo ticho. Pohodlně jsem se opřel o opěradlo idle. Je tam sluný pařák,” prohlásil Mirek, kdy se objevil. Řekl jsem Likovi, e kdyby něco, a maximálně do esti hodin zavolá. Po esté můe nechat vzkaz u stálé sluby nebo nás o vem informovat a ráno.” Lika se neozval. Po esté jsme to zabalili a vyli na vzduch. Má jetě něco v plánu?” zeptal se Mirek. Nemám. Jen by mě zajímalo, na koho Horák čekal.” Třeba na nějakou slečnu.” Byl jsi nervózní, kdy jsi čekával na druhé pohlaví?” To záleelo na okolnostech.”

43

Fakt, třeba se na ni moc těí, nebo se bojí, aby ho nikdo neviděl,” dumal jsem.

Soudruh Lika nám zítra řekne víc.” Popřál jsem Mirkovi klidnou, neruenou noc. Sám jsem pomalu pochodoval na tramvaj a přemýlel, jak zahnat zbytečné mylenky. Dělal jsem si starost za jiné. Třeba za vedoucího kádrovky, zda se mu podaří pro nás sehnat písmo lidí z podniku.

xxxxxxxxxxxxxxxxxx

Ráno bylo zase dusné, zase protkané závoji mlh, kryjícími koruny stromů a střechy. Bílý kruh prodírajícího se slunce matně ozařoval čisté ulice, bez pachu nafty a benzinu, jak to je v Praze moné jen po ránu. Čekal na mě podporučík Lika. Posadili jsme se za stůl. Bez váháni sáhl do postranní kapsy saka a poloil přede mne bankovku: Ani jsem ji nepouil. Vzal jsem si ji od tebe jako rezervu, kdybych náhodou zůstal ná dně.” Tak jak jsi to uil?” Horák tam čekal asi do půl sedmé. Moc toho nevypil. Seděl jsem kousek od něho. Platil dvacetikorunou, drobné zpátky nevzal. el na tramvaj a odjel domů.”

Lika vstal, zapnul si sako a dodal: Moc jsem toho nezjistil, e?”

Mávl jsem odmítavě rukou. Nic si z toho nedělej. Nevědět nic znamená někdy aspoň jistotu.” Vyndal jsem spis se jménem Doudek. Má pocit, e na někoho čekal?” To bych mu bezpečně mohl říct do očí. Vůbec se nebavil. Nečetl noviny, nikoho nepozoroval. Prostě čekal. Nezaregistroval jsem. e by se znal s někým z obsluhujících. Určitě tam měl schůzku.” Tak ti děkuji. A bude něco potřebovat, oplatím ti to. Potřeboval jsem někoho, koho Horák nezná.”

To je v pořádku. Tak se měj.” Nechal mě o samotě. Vzal jsem list papíru, na kterém byla jména lidí, s nimi se údajně měl Doudek stýkat víc, ne s ostatními. Pomalu jsem pročítal jména a adresy. Pak jsem zvedl telefon a vytočil číslo.

Chtěl jsem se vás, soudruhu, zeptat,” spustil jsem na vedoucího kádrového oddělení, jeho hlas zněl znaveněji ne kdy jindy, jestli přijel Doudkův bratr.”

Ano, byl u nás. Předali jsme mu nějaké Jirkovy osobní věci.

44

Projevil zájem o to, zda se Bezpečnost nějak zvlá zajímá o smrt jeho bratra.

Řekl jsem mu, úmyslně, e ne, soudruhu nadporučíku. Nechtěl jsem, aby si myslel, e vy …”

Dobře, dobře, řekl jsem kvapně. Jel domů?” Ano, říkal, e pojede, ale e se staví u vás. Po pohřbu. Prý s tím má jetě starosti. Doudkova matka chce, aby byl uloen tam u nich, aby nemusela jezdit na hřbitov a do Prahy.”

Hm. Potřeboval bych, abyste mi sem poslali Marii Rejskovou. lo by to zařídit?” Můete ji zavolat sám. Má linku 233,” řekl mi ochotně. Asi jí nechtěl vysvětlovat, proč má jít k nám. Dobře, zavolám ji sám. Děkuji a na shledanou.”

Znovu jsem vytočil ústřednu. Za pár okamiků se mi ozval melodický hlas. U

telefonu Rejskova.” Nadporučík Beránek, Bezpečnost. Potřeboval bych s vámi mluvit. Nebude to trvat dlouho,” ujioval jsem ji. Kam mám přijít?”

Řekl jsem jí adresu. Slíbila, e se dostaví během půl hodiny. Tak jak dopadl Lika?” vyzvídal Mirek místo pozdravu. Nijak,” odpověděl jsem neochotně.

Horák jel domů, nikoho se nedočkal.” Co je ti? Zdá se, e jsi nějaký navrcený.” .Ale nic. Začíná mě bolet hlava. To bude asi z toho počasí,” bručel jsem. Tak si skoč pro práek. Na telefonní ústřednu. Věruka má vdycky něco takového při ruce.” Poslechl jsem. Věruka skutečně měla na vybranou.

Zkusil jsem algenu. Dychtivě jsem ji polkl a zapil doukem bezvadně chlorované vody. Chvílí jsme hovořili o strastech a různých chorobách. Pak jsem se vrátil do kanceláře. Na idli seděla usměvavá hnědovláska. Vyzývavě se na mě podívala a tím stejně melodickým hlasem ubezpečila, e je Rejskova.

Posadil jsem se proti ní. ířila kolem sebe jemnou vůni parfému. Kdy jsem potlačil nutkání přátelsky se na ni usmát, poádal jsem ji o občanský průkaz.

Jemnými pohyby pečlivě upravených rukou zaátrala v kabelce. Kdy mi občanku podávala, sledovala mě očima.

45

Bezmylenkovitě jsem přemílal listy dokladu. Jak dlouho jste znala Doudka?”

zeptal jsem se po chvíli. Vrhla na mě divný pohled. Mlčela.

Nadporučík Beránek se vás na něco ptal,” slyel jsem hlas. To Mirek vytahoval katany z ohně. Já vím, pane poručíku.” Shovívavě se usmála. Jen si myslím, e bych mohla vědět, proč to potřebujete. A hlavně, proč to chcete zrovna ode mne.” Doudek zemřel,” řekl jsem zcela zbytečně. Ano. Já vím.” Zváněla. Je ho koda. Byl to velice milý a schopný mu. Měla jsem ho svým způsobem ráda.” Jste vdaná?” zeptal se poručík Koál. Ach, ten Mirek! Ten se vdycky zeptá tak přímo a tak zoufale věcně. Ano. Jsem. A mám se poměrně dobře.

Přesto jsem měla Doudka, naeho Jirku, jak se u nás říkalo, ráda.

Svým způsobem, jak jsem řekla. Jste trochu vedle, pane poručíku.”

Pouze jsem se zeptal, jestli jste vdaná.” Vím, proč jste se ptal,” řekla výsměně. Byl to vá přítel?” Malinko zaváhala. Byl,” připustila po chvíli.

Mimo sex. I kdy připoutím, e se pokouel.” A jak dopadl?” Zčervenala.

V očích se jí mihla zloba. Nezlobte se, ale mohla jste udělat minimálně tři věci: neodmítnout, dát naději nebo odmrtit. Jak tedy dopadl?”

Zůstali jsme kamarády a u nikdy jsme o tom nemluvili,” řekla pevně. Pak stiskla rty. Zjiujeme, proč Doudek spacími sebevradu. Musíme vědět, jak il, jaké měl názory a tak dále,” prohlásil Mirek věcně. Vy jste byli kamarádi nebo přátelé. Svěřoval se vám?” dotíral jsem. O jeho soukromí jsme nikdy nediskutovali. Tomu se vyhýbal. Dovedl mluvit o vem. Měl, jak se říká, veobecný přehled. Proto jsem s ním ráda mluvila.” Měl v podniku nějaké nepřátele?” Jsem tam dva roky. Nic takového jsem nezjistila.” Máte v zaměstnání nějakou přítelkyni?” Nemám,” řekla bez smutku. Hrdě vysunula jemnou bradu.

46

Já ji těko můu mít. Domyslíte si asi proč.“Shodně jsme zavrtěli hlavami.

Je trapné, abych o tom mluvila já.”

Řekl jsem si, e jí pomůu. Asi vás tam nemají moc rádi, e? Předevím eny.”

Ano. Ale nemůu za to, e kadý za mnou, jak se říká, blázní. Takových jako jsem já je víc. Některá přitahuje postavou, jiná chováním. Já o sobě vím, e se muům líbím. Ale mě opravdu neláká, s někým to tam táhnout.

To by ten chudák u nás dlouho nevydrel,” dodala s úsměvem.

Umíte mlčet?” zeptal jsem se přímo. Přikývla. Pohladila si krajkovou blůzku, částečně krytou světle hnědou vestou ze stejného materiálu a stejné barvy jako sukni. Náramně jí to sluelo. Nebyla přehnaně namalovaná. Neměla ani umělé obočí, či řasy. Mohlo jí být klidně pětadvacet, jako o deset víc. Výborně zachovalá. Podle občanského průkazu očekávala dvaatřicet. Manel neárlí?”

Ne,” řekla tie. Teď u ne.” Obličej se mi vykroutil do otazníku.

Jsem dosud vdaná, ale on ode mne odeel. Nemohl beze mne ít. To říkal stále a denně. A árlil. Nejdřív to bylo milé, pak jsem mu to rozmlouvala, pak dělal scény a nevěděl, správněji, neměl důvod. Bylo to peklo.”Máte děti?”

Nemám.” Kde je manel?” ije s jinou. Pokořil mě. Nesahá mi ani po kolena,” řekla pohrdavě. Trochu mi v hlavě zaskřípalo. Duevní svět lidí kolem nás je druhý ivot, který kadý proívá úplně jinak. Uvědomil jsem si, e nám řekla o sobě víc, ne o Doudkovi. Paní Rejskova, mám ádost. Předevím, abyste mlčela. Z toho prostého důvodu, e není třeba ířit vechno hned do světa. Doudek byl vyděrač,” dodal jsem řízným hlasem. Na slovo vyděrač jsem dal zvlátní důraz. Pohnula sebou tak, e mi připadalo, e se chce od nás odtáhnout. Sevřela rty a nezvýeným hlasem, ale plným jakési přísnosti, řekla: Co vás to napadlo? Co to říkáte za nesmysl?”

47

Mirek pochybovačně” vrtěl hlavou. Asi neschvaloval, e jsem to Rejskové řekl.

Máme důkazy, řekl jsem a čekal, jak bude reagovat na toto sdělení.

To je přece nesmysl! Jirka a vyděrač! Tomu nevěřím! A co Horák?” nevině se zeptal Mirek. Horák? Ten aek? Promiňte, byl to jeho vedoucí, to jsem neměla říkat.” Proč aek?” Ten uboáček, řekla výsměně. ,.Jak malý človíček! Kdybyste řekli, e on je vyděrač, tak bych tomu věřila, ale Jirka, to ledy ne.” Horák se vám nelíbí, jak je vidět,” řekl poručík Kofál.

To mále pravdu, nelíbil Můeme vědět, proč?”Pořád stejná písnička.

Zkouel to na mě. Ale ne dvořit se. el na to od podlahy. Moná, e si dal na kurá nějaký alkohol.” Odmlčela se. Pokračujte,” vyzval jsem ji.

Jednou v zimě si na mě počkal na chodbě před mnou kanceláří. Bez jakýchkoliv rozpaků mě chytil a začal vanit něco o tom, e beze mne nemůe být a podobné nesmysly. No a pak jsem ho vyřídila. Čekali jsme, jak.

Kopla jsem ho do nohy, odstrčila a utekla. O poschodí ní jsem potkala uklizečku. Jetě se mě ptala, kam běím a proč jsem tak vyděená. Ani nevím, co jsem ji odpověděla Ale během týdne jsem se dověděla, e nejsem dost schopná pracovní síla e prý to o mně někdo řekl. Vím přesně, kdo to mohl byt.

A dál?” Od té doby jsem byla pro Horáka vzduch. Kdy mě potkal, dělal, e mě nevidí. Před ostatními se choval vřeleji. Snad aby nepoznali, e se něco stalo. Moná měl strach, e to někde řeknu. Co bych z toho měla?”

Třeba byl opravdu jenom opilý,” řekl jsem na jeho obhajobu. Pochopitelně naschvál.Vyloučeno.To by se při nejblií příleitosti omluvil.”

Řekla jste to někomu?”Ani Jirkovi ne. Asi by mu nějakou vrazil. Povaoval se tak trochu za mého rytíře,” usmála se.

43

Hm, ochránce bez provize,” zabručel pochybovačně Mirek.

Copak u mezi muem a enou nemůe být nic ne mylenka na postel?”

zeptala se provokativně. Doufám, e můe,” odpověděl poručík Koál. Jsem rád, e jsem někoho takového poznal. Sám jsem se u vzdával. Pokud ovem říkáte pravdu.” Nemám důvod lhát,” durdila se. Pochopte, Doudek je mrtev, manel ije s jinou. Vás neznám. Proč bych měla lhát? Kvůli vám? Proč?”

Jaksi se nám vytratila jedna otázka,” přeruil jsem trapné ticho, které nastalo po jejím rozhodném vystoupení. Jak si můete být tak jista, e Doudek nebyl vyděrač?” Pochopte,” jazykem si přejela spodní ret, nejde mi to s jeho chováním a vystupováním dohromady. Jestli to je pravda, pak byl dokonalý herec. Ale nemohu dost dobře něco takového chápat. Máte-li zájem, budete mě opravdu muset přesvědčit.” Oba si nás pozorně prohlédla. Ale myslím, e toho moc, jak se říká, v rukávě proti němu nemáte. A i kdyby to byla pravda, proč vás to zajímá? Je mrtev, s tím se nedá nic dělat, opravdu ne. Tak nevím …”

Vstal jsem ze idle. Dobrá, paní Rejskova nevěří, e Doudek byl vyděrač.

Kdyby to náhodou byla pravda, pak nemůe pochopit, proč se o to zajímá Bezpečnost.

Paní Rejskova měla Houdka ráda a proto se brání kadé mylence, která mue památku na jejího, dejme tomu, přítele pokazit. Pani Rejskova si zacpe ui, zavře očí a nechce nic vidět a slyet. Nechte si klidně jasnou a čistou vzpomínku na Jiřího Doudka v mylenkách a třeba i v srdcí, ale nechtějte mě, nebo nás dva, tady přesvědčit, ze se nudíme a nemáme co dělat a tak jsme si vymysleli na Doudka pínu a teď s tím chodíme na lidi, kteří ho znali. To zase nechtějte vy na nás.” Zděeně na mne hleděla. Asi jsem se přece jen trochu víc rozohnil, ne

bylo třeba. Promiňte,” řekla tie, ale důrazně, já to tak nemyslela. Já vás nepodezřívám z toho, co jste tady řekl, ale vy byste nebyl lepí, kdyby lo o někoho, kdo vám je blízký, znáte ho jako dobrého a seriózního člověka a někdo by se vám snail namluvit, e je patný. Mrtvý se bránit nemůe! Jak to, e vás to nezajímalo, kdy jetě il?”

49

Zaútočila tvrdě a bezohledně. A já jsem ani nemohl vyloučit verzi, e to jeho podivné, a nápadné zmizení ze světa můe mít na svědomí i tahle krásná ena, která ho tady brání jako lvice. V naem zaměstnání, kde se člověk chtě nechtě dostává do rozporu s lidmi, s nimi je nucen jednat, se musí umět taky riskovat.

Naklonil jsem se nad ni, zadíval jsem se do její nahněvané tváře, i tak velmi poutavé. Nespustil jsem pohled z jejích očí. Vydrela to a čekala, co řeknu.

Nejsem vevěd, milá paní Rejskova. Ale buďte ujitěna, e mít dřív jenom nepatrnou povědomost o tom, e Doudek je vyděrač, tak jsem s ním zametl, e by se za ním jen zapráilo. Tuhle sortu nenávidím ze veho nejvíc, víte? Ti dokáou člověka skřípnout jen tehdy, kdy je na dně, jinak si netroufnou.

Hyeny. Čekají a hlídají. Najdou si obě, která je momentálně někde slabá. A pak jdou po ní a nepustí. Neseerou, to ne, jen sají. Po kapkách nebo po hltech, ale stále. A nedají pokoj, dokud cítí, e aspoň trochu krve jetě zůstalo. A kdo krev nemá, ten umírá. To si pamatuju jetě ze koly. Můete namítnout,” řekl jsem a narovnal se do přijatelnějí polohy, můete namítnout, e nebojácný, nebo chcete-li, hrdinný člověk, se vyděrače nebojí. Tak to by vám nevylo. Viděl jsem u pár takových. Byli neporazitelní. Rady a úsměvy rozdávali jako na povel nebo na počkání. A pak je chytil vítr. Nebyl velký, ale byl cítit. U se tak neusmívali, u tak neradili. A najednou se na jejich kučeravých vlasech objevily ediny. Ne ty nonalantní, co lákají zajíce, ale ty edivé vlasy bez lesku a bez parády. Ty, co prozrazují stáří, smutek a bůhví co jetě.” Přeel jsem po kanceláři tam a zpět. Paní Rejskova ani nemrkala. Tie seděla a sledovala mě.

Víte, jak zemřel?” zeptal jsem se náhle. Říkali, e se otrávil, snad si pustil plyn,” odpověděla váhavě. Sedíme tady hezkou chvíli, ale jetě jsem od vás neslyel ani zmínku o tom, e vás překvapila jeho smrt. Berete to, jako kdyby se z vinárny nechtěl vrátit domů. Řekl bych, e je v tom rozpor.” Zavrtěla se na idli. Neptal jste se na to. Měla jsem odpovídat na otázky. Mluvil o tom, e si něco udělá. Svěřil se mi, e takhle u dál nemůe. Nevěřila jsem mu. Nevěřila jsem, e by toho byl schopen. On! Ten, který byl samý úsměv a dobrá nálada.

50

Takové řeči měl jenom kdy moc pil” A co dál? Uváděl nějaký důvod?

Ne, jen říkal, e ho nic nebaví, e u má veho dost.

Byla jste s ním někdy, kdy hodně pil? Dvakrát. Jednou jsem ho potkala a podruhé mě pozval na večeři. Máme informace, e alkoholu neholdoval, vmísil se Mírek. Znám ho dva roky a opilého jsem ho viděla dvakrát! To je holdování alkoholu? odsekla Ve společnosti eny, kterou pozve na večeři, se opít? meditoval jsem nahlas. A proč ne? Byla jsem taky opilá.” Byla jste někdy u něho v bytě? Ne,” řekla tvrdě a jaksi příli rychle. Tak rychle, e jsem nabyl dojmu, e na tuto otázku u čeká hezky dlouho. Byla jste včera v práci?

Ne. Rukama si projela vlasy. Účes zůstal stejný. Proč to chcete vědět?”

Neodpověděl jsem. Místo mne se zeptal Mirek: Kde jste byla minulý čtvrtek?

Na dovolené. V Doksech. U známé na chalupě. Přijela jsem v nedělí večer a v pondělí jsem se dověděla, co se stalo.

Očí měla jasné, ale najednou se jí rozsvítily jetě víc. Vůbec se mi nelíbí, jak a na co se ptáte. Zvlá teď. Copak to nebyla sebevrada? Ale byla,” řekl jsem s jistou dávkou ulehčení. Byla, paní Rejskova, jenom nám nehraje pár maličkostí. Například nenechal ádný dopis na rozloučenou.” A komu, prosím vás. Pokud vím, byl sám. Vám neposlal nic? Opilý nebyl, to víme, take tou mylenkou se mohl zabývat déle.” Nic mi neposlal ,to bych vám řekla.”

Máme zjitěno, e měl dobrou přítelkyni. Neznala jste ji náhodou?”

Udiveně vzhlédla Myslíte něco váného?”Ano” Bylo vidět, e ji to zamrzelo.

Ale rychle se ovládla. To se mi nechce věřit. Nikdy nikdo na něho nečekal.

Nikdy nepospíchal domů. Nezmínil se ani slovem,” odpověděla zaraeně.

51

Pak se letmo podívala na hodinky. Výslech se protáhl. Zatím bychom byli hotovi, paní Rejskova řekl jsem unaveně. Můete jít.” Vstala. Nikomu nic neřeknu. Opravdu ne. Spolehněte se. A budete mít úplně jasno, dejte mi, prosím vás, vědět. Ano?” Přikývl jsem. Na shledanou,” řekla a tie za sebou zavřela dveře. Chvíli jsme mlčeli. Pak Mirek řekl nějak ztěka: No,to zase byla lahůdka. Ty jsi se rozparádil. Ale musíme přiznat, e se ti podařilo otřást jejím klidem.” To jsem vůbec nechtěl. lo mi o něco jiného.” Sedl jsem si za stůl a podepřel bradu. Pravou rukou jsem na desku stolu kreslil prstem kolečka, jen tak.

xxxxxxxxxxxxxxxxxxxx

Mirek Koál zavolal dalí. Do kanceláře vela bledá tvář s podmalovanýma očima, trochu pičatým nosem a vyhublou postavou. To ve patřilo eně středního věku, bez úsměvu, s odmítavým výrazem světleedých očí.

Na vyzvání se posadila a čekala. Kradmým pohledem si prohlíela skromné zařízení kanceláře. Při té zběné prohlídce se jí trochu ohrnuly rty.

Sedl jsem si proti ní a začalo to znovu. Jiřího Doudka jste znala?”

Přikývla.Dobře? Pokrčila rameny. Pak suchým hlasem řekla, e ano.

Jak dlouho?” Dost” To znamená, jak dlouho?” zeptal jsem se trpělivě.

Asi čtyři roky.” V jakém jste byli vztahu?” Nic zvlátního. Jen jsme se pozdravili a sem tam pohovořili na chodbě.” Víte, co se mu stalo?”

Slyela jsem.” Jak to na vás zapůsobilo?” Podívala se na protějí zeď, po které se táhly pinavé mouhy od ústředního topení Kadý jednou musí umřít, a

chce nebo nechce. To je jediná spravedlnost na světě.” Byla zahořklá, radost pohledět.

52

Měla jste s Doudkem nějaké potíe nebo nepříjemnosti?” Znejistěla, jak to myslíte? S vámi dobře,” řekl jsem. O ádných nevím. Měl nějakou enu, přítelkyni? Nevím, to mě nezajímalo. V zaměstnání mluvil se vemi stejně.

Měl tam kamarády?” Kamarády? Nevím. Oni jetě nějací existují?

Na to jsem neodpověděl. Nehodlal jsem ji přesvědčovat, e jsou. Nevypadala na to, e by mi uvěřila. Mirek to vzal za mne. Já ji jen pozoroval. Byla jste s ním někde mimo zaměstnání? Třeba na večeři?” No dovolte? Proč? K tomu jsem neměla důvod. Víme, e s ním sem tam někdo el,” řekl Mírek neurčitě.

Pohrával si s popelníkem. To mohla být jedině ta c …” zarazila se.

Kdo prosím?” zeptal se vlídně Mirek. Dobře jsme si oba domysleli, koho tim myslí. Rejskova. Ta nemoná enská, která ádnému nedá pokoj.”

Dovedla byste jí to říci do očí?” zeptal se Mirek nevinně. Ne. Svoje názory říkám jen těm, které si vyberu.” Hm, zabručel poručík Koál. Co děláte?

V pokladně. Řadová práce.” Usmál jsem se. Proč nezměníte zaměstnání, kdy

vás to tam otravuje? Zachovala si svůj váný výraz. Je mí to jedno. Máte nějaké potíe? zeptal se poručík Koál. Nemohl uvěřit, e existuje ena, která by byla tak lhostejná. Nemám, řekla příkře. Proč bych měla mít?” Sepnula hubené prsty na klíně a mrzutě se na ně podívala. Nechcete cigaretu?” zkusil jsem to jinak. Jetě jsem se za těch čtyřicet let kouřit nenaučila.” Moná, e se chtěla usmát, ale jen jí kubly koutky úst. Neznáte někoho, kdo by dělal potíe Doudkovi?” To bych moná znala.” No konečně. Čekali jsme, co řekne.

Znáte Horáka? To byl jeho vedoucí. Myslím, e to s ním Doudek neměl lehké.”

53

Zase Horák. Kam se podíváme, stále Horák. A to bije do očí.

Jak to myslíte?” Ten Doudka znevaoval. Tvrdil, e na něj není spolehnutí.

Mezi lidmi mu nedělal dobrou pověst. Viděla jste je někdy pohromadě?”

Viděla.” Jak se k sobě chovali?” Doudek byl normální. Stále se usmíval. A Horák mu říkal ty můj kamaráde. Pěkný kamarád!” Řekla jste něco Doudkovi?” Ne. Proč?” Docela upřímně se divila. Podle toho, jak se tváříte a mluvíte, tak nesouhlasíte s tím, jak se vedoucí tvářil za Doudkovýmí zády a jak v jeho přítomnosti. Proč jste tedy něco neřekla?” A proč bych to dělala?”

Pokrčil jsem rameny. Třeba jenom proto, aby lidi byli k sobě upřímnějí.”

S jinými se Doudek stýkal víc ne se mnou. Tak proč bych mu měla něco říkat zrovna já, kdy ostatní mlčeli?” Podíval jsem se jí do občanky. Poslechněte, paní Kříová, vy něco víte a nechcete nám to říct. Mám pravdu?“Zarytě mlčela.

Proč nám to nechcete říct? Co vám v tom brání? To je zbytečné, kdy u je mrtvý. Tím se u nikomu nepomůe.” My bychom to ale potřebovali vědět,”

řekl jsem s dávkou naléhavosti v hlase. Jako kdy člověk přesvědčuje malé dítě.

Kadý něco potřebuje. Já vám taky neříkám, co potřebuji.” My to nechceme vědět pro sebe,” řekl poručík Koál. Zeptejte se jiných. Ti vědí víc,” odsekla a vstala. Vstal jsem také. V tom případě vás musím důrazně upozornit, e zamlčujete-li něco, co je v rozporu se zákonem, můete mít nepříjemnosti.”

S tím jsem si ale na ni nepřiel. Opravdu?” divila se. To by mě moc zajímalo, co byste mi mohli dokázat. Tak to zkuste!” Uklidněte se, paní Kříová,” řekl Mirek. Tak nám alespoň řekněte, proč to nechcete povědět” To je z bláta do loue. A koneckonců je to zbytečné.

54

Doudek Je mrtvý.” Zase se posadila. Nikomu se u ne pomůe. Ani těm, kterým třeba ublíil.” Mlčela. No tak, dejte si říct,” naléhal jsem.

Podívala se na mě zvlátním výrazem svých vybledlých očí.

Sedí před vámi,” řekla těce. Jak vám ublíil?” Jsem vdova, mám dceru a syna. Syn u je enatý. Spěchal. Oenil se hned na vojně.

Dcera studuje, ale poslední dobou se mi nějak toulá. Nemám na ni silu.

Potřebovala by tátu a pevnějí ruku. Ale to je vedlejí,” řekla a vytáhla kapesník.

Snaila se vysmrkat, ale bez valného úspěchu. Asi před půl rokem,”

pokračovala Kříová, jsem mluvila na chodbě v podniku s Doudkem. Slovo dalo slovo a tak jsme si říkali o vedních starostech. Nalézala jsem u něho plné pochopení. Souhlasně pokyvoval hlavou, kdy jsem vykládala, co to dá starostí vychovat děti a ty se pak nakonec zvrtnou. Říkal mi, e kadý má nějaké trápeni. Na oplátku se svěřil, e se dostal do nečekané finanční tísně, e měl půjčeny peníze od nějakého svého známého, který je předčasně nutně potřebuje.

e mu chce vyhovět, ale neví, kde by je honem sehnal.

Zeptala jsem se ho, kolik to dělá. On jen mávl rukou a řekl, e nějakých osm tisíc. Nevím, co mě to napadlo, ale pravda je, e jsem mu nabídla půjčku.

Nechtěl o tom ani slyet. Nakonec jsem ho přesvědčila. Poádal mě, abych o tom nikomu neříkala. Hlavně prý Rejskové, e by měl ostudu a e mi jako zkuené a dobré mámě věří. Tenkrát jsem se tomu musela smát, ale bylo mi nějak dobře. Víte, ten pocit, e si člověk můe s někým jen tak promluvit a on mu rozumí. Ty peníze jsem hned druhý den přinesla. Moc mi děkoval. Byl rád, jak řekl, e jsem mu vytrhla trn z paty. Já jsem mu byla jetě vděčná, e je tak sluný a v té své hlouposti jsem mu řekla, e jsem také jednou byla v krátké nouzi a e jsem si vypůjčila” z pokladny v pátek sedm set korun a v pondělí je tam vrátila. Jen se smál a říkal, e se to v ivotě stává a e o nic nejde.

55

No a pak se nějak neměl k tomu, aby peníze vrátil. Nejdřív mi bylo trapně.

Myslela jsem si, e zapomněl, nebo tak, ale kdy minula i druhá splátka, tak jsem ho jednou zastavila a sluně mu připomněla jeho povinnost. Dohodli jsme se toti na tom, e mi to vrátí na třikrát. Dvakrát po třech a nakonec dva tisíce.

Usmál se, e prý měl nějaký malér a abych mlčela, e mi peníze určitě vrátí.

Nevrátil zase nic. To u mi bylo divné. Tak jsem mu zavolala. Pozval mne, abych zala k němu do kanceláře. Po pracovní době, tam mi řekl, e mi zatím mue vrátit jen malou část, pokud jsem ve finanční tísni. Dost jsem se tomu divila. Dopálilo mě to a řekla jsem, e to ohlásím vedoucímu. Oklivě se zasmál a prohlásil, a to zkusím, stejně nemám ádný papír, nic mi nepodepsal. Pak řekl, e riskuji ostudu a postavení. Nechtěla jsem věřit vlastním uím, kdy mi připomněl, e není problém zmínit se o tom, e si soustavně, představte si, soustavně, půjčuji z pokladny peníze Podniková pokladna prý není spořitelna.

Tak abych si to rozmyslela. Bylo mi jasné, e peníze jsou ztraceny. A věřte mi, e jsem nenala odvahu někomu říct, jak to opravdu bylo.

Věřím, e bych se znemonila. Na to, jakou měl v podniku pověst, jak se uměl chovat a jak jsem ho předtím chválila, by mi to nikdo nevěřil. Jetě by si mysleli, e jsem po něm něco chtěla a teď se mu mstím Tak a to je vechno.”

Odmlčela se a tie a nehnutu hleděla na desku stolu, kam poloila sepnuté ruce s pomačkaným kapesníkem. Podívali jsme se s Mirkem na sebe, já jsem cítil, jak rudnu. On na rozdíl ode mne bledl.

Paní Kříová,” řekl jsem dutým hlasem, nebojte se. Co jste řekla Doudkovi o té pokladně, zůstane mezi námi. Doufám, e víte, e půjčovat si takhle nemůete. To by s vámi opravdu mohlo skončit patně. Minimálně by z toho byla ztráta důvěry.” Já vím,” sevřela rty. No a jinak,” nadechl jsem se, jinak vám děkujeme.” Pokývala hlavou a la ke dveřím. Poručík Kotál je otevřel. S chabým pokusem o úsměv se rozloučila Mirek nápadně tie zavřel dveře a sedl si ke stolu. Pak plochou dlaní bouchl do desky a nadskočil popelník Tohle nedělám!” Vykulil na mě oči a burácel Co kouká? Já si můu nohy umajdat, abych zjistil co a jak, kvůli takovýmu syčákovi!

56

I ta jeho sebevrada byla vykoupením pro spoustu lidí” Snail se napodobil hlas Rejskové; To je vyloučené, co si o něm myslíte!… Já bych do toho pratil.

Třeba v tom jela s nim. Ale já se jí podívám na zuby. Člověk by skočil na ty její řečičky a bác. A neříká, e nic nevěděla.” Vyel jsem na chodbu. Nikdo poblí

nebyl. Zase jsem veel zpátky, usedl za stůl a zamračil se. Co ti zase je? vyjel na mě. U ses uklidnil?” zeptal jsem se. A ti luč vpochoduje tam, odkud ti vyletěla, pískni, já se zatím budu dívat z okna. Řekni, e nemám pravdu!”

To ví, e nemá. A na jednu výjimku.” Nechápavě na mě zíral.

Chce snad dávat Rejskově vinu za to, e je pěkná a e jsi jí věřil? Zatím proti ní nemá ani tohle.” Cvakl jsem nehty palce a ukazováčku. Nemusela o tom vědět. Nemusela, povídám.” Opravdu?” řekl jízlivě. Pamatuje, e Kříová říkala něco o tom, e Doudek nechtěl, aby o té půjčce věděla právě Rejskova?”

No Jo.” Zavrčel, vstal, mávl rukou a práskl dveřmi. Zůstal jsem sám. Vzpomněl jsem si na slova jednoho spolupracovníka, který říkal, e tohle řemeslo se musí brát sportovně, nebo to můeme zabalit a uchýlit se na psychiatrii. Přitom jsem se vůbec na Mírka nezlobil. Zůstal jsem v tichém zadumání do doby ne se vrátil. Zjistil sis u Dudkovy výplaty a vechny ostatní finanční náleitosti?”

zeptal jsem se klidně. Bude to zítra ráno a nezlob se, utekly mi nervy.”

Po obědě jsme zase seděli na těch oblýskaných idlích. Rejskova včera nebyla v prácí,” řekl Mirek. Bareová ji tudí nemohla vidět. Musíme zařídit aby se na ni podívala dodatečně.” Správně,” podpořil jsem jeho návrh. A zjistím, jestli na té dovolené opravdu byla. Mimo Prahu, jak říká.” Nejvíc mě udivuje, e ve vem je jaksi namočen, i kdy nepřímo, Horák. A to jsme jetě nemluvili asi s pěti lidmi, s nimi se měl Doudek častěji stýkat.” To bychom snad mohli nechat na zítra co myslí?”

57

Podíval jsem se na hodinky. Jestli nepospíchá, jednoho bychom jetě stihli.

Snad nebude pro tebe tak drastický jako ti předelí.” Horáka hlídat nebudeme?”

Mávl jsem rukou. Myslím, e to nemá význam. Aspoň teď ne. Prověříme Rejskovou a uvidíme.” Po nějaké chvíli se ozvalo zaklepání na dveře. Veel mu. Přesněji řečeno, malý, přilápnutý človíček, značně olysalý, s baculatými prsty na rukou, bílých jako ruce chirurga. Brýle, posazené na pičce nosu bambulovitého tvaru, zvýrazňovaly pokorný výraz lehce zkalených hnědých očí.

Oválný obličej končil mohutným lalokem, který nedobrovolně vězel v límečku umudlané dederonové koile. Já jsem Josef Janák,” řekl. Jeho hlas mi připomínal nemocného havrana. Posaďte se, pane Janáku.” Nabídl jsem mu idli. Posadil se a poloil ruce na stůl. Pak se ibalsky usmál. Volali mi, abych přiel, tak jsem tady.” Nebudeme vás dlouho zdrovat, pane Janáku.

Potřebovali bychom od vás vědět jen pár maličkosti.” Ano. Prosím, jsem k dispozici.” Vy pracujete jako…” spustil jsem. Nákupčí, skladník, mám toho na starosti dost,” řekl hrdě. Ano. A pana Doudka Jste znal?” Důleitě přikývl.

Znal, pánové. Celkem dobře. Byl jsem to nakonec já, kdo mu zprostředkoval styk na stavební podnik, který projevil ochotu pomoci mu při stavbě chaty.”

Byl jste přítomen jednání?” zeptal se poručík Koál. Nikoliv prosím, to u si Doudek zařídil sám.” Slyeli jsme, e se schůzek aktivně zúčastňovala i Doudkova ena.” Blahosklonně se usmál. Víte, lidi nadělají moc řečí.

Znáte paní Doudkovou?” Známe.”

No tak, alespoň si můete udělat obrázek, prosím. Jak se dělají klepy. Myslím, e není prochu, aby na něm nebylo pravdy trochu, ale v tomto případě byly prochy silně přehnané.” Doudkovi se rozvedli,” začal jsem z jiného konce.

Ano, Jistě. Vím o tom.” Navrhovatelův, tedy Doudkův důvod byl, jak máme zjitěno, e jeho ena překročila běný společenský styk.”

58

Janák rozdával samé úsměvy. Připadal jsem si jak před shovívavým andělem stráným, který má za úkol vést mě cestami vědomostí a já jsem přitom dutý jak dřevo. Nemáte zjitěna fakta, pánové,” řekl a nezměnil výraz.

Uvaoval jsem, zda nás nechce tahat za nos, ale nevypadal na to.

Chcete tím říci. e nae zjitění Jsou v podstatě jiná a spíe neobjektivní?”

vmísil se otázkou poručík Koál. Podivuhodně napodobil páně Janákův slovosled. Přesně tak, pánové. Pravda je poloena jaksi v jiné rovině.”

Slovo jaksi patřilo k jeho repertoáru. Viděl jsem, jak na mě Mirek pomrkává Asi mu vletěl do očí kouř. Můete nám říci pravé důvody rozvodu?

Zajisté. Nemusíte jim věřit paní Doudková uváděla zřejmě něco jiného a řekl bych, e jaksi přiblině toté, co pan Horák, pokud jste s ním ovem mluvili.”

Jen jsem zíral. Ten Horák se mi pořád vude plete. Nechtěně jsem se usmál, kdy jsem si vzpomněl, e v jednom filmu zalkli chlapíka jen proto, e byl krajně nesympatický policejnímu inspektorovi. Jene já musím dát sympatie a antipatie stranou. Pan Janák si ovem můj úsměv vysvětlil po svém. Vy mi nevěříte?” zeptal se. Promiňte, věřím vám.” Pan Horák a paní Houdková jaksi spolu… vdy víte, ne?” Nevíme,” ujistil jsem ho, ale chápeme.”

Doudek o tom věděl?” zeptal se Mirek. Zajisté věděl. A moc dobře. Jemu to ovem zdaleka nevadilo. On měl svoje problémy. eny byly jaksi a na druhém místě.” Odmlčel se. Vyndal z náprsní kapsy tíhlou krabičku a z ni dlouhé tenké virínko. Kdybyste dovolil,” řekl. Můete. Jsem taky kuřák a kolega rovně.”Musím vás ovem upozornit, e fantasticky zapáchá.

Ale snad to vydríme, ne?” Obřadně si zapálil a labunicky vdechl kouř do plic.

Měl jsem chu se rozkalat za něj. Ale on se ani nezačervenal.

59

Které důvody lze u Doudka označit za prvořadé?” Člověk shání co nemá, soudruhu inspektore. A Doudek měl en na výběr. Myslím, e tahle oblast mu potíe nedělala. Leda, e by to přeháněl a na to byl velmi opatrný. Bazilíek.

Jaksi přesně tak.” Někdo ze zaměstnání?” zeptal jsem se nevinně.

Měl pod palcem nejhezčí enu z podniku, řekl s naprostou určitosti. To ovem sděluji naprosto soukromě, aby bylo jasno. A mimo jiné vyjadřuji i svůj vkus. Vám by se třeba tak nelíbila. Rejskova?” zeptal se opatrné Mirek.

Bohuel nikoliv, pánové. Já jsem vám ovem neřekl, e ta jeho krasavice u nás ji půl roku není. Kde je zaměstnána nyní nevím.” Tak Rejskova to nebyla?”

řekl Mirek zklamaně. Nikoliv, ta je sice krásná, ale je si příli jista sama sebou, abyste rozuměli. Jak se ta ena jmenuje?” Eva Jandová. Typ krásné, energické a emancipované eny, která přesně ví, co chce,” vychrlil Janák.

Věděl jsem, e nemusí být tak krásné jako Rejskova, vzpomněl jsem si, co říkala.Některá postavou, některá chováním. Panu Janákovi se rozhodně musela víc líbit ta Jandová. Některý druh lidí chce být enou veden a ne enu vést.

Co tedy Doudek sháněl, pane Janáku?” zeptal se Mirek. V jeho hlase zazněla nervozita. Peníze. Peníze a zase peníze.” Hodně peněz?”

Neřekl bych. Spí stále a soustavně.” Kde a jak?” Pokrčil rameny.

To nevím. Moná, e to byly půjčky, moná, e drobné slubičky.”

Nezákonné cesty neexistovaly?” Napřímil se na idli. To, prosím, na mě nezkouejte. Pokud je mi známo, musel bych, kdybych o něčem takovém věděl, jak zákon říká, věc oznámit. Nebo ne?” Ale ano,” řekl jsem. Myslíte, e vichni na vechny vechno řeknou?” Jistěe ne. To je jaksi odvislé od vztahů mezi lidmi.

Já jsem ovem k Doudkovi nijak zvlátní vztah neměl”

A co ten stavební podnik? S tím jste přece pomohl hodně. A pokud víme, sháněl, aby postavil lacino. Přece mi nechcete tvrdit, e vy jste za to nic neměl, prohlásil Mirek s patřičným důrazem.

60

Milý pane,” obrátil se Janák na poručíka Kotála. Pochopitelně, e měl.

Představte si, e mi přinesl krabičku takovýchhle virinek a k tomu sedmičku bílého vína. Za estnáct padesát, prosím. Máte něco proti tomu?”

Mlčeli jsme. A nakonec. Jaksi, musíte pochopit, e na tom nic není, kdy já vím, kde je drahota a kde laciněji. To přece není taková věda. Koili taky seenete, a oficlálně, prosím, za sedmdesát korun i za sto padesát.” Jeho argumenty jsme přeli mlčením. Byl si Jist, e má pravdu.

Skutečně ji měl, pokud to ovem pravda byla. Pokud nás pan Janák nepřeváel.

Zjistili jsme, e Doudek vydíral,” řekl jsem a čekal, jak se bude tvářit.

Moné by to u něho bylo. Nemusel to dělat z nouze, ale z haminosti. To ovem nemohu potvrdit. Jaký je vá názor na sebevradu?” Jako objektivní fakt ji odsuzuji. Jakoukoliv. Nesouhlasím. Sebevrada jaksi není řeením problémů.” A u Doudka?” Myslím, e neměl minutí mysli, e to udělat musel.” Mluvil zajímavě. Jeden by se pletl. Ale on to měl v hlavě hezky uspořádaná. Mozkové závity neunavené a hlavu na noení klobouku také ne.

Co tím chcete říci?” Jestlie spáchal sebevradu, přemýlel o ní.

Z momentálního popudu to jaksi neprovedl.” Říká se o něm, e byl veselý, usměvavý a plný ivota.” Nasadil shovívavý úsměv. Jistě. To jaksi mohu potvrdit sám. To ale neznamená, e neměl problémy. Určitě měl a myslím, e velké. Ty věčné úsměvy, i kdy nebyly strojené, mohly být dobrou maskou.”

Mirek Kofál přimhouřil oči a vstal: Řekl jste, jestlie spáchal sebevradu. Co tím myslíte?” Zavrtěl se na idli. Pak odklepl sloupek popele do popelníku.

Očima neuhnul, kdy se Mirka zeptal: Jste si jisti, e to byla sebevrada?”

Ano.” Pak je to v pořádku. Přece nelze pokládat za nemoné, e ho mohl jaksi klidně někdo zavradit.” Podíval se na hodinky a zabručel: To u dneska nic neudělám.”

61

Mohl mít někdo důvod?” Na to bych odpověděl asi tak. Řekli jste mi, e to byla sebevrada. Kdyby to byla vrada, museli byste tuto otázku klást podezřelým.” Kdy jsme mlčeli, dodal: Kdyby ho někdo zavradil, já bych to nebyl. Pro mě neměl valného významu ani jako ivý, ani jako mrtvý.”

Zrekapitulujeme si to, pane Janáku. Víte toho dost. Máte přehled. Jsou vám lhostejné vztahy mezi lidmi?” Nikoliv. Pokud mi to jaksi neničí soukromí a neruí při práci, a si kadý dělá co chce. Jsem placen za to, aby jiní měli co dělat a ne za to, abych vrtal do soukromých problémů.” Tak vám děkujeme.

Byli bychom rádi, kdybyste raději o naí rozmluvě pomlčel,” řekl jsem na závěr.

Spolehněte se,” řekl a důstojně, jak jen to bylo vzhledem k jeho postavě moné, kráčel ke dveřím. Nevíte, kde bychom sehnali Evu Jandovou? Nevíte, kde bydlí?” Zastavil se. Pak se rozváně, skoro jako ve zpomaleném filmu, otočil: Nevím, kde Eva bydlí. Nikdy jsem u ní nebyl. A byla to jediná ena, pro kterou bych udělal vechno.” Otočil se a vyel ze dveří. No a je to,” řekl jsem. Čas pokročil a já jsem unaven.” To jsme dva,” přidal se Mirek. Dneska mytec.

Jdu domů. Ahoj.” Vyel jsem na čerstvý vzduch. Z asfaltu sálalo teplo.

Vyel jsem na čerstvý vzduch. Z asfaltu sálalo teplo. Po chvíli kolem projel cisternový vůz a rozpráil okolo něco jako lesní vůni. To mi připomnělo hřbitov.

Jiřího Doudka. Proč asi zemřel? Ten zatracený motiv. Leel mi v hlavě jetě kdy jsem usínal.

xxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxx

Ráno bylo o poznání chladnějí. Sluneční paprsky se marně pokouely prorazit husté boule mraků. Nahoře řádil vítr. Hnal tu spoustu s sebou. Byl to docela hezký pohled, ale nijak povzbudivý. Začal jeden z těch dnů, kdy by člověk raději zůstal v posteli a přikryl se a po ui. Udělal jsem si silnou kávu a přečetl noviny. Ve světě se pořád něco děje, jako kdyby nebylo dost těch starostí, které přijdou samy od sebe, kdy je nikdo nezve. Jetě si musíme komplikovat ivot mezi sebou To mi připomnělo, e bych mohl zavolat kádrováka, který se chtě nechtě stal naim spolupracovníkam .

62

Ohlásil jsem se a řekl, e za chvíli jsem u něho. Uvítal mě s matným úsměvem.

Mám to pro vás připravené, soudruhu nadporučíku. Nejsou zde vichni, ale písma mám přece jen dost. Ani se moc nedivili. Vybral jsem asi deset lidí. Tady to je. Podal mi modré desky. Otevřel jsem je. Děkuji vám, moc jste nám pomohl. My toti musíme prověřovat v tomto případě i anonymy. Nedá se nic dělat.” Jetě jsem od něho zavolal jistého Růičku a paní Sedlákovou. Poádal jsem je, aby za mnou přiil. Jeden v devět, druhý o jedenácté. Slíbili e se dostaví. U tady byl vá kolega,” pravil vedoucí kádrovky. Ale nemluvil jsem s ním, měl naspěch. Říkal, e jde do účtárny.” Myslím, e bych vás mohl předběně informovat,” řekl jsem mu. Potěilo ho to. Doudek byl podle vás v pořádku. My zjiujeme, e vydíral.” Nikdo nám ale neřekl,” ohradil se. To bychom byli dělali patřičná opatřeni.” Já vím. Já se nezlobím. Jen vám to říkám.” Take ten anonym měl své odůvodnění?” Zřejmě ano. Uvidíme.”

Za pět minut jsem odcházel. Pak jsem se pratil do čela. Na hlavní důvod návtěvy bych zapomněl. Rychle jsem se vrátil zpátky. Jetě jednu prosbu, soudruhu. Eva Jandová.” Ano, ale ta u u nás nepracuje.” Podívejte se, kde bydlí a kdybyste tam měl záznam, kde je teď zaměstnaná, byla by to výhra.”

Otevřel plechovou skříň a podle karet hledal poadované jméno.

Tak tady to mám. Eva Jandová, narozená 18. 2. 1940, bytem Praha 8, Pod katany 8. Kdy od nás odcházela, říkala, e jetě neví, co bude dělat. Záznam, kde pracuje nyní, nemám.” Proč odela?” Na vlastní ádost. Výchova dětí, říkala. Rodinné starosti.” Vdaná?” Vdova. Manel ji zemřel na následky dopravní nehody.

64

Hm.” Opsal jsem si potřebné údaje a rychle, pokud mi pilce dovolily, jsem uháněl do nai boudy. Mirek seděl za stolem a četl si ve spise. Rychlými tahy dělal poznámky na kraje papírů. Čekám na tebe. Zatím vypisuji, jak a co kdo řekl. Ten magnefák nějak blbne. patně se to poslouchá.” Tak ho dáme opravit.” Klidně. Ale seeneme na dneek Jiný?” Nevím. Zavolej na techniku spojaře, Jestli tam nějaký nemá.” Zavolal. Chvíli přesvědčoval někoho na druhé straně drátu, pak zavěsil. Měl by být, podívá se do skladu.” Tak tenhle si zatím necháme. A přijdeme tak uvidíme, jak si stojíme.” Kam jedeme?”

Za Jandovou.” To jen tak? Bez přípravy? Co o ní ví?” Nic. Kádrového jsem se neptal. Museli bychom se ptát vech ostatních znovu. To by mohlo vzbudit podezření.

Dobrovolně nám o ni něco řekl jedině Janák. To je fakt.” Myslím, e málokdo věděl, co mezi ní a Doudkem je. Proč se třeba nezmínil Horák? Nebo Kříová?”

Asi bude mít pravdu,” řekl poručík Koál a zavřel spis do stolu. Tak pojedeme?” Hned, jen nechám dole na vrátnici vzkaz pro Růičku. Má za námi přijít v devět hodin. Napsal jsem celkem čitelně na čtvrtku papíru, aby pan Růička laskavě počkal.

Xxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxx

Ulice Pod katany se mi líbila u jako klukovi, iroké chodníky byly jako stvořené pro lítáni bez nebezpečí, e děti vletí do vozovky. Tenkrát. Chodíval jsem tudy na procházky do Stromovky Způsobně jsem se drel maminky a touebně pozoroval kluky, kteří si mohli i v neděli lítat, jak chtěli. Já mohl jen ve vední dny. Neděle byla den svátečni a i hry moje matka zřejmě povaovala za práci. Nebo si mě chtěla na neděli ponechat pro sebe, kdy celý týden pracovala. S hrůzou jsem si uvědomil, e je to třicet let. Řidič zastavil a zeptal se, zda má počkat. Kývl jsem, e ano.

65

Stáli jsme před starým domem, který měl nový kabát. I ty ozdobičky kolem říms a na střee ponechali. Líbil se mi. Rozhodně víc, ne některé ty dnení krabice.

Chodba byla prostorná, za dveřmi se k sobě tulily dvě obstaroní popelnice.

Jinak nikde nebylo ivé due. Masivní schoditě, lemovaná pevným zábradlím, na kadém odpočívadle úzké, vysoké okno, vysklené ornamenty. Dýchala na nás majestátnost a důstojnost měanského domu. Eva Jandová bydlelo v druhém poschodí. Dveře byly v tmavém koutě vpravo. Musel jsem zvonek zmačknout asi třikrát, ne se za nimi ozvaly kroky. Za malou chvíli jsme slyeli, jak se malinko otřelo víčko o rámeček oka ve dveřích. Kdo je?” ozval se enský hlas.

Po vlídnosti ani stopy. Nadporučík Beránek, bezpečnost,” řekl jsem a čekal, kdy začne křik. Místo toho jsem byl poádán, abych chvíli počkal.

Tak jsme čekali. Asi za tři minuty, kadá z nich mohla být tak pětkrát dlouhá, se dveře konečně otevřely a obrys enské postavy nás zval dál, úzkou předsíňkou, po jetě uím běhounu, jsme proli do pokoje. Majitelka bytu měla vkus. ádný přepych, ale krásné, čisté a vzduné prostředí. Tmavý, letěný nábytek, nezbytný televizor, pohodlná křesla a iroký divan. V rohu si trůnil uák. Polkl jsem naprázdno. Po takovém jsem vdycky touil. Husté záclony a mohutně vzrostlé pokojové kytky v břichatých květináčích dodávaly pokoji rázu zahrady.

ena se otočila a řekla: Posaďte se.“Tak jsme si sedli. Hned jsem tady.”

Zmizela v předsíni. Mirek se znalecky rozhlédl kolem: Dobré, ne?”

Kývl jsem. Chtěl jsem něco říct, ale vela ena, přiblině stejně mladá, jako Rejskova. A u jsem srovnával. Tahle nebyla tak nápadná. Tím hůř. Nutilo mě to, pořád se dívat. Bylo na co. Přísný pohled temných očí a hrdé drení hlavy větily nesnáze. Proti své vůli jsem vstal. Nadporučík Beránek.” Mávl jsem rukou se sluebním průkazem. Zacukalo jí v koutcích. Rychle se ovládla a nevlídným hlasem řekla: čemu vděčím za vai návtěvu?”

66

Hledáme pani Evu Jandovou,” odpověděl jsem a zuřivě hledal v jejím obličeji chybu. Nenael jsem nic. Snad jste si přečetli vizitku. To jsem já. Co ode mne chcete?” Rozespale nevypadala, ale chovala se tak, jako by se ji do poslední chvíle zdálo, e si pro ni jedou dva princové na bílých koních a probudí ji rolničky. Místo rolniček bytový zvonek, místo princů dva kriminalisté.

To jsou ty sny.Prosím jetě vá sluební průkaz,” obrátila se na Mirka.

Taky jsem si pomyslel, e je to od vás neopatrnost,” řekl poručík Koál a ukázal průkaz. To ji uklidnilo. Znovu nás pohybem ruky posadila do křesel.

Kávu?” Jiřího Doudka,” řekl jsem důrazně. Vyloené se lekla. Doudka?”

opakovala. Ten tady není. Co je s nim?” Máte telefon?” Ne.”

Kávu nedělejte. Posaďte se.” Uposlechla. Sedla si a páteř narovnala podle pravítka. Po obličeji se ji rozlévala bledost. Co je s Jirkou?” Spáchal sebevradu. Jak to, e to nevíte?” Byla jen otázka času, kdy omdlí. Pak se trochu vzpamatovala. Brada se ji lehce chvěla: Nevím o tom nic. Byla jsem pryč.

Čtrnáct dni. Nikdo mi nic neřekl.” Kdo vám to mohl říct?” Vlastně nikdo.

Promiňte, jsem zničená. Ne, nikdo mi to nemohl říct.” Jak často jste se scházeli?” zeptal se Mirek. Dodal jsem: To vám nechyběl? Je mrtev u týden.”

Promnula si oči. Zatím nepadla ani jedna slza. To nakonec bylo rozhodující.

Neměli jsme se sejít, říkal, e jede na sluební cestu. Tento týden. Kadý den čekám na pohled nebo na dopis. Přijela jsem v nedělí večer.” Zadumaně jsem si ji prohlíel. Zachovávala klid a vyrovnanost. Jen oči měla děsivě smutné.

Kde máte děti?” vyzvídal poručík Koál. Mimo Prahu. Vychovává je babička, moje matka. Jsem sama.” Kde pracujete?” Za barem.”

67

Kde?” Mimo Prahu. V Motorestu. Směrem na Boleslav.” Myslím, e bychom si to kafe přece jen dali,” řekl Mirek. Zřejmě jí chtěl dál monost, aby se mohla vyplakat bez naí přítomnosti. Ano. Hned vám ji uvařím. Sama si dám něco ostřejího. Nechcete taky? Zavrtěli jsme hlavami. je příli brzy.” Kdy jste mi přinesli tak patnou zprávu, čas nerozhoduje,” řekla tie, ale odmítavě.

Osaměli jsme neměl jsem dobrý pocit. Co kdy jí povolí nervy. Tu kávu jsme neměli chtít. Měli jsme spí dávat pozor na paní Jandovou. Kdyby něco vyvedla, tak se z toho budeme odpovídat. Napjatě jsem naslouchal zvukům od vedle.

Vechno vypadalo normálně, ale byl bych raději, kdyby u zase seděla zde.

Je to dost patné, co?” pitl mi Mirek. To Je. Vůbec mě nenapadlo, e by nic nevěděla,” souhlasil jsem. Jak tak koukám, ta ho taky bude hájit,” eptal dál.

S tím se nedá nic dělat.” Zvuky v kuchyni ustaly. Za malou chvíli, pro mě byla nepříjemně dlouhá, se konečně objevila a na tácku nesla dva álky. Zkueným pohybem servírovala. Pak se otočila k malému baru, vestavěnému do zdi a nalila si slunou porci koňaku Podle láhve musel být dobrý. Ponechala nás osudu a obrátila do sebe obsah. Poté bar zase tie zavřela. Přisedla si k nám.

Jak dlouho jste se důvěrně stýkala s Doudkem?” Je to důleité?” Mluvila tie.

ale hlas se ji nechvěl. Je a není,” řekl jsem nejistě Dosud nevíme, proč to udělal. Nemáte tuení?” Nevím. Byl takový vyrovnaný. Nikdy si nepřipoutěl moc starostí. Bral je, jak ly a bez velkého pesimismu. Přemítavě hleděla někam za nás. A je to jak chce, nevidím nic, co by mi mohlo dát jen náznak, e by byl něčeho takového schopen. A nechal mě tady. Tvrdil, e mě má rád. Já mu věřila.” Bylo mi trapně. Vdycky se, i po dlouhých létech sluby, ozve normální lidský cit pro trable toho druhého.

To bude hlavně tím. e vidíme lidi větinou v malérech. A ty city musíme potlačil a plnil sluební povinnost ,take teď musím začít s Doudkem jako vyděračem. Mluvil jsem, jak kdy slova tahám ze sklepa.

68

Ani se neptáte, proč se bezpečnost tak zajímá o sebevradu? Řeknete mi to?”

Zjistili jsme, e Doudek byl vyděrač,” řekl jsem rychle. Snad jsem doufal, e přeslechne. Podruhé by to bylo snazí. Proti vem pravidlům jsem očima uhnul na stůl, kdy se na mě podívala. Slyel jsem její hlas, studený a nepřátelský: Jste patný psycholog. Na takové bláto nereaguji.” Bláto to je, moná i bahno,” spustil poručík Koál, ale Doudek se ho dopoutěl. To je tak jisté, jako e vy tomu nechcete věřit.” Pevně sevřela rty. Mlčela. Víte o tom něco?”

Jste neurvalí. Jedním dechem mi řeknete takové hrozné věcí.”

Jste dospělá ena, proč to tedy zbytečně protahovat.” Náhle mi připadala, jako kdyby se vzchopila. Sevřela ruce v drobné pěsti, klouby jí trochu naběhly.

Máte pravdu, a to mám za sebou. Prohlauji, e o ničem takovém nevím.”

Dělal to u v době, kdy jste jetě byli oba zaměstná ni v jednom podniku.”

Znovu opakuji, e nic nevím.” Její hezky krojená ústa vytvořila oklivou grimasu. Znáte paní Rejskovou?” zeptal se poručík Koál. Nela mu z hlavy.

Přikývla. Proč?” Jen tak,” uhýbal přímé odpovědi. Tak to řekněte. Víc mě ji ranit nemůete!” Spí bych se zeptal já vás, jestli jste nebyly sokyně?”

To tedy ne! Je vidět, e jste Jirku vůbec neznali! Ten s kadým mluvil sluně a rád se bavil. Má sokyně to v ádném případě nebyla.” Vysunula bradu vý a zaujala nepřátelský postoj. A kdyby, tak co je vám do toho’ Tvrdíte, e byl vyděrač, dobře. Vyetřujete, proč umřel. Dobře. Ale co je vám do jeho soukromí, to nevím!” Znatelně začala zvyovat hlas. Myslím, e se v dáli objevoval výbuch. Klid, paní Jandová. Klid,” řekl poručík Koál. Nadechl se a pokračoval: Paní Rejskova nám řekla, e s ním nic neměla. Chtěli jsme si to jenom ověřit.” Říkala pravdu. Rád měl jenom mne!”

69

Neříkala, e měl rád jenom vás. Naopak, byla překvapena, kdy Jsme ji řekli, e někoho měl!” To je divadelnice. Věděla o mně. Moc dobře. Jednou nebo dvakrát nás viděla pohromadě.” Tak vida. Kadý trochu přilhává. To sice není nic nového, ale člověk na to nesmí nikdy zapomínat. Podíval jsem se na Mirka. Tvářil se na výsost spokojeně. Bylo vidět, jak se v něm rozlil pocit zadostiučiněni. Kde vás viděla?” To si nepamatuji, ale vím. e mi druhý den ráno říkala něco v tom smyslu, e se diví, proč já se s tím Doudkem stýkám. Asi ji to nazlobilo.” Kdybychom vás potřebovali, kde vás najdeme?” Přítí týden jsem doma od pondělí do čtvrtka. Mám náhradní volno.” Byl nejvyí čas jít. Vstal jsem. Nezlobte se na nás, paní Jandová.

Mluvit jsme s vámi museli.” Já vím,” řekla unaveně. U dveří na chodbu se zeptala: Kdy má Jirka pohřeb?”

Nevíme, ale v Praze ne. Matka si přeje, aby byl převezen do jejího bydlitě.”

Ach tak. Sbohem.” Dveře za námi zapadly. Celou cestu jsme mlčeli. Před kanceláří čekala silná ena. Hrnula se k nám: Já jsem Sedláková, čekám na vás u chvíli. My jsme si to s Růičkou prohodili, někam spěchal. Prý vás zavolá.”

Dobře, počkejte jetě pár minut,” řekl Jsem jí. V kanceláři jsem poádal Mirka, aby Sedlákovou v vyslechl sám. Vzal jsem anonymní dopis a tenká desky se srovnávacím materiálem. Jedu na kriminallstický ústav. Musím zajistit, aby nám to udělali co nejdřív. Tak jeď. Já to vyřídím.”

xxxxxxxxxxxxxxxxxxx

Můj dobrý známý mě protáhl laboratořemi, a jsme se usadili v malé kanceláři.

Počkej tady. Jdu to zaevidovat. Hned jsem zpátky.” Rozhlíel jsem se kolem.

Nic jsem neviděl. Jen stohy spisů, malý elektrovařič a ojetý psací stroj.

Tak jsem tady. Dřepl si ke mně a zvídavě si mě prohlíel.

To jsem u doktora?” zeptal jsem se.

70

Ne. Vypadá báječně, jen nějak utahaně. Kdybych tě neznal, myslel bych si, e má něco na práci.” Hele, od tebe to zní jedna báseň, ty lehkoivko.”

Plácl mě přes záda, jen jsem hekl. Humor má. Tak o co ti jde?”

Potřebuji brzy, to znamená pokud mono včera, zjistit, jestli někdo, koho jsem přinesl tady v těch deskách, nepsal onen anonym. To je vechno. ádný problém. Mohu si přijít v pondělí?” Rozesmál se jako dobře ivený, bezstarostný majitel dostihové stáje. Ty ses zbláznil! Nejdřív tak za čtrnáct dní!”

Varuju tě. Jestli to nebude do středy, nae kamarádství utrpí velikou trhlinu.”

Zváněl. Honzo, jsem ve straným fofru, ovládej své city.”Koukej,” řekl jsem.

Já tě přece nehodlám naschvál prohánět. Mám ale tak zbabranej případ, e bych s tím od minuty pratil. Ty bys nás mohl zachránit. Podívej se jetě jednou, jak jsi na tom s časem.” Vyhověl a přihrál si diář. Vrtěl hlavou a nesrozumitelně cosi mumlal. Pak se mi konečně začal znovu věnovat. Oči mu hrály drobnými záblesky. Říkám ti, e je to naposled. Přesně naposled, abys věděl. Z tebe nic nekouká. Ty jetě pak dokáe říct, e to z naí strany bylo pro kočku.” Vztáhl jsem ruku k účinné obraně.Nech toho. Ví, e si dělám legraci. Budu dělat, co budu moci. Dám ti vědět. Ani hodinu to tady nebude leet navíc.” Díky. Já jsem si technické inteligence vdycky váil.” A copak tak najednou? Taky tuduje?” Ne, ale dorůstají mi děti. Musím se mít na pozoru. A potom, kdybych se náhodou nervově zhroutil, ty bys určitě zařídil, e bych ti mohl tady po ústavu nosit na talířku vzorečky, ne?” Jsi pořád stejnej, ale protivnej jak čine. Věří, e jsem v ivotě udělal dvě chyby?” Jmenuj, ty neomylný vládce lidských grafů,” vybídl jsem ho. Za prvé, e jsem tvoji enu nepoznal dřív a za druhé, e jsem se jako naschvál spřátelil zrovna s tebou!”Ty bys býval chtěl moji tygřici?” zeptal jsem se s úasem.

71

Zavrtěl hlavou. Nechtěl jenom bych jí to hleděl včas rozmluvit.

Tak já jdu. Tady to začíná být nezajímavé.” Vypadl jsem na ulici s lepím pocitem, ne kdy jsem vcházel. Někdy stačí trochu změny, aby člověk přiel na jiné mylenky. Alespoň na chvíli. S paní Sedlákovou jsem se potkal na schodech. U to mám za sebou sdělila mi ulehčeně. Ten vá kolega je ale přísný, toho bych potřebovala na výchovu syna,” zatěbetala.

To jetě neznáte mne,” Řekl jsem. Nechtěl jsem se dál zdrovat.

Příjemnou neděli,” dodal jsem místo pozdravu a pádil do své kanceláře.

Sedláková před momentem odela. Celkem nic zvlátního hlásil Mirek.

A kde je Růička? Jetě se neozval jak jsi dopadl na grafologu?”

To ví, Jirou jako vdycky řádil, ale vyhoví. Div jsem před ním neklečel.”

Rozepnul jsem si límec koile a kapesníkem utřel zvlhlý krk. Zatraceně, je mi nějak horko.” To dělá tlak. Moc kouří, nabádal mě. Neměl jsem čas odpovědět. Zazvonil telefon. Prudce jsem zvedl sluchátko: Beránek.”

Tady Růička. Soudruhu nadporučíku, přijdu asi během půl hodiny. Měl jsem tady jetě nějakou neodkladnou práci,” omlouval se.

Dobře, čekám na vás.” Zavěsil jsem a obrátil se na Mirka. Nemá náhodou hlad? Náhodou mám,” svěřil se lij sme se najíst a vypít něco studeného. V

nai hospůdce byl vzduch na ústupu. Převládal pach přepáleného tuku, cibuli a dým z cigaret. Mirek Koál překonal krizi z dovolené a ke gulái spolykal svých dvanáct knedlíku. V očích měl spokojený výraz. Někdy jsem mu záviděl, s jakou odvahou riskoval figuru a vydával ji anc. Moje připomínky odmítal s prohláením, e má známého krejčího, který mu vechno mue povolit.

Za slabou půlhodinku jsme byli zpátky, trochu otupělí a ospalí. Kávu jsem odmítl v klidu a pohodě jsem vyčkával, a se objeví pan Růička. Mirek mezitím zmizel. el zajistit jiný magnetofon. Dlouho jsem nečekal. Veel, zřetelně pozdravil a představil se. Byl to silný proedivělý padesátník. Vlasy úspeně překrývaly límec koile z jemného materiálu béové barvy.

72

Ptačí obličej. Jiskrné černé oči byly posazeny blízko sebe. Od kořene nosu se mu ke koutkům úst táhly hluboké rýhy. Oblečen byl v hnědých atech s nepatrným edým vzorkem. Vypadal dobře a spokojeně. Choval se klidně, věděl, kam a rukama. Jednu mi nabídl. Ukázal jsem, kam si můe sednout.

Pohodlně se usadil a černé oči zabořil do mé tváře. Čekal. Snad ani nemusím říkat, proč jsem vás zavolal, pane Růička.” Místo odpovědi si kostnatou, opálenou rukou přihladil vyholenou tvář. Pak nezvykle hlubokým hlasem, který jsem při představování dobře nepostřehl, řekl: Byl bych radi, kdybyste mi kladl otázky, pane nadporučíku, nemám talent na souvislé vypravování.

Usmál jsem se: Nepůjde o slohové cvičení. Ale kdy chcete, prosím,” odkalal jsem si. Jiří Doudek  Znám. Celkem povrchně.” Mám jiné zprávy.”

Poposedl na idli: Jaké?Otázky kladu já. Sám jste o to dokonce poádal, take bychom mohli zachovávat pravidla hry, co říkáte?” Pokrčil rameny.

Abychom náhodou něco nepokazili, dovolím si vás upozornit, e vás mohu vyslýchat jako svědka. Jste povinen vypovídat pravdu.” Vdycky?”

V podstatě ano,” poučoval jsem ho. Jak tomu mám rozumět?”

Nehledejte kličky. Jste povinen vypovídat pravdu, nesmíte nic zamlčet. Pokud vám to není jasné, mohu slouit trestním řádem. Máte jen dvě monosti nevypovídat.“A to?” Nemusíte vypovídat, kdybyste sobě mohl přivodit trestní stíhání. To se týká také blízkých příbuzných. Na mysli se má pokolení přímé.

Bratranci a tetičky se krtají.” Hm,” zabručel tím svým basem. Doudek byl vá příbuzný?” Nebyl.” Brání vám něco v tom, abyste vypovídal?”

Oil se a zajel rukou do vlasů. Tak co,” naléhal jsem.

73

Něco by tady bylo, ale to bych musel být zběně poučen, jestli víte co tím myslím. Přiznal jsem se, e nevím. Ale začalo se mi to líbit. Nevypadal na typ, který by o zákonu nic nevěděl. Spí naopak. A jestli váhá, tak to je jen dobře.

Necháme se trochu vydímat, Beránku. Zkusme to a uvidíme. Nahlas jsem řekl: Co byste rád?” Roztáhl ruce, jakoby mě chtěl obejmout. Radu do ivota.

Co dělat, nebo co s tím?” Co s tím.” Copak jste kde prováděl nebo provedl?”

Je spekulace drahá věc? Dost drahá. A společensky nebezpečná. To předevím, řekl jsem po pravdě. Ulevil si. Příli ostentativně. To se mě natěstí netýká, snail se mě ubezpečit. Neračte to hrát do autu,” upozornil jsem ho. Nebuďte takový. ádná velká pecka to nebyla.” Div jsem nevyprskl smíchy. Udělal tak zkrouený obličej, e mi ho bylo na chvíli líto a zároveň mě pobavil. Nebyl jste náhodou někdy tam, kde se jí jenom lící?” Beze slova přikývl. To u je ale hezky dávno,” řekl. Skoro bych na to zapomněl, kdybyste mě nezavolal.” Za kolik to bylo?” Za půl roku, ale bohatě mi to stačilo.

Pohodlně jsem se opřel a přehodil nohu přes nohu. Můete si taky udělat pohodlí, pane Růička.” U vás? Vy ertujete,” zafuněl. Proč jste seděl?

Prodal jsem pár ohranejch rádii. Ty jsem koupil od neznámýho chlápka. Rádia byly kradený.” Nespustil ze mne ta černá kukadla. Hm. To vypadá, e jste toho neznámého znal,” hádal jsem. Já ho nechtěl znát, ale oni mi prokázali, e ho znám. Bylo to nemehlo. On jim na to kývnul. Ale to u je úplná pravda.”

Jistě?” Ano stalo se to před esti lety. Od tý doby nic. Vůbec nic. Spořádaný ivot vedle hodný eny. Z práce do práce, sem tam to pivko. A fotbálek,”

svěřoval se.

74

A teď jste zakopl o Doudka,” řekl jsem s určitostí. Na znamení horlivého nesouhlasu prudce zavrtěl hlavou Ne, to u jsou dva roky. A nezakopl jsem o něj. Připlet se mi do cesty.” Času jsem měl dost. Nechám událostem volný průběh. Kolik je za spekulaci?” Dost, ale říkal jste, e to nebyla velká pecka.”

Nebyla,” posmutněl. Přemítal jsem, jak na něj pak mě napadla mylenka.

Celkem sluná.

A víte vůbec, jestli jste se trestného činu spekulace dopustil?” Vím. Tvrdil mi to Doudek A ten se v tom vyznal. Potlačil jsem hvízdnuti. Ven s tím, pane Růička. Netrapte se. Mohl byste mít neklidné spaní.” Strčil ruce do kapes saka.

Chvíli dýchal nahlas, pak konečně řekl. Koupil jsem starí auák. Ach, co já se na něm nadřel.” Značka?” Spartak ” Za kolik?” Byl to vlastně vrak, ale měl papíry.” Za kolik?“opakoval jsem otázku. Sedm tisíc pět set.” A dál?”

Sehnal jsem starou, ale slunou kastlí a dal jí přepychovej lak. To ale byla dřina. A toho vaření na ní,” přikyvoval jsem mu. To taky. Teda …”

Nic, pokračujte” Jestli mě zkoupete, do smrti na vás nepromluvím. Vypadáte tak lidsky. Neměl byste mě zklamat.” O tomhle raději mlčte.” No a pak to jezdilo. Dobře. ádnej vindl. Půl roku jsem to dával dohromady. U jsem se viděl, jak jezdím s bábou na vejlety. Jezdíte rád na houby?” Jezdím,” připustil jsem. Přihlásil jsem se do kursu pro řidiče.” Jak jste dopadl?”

Rovnou na hubu, váený pane. Po třetí promarněné zkouce mi řekli, abych toho nechal, e na to nikdy nebudu. Tak jsem to vzdal.” koda.”

75

Rozhodl jsem se, e auto prodám.” Nali se kupci?” To víte, e jo. Ale já neel přes noviny na inzerát. Já se nejdřív ptal okolo. Známejch.” Vytáhl kapesník a dlouze zatroubil. Mimo jiné jsem taky narazil na Doudka. Projevil zájem, pak couvl. e staré auto nepotřebuje, e střádá na nové.” No a?”

Prodal jsem ho jednomu od nás z ulice. Jetě” mi neřekl ani slůvkem, e by zlobilo.” A co s tím má společného Doudek?” dělal jsem nechápavého.

Tomu jsem řekl, e jsem auto prodal. Zeptal se, za kolik. Tak jsem mu taxu sdělil. Smál se a tvrdil, e jsem prodělal, e ceny jsou vyí. Řekl jsem, jak jsem to dával dohromady a kolik dělaly, jak se říká, náklady.” Mně jste jetě neřekl, za kolik jste prodal.” Dvacet dva a půl,” řekl zjihle. A náklady?”

Zachrchlal. Znovu sáhl pro kapesník. Nerozuměl jsem.” Jetě jsem nic neřekl.” Utřel si nos a pak tak mimo program hlesl: dvanáct a něco.”

Čistý zisk deset tisíc a něco,” řekl jsem zasněně. Prdlajs.” Říkal jste něco?”

zeptal jsem se přísně. Promiňte, já jen jak mi to narostlo.” Pokračujte.”

Doudek mě poádal o půjčku. To bylo asi měsíc po tom prodeji. Potřeboval pět tisíc. Půjčil jsem. Kdy jsem mu peníze předával, řekl jen tak mimochodem, co jako já na to, kdyby mi ádný nevrátil. Já na to, e bych se taky nezbláznil, ale e on je férovej, tak e jsem klidnéj.” Vrátil vám peníze?” Počkejte. Na to mi řekl, e opravdu férovej je a kdy jsem tak velkorysej, e on bude taky a neřekne, jak jsem vydělal lehce balík. Nejdřív jsem zkoprněl. Poplácal mě po rameni a ujistil, e se nemusím bát, e nikde nic neřekne. Přece se nechcete znova podívat tam, kde u jste jednou byl, pohrozil mi. Zůstal jsem stát jak solný sloup a nezmohl jsem se na slovo. Ala dodrel, co slíbil, neřekl nic.”

Nebylo ani co,” ujistil jsem ho.

78

Jak to?” Vcelku jste se ádné spekulace nedopustil. To říkám za předpokladu, e jste mluvil pravdu.” Ohromeně na mě zíral. Pak ze sebe vysoukal: Jak to?”

Zeptejte se nějakého advokáta. Nefunguji tady jako právní poradce. Jen vám mohu říci, e stihat bych vás mohl těko. Byl jsem trestán,” upozornil mě dotčeně. Vemte laskavě na vědomí. e jste Doudkovi naletěl. Vytáhl z vás peníze. Nechal jste mu je. Strach?,” Ano. Strach.” A o Doudkovi víme, e vydíral.” Mne ne, mne navydíral jenom převez a nic víc. A je mu to stejně houby platný. Vzal si ivot. A já bez těch pěti tisíc můu klidně ít dál.”

Myslíte, e jste byl sám, na koho to zkusil?” Podrbal se za uchem. Na čela mu vyskočila ostrá rýha. Nás bylo povícero?” Bylo,” řekl jsem sue. I jiný prodávali auák?” Ale ne, pane Růička Doudek na mnoha lidech zkouel své převozy, jak vy říkáte. Vdycky si vyčíhal, kdy se stal nějaký zádrhel a el na to.” To nesouhlasím. Kdybych mu nic neřekl, tak by nic nevěděl “

V tom to je,” souhlasil jsem. Vtip je v tom, e jste řekl. A on nu základě toho jednal.” Kdy myslíte zapochyboval pak mávl rukou. Stejně je to houby platný, jak říkám. Je mrtvej a u mu nic nepomůe.” S tím jsem souhlasil.

Nahlas jsem řekl: Spáchal sebevradu. Proč, co myslíte?” Zamračil se. Chvíli přemýlel. Konečně pronesl: Detailně jsem ho neznal to ne byl to jen tak můj známý. Kdybych bral v potaz, co mi tady říkáte, vypadá to, e mu to vlezlo na mozek Měl toho prostě moc. Můe být,” připustil jsem. Nebo ho někdo zmáčknul. Vzal to na něj od podlahy a on se zhroutil.” To se také mohlo stát, napadlo mě. Přiznám se, e rovně i mne podobné spojení napadlo. Čím to ale podepřít? Nemám, v ruce nic jen mylenku v hlavě. A to je málo, prakticky nic.

Nechal jsem mudrování a věnoval se Růičkovi.

77

Jste schopen, kdy na to přijde, říci ve, co jsem od vás slyel, i někde jinde?”

Lekl se: To jako před soudem?” zeptal se protáhle. Třeba.” ádné nadení neprojevil. Byl bych rád, kdybych nemusel, řekl s obavou v hlase.

Nebojte se, nic se vám nestane,” ubezpečoval jsem ho. Pochybovačně vrtěl hlavou. Vstal jsem. Pochopil a vstal taky. Vyprovodil jsem ho ke dveřím. Tam jsem mu řekl: Buďte bez obav zavolám vás jen v nejnutnějím případě.

Přiznám se, e jste mi pomohl.” Ono se větinou člověku daří to, co chce nejmíň. Buďte zdráv.” Rychlými kroky moji maličkost opoutěl. Zdálo se mi, e si na schodech pohvizduje. Asi měl radost, e ulevil svědomí.

Mirek se zjevil jako duch Magnetofon nemám, musíme vydret do pondělí.

Přivezou ho z opravny ” To klidně vydríme. Stačí se podívat na hodinky.

To u je tolik?” uasl Mirek. To mi to uteklo!” Zamnul si ruce. Tak a máme před sebou víkend.” Zadumaně jsem ho pozoroval. Mylenky jsem ale měl úplně jinde. Schválně, Mirku, přehraj si, co řekl Růička ” el ke skříňce, otevřel ji a přetočil pásku. Vydávala jemný ustivý zvuk.

Jako kdy pochoduje moře en v brokátových atech. Pak si začal přehrávat.

Nechtělo se mi poslouchat svůj zastřený hlas a raději jsem el na umývárku.

Omýt si ruce. Na chodbě jsem potkal naeho éfa. Jak to vypadá?” zeptal se.

Doudek pracoval i jako vyděrač. Ten anonymní telefon tedy nebyl jen tak.

Motiv jeho sebevrady zůstává otazníkem…”

Nezúčastněným pohledem si mě přeměřil. Hledej motiv ve vyděračství,”

poradil mi. To se snaím, ale zatím nemám důkaz,” informoval jsem.

Doufám, e ho seenete. Příjemný víkend.” Díky.” Docela zajímavý,” řekl Mirek, kdy jsem se vrátil. A nanejvý typický. Pro Doudka. Vsadím se, e takových, jako je Růička, je mnohem víc.

78

My je ovem nezjistíme. Kadý není upřímný jako on.” Kdybys mu řekl, e půjde před soud, neprozradil by ani slovo, odporoval. Pravda.

Abych nezapomněl, potkal jsem náčelníka. Poradil mi, abych sehnal důkaz, e Doudek spáchal sebevradu pro vyděračství. Prima, co? No, úplně vynikající.

Jen ho sehnat.” Vstal a proel se k oknu. Nojo, blíí se neděle, tak se kazí počasí. Nevadí,” bručel, aspoň se pořádně vyspím.” Přistoupil jsem k němu.

Měl pravdu. Obloha byla pokryta těkými mraky. Liják byl na spadnutí.

Rychle se stmívalo. Jako v listopadu. Na naem starém stromě, jediném, který je vidět z okna, se nehnul ani lístek. Ani ti vrabci v jeho koruně neřádili. Přiel okamik, kdy nastalo mrtvé ticho. Na chvíli ustal i hluk vozidel. Pokud jde o mne,” řekl Mirek a stále vyhlíel ven, já bych případ uzavřel. Přili jsme pozdě.

Objekt je mimo ná dosah. Kdyby nezemřel, nevěděli bychom, jaký byl. Na to nezapomínej, namítl jsem. Vechno vdycky praskne, Honzo, to je zákon lidstva. Kdyby tohle nebylo, nemuseli bychom tady být ani my, ani prokurátoři, ani soudci.” Dejme tomu, e ty bys byl lump. A dostal by ses do situace, kdy nemá na vybranou. Rozhodne se, e spáchá sebevradu. Nechá vechno tak, nebo se bude snait, abys odeel pokud mono s čistým títem?

Nedovedu si představit, e bych klesl tak hluboko. Řekl jsem, dejme tomu.

Nevím, odpověděl. Nebraň se, Mirku to je přece normálně lidské, e člověk dělá vechno pro to, aby vypadal před ostatními pěkně, ne? Co mi chce

tímhle říct?” Znázorním ti to graficky, jestli chce podívej Doudek odchází, nenechá ani řádku a nastrojí to tak, aby nás to pratilo do oči.” Co podle tebe na nás nastrojil?” No přece ten sporák. Úplně čistý sporák. U jsi zapomněl?”

Obrátil se ke mně. Zdvihl obočí a pravou rukou mi zakvedlal před obličejem. A co náhoda, tu v úvahu nebere?”

79

To mě rozmrzelo. To není náhoda. To ti říkám já.” Nebudu se hádat. Podívej, u začíná pret právě kdy bychom mohli jít domů. Má detník?”

Mám. A stačí pro dva, uklidni se.” Nespustil ze mne oči. Pak mě zarazil návrhem: Kdy myslí, e má pravdu, pojd v pondělí za psychiatrem.

Ten nám řekne, co vechno lidé udělají a povaují to za normální. Normální lidé to zase povaují za nenormální. Někdy mě přepadne chvíle, kdy nevím, která parta je normální. Ta normální, nebo ta nenormální?” Neznepokojuj mě,” vyjel jsem. Chyba. Nutím tě, abys přemýlel!” prohlásil důstojně. Poloil mi ruku na rameno stylem  jménem zákona. Trochu víc mi rameno stiskl. Copak jsi u

zapomněl na ten případ, kdy jsme byli zavoláni k rozplácnutému chlápkovi na chodníku, oblečenému jen v trenýrkách? Byl mrtvý viď. Smrt nastala pádem na chodník ze třetího patra. A on měl popáleniny na pravé noze. Silné. Pamatuje?”

Přikývl jsem. No a kdy jsme přili do bytu, odkud měl vypadnout, nali jsme otevřené okno? Nenali. Proletěl dvojitým sklem! A byt byl zavřen, nikde ani iváčka. Jen teplo od kamen.” Zapálil si cigaretu. Já jsem odmítl. Dobře jsem si ten případ pamatoval. Dalo nám tenkrát hodně námahy, ne jsme přili na to, e spal, během spánku sjíděl nohama mimo válendu a spálil si o kamna kotník V bolesti vyskočil a místo aby vletěl do prosklených dveří, vletěl do okna.

A bylo to. Tenkrát jsme si vzali odborníky, psychiatry a psychology Ti nám nai verzi potvrdili. Já vím,” přitakal jsem. Nemusí pokračovat, Ale Doudek není neastná náhoda!” A komu by měl na rozchodnou co psát? Byl rozvedený. Měl snad psát svému vedoucímu Horákovi? Třeba  nedals mi prémie, poutím si plyn bezpečnost vyrozumívám opisem. Tak něco?”

Ocenil jsem jeho humor srdečným zasmáním Ale jetě jsem se nehodlal vzdát.

A co Jandová?” Mluví, jako bys neznal eny,” domlouval mi. Zrovna jí bude psát Podle ní ji miloval ,nevím sice, jak milují vyděrači, ale moná stejně jako ostatní jakpak by jí to zdůvodnil? V ivotě by mu neodpustila. To dobře věděl.

80

Jestli o něho stála, stále bude mít tu kapičku naděje, e Jirka Doudek nechtěl, ale e musel. A to je rozdíl. A matka?” táhl jsem z rukávu svoje eso. Usmál se: Byl vyděrač. A nevybíral si. Jak víme, neměl ádné zábrany. Pak zlověstně zablýskal očima.Kdo dokáe vydírat vdovu s dvěma dětmi, ten nemůe lnout čistým citem a láskou ani k vlastní matce. To mi jaksi nejde dohromady.

Zmlkl jsem a nechtěl dál pokračovat. Bylo mi najednou smutno. Jako oputěné lavičce v parku bez dětí a ptáků. Proč jsou lidi takoví? řekl jsem nahlas.

Kadý jedinec si myslí, e cokoliv činí, dobře činí.” Nech si ty legrácky, vrčel jsem. Jestli ti vadí slovosled nebo volba slov, můu to opravit. Lidé se smějí, vztekali, pláčou, bědují, zabíjejí se a jsou zabíjeni. Pracují a lenoí, kradou a milují. Asi proto, e jsou lidmi. Nejsou to stroje. Ani andělé. Někdy nás ovlivní maličkost, jindy s námi nehne ani ivotně důleitá výstraha. Třeba nejet stovkou do nepřehledné zatáčky.” Vím, e to tak asi je, ale mně je někdy nanic. Pořád jen ty zločiny a lidé za nimi. Mají různá jména, jinak se chovají, ale vdycky jsou to lidi. Mají dvě ruce, dvě nohy a hlavu, ve které sídlí mozek.” Lehce mě plácl po zádech: Krejčí ije celý ivot kabáty a kalhoty. Pro lidi. Pořád do nekonečna. A kadý kabát má dva rukávy, kadé kalhoty dvě nohavice.

Jen pracují s jiným materiálem nebo s látkou různých barev. Přesně jako my.

Podstata zůstává stejná.” Beze slova jsem se otočil a el zavřít stůl. V něm jsem zamkl Doudka, ten tenký anon. Snad se mi podařilo zamknout i pesimistické mylenky. A v pondělí přijdu, doufám, e tam najdu u jen tenký svazek se jménem Doudek. Popřál jsem Mirkovi příjemnou neděli a el domů.

Vechny starosti jsem chtěl nechat venku s dřeváky, jak to radí Holanďané.

Nemohu tvrdit, e se mi to povedlo.

xxxxxxxxxxxxxxxx

Poručík Koál seděl za stolem a míchal si kávu. Tak pojď, pro tebe mám taky,” řekl místo pozdravu.

81

Pomalu a s chutí jsem usrkával horký napoj. Přiel jsi na nějaký dobrý nápad?”

Nejde ani tak o nápad, Jako spí o nutnost. Bareová by měla vidět Jandovou, abychom měli jistotu,” odpověděl. Dobře. Ale jak to zorganizovat?”

Zajedeme pro Bareovou, odvezeme ji do ulice Pod katany a ona tam bude někoho hledat. Náhodou zazvoní u Jandové, jako se zeptá a hotovo.”

Nic lepího nás u asi nenapadne,” připustil jsem a zavolal pro vozidlo. Řekli mi, abych chvíli počkal. Máme jetě někoho k výslechu?” vyzvídal Mirek.

Podal jsem mu list papíru. est jmen bylo označeno kolečkem, chyběl výslech Marie Novákové. Zavolej ji, a přijde kolem desáté. To u určitě budeme zpátky.” Za chvíli to zařídil. Za dalích pět minut volali, e auto je k dispozici.

Paní Bareové se chystala na nákup. Mám nějakou rýmu,” stěovala si.

Dneska se mnou nebude ádná zábava.” Nevadí, paní Bareové. Jenom vám chceme ukázat jednoho člověka.” Musíte chvíli počkat,” řekla rozhodně.

Musím si jít koupit rohlíky. Pak by u nebyly.” Vrátila se brzy. Čekali jsme na ni ve voze a z dlouhé chvíle pozorovali provoz. Kdy jsme vyjeli, řekl jsem ji: A přijedeme na místo, půjdete do druhého patra domu, který vám ukáeme a poptáte se na nějakou svoji známou. Měla by vám otevřít ena Nedejte na sobě nic znát.” A dál?” Dál u nic,” řekl poručík Koál. Jenom nám povíte, jestli ji od viděni znáte, zda je to ta, co chodila k Doudkovi. To je vechno.”

Souhlasila. Vidíte,” obrátila se na mne, jak je vám stará enská dobrá. A kdy

jste byl u mne poprvé, tvářil jste se, jako e děláte něco úplně zbytečného. “

Za to kolega nemůe,” řekl Mirek. On to má vrozené.” V ulici Pod katany mnoho lidí nebylo. Vozidlo jsem raději nechal zastavit za rohem.

Vrátíte se kousek zpátky. Je to ten nově omítnutý dům. Druhé patro vpravo.

Drím vám palec.”

82

Důstojně vystoupila a pomalu kráčela po chodníku. Nerozhlíela se. Za chvíli zmizela v domě. To jsem zvědav, jak dopadne,” ozval se Mirek.

Bude to Jandová,” tvrdil jsem. Uvidí, e tohle budeme mít s krku.”

Vrátila se za slabých pět minut. Dýchala zrychleně. Posadila se a s jistotou prohlásila: Je to ona je to ta krasavice, která za ním často chodila. Já jsem vlastně ani jinou enskou u něho neviděla.” Odvezeme vás domů. Pomohla jste nám.” Cestou zpátky jsme mlčeli. Paní Bareové co chvíli vytáhla kapesník a jen tak, aby se neřeklo, si utírala nos. Před svým domem se s námi rozloučila: Mějte se dobře, pánové. Budu mlčet, spolehněte se. Ale jazyk mě svrbí, to vám řeknu. Dovolíte mi někdy o tom vypravovat?”

To víte, e ano,” usmál se poručík Koál. Včas vám dáme vědět.”

V půl desáté jsme byli zase zpátky v kanceláři. Za deset minut někdo nesměle zaklepal. Dále,” řekl Mirek. Veel malý, buclatý andílek. Kudrnaté blonďaté vlasy, veliké modré a usměvavé oči, sympatická baculatá tvář. Byla oblečena do pletených atů bleděmodré barvy. Na nohou měla bílé střevíčky na vysokém podpatku. Já jsem Nováková,” představila se. U jsem myslela, e to nenajdu,” dodala a zeiroka se usmála. Vzpomněl jsem si na svoji první lásku z mládí. Ta se uměla usmívat přesně tak. Bylo to nakalivé. Tenkrát jsem dělal vechno, aby se smála. Byl jsem schopen sníst í idli. Nedohnala mě k tomu.

Smála se ráda. Usmívala se, i kdy mě poslala k vodě. Posaďte se, paní Nováková. Já jsem nadporučík Beránek. A tohle je poručík Koál.”

Mohu kouřit?” Tady Je popelník.”

Nechal jsem ji, aby si v klidu zapálila cigaretu. Víte, jsem trochu nervózní.

Já jsem jetě nikdy na bezpečnosti nebyla. Není to nic příjemného.

Nebudeme vás dlouho trápit,” řekl jsem. Poloíme vám jen pár otázek a věc bude vyřízená.” Zavolali jste mě kvůli Doudkoví?” zeptala se opatrně.

83

Jiný důvod nemáme. Zhluboka si oddechla. A co chcete vědět?”Vechno.

Naaranovala se do pohodlnějí polohy. Cigaretu drela jemně mezi dvěma prstíky, z nich jeden byl ozdoben dvěma prsteny. Snubní byl překryt zlatým s červeným kamenem. Víte, Doudka jsem znala asi čtyři roky. Veselý člověk.

Rád ertoval a proti jiným byl opravdu dobrý společník. Kdy se u nás sem tam něco vypilo, těily jsme se, my enské z podniku, i na to, jak nás bude bavit.

Ostatní se větinou buď namazali, nebo mluvili jenom o práci. A to se mi při skleničce vína nelíbí. S Jirkou jsem se bavila ráda. Jednou byl mezi námi i můj mu a pak jsem měla doma přednáku na téma rodina a společnost. Ten můj dáreček byl hrozně natvaný. Přitom se Doudek ale vůbec ničeho nedopustil. Normálně se bavil i s mým muem. A on mu jetě říkal e je rád, e se s ním seznámil. Sypala to ze sebe jedna radost. Byla typem eny, která musí povídat. Čím víc řeknu, tím líp. Vydechla cigaretový kouř a pokračovala: Třeba vás zrovna tohle nezajímá, ale řekli jste, e chcete vědět vechno,” omlouvala se.

Jakou měl Doudek pověst? Mezi enami dobrou. Nechá se říci, e jsme na něho trpěly.” Vechny? Horlivě přikývla.

I paní Kříová?” No, ta je spí takový zádumčivý typ. Pro nic se nenadchne.

Ale nikdy jsem neslyela, e by proti němu něco měla. Já se s ní moc nebavím.

Já mám ráda legraci a zábavu. A s ní skoro ádná není.” A co jiní mui?” zeptal jsem se. Nevadilo jim, e Doudek byl mezi vámi jako doma?” Oči jí trochu potemněly. Nic by jim to nebylo platné. Aspoň u mne ne. ít se musí. A kdy

u musím dělat, tak taky můu uit trochu legrace, ne?” Doudek byl vyděrač,”

řekl náhle Mirek. Coe?” vykulila ty své pomněnky. Hloupost. On a vyděrač?

Kde jste na to přili?” To je bezpečně zjitěno,” přidal jsem váně. Tomu nevěřím. Nezlobte se, ale nevěřím. Já bych mohla potvrdit opak.

84

Byl velmi ochotný pomoci, kdy bylo třeba,” prohlásila rezolutně.

Pomohl vám? Znejistěla, Ano.” V jakém směru? Mlčela. Pak se jí koutky úst stáhly a nasadila váný výraz. Kdybyste nebyli od bezpečnosti, tak bych vám to klidně řekla, ale ono to nejde. To by mohl být malér. Pro koho?

Pro manela. Co provedl? Neublííte mu?” Pokrčil jsem rameny.

On se jednou opil. Čekal jsem, co řekne dál. A kdy byl opilý, tak řidil auto.”

ivě sledovala, jak se tváříme. Nezměnil jsem výraz. Uklidnilo ji to. Ale daleko nejel. Jak mi říkal. Z Koíř na Vinohrady, pokračovala zrychleným tempem. Ale nikde nebyl kontrolován.” To měl těstí,” řekl poručík Koál.

Měl,” souhlasila paní Nováková. Já mu to hned říkala. Zamávala drobnou rukou. Taky jsem mu hned dala co proto. Co s tím má společného Doudek?”

Počkejte, hned vám to řeknu. Druhý den jsme slavili něčí narozeniny. U

nevím, čí. Já jsem byla z domova jetě natvaná. To víte, manel přijede pozdě v noci a jetě je opilý. Jen to se mnou hrálo.” Zazvonil telefon. Zvedl jsem ho: Volá tě manelka,” řekl jsem Mirkovi a podal mu sluchátko. Řekl jednou ahoj, dvakrát souhlasil a pak na viděnou. Posadil se. Paní Nováková mohla pokračovat. Jirka Doudek na mně poznal, e nejsem dvakrát v dobré náladě.

Ptal se mě, co se stalo. Svěřila jsem mu to. Zváněl. Plně se mnou souhlasil, e to nejsou ádné radosti. Pak mi vyprávěl, jak v podobném případě dopadl nějaký jeho známý. Říkal, e je lepí zakročit dřív, ne je pozdě. Nevěděla jsem, co tím mysli.” Tak jste se ho zeptala,” řekl jsem s jistotou. Ano. Vysvětlil mi, e manel můe mít smůlu. Co kdy ho někdo viděl, jak pije a pak jede. Lidi jsou různí a někdy zlí.

85

Co kdy ho někdo udá? Dostala jsem strach,” slyel jsem hlas paní Novákové.

Vypila jsem dvě skleničky koňaku a měla slzy na krajíčku. Jirka řekl, e se pro kadý případ nechá něco udělat. Byla jsem mu vděčná, e mi chce zahnat patnou náladu a starosti. Pověděl mi, e zná výborného advokáta, který má spoustu známých a vyzná se.” Který advokát nemá spoustu známých, pomyslel Jsem si.

Zeptala jsem se, jestli by manelovi nepomohl, kdyby bylo třeba. Chvílí přemýlel a pak prý, e se po tom podívá, ale e to bude stál nějaké peníze.”

Podíval jsem se na Mirka. Ten z andílka nespustil oči. Přímo ji hltal.

Poprosila jsem, aby to zjistil a dal mi vědět. To můu zařídit hned, řekl, a el telefonovat. Za půl hodiny se vrátil. Poeptal mi, e je to v pořádku. A se manel nebojí a po ničem se neshání, radil mi. Ten by se ani nesháněl, toho by to ani nenapadlo. Pak jsem se zeptala, jestli nepotřebuje nějaké peníze. Poádal o malou zálohu. Ostatní se prý vyrovná, bude-li třeba dalího zásahu. Kdy to dopadne dobře, zálohu prý vrátí.” Kolik jste mu dala?” Pět set korun.

To je malá záloha,” procedil Mirek sevřenými zuby. Zváněla. lo mi o manela,” přiznala prostě. Tak dál,” naléhal jsem nedočkavě. No, pak u

vlastně nebylo nic. Chtěl, abych manelovi nic neříkala, dokud mi nedá vědět.

Asi za týden přiel, e je vechno v pořádku. A opravdu bylo. Dodnes nikdo manela nevolal.” Kdy se to stalo?” Strčila si ukazovák pod bradu. Asi tak tři měsíce.” Manel o vem u ví?” Dodnes neví nic Jirka mi radil, abych mu raději nic neříkala. Jen abych mu domluvila, a nedává dohromady volant a alkohol.” Tu zálohu vám vrátil?” Ne.” Pět set korun, kdyby náhodou někdo manela udal,” povzdechl poručík Koál. ,.Měla jste tedy po starosti,” řekl jsem. Představte si, co by nastalo, kdyby vás neosvítila mylenka svěřit se Doudkovi.”

86

Zčervenala: To víte, malinko těstí musí mít člověk taky.” Chabě jsem se usmál. Jak na vás zapůsobila zpráva, e Doudek je mrtev?” zeptal se Mirek.

Úplně mě zdrtila. Nemohla jsem tomu věřit Nejde mi na rozum, proč to udělal.” Ani nám, paní Nováková,” řekl sarkasticky Mirek. Zablikalo mi v mozku. Mylenka proletěla a jen tak tak, e jsem ji chytil za vlasy. Měl jsem strach, e mi unikne dřív, ne ji uvězním. Kde pracuje vás manel?” zeptal jsem se rychle. Ztuhla. Vy mu chcete něco říct?” Nebojte se. Nic mu neřekneme. To vám slibuji. Vy taky doma nesmíte říct ani slovo,” pronesl jsem důrazně. Bez rozpaků přikývla. A se jí roztřepaly kudrny. Pracuje jako projektant ve výzkumáku.” Dala nám adresu a telefonní číslo. To je vechno,”

ukončil jsem výslech. Vstala a upravila si aty v záhybech sukně. Opravdu nic neřeknete?” Ne.” Jetě maličkost,” dodal Mirek. Nechyběly vám ty peníze?

Pět set není maličkost. Na ulici je nenajdete.” Ple v obličeji jí zčervenala. Dala jsem to z odměny, kterou jsem brala. Musím to uetřit na jídle. Stejně se nechci moc přejídat,” dodala omluvně.

Obdařila nás úsměvem na rozloučenou a odela. Pavouk opustil sí. Ale proč.

Chytlo se do ní přece tolik muek!” Asi do ní vletěla velká, silná vosa a protrhla ji. Nebyl schopen ji vyspravit,” uvaoval Mirek. Zvedl jsem telefon.

Vytočil jsem číslo výzkumného ústavu. Nováka jsem dostal k aparátu za malou chvíli. Měl trochu hrubý hlas. Na moji ádost, aby přiel co nejdřív k nám, reagoval kladně. Ani se neptal proč o něho projevujeme zájem.

Nasadil jsem do magnetofonu nový pásek. Původní jsem podal Mirkovi: Zanes to písařce, a to vechno přepíe. Dvojmo.” Pan Novák, křestním jménem Petr, byl typ čtyřicátníka statné postavy, černých, vlnitých vlasů. Mezi ním a jeho enou byl veliký kontrast. Statný černý chlápek a baculatý andílek se světlými loknami.

87

Černé vlasy tvořily na čele pravidelné vykrojené kouty. Hnědé oči, protkané zelenými skvrnami, se měly divat chytře. Nedívaly. Rysy obličeje byly potlačeny baculatými tvářemi. Zřejmě se těil dobré kuchyni. Vypadal jako profesionální polykač vestkových knedlíků. Kdyby trochu zhubl v obličeji a zatáhl břicho, mohl vypadat sportovněji. Seděl proti mně tak, jak jsem ho viděl a zadumaně mi hleděl do očí. Vyčkával. Slyel jsem, e jste měl starosti,” spustil jsem. Ani se neptejte.” Chtěli bychom vědět, co vás potkalo, pane Nováku.”

To, e se nám po dlouhých měsících dřiny v práci nepovedlo věc úspěně zakončit, to vás snad nepálí. To jsou toti ty starosti. Jinak nevím, proč jsem tady.” Tak začneme my,” řekl jsem. Znáte Doubka?” Mirek na mě vytřetil oči. Nechápal. Pak je obrátil v sloup, zamrkal a vydechl. Podle něj jsem se musel zbláznit. Nezbláznil, Mirečku, to jen ta mylenka, o které neví, se začala realizovat. Znám.” Jak a kde jste se s ním seznámil?” Je to důleité?”

Pro nás ano.” U Marie v práci.” Kolikrát jste ho viděl?” Jenom tam, pak u ne. O co Jde?” Tvrdíte, e jste ho viděl jednou v ivotě?” Ano. Kdy to bylo?”

U si nepamatuji. A pak u nikdy?” Souhlasí.” Proč lete?” Coe?” vyjel.

Já e lu?” Na čele mu vyskočily drobné kapičky potu. Ano,” řekl jsem klidně. Vy jste toti Doudka viděl a dokonce s nim jednal. A vy nám řeknete o čem a jak a vůbec vechno. Aby vám bylo jasno, Doudek zemřel. Nedá nám to spát. Musíme zjistit proč. Zatím nám kadý upřímně řekl vechno, co věděl. Pro mnohé to nebylo nic příjemného. Neměli svědomí zrovna tak vypulírované, jak by před SNB bylo záhodno. Ale řekli. A vy zapíráte.

88

To si rozmyslete. Jste přesně typ, který se pro něj hodil. Kde jste byl ve čtvrtek předminulého týdne?” Náramné se potil. Otevřu okno. Zdá se, e je vám horko,” řekl jsem. Vyndal kapesník a vysuil si čelo. Jak na tom budu, kdy to řeknu?” To se uvidí, odbyl jsem ho. Nelicitujte.” Pořád se k tomu neměl. Jen bezvýrazně hleděl. Myslel vůbec na něco? Rozhodl jsem se. U se nebudu s ničím párat. Neměl jsem nervy chodit kolem horké kae. Tak já vám pomůu,” řekl jsem hezky nahlas. Jak to, e opilý sedáte za volant a vystavujete nebezpečí sebe i ostatní?” Jak to víte? On vám to přece nemohl říct. Taková mrcha snad nebyl. A Jaký byl? Uměl tlačit ke zdi,” povzdechl si.

Stále stejné. Co výrazů se najde pro jednu a tuté věc.

Čím vás přitlačil?” Naznačil jste to.” Jak se to dověděl?”

To nevím. Asi mám kamaráda. V uvozovkách.”

Kdybys tak věděl, e to pitla tvoje ena, jak by ses zachoval? Jsem vyřízený člověk. Já to říkal pořád. Platit se nemá. Je to zbytečný. Řeení se jen oddaluje.

A sám jsem se podle toho nezařídil.” Mirek Koál řekl pevným hlasem: Pane Nováku, klidná vypovězte vechno tak, jak to bylo. Uvidíme, co se pro vás dá dělat. Vděčně na něho pohlédl. Poručík Koál mu hodil záchranný pás. Chce ho vytáhnout z vody. Nadporučík Beránek ho do té vody hodil a hlídá s klackem u břehu, a připlave blí. Je to asi tak tři měsíce,” zarazil se a zamrkal. Pak řekl Koálovi: Neřeknete to mé eně?” Ani ji neznám,” lhal Mirek.

To je dobře,” odpověděl. Zdání klame. Samý úsměv, ale doma váleček na nudle.” No tak,” povzbudil jsem ho. Já mám toti jednu dobrou známou. Je mnohem mladí ne já, ale rozumíme si. Před třemi měsíci zavolala, e mě zve na večeři. Má důvod, říkala. Rád jsem přijal.

89

Potřeboval jsem změnit vzduch Chodím občas s partou na pivo, ale tam se vedou ryze teoretický dohady. Skutek utek. Měl jsem v prácí auák. Zajel jsem pro ni na Václavák. Dělá v Ligně. No a jeli jsme za Prahu V Brandejským lese je vynikající motorest.” Slyel jsem,” podotkl poručík Koál.

Byl to výborný večer. Jídlo kvalitní, víno studené. Trochu se to protáhlo.”

Kolik jste vypil?” Myslím, e to byly dvě sedmičky Maďarské bílé. Pak jsem Hanku odvezl domů do Koíř. Já jsem byl doma kolem jedné po půlnoci.”

Narovnal si hřbetem ruky obočí a pokračoval: Doma jsem to schytal z první ruky. Vymluvil jsem se na kamarády. Celkem to vzala. Ráno jetě pokračovala ve výčitkách, ale to u byla druhá vlna. To u chyběla intenzita. No a asi za dva dny v práci zazvonil telefon. Ozval se Doudek. Nejdřív jsem nevěděl o koho jde.

Pak mi dolo. Po zbytečných úvodech, jako co dělám a tak, řekl se smíchem, e bych neměl jezdit na flámy se slečnama. Hrklo ve mně jak v pendlovkách.

Nebyl jsem schopen slova. Ptal jsem se, jak to ví. Neodpověděl mi. Jen navrhl, abychom si dali schůzku a o věci promluvili. Souhlasil jsem. Jetě tý den jsme seděli v Alfě. Dali jsme si din s tonikem. Bral vechno s humorem. Neměl jsem důvod mu nevěřit. Řekl jsem co a jak. Smál se a říkal, e s tím měl taky problémy, dokud byl enatý. Nevím ani, jak se stalo, e ze mne vechno vytáhl.”

Začal po kapsách hledat cigarety. Nenael je, tak jsem mu nabídl. Zapálil si a nervózně kouřil. Najednou se přestal smát a zeptal se mě, co bych dělal, kdyby se to dověděla Marie To by byl randál, jaký si nedovedu představit, řekl jsem.

Kadá psina něco stojí, prohlásil a rovnou mi vpálil. e kdy mu dám nějaký prachy, e bude mlčet. V první chvíli jsem mu chtěl dát přes hubu, ale pak mi dolo, e bych se jenom podepsal. ena by mě přetrhla. Zeptal jsem se, kolik chce. Řekl, e stačí čtyři stovky. Dal jsem mu je. No a to je vechno.”

Ta vae Hana nic neví?” Zavrtěl hlavou. Nic mi neříkala. Já ji taky ne, pochopitelně.” Co kdy ji zmáčknul taky?” To by mi něco řekla,”

zapochyboval, ale jist si nebyl.

90

Moná, e to řekne nám.” Vy ji chcete vyslýchat?” Zaal pěsti. Kdy já budu mít pokoji” Nikdo vám neubliuje. Kdybyste místo čtyř stovek zapracoval hlavou, tak jste je mohl mít v kapse. Buďte klidný, nebyl jste sám. Vydíral spoustu jiných.” Napřímil se. Hajzl jeden, e já mu tenkrát nedal pár facek!”

kubl jsem sebou, řekl jste…” Hajzl. Byl něco jinýho?” Kde jste byl ve čtvrtek večer předminulý týden? Na to jste mi neodpověděl.” Počkejte, podívám se.” Sáhl do aktovky, vyndal minikalendář, rychle v něm listoval a očima přejíděl stránky. U to mám,” řekl. To jsem byl mimo Prahu. Ve Strakonicích. Přijel jsem v pátek večer. Proč to chcete vědět?” Ve čtvrtek večer Doudek zemřel,” řekl poručík Koál. No a co já s tím mám společného?”

Nevolal jste náhodou na Bezpečnost?” Nikam jsem nevolal. Proč? Nerozumím vám. A to, e je mrtev, mi v pondělí řekla manelka. Kdy přila z práce.”

U pro vás ádné otázky nemám, pane Nováku. Můete jít.” Mirek kývl hlavou na znamení souhlasu. Ztěka se zvedl. Budete se mnou něco dělat?” Kvůli čemu?” .Za to víno.”

Podíval jsem se na poručíka Koála. Přivřel oči. Nic jsme neslyeli. Jestli se to bude opakovat, přičteme vám to k dobru.” Ne, slibuji vám to. A můu se spolehnout, e nic neřeknete … ?” Nebojte se, neřekneme. Ale můe to říct jiný dobrák, kdy s tou Hankou budete pokračovat.” Kysele se usmál.

Vzal si diplomatku a rázně vyel z kanceláře. Otevřel jsem dokořán okno. Teplý letní vzduch sváděl souboj s cigaretovým kouřem. Zhluboka jsem se nadechl.

U jsem si myslel, e budeme mít vyřeen aspoň ten anonym, ale zase nic,”

řekl jsem zklamaně.

91

Já taky.” A co budeme dělat?” Nemám tuení. Jenom si myslím, e běháme v kruhu.” Kdy dáme do novin inzerát, a se přihlásí kadý, koho J. D. vydíral, tak se k nám lidi jen pohrnou.” Tak znovu,” řekl jsem rezolutně. Udiveně na mě hleděl. Nekoukej tak, musíme si to probrat.” Co chce probírat?”

Vycházejme z toho, co víme, za předpokladu, e věříme vemu, co jsme slyeli.” No prosím,” řekl trochu uraeně. Bareové říká, e u Doudka hrálo rádio. A e hrálo vdycky, kdy měl návtěvu. To nakonec můe být pravda.”

Taky nemusí.” Domovník to potvrdil.” Byl jsem rozmrzelý. Ten potvrdil, e hrálo rádio, nic víc.” Měli bychom se zeptat vech lidí v domě, jestli náhodou někoho neviděli.” Budi. Dál.” Nevěřím, e by ho chtěl vydíraný nějak vyřídit. Tady měl Doudek převahu. Kdyby ho někdo sprovodil se světa, to by bylo jiný kafe.” Souhlasím, jene v tom jsme úplně vedle. Nemáme v ruce nic. Ani náznak, a na ten anonym. Kdyby nebyl, můeme případ v klidu zabalit,” hudroval neústupně. A co vlastně bude kdy zjistíme, e měl v den smrti návtěvu? Moná, e nic.”Mohli bychom zjistit leccos. Jak se choval, jak reagoval, o čem mluvil a tak, rozvíjel jsem představivost.

Má nemoc z trestných činů. Pořád za něčím něco vidíme. Já taky. Třeba si Doudek udělal kafe, vypil, otřel sporák, pustil plyn a el spát. A my tady mudrujem.” A nechal hrát rádio, sporák umyl, aby po sobě nezanechal binec.

Ale na víc neměl. Vude jinde to bylo jako kdy chlap bydlí sám,” poznamenal jsem jedovatě. To vím taky,” odsekl. Tak co chce dělat?” Odoupl jsem idli.

Jdu za náčelníkem.” Co u něj bude hledat za těstí?” Jdu ebrat o lidi.

Moná, e by stačili tři. Mohlo by to vyjít. Nebo je taky pozdě.”

92

Co chce dělat?” ptal se znovu. Hodit na dva, tři lidi Pinkertona.”

Aha. Teď. No to je brzy. Moc brzy. To jsme mohli zařídit dřív.”

Mohli, ale nezařídili. Nae vina.” To jsem zvědav, jak pořídí. Nedělej si iluze.” Jen malou jiskřičku naděje chovám v dui, ty dobráku.”

Kdy ti je náčelník nebude chtít dát, tak začni vyhroovat, e jde od toho,”

radil. To je pravda. Má největí strach, kdy mu podřízený vyhroujou.”

Prosím tě, jdi u. Drím palec.” Nemusel. Náčelník byl klidný a celkem dobře naloený. Vyslechl podrobnou informaci, dal mi sto padesát doplňujících otázek, některé třikrát opakoval, aby zjistil, e nečaruju ze vzduchu a pak mi rovnou řekl: Dám ti tři lidi. Maximálně na dva dny. Víc to nejde. Na takovém případě nemůe sedět est lidí.” Jemně jsem ho upozornil, e dva a tři je pět.

Skutečně? A kde je Zítek?” Jetě jsem ho od rána neviděl,” přiznal jsem.

Tak? Pokud mě neklame pamě, měl dnes nastoupit slubu. Já myslel, e zařezává. To mu děláte zeď?” Přiznal jsem, e jsem na něj zapomněl.

A přijde, a se hned u mne hlásí,” rozhodl náčelník a propustil mě.

Mirku, kde je Pravoslav?”

Tady, soudruhu nadporučíku,” řekl s radostí, tak mě přivítej!” Já a

potom,teď jdu od starýho. Má se u něj hlásit. Já ti zaloil na průvih.” Poloil jsem mu ruku kolem ramen. Úplně jsem na tebe zapomněl a el jsem k éfovi ebrat o lidi. Tím ruplo, e jetě nejsi v práci. Tak jdi a připrav se.”

Mohl bys klidně říct, e tě Beránek zapřel naschvál, aby získal víc lidi, ale to by asi neprolo,” řekl Mírek naprosto klidně a věcně. Kdy se Pravoslav vrátil, referoval: Ani moc nelál. Řekl jsem mu, e se budu enit, proto jsem se zdrel.”

Ty se bude enit?” zaúpěl Mirek. Hele, já ti to rozmluvím.” Ale nebudu. To jsem řekl jenom tak, aby to nebylo horí.”

93

A kde jsi byl?” Doma. U mámy v Beneově. Přece nebudu naříkat, e jsem v neděli volal stálé slubě, aby mě omluvila, e přijedu později. Ten ňouma Jarda Drobný to nevyřídil.” Neuč se lhát,” řekl Mírek. Tady má kafe. A podruhý mě nestra. Uvědom si, e jediný, čeho si u tebe váím je, e jse svobodnej.”

Nebude to dlouho trvat, Honzo, a budu enatéj.” Obrátil se na Mirka: Ona je výborná holka. Fakt.” To kadá, člověče. Ze začátku.”Kdepak, tahle je úplně jiná,” stál na svém Pravoslav.

A je hezká?” zeptal se Mirek nevině.Takhle bys vechny olízl”

Jó,” protáhl Mirek. Tak ví co. Připrav se. Úderem třetí mae dělat stín. Paní Rejskové. Pak poznáme, co bude říkat o enách. Honzo, vysvětluj.” Stručně jsem Zítka o případu informoval. Poslouchal pozorně. Kdy jsem skončil, řekl: To je prima. Dáme se do toho a za chvíli protrháváme cílovou pásku.”

Mirek ho zarazil: Na tebe jsme čekali, ty ozdobo bezpečnostního sboru. A já pořád, proč tak tápeme. Přila mladá krev. Tak jen do toho. A jestli ti Rejskova pláchne, tě se!” Pravoslav zrudl a po kořínky vlasů: Já to tak nemyslel,”

omlouval se. Já se jen přidal, kdy jste byli samý vtip.”

Tak dost,” řekl jsem. Jedeme na ikov.” Zavolal jsem pro auto a za půl hodiny jsme vypadli. Ulice vyhlíela mírumilovně. Na chodníku si dva caparti hráli se zoufale zdeformovaným náklaďáčkem. Ten větí dělal z prachu hromádku, ten mení mu najíděl pro odvoz. V té ílené jízdě mu vypadlo poslední kolo. Ani se po něm nesháněl. Prohlásil, e je to lepí. Aspoň se nenaklání. Někdo se přesto nakláněl. Pan Medek se opíral o ruce a bedlivě z okna sledoval okolí. To má tak někdo ivot,” řekl jsem. Pojďte si to se mnou vyměnit, dneska je velký prádlo ” Na důkaz jeho slov se z bytu ozvalo ječivé volání, aby se nevybavoval a el na půdu. No vidíte a je po idylce.” Hekl a zmizel. Brali jsme jeden byt po druhém, ptali se, sondovali.

94

Vichni svorně vrtěli hlavami. Nic a nikoho neviděli. Doudka vůbec a cizího taky ne. Po hodině jsme to zabalili. Na stole jsme měli vzkaz od Zítka, e el a ostatní taky. Měli jsme se k odchodu, kdy zazvonil telefon: Beránek,” ohlásil jsem se. Nováková,” ozvalo se tlumeně. Mluvte hlasitěji, neslyím dobře,”

poádal jsem ji. Potřebuji s vámi mluvit,” řekla naléhavým tónem. Jetě dnes?” Co nejdřív.” Povzdechl jsem si. Copak mi chcete?” vyzvídal jsem.

Mluvím z budky, lidé čekají. Raději a u vás,” řekla a zavěsila. Nabídl jsem Mirkovi, e můe jít domů. Zavrtěl hlavou: Nepospíchám.” Přila asi za dvacet minut. Zdála se být rozčilena. Kdy si sedla na idli a zhluboka vydechla, ucítil jsem lehký závan alkoholu Podíval jsem se jí pozorněji do očí. Měla je lehce zastřené, panenky rozířené. Nervózními pohyby si připravila cigaretu a hledala zapalovač. Mirek jí chtěl poslouit, ale zarazil jsem ho pohledem. Konečně vyndala červený tukový plyňák a zapálila si. Hlavu vyklonila na stranu, aby si neoehla obočí. Vechno její počínáni bylo jakoby pod tlakem, nepřirozené. V klidu jsem vyčkával, s čím začne. Pak se ozvala krátká dávka z kulometu. Tak mi to připadalo. Starej je lump a vy to trpíte!” Coe tak najednou?” Vozí si holky v auáku, vy o tom víte a nic proti tomu neděláte!”

Zaječela jako cirkulárka. Moná, e jsem byl moc unaven nebo utahán, ale pravda je, e jsem zůstal klidný. Takových výstupů jsem u zail dost. Jen jsem se trochu víc předklonil nad desku stolu a řekl: Nikde není ádný zákon na to, koho má nebo nemá vozit. Zákon říká, e ten, kdo řídí, musí k tomu mít oprávnění. Doufám, e vás manel řidičský průkaz má.” Ale nesmí chlastat!”

zaburácela. To tedy nesmí,” souhlasil jsem.

No a starej chlastal a jetě si vez nějakou děvku! A vy to víte!”

95

Nevím, kolik toho vypila, ale kurá měla. Výraz tváře se změnil. U jsem neviděl andílka, ale litici v lehkém kondičním tréninku. Váné jsem přikyvoval.

Ano, paní Nováková. Nejdřív od vás a potom od vaeho manela jsme slyeli, e pil. Jaké máte přáni?” Zuřím! Jetě teď zuřím! Já kdy potřebuju někam odvézt, tak mi řekne, e nemůe, e pil pivo. Ale tu trajdu si klidně veze a v noci, kdy se nejvíc kontroluje!” Mirek zasáhl věcnou poznámkou: Asi to tenkrát byla výjimka.” Ty původně andělské oči potemněly skoro do černá.

Baculatá ručka s cigaretou se zachvívala . . Kdo to udělá jednou, udělá to i víckrát. A kdo to udělá víckrát, je mizera a nemyslí na rodinu. A vám to udělá přítě, hned volejte Bezpečnost a dejte ho sebrat, poradil poručík Koál.

Zabavila jsem mu klíče, řekla ledovým hlasem. Z tachometru jsem si opsala ujeté kilometry. Bude dostávat pět korun denně na svačinu. Začne vojna!”

Mirek se podíval na hodinky. Významně zdvihl obočí. Pořád jetě nechápu, proč nám tohle říkáte, svěřil jsem se. Protoe vy znáte jméno té enské a vy mi to jméno řeknete! A taky, kde bydli. Já si to s ní vyřidím.” Neřekneme,”

poznamenal jsem klidně. Vám o ní řekl a řekl vám vechno, to já vím. Chlapi si vdycky vechno řeknou.” Neřeknu vám ani slovo, paní Nováková To si musíte zjistit sama. Neměl bych čisté svědomí, a bych se dočetl o výtrnosti, kterou způsobila árlivá manelka.” Náhle se rozplakala. Vzlykala a přes závoj slz, které ji hojně kapaly na sukni, hledala kapesník. Já, já jsem taková husa. Já mohla a jetě můu mít ctitelů kolik chci a neudělám to a on se na nic neohlíí!

Já jsem neastná.” Věřil jsem. Já jsem taková upřímná, vechno řeknu tak. Jak si myslím. A ke mně nikdo upřímný není, naříkala. Ani vy ne.”

Neznáme ji, paní Nováková. Nemůeme slouit.” On se vám přiznal?” zeptal se Mirek. Ano. Myslel, e mu to projde, kdy se to stalo u dřív. Neprojde,”

dodala výhruné.

96

A já se tak starala, ,aby neměl malér. Kdy to dobře dopadlo, řekla jsem to z radosti i Vakovi Horákovi.” Z dáli, z velké dáli jsem slyel hlas, který se ptal: Co jste řekla Horákovi?” Byl to můj hlas. No, vechno,” řekla prostě. O tom maléru. A jak mi Doudek pomohl.” Ach tak,” řekl jsem chabě. Proč jste mu to řekla?” Jak povídám. Jednak z radosti a jednak, kdyby se do něčeho podobného někdy dostal, aby věděl, na koho se má obrátit.” Ztlumila hlas: On toti má skleničku moc rád, víte?” Jak Horák reagoval?” Měl velkou radost. To jsem moc dobře viděla.” Řekl vám něco?” Jo. Abych to u nikomu jinému neříkala.

Jsou věci, které se nevytrubují. A radil mi, abych mlčela i před Doudkem. Je prý vůči němu skromný. Jsou prý dobří kamarádi, ale Doudek má jaksi před Horákem ostych, protoe je vedoucí. To mi říkal.” Jetě něco?”

Ne. Nic. Je to tak důleité?” Oba nás přelétla očima. Tváříte se nějak divně.”

To se vám jen zdá. To bude tím alkoholem.” Jak jste to poznali?” Dýcháte,”

řekl jsem. Ach, promiňte.” Zřejmě se ji uklidnila. Nasadila opět roli andílka.

Kdybych ji před nějakou tou chvílí neslyel, nevěřil bych. Poslechla jste Horáka? Neřekla jste nikomu nic?” Neřekla. Ani Doudkovi ne. Ten by mi dal.

Zakázal mi o tom mluvit.” Tedy jste poslechla.” Ano. Horák ví, co mluví. A pak je vedoucí. Nechtěla bych si to s ním rozházet.” A s námi?” zeptal se Mirek. Taky ne,” připustila. Tak budete mlčet jako hrob. Jinak bude zle,” řekl jsem přísně. Spolehněte se. Asi se nevyplatí moc mluvit,” řekla přemítavě.

Vstala a měla se k odchodu. Tak mi neřeknete jméno tý slečinky?” Ne.

Zeptejte se manela.”

97

To zásadně odmítl. Ale slíbil mi, e u to nikdy neudělá. Dovedl jsem si Nováka představit, za jakých okolností musel slíbit. Teď se někde bije do čela, e nemlčel. Andílek neměl andělskou trpělivost a laskavé chování k prohřekům své polovičky. Ujistila nás, e bude mlčet a odela. Zůstal po ní nepříjemný pocit. Tak Horák,” prohodil Mirek. To vůbec ale neznamená,” řekl jsem sue. Vůbec nic, ale rozjedeme to.” Bareové ho viděla v domě, nemýlím-li se.” Jdeme domů. Ráno budeme chytřejí.”

xxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxx

Nemohl jsem dospat rána. Převaloval jsem se na válendě a spal jako na vodě.

Vstal jsem nervózní a nevyspalý. Při holení jsem se řízl zrovna v koutku úst.

Pochopitelně jsem neměl zastavovač krve. Vjel do mne vztek. Lepil jsem na ránu kousky novin a lítal po bytě jako ílený. Krev ne a ne přestat. Trvalo to celou věčnost, ne se umoudřila. V neblahé předtue průběhu dne jsem pro jistotu vzal s sebou práky proti bolení hlavy. Vypadá, jako bys prohýřil noc,”

řekl Mirek Koál. Skoro jsem nespal.” Dej si skleničku něčeho ostrého,”

radil. Kde bych ji měl vzít?” Přivezl jsem z dovolené na uvítanou. Jetě jsme se k tomu nedostali.” Spěchal ke skříni a vylovil tíhlou láhev gruzíňáku.

Nalil sklenku sobě i mně. Vypili jsme ji naráz. Přesně tak, jak se dobrý koňak nemá pít. Cítil jsem, jak mě rozehřívá v aludku. Dobrý, ale je trochu brzy,”

řekl jsem. Lepí jedna ráno, ne deset večer,” ubezpečil mne. A jéje, tady se něco slaví?” zajásal Pravoslav Zítek, kdy viděl na stole láhev a v naich rukou skleničky. Kluci, pojďte, čekají na nás.” My ano,” řekl Mirek důstojně, ale ta láhev nikoliv.” Chtěl ji schovat. Dej jim taky, ale málo,” přimlouval jsem se.

98

Nemohu to ani vidět,” prohlásil nadstrámistr Borek. Nalejte mi, zavírám oči.”

Zkřivil obličej do takové grimasy, e i Mirek se srdečně rozesmál. Na zdraví,”

řekl. Ukliď to, Mirku, nebo si budeme muset vybrat dovolenou,” nakázal jsem.

Tak jak jste to uili?” zeptal jsem se, kdy jsme se usadili kolem stolu.

Já měl Horáka,” řekl Borek. ádná práce. Jel rovnou domů a kromě vysypání smetí nevytáhl z baráku paty. V devět večer jsem to zabalil.”

Zítek pohlédl na nadporučíka Macha. Souhlasně přikývl. My jsme byli v Alfě na kafi,” řekli svorně. Jak to?” zeptal se duchaplně Mirek. No,” protáhl Zítek.

Já měl Rejskovou a on Jandovou.” Ukázal na Macha. A nae paničky si daly rande nevíme, kdo byl iniciátorem, ale sely se v est a povídaly si při jednom kafi a balíčku cigaret do půl deváté. Pak společně vyly do Vodičkovy, kde se rozloučily.” O čem mohly diskutovat?” Já bych řekl,” zasáhl Mach, e se moc nebavily.” Protřel si koutky úst a pokračoval: ádné chi chi chi, jak to enské umí. Ani si neukazovaly na tělo. Myslím, e o módě nemluvily.”

Chovaly se, jak kdy si přizvukují,” doplnil ho Zítek. Jedna něco řekla a druhá přitakala a naopak. Jenom jednou to vypadalo na rozpor. Rejskova něco říkala, Jandová vrtěla hlavou, jako e ne a ta mávala rukou.” Kdo platil?”

Jandová,řekl Mach. Mohla tedy schůzku navrhnout ona, uvaoval jsem.

Má to logiku. Jandová nemá telefon do bytu. Dneska i včera a jetě myslím zítra má náhradní volno. Jak by se jinak mohly dohodnout, ne e Jandová odněkud Rejskovou zavolala.” Jestli schůzka nebyla domluvena dřív.”

Borek Rejskovou, Zítek Horáka, Mach Jandovou,” řekl jsem.

A ty, Pravoslave, tady má spis, najdi zprávu z účtárny a vyhodno Doudkovy příjmy.” My můeme jít zatím po svých?” Ano.”

99

Zvedl jsem telefon a volal kapitánu Jirouovi. Nehlásil se. Zkouel jsem to kadých deset minut. Během hodiny jsem ho konečně zastihl. Tak co?”

Celkem dobrý. Má kliku, e jsem měl slubu. V poledne to bude mít černý na bílým. Teď to sekretářka píe. Podrbal jsem se na krku. Tak vylo něco?”

Vylo, nebuď netrpělivý,” uklidňoval mne. Tak sem s tím.” Vypadá to, e list číslo čtyři je totoný s anonymem.” Kdo je pod číslem čtyři?” Jistá Rejskova.”

Coe?” křikl jsem do telefonu. Není to chyba?” Podruhé zase na mě s něčím přijď. Povídám Rejskova. Hotovo. Podepíu se pod to. Ahoj.” Práskl mi s telefonem. Cítil jsem, e se klepu. Mirek s Pravoslavem na mě napjatě koukali.

Znovu jsem vytočil stejné číslo. Omluvil jsem se. Vzal to a nevrčel.

Rejskova,” řekl jsem. Mirek vyskočil, jak kdy ho píchne hejno vos. Tak Rejskova píe anonymy? No to se podívejme. Kdo by to do té hezké sexbombičky řekl?” Horák ví, e Doudek vydírá, Rejskova napíe anonym.

Přede dvěma léty. Nějak mi to nejde dohromady ” přiznal jsem se.

Nevadí. Teď to začíná mít tu pravou příchu. To je mi najednou dobře. Honzo, bude se z nich jenom kouřit. Půjdem na ně tvrdě. Alibi budou jen zvonit. Minutu po minutě. Byl plný energie. Abys neřekl, e jsem zaujatý, vezmu si na starost Horáka. Ty se bude zabývat Rejskovou. Dost jsi ji přede mnou hájil. Já jedu za Horákovou. O takových věcech se nemluví ani doma v posteli. Jdu se zeptat, kdy přijel nebo přiel Horák domů v době, kdy nám doíval ná dareba Doudek.

U mi to začíná být jasné, jen potřebuji důkaz. Malý důkazeček. Ale co důkaz, stačí indicie. Pak to s ním vyřeím elegantně, jako kdyby na něj spadla římsa s dvouma svatejma.

Co chce dokázat?” snail jsem se ochladit jeho nadení.

Kde je jeden darebák, tam se uiví i druhý.”

100

Nebo i darebačka,” řekl Zítek. Nakazilo ho Mirkovo nadení. Oči mu svítily.

Obdivnými pohledy ho pozoroval. A jetě, kdyby tak vylo spojeni Horák 

Rejskova,” zasnil se poručík Koál. Nezapomeň, co o něm Rejskova říkala,”

upozornil jsem. Phe, kde je keft, je keft. Tam city větinou nemají co dělat.

A kdo ví, jestli nám to nepředhodila jako udičku, abychom ji politovali, chudinku.” Mirku, mám malou prosbu. Zůstaň při zemi.” Neboj. Tak já pádím.” Zvedl jsem telefon a chtěl projekci, Nováka. Kdy jsem ho dostal k aparátu, poádal jsem, aby mi řekl celé jméno své přítelkyně. Chvíli se zdráhal.

Přesvědčil jsem ho. Zítkovi jsem oznámil, e přijdu asi za hodinu.

Vyel jsem do ulic. Proudy chodců se valily ulicemi centra Prahy. Celkem úspěně jsem mezi nimi prokličkoval do pasáe Světozor a veel do vrátnice podniku Ligna. Na moji ádost zareagovala vrátná bezbarvým hlasem. e prý se pokusí. Máte tady návtěvu,” řekla do telefonu. Ano, na vrátnici.” Zavěsila.

Dlouho jsem nečekal. Objevila se mladá dívka s dlouhými tmavými vlasy, volně sputěnými na ramena. Světlá blůzka a tmavé kalhoty do zvonu se zálokou tvořily celkem ucelený obraz prototypu dnení módy.

Nadporučík Beránek,” představil jsem se. Zarazila se. Co mi chcete?” zeptala se a v očích měla něco jako úzkost. Rozhlédl jsem se kolem. Vrátná neměla co dělat. Se zájmem, který se marně snaila skrýt za maskou neprostupnosti, sledovala nae počínání. Potřeboval bych s vámi mluvit,” řekl jsem jí, ovem za předpokladu, e znáte pana Nováka.” Beze slova přikývla. Dvěma prsty si upravila neposluný pramen vlasů. Já jsem ale v práci. Máme přísnou vedoucí.

Co jí mám říct?” Ztlumil jsem hlas: Buď pravdu, nebo si vymyslete, e vám přijel strýček. Nebude to dlouho trvat.” Tak chvíli počkejte.” Čekal jsem asi deset minut. Mezitím jsem se pokochal pohledem na filmovou hvězdu za vitrínou. Kam půjdeme?” zeptala se, kdy se znovu objevila.

101

Třeba naproti do bistra.” Ve tváři se jí objevily viditelné rozpaky. Já jsem si nevzala…” Zvu vás na kávu. To snad snesete.” Protlačili jsme se davem a pak se nám podařilo přejít ulici. Dvě kávy, z toho jednu vídeňskou,” řekl jsem obsluze, kdy jsme si sedli na vysoké idle k baru. Čekal jsem, a budeme obsloueni. Pan Novák má doma kvůli vám nepříjemnost,” řekl jsem, kdy

jsem mechanicky máčel ličku v černé tekutině, která slibně voněla.

Já vím, volal mi.” Usmál jsem se. Kvůli tomu zde pochopitelně nejsem.”

Mlčela. Upravenou rukou způsobně míchala horký nápoj. Asi před třemi měsíci jste byla se svým přítelem za Prahou na večeři.” Ano, byla.” Pil alkohol?”

Zaváhala. Pozorně si mě prozkoumala. Ano nebo ne?” Moc ne,” řekla nejistě.

Spatřil jsem svoji tvář mezi láhvemi ve skříňce naproti mně, kde zadní stěnu tvořilo zrcadlo. Dvakrát vábně jsem nevypadal. Tak jsem trochu vyletil rysy.

Pak jste jeli do Prahy jeho vozem.” Ano, jel opatrně, nijak jsme nepospíchali.

V kolik jste byla doma?” Tak kolem půlnoci. Přesněji si to nepamatuji. Proč?

Je to důleité?” Vůbec ne. Ptám se jen tak. Spí mě zajímá, jestli za vámi někdo nebyl. Ohledně toho večera.” Vypustila kouř. Měla zajímavou, svěí tvář s meníma tmavýma očima. Svůdně nevypadala. Ani drádivě její partner mohl být celkem klidný. Po těchto typech mui neílí. S těmi chtějí it. Celé její chováni bylo v souladu se vzhledem. Chovala se zdrenlivě. Neviml jsem si náznaku, e by chtěla upoutat pozornost. Jsem hloupá a neupřímná,” řekla po chvíli. Nerozumím.” Byl za mnou jeden sluně vyhlíející pán. Vypadal dobře.” Představil se?

102

Ano, ale jméno jsem zapomněla.” koda,” povzdechl jsem. Mohla byste mi ho vypodobnit?” Řekla, co si pamatovala. Typoval bych podle popisu na Doudka. Moje tuení mě nezklamalo. Co chtěl?” Říkal, e chce pomoci.

Hlavně jemu. Ve věci trestného činu jízdy po vypití alkoholu.” Čím to zdůvodňoval?” Pro potřebu svého známého, který můe pomoci. Tak to zdůvodňoval.” A ádal vás, abyste svému příteli Novákovi nic neřekla, viďte?”

Ano,” přiznala Jak to vite?” Náhodou Nic jiného nechtěl?” Ne.” Prohodila levou nohu přes pravou. Poádal mne, abych nikomu nic neříkala. Ani jemu ne.” Nebylo vám to divné?” Přiznám se, e mě to překvapilo.” Take jste tomu pánovi řekla, jak to bylo a jinak nic.” Přesně.” Zaplatil jsem. Vyli jsme na ulici. Doprovodil jsem slečnu Pokornou k pasái. Děkuji vám,” řekl jsem na rozloučenou. Nemusíte o tom zbytečně nikde hovořit, upozornil jsem ji.

Nemám zájem.” Zmizela v davu lidi. Při cestě do kanceláře jsem pocioval duevní únavu. Dovolenou jsem potřeboval jako sůl.

Mirek se jetě nevrátil. Pravoslav Zítek mi řekl, e spočítal příjmy a fixní výdaje. Přiznal, e nevidí ádný schodek. Nevadí,” uklidnil jsem ho. Tisíce měsíčně navíc se nechají utratit, ani to člověk napozoruje. Podle toho, kam chodi a jak ije.” Moc nepil,” řekl. Rejskova nám řekla něco jiného. Dokázal pustit ilou. Byl vak nenápadný.” Poručík Koál se objevil ve dveřích. Tak ná milý pan Horák nebyl ve čtvrtek večer doma. Měl nějakou důleitou poradu.

Přiel kolem desáté, říkala jeho manelka,” hlásil. Zajímavé,” připustil jsem.

A to jetě čas příchodu jen hádá, protoe la spát asi v devět. On ji řekl, e přiel v deset.”

103

Zavolej Tomkovi, třeba ti řekne, jestli ta porada opravdu byla Hned.” Mirek popadl telefon. Soudruh Tomek? Ano. Poručík Koál. Měli jste nějakou poradu ve čtvrtek osmého srpna?” Zmlkl a čekal. Ne? A odělení kde pracoval Doudek taky ne?” ptal se dál a spiklenecky na mne mrkl. Vůbec nic, říkáte.

Dobře děkuji.” Zavěsil a sedl si na volnou idli. Kdepak asi byl ten ná

dobrák?”

Chtěl jsem mu napovědět, ale zazvonil telefon. Prosím,” řekl jsem.

Spojím vám Hradec,” ozvalo se. Pak nastalo ticho, ruené lehkým bzučením.

Poručík Maek, Hradec Králové. Vy pracujete na případě Doudek?”

Ano.” Je u nás jeho bratr a ptá se, zdali se nějak zvlá zajímáte o případ a okolnosti úmrtí.” Uvaoval jsem, po chvíli jsem řekl: Nijak zvlá se o to nezajímáme. Máte ho u sebe?” Ano.” Co chce?” Nic jiného neřekl. Jen se zeptal.” Dejte mi ho na drát.” Tak moment počkejte, sedí vedle.”

Doudek,” ozvalo se po chvíli v aparátu. Beránek.” Moná, e bych pro vás něco měl, ale to bych musel znát odpověď na moji otázku,” řekl. Snail jsem se rychle orientovat. Kadou chvíli můe ústředna křičet, e má dalí adepty na hovor. Jak jste na tom s časem?” Mám dovolenou.” Nejlepí by bylo, kdybyste mohl přijet za mnou.” Moná, e bych mohl, ale nejdřív odpoledne.”

V rychlosti jsem mu dal adresu. Čekám na vás. Zatím na shledanou.”

Doudek přijede,” řekl jsem Mirkovi. Projevil takové divné přání. Vědět, zda máme zájem o smrt jeho bratra. Ví jak to chodí,” odpověděl. Bude se ptát na vechno moně i nemoné. To musíme přestát.” Pustil jsem rádio. Dechovka do pochodu. Zase jsem je vypnul. Jak to chce udělat s Rejskovou?”

104

Prohrábl jsem si zchudlou ktici. To jetě sám nevím.” Tak se jí podíváme na zuby ” Proč to zdrovat?” ozval se Zítek. Bezmylenkovitě jsem se prohrabával v papírech. Pak jsem řekl: Počkal bych na Doudka. Má přijet odpoledne.

Dneska na ně jetě hodím stín a zítra spustíme. Aspoň tu Rejskovou.”

Co si od Doudka slibuje?” Pokrčil jsem rameny. Nevím. Ta divná otázka mi neleze z hlavy. Jestli se nějak zvlá zajímáme o smrt jeho bratra. Dokud mu neodpovime, nic neřekne.” To jsi ale neřekl,” durdil se Mirek. Odpoledne přijede. Bude u toho. Tak se nevzruuj,” odbyl jsem ho. Soudruhu nadporučíku,” ozvalo se od dveří, máte u mne od doktorky vzkaz, e máte přijít na preventivní prohlídku.” Hlas sekretářky naeho náčelníka se dal poslouchat.

Obsah mě nepotěil. Chtěla jsem volat, ale máte stále obsazeno.” Vyřiďte jí, e se mi dýchá dobře, srdce nevynechává a nervy jsou nadranc v pravidelných intervalech.” Zasmála se to si vyřiďte sám. Nebo to mám sdělit soudruhu náčelníkovi?” Přimhouřila oči. Aby věděl, jak posloucháte lékaře?”

To mi neuděláte. Dobře, vyřídím si to sám. Díky.” Zabouchla za sebou dveře.

Ty zná nai doktorku?” ptal jsem se Mirka. Znám. Neboj, uene tě. To je o ní známo. Je svědomitá. A nejvíc si zgustne na těch, kteří jí kličkují.

Mávl jsem rukou Den, dva to vydrí. Nechci radit, ale být tebou, tak ji zavolám. Je schopna dát hláku éfovi.” Zviklal mě. Zavolal jsem. Byla milá, jak kdy másla ukrajuje. Dala mi termín do pozítří. Chtěl jsem jí poděkovat, ale pak jsem se rozmyslel: Mohu přijít hned? Ano.” Pravoslave, seeň kluky a vyřiď jim, aby tady v jednu byli.” Obrátil jsem se na Mirka. Já tam radi zaběhnu.

Jeden nikdy neví.” No vidí. Jsou věci, kterým neuteče. A má jetě slu-

nou figuru, nemusí se stydět.”

105

Trvá to dlouho?” Ne. Zkusí ti dech a tlak a pak ti dá moře lístků na různá vyetření. Bude běhat po nemocnici.” Povzdechl jsem si. Pozdravuj ji ode mne,” křičel za mnou. Kdy mi to pomůe, tak to vyřídím, řekl jsem si v duchu, kráčeje z budovy. Venku se vzduch chvěl teplem a vyvolával představu deky, rybníka a ticha. Lékařka byla celkem spokojena. Nekouříte moc?” zeptala se.

Jde to. Ani se mi nezdá.” Kolik?” Dvacet,” řekl jsem a ani jsem se nezačervenal. Omezit jde o dech,” řekla přísně. Odpoledne se za námi soudruzi Zítek, Mach a Borek přili jetě podívat, pak běeli do ulic za svými objekty.

Čas pomalu plynul, nikdo se neozval, nikdo nás nesháněl. Čekali jsme, kdy se objeví pan Doudek. Konečně jsme se dočkali. Ozval se telefon, e mám na vrátnici návtěvu. Poádal jsem, aby ji poslali nahoru. Dobrý den,” řekl ve dveřích mu přísných rysů, hustých, proedivělých vlasů. Měl tmavé obočí, pod ním se blýskaly malé zádumčivé oči. Já jsem Doudek.” Těí mě. Nadporučík Beránek, poručík Koál.” edé aty měl ozdobeny malým stříkaným kapesníčkem edobílé barvy. Kravatu stejnou. Nikde jsem neviděl znamení smutku. Posaďte se,” řekl poručík Koál.

Děkuji.” Sedl si a vyndal občanský průkaz a podal mi ho. Petr Doudek, čtyřicet dva roků stár, otec dvou dětí, mechanik. Trvale bytem v Hradci Králové.

Pohřeb u byl,” řekl unaveným hlasem. Není to nic příjemného, to mi věřte.

Pro mne zvlá. Nebyl jsem s Jirkou v dobrém vztahu. Prakticky jsme se nestýkali. Neměli jsme si co říci. Matka bydli u nás. Nedokázal za ní přijet, jak byl rok dlouhý. Napsal jenom na svátek a narozeniny pohled. Nikdy se neptal, jak ije, jestli nepotřebuje radu nebo pomoc. Neměl zájem.” Mohl bych vědět důvod, proč jste spolu nemluvili?” zeptal se poručík Koál. Měli jsme odliné názory. Prakticky na vechno. Na rodinu, na politiku, na práci, na lidi. Proto jsme spolu neměli důvod hovořit. ádná citové vztahy mezi námi, jako sourozenci, nebyly. “

106

Odmlčel se. Čisté ruce, které vypadaly, e se tvrdé práce nebojí, opřel o kolena Nepociuji ádný smutek je mi líto mámy. Tu to přesto zničilo. To víte, syn je syn, a je jakýkoliv.” V bytě jsou nějaké věci, které byste měl převzít. To musí být provedeno přes notářství,” řekl jsem. Vím. informoval jsem se, já osobně nechci ani pendlík. Matka snad má zájem o nějakou památku. Jinak si myslím, e by měl vechno dostat jeho syn. Má na to právo. Mluvili jste s jeho bývalou enou? Na pohřbu nebyla. Myslím, e moc přátel neměl. Přijela jen dvoučlenná delegace z podniku.” Zajímalo by mne,” řekl jsem, proč jste se informoval na Bezpečnosti v Hradci Králové ohledně etření jeho smrtí.”

Pozorně se mi zadíval do očí, pak váně odpověděl: Nevím ani proč, prostě jsem to ji nemohl vydret. Mne jste nesháněli, tak jsem se zeptal sám.”

Nepotřebovali jsme vás. Dodnes a co jste nám dnes řekl, úplně stačí. Nestýkal jste se s ním pak tedy pochopitelně nevíte, jak a s kým il a co dělal.” Zavrtěl hlavou. Nevím, opravdu ne.”

My máme lehčí roli,” řekl jsem Vá bratr neil jako čestný člověk. O jeho smrt nemáme tak velký zájem. Spí o jeho ivot.” Svratil čelo. Co dělal?”

Vydíral,” řekl jsem sue. To jsem nečekal je to ostuda.” Mlčeli jsme.

Budete o tom mluvit s mojí matkou?” Nevidím důvod,” řekl jsem.

Byl bych rád. Neměla by nic vědět. To by ji úplně zničilo. Chápete, jak by ji bylo?” Přikývl jsem. Ano, dovedu si to představit. Nemějte obavy, nebudeme se o tom nikde ířit. Vae jméno a vae rodina i matka nebudou s Jiřím Doudkem brány v souvislost.” Byl bych vám velmi vděčný,” řekl s určitým ulehčením. Přece jen pro vás něco mám,” řekl náhle bratr mě o to poádal.

Nevím proč, ale vyhověl jsem mu a vyhověl bych i v druhém případě jednou je mrtev a tu poslední slubu mu neodřeknu ” Sáhl do náprsní kapsy a vyndal dopisní obálku. Podal mi ji. Byla otevřená.

107

Podíval jsem se na adresáta. Petr Doudek. Mohu?” Ano. Sáhl jsem do obálky a vyndal přeloený dopis a druhou obálku bez adresáta. Přečetl jsem si: Brácho,

my dva jsme se nikdy rádi neměli. Snad jenom jako kluci. Kadý ije podle svých představ. Já taky. Neil jsem si patně. Nyní jsem přitlačen ke zdi.

Rozhodl jsem se vechno skoncovat. Teď u nic pro mě nemá cenu. Ani ivot.

Mám k Tobě první a poslední prosbu. Nikomu nic neříkej. Hlavně mámě ne.

Přikládám zalepenou obálku. Ta je pro esenbáky. Tu jim vydej, ale jedině kdy projeví zájem o můj případ. Jinak to vechno znič. Nechci kazit mámě zbytek ivota.

Jirka.

Dopis byl napsán čitelným, úhledným rukopisem. Nevypadal, e by to psal krajně rozčilený člověk v nějakém momentálním stresu. Mirek natáhl ruku.

Dopis jsem mu podal. Rychle četl. Pak jej odloil na stůl. Daleko víc mě zajímala druhá obálka. Nechtěl jsem ji ale otvírat před Doudkem.

Zdríte se v Praze? zeptal jsem se. Asi pojedu navtívit bývalou vagrovou.

Zeptám se jí, zda něco nepotřebuje. Teď, kdy on je mrtev, mohla by někdy za námi přijet. Vycházeli jsme s ní celkem dobře. Moje ena ji měla docela ráda.”

Dobrá. Mohl byste nám zavolat ne se budete vracet domů?”

Neodpověděl mi. Neotevřete ten dopis? zeptal se. Ne. vdy víte e je určen nám. Vstal. Upravil si sako, nemotorným pohybem pravé ruky přihladil límeček koile. Zavolám vás. Myslím ale, e mě potřebovat nebudete.” Klíče od bytu jsou na národním výboru v Praze 3,” řekl jsem. Ano. Se vagrovou se dohodnu.

Mohu tedy jít, řekl a el ke dveřím. Na shledanou. Tak dělej, otevři to, řekl nervózně Mirek, kdy jsme osaměli. Přiznám se, e jsem byl taky na jehlách.

Neotevřu.” Vytřetil oči: Proč ne?” Otisky. Musíme vzít otisky, kamaráde, řekl jsem váně.

108

Zarazil se. To je fakt. Zajdi tam.” Vstal jsem a odnesl dopis k technikovi.

Sejmul otisky z obálky. Pak mi ji podal. Můete ji otevřít,” řekl klidně.

Perořízkem jsem obálku opatrně otevřel. Zase jen kus papíru, sloený na půl.

Technik opatrně vyjmul papír a sejmul, co tam bylo. Moc toho není, řekl.

Vypadá to, e to měla v ruce jen jedna osoba. Pisatel. Podal mi papír. Přečetl jsem rychle pár řádků. Byly psány stejnou rukou jako dopis pro Petra Doudka.

Technik se zeptal: To je to tak důleitý? Ani ne, jen cosi objasňuje. Vnáí světlo do koutků. Jetě něco chcete? Ne. Jen kdybych mohl brzy vědět, čí to jsou otisky. I kdy myslím, e patří mrtvému. Vyel jsem z kanceláře technika a el ukojit zvědavost poručíka Koála. Tak co? Beze slova jsem mu podal vzkaz pro nás. Skoro mi ho vytrhl z ruky. Nahlas četl: Znal jsem perfektně tři lidi:

Evu Jandovou,Vaka Horáka, Marii Rejskovou

Jednu osobu jsem miloval, jedné jsem si váil, jedna osoba mne zničila.

Jiří Doudek P. S. Důkaz je dole.

Dopis mi podal. Přečetl jsem si ho znovu. Důkaz je dole. Podíval jsem se na konec papíru. Nic jsem nenael. Mirek seděl v idli a hřbetem ruky si utíral čelo.

li jsme na to správně, ale pozpátku. Kdybychom nejdřív jeli za bratrem, tak jsme toho moc uetřili.” To nesouhlasí,” odporoval jsem. Neměli bychom ani tueni, co je Doudek zač. Na to nezapomínej. Normálně bychom se ptali a Petr Doudek by nám třeba o dopisu nic neřekl.” To je pravda,” souhlasil Mirek.

Vechno chce svoje.” Která osoba Doudka zničila, co myslí?”

Uka mi ten papír,” řekl Mirek. Přečetl si ho znovu. Podle mě je to jasný ta tři jména jsou napsána pod sebou a vedla sebe jsou napsány jejich vlastnosti, vlastně Doudkův vztah k nim. Podle toho vychází, e miloval Jandovou, co ona potvrdila, váil si Horáka, to by mohl, protoe to byl jeho vedoucí a zničila ho Rejskova.”

109

To je jenom dohad,” řekl jsem. i kdy ne úplně k zahození.” Máme důkaz. To není jenom dohad. Zapomněl jsi, e anonym psala Rejskova,” dodal vítězoslavně. Mlčky jsem s ním souhlasil. Tak Rejskova no, moné je vechno, i kdy jsem víc počítal s Horákem. Na co myslí?” Na důkaz, který má být dole. Co to je?” zeptal jsem se potichu. Rozhodil rukama. To vědět. Moná, e nás chtěl jenom dezorientovat.” Podíváme se na věc logicky. Jsme schopni?”

Já ano,” řekl. Sepnul jsem ruce nad stolem a mnul dlaně. Nenapsal ani slovo o sobě. Jen co cítil, koho si váil a kdo ho podle něj zničil.” A co tím chce říct?”

Tedy věděl,” zahleděl jsem se na strop, e ho někdo, nebo něco, shodí. Věděl to a proto nic nenapsal o tom, jak lumpárny provedl, dokud ho ten jistý nepřitlačil ke zdi.” Proč by to na sebe psal?” Kdy se rozhodl, e zemře, mohl to napsat. Lidé se v těchto chvílích svěřují a čistí svědomí. Proč to neudělal Doudek?” Na to odpověd mám, Honzo. Ten dopis napsal bratrovi. A v něm bylo těchto pár řádků pro nás. Nenapsal o sobě nic patného, protoe zapochyboval, e by bratr vyhověl.

Představ si, kdybychom se o sebevradu Doudka nezajímali dál. A on na sebe napsal doznání. Petr Doudek by mohl to psaní pro nás otevřít a hned by věděl vechno. A moná, e by se na Jiřího hned a definitivně vykalal. Třeba by vůbec neměl zájem, aby se zjistil ten, kdo bratra zničil, kdy on ničil, i kdy

jinak, druhé. Jistil se.” Klidně to tak mohlo být. Kdy psal? Datum nikde není.”

Vzal jsem obálku, kterou adresoval bratrovi. Razítko bylo trochu rozmáznuté, ale přesto jsem datum přečetl. Podíval jsem se do spisu. Dopis byl odeslán v den, kdy zemřel! Jak je to moné?” To znamená, e ho psal dřív! Nikdo ho přece neviděl odejít z domova. Byla by velká náhoda, kdyby opravdu el z domu a zpátky a nikdo si ho neviml.”

110

Řekl jsi klukům, aby dali vědět, kdyby se dělo něco zajímavého?” Přikývl.

Mirku, jdu domů, ty počkej tady. Kdyby něco, jsem na telefonu.” Vstal jsem, oblékl sako a vzal aktovku. Byla prázdná a tenká. Nosím ji vyloeně pro ozdobu. Neboj, brnknu.”

xxxxxxxxxxxxxx

Právě jsem se chystal do postele, kdy zazvonil telefon. Tady Mirek. Volal Zítek. Horák sedí U pastýřky v Nuslích. Hádej s kým?” Nezdruj a mluv,”

káral jsem ho. Nejsvětějí trojice. On, Jandová a Rejskova. Co teď?”

Zadumal jsem se. Moment počkej. Chtělo by to je přistihnout. O nic nejde, ale bylo by zajímavé vidět, jak se budou tvářit.” Co chce dělat?” Mám to blízko.

Mezi čtvrt a půl desátou před vchodem do zahrady.” Dobře.” Vzal jsem si čistou koili, kravatu, přehodil sako a měl jsem se k odchodu. Kam jde?”

ozvalo se z pokoje. Přijdu brzy. Teď nemám kdy na vysvětlování.”

Mirek u mě vyhlíel. Hodili mě sem hlídkaři. Tak jak to provedeme?”

Nijak. Půjdeme dovnitř. Budeme se tvářit, e jdeme na skleničku. O nic jiného nemáme zájem. Náhodou je uvidíme. Dáme si pozor, aby nás viděli taky. Mám chu si s nimi promluvit,” řekl jsem a vyndal peněenku. Tady se platí vstup?”

Ano, hraje cimbálová muzika.” Byla to dřevěná srubová chatrč v zahradě. Nad vchodem svítila lucerna. Bílá, aby bylo jasno. Malinká předsíňka a vstupní hala.

Vpravo salónek, vlevo atna. Vysoký mu seděl za pultíkem a četl Večerní Prahu. Za ním spaly smutné řady prázdných věáků. Okurková sezóna. V hlavní místnosti dominovala pec jako u kováře. Od ní to libě vonělo. Kuchař, celý v bílém, připravoval večeři. Cikánská kapela měla pauzu. Několik stolků zůstalo volných. Nai kluci seděli porůznu. Podíval jsem se vpravo do kouta.

111

Tam seděl Horák, zády k nám. Proti němu Rejskova a Jandová. Tvářily se neutrálně. Stolek vedle nich byl neobsazen. Zavadil jsem o Mirkův loket a vykročili jsme. Jandová nás poznala první. Zarazila se, ale rychle sklopila oči na stolní desku. Dobře jsem si viml, e ani nehlesla. Pak nás spatřila Rejskova.

Trhla sebou, Jak kdy ji píchne. Rychle něco pitla. Horák se otočil, jak na povel. Vytřetil oči a polkl naprázdno. To jsem i v tak sporém osvětlení bezpečně poznal. el jsem pomalu k jejich stolku. Úmyslně pomalu. Horák mi dřevěněl před očima. Tvářil jsem se, e je nepoznávám. Těsně u něj, kdy u

chtěl vstát, jsem zabočil vlevo k prázdnému stolečku s vyívaným miniubrouskem. Bedlivěji jsem se na ně podíval. Na jejich obličejích zavládly rozpaky tří odstínů. To je náhoda,” řekl Mirek Koál. Dobrý večer. Oči nespustil z Rejskové. Blaeně se netvářila. Vypadáte nějak nezdravě, pane Horák,” řekl jsem. Pijte červené, to tvoří krvinky. Co ode mne chcete?” zeptal se a v očích měl číhavý výraz. Měli bychom od vás něco chtít?” Vy si vdycky nějaký důvod najdete.” Ale, ale. Jdeme si s kolegou na skleničku a vám se to nelíbí. Pročpak? Svědomí, nebo máte být doma?” Byl trochu zmaten.

Nicméně se chytil lasa, které jsem hodil. Rychle se vzpamatoval a nasadil trpký úsměv. Já jsem tady dámy pozval na kus řeči.” Vstal. Byl o kousek vyí ne

já. Právě jsme projednávali, jestli by se nějak nedalo pomoci paní Doudkové a vtom vy jdete.” Rejskova se pohrdavě usmála, Jandová se netvářila nijak.

Dlouhým pohledem, jakoby na hony vzdáleném toho, co skutečně vidí, sledovala poručíka Koála. Chvályhodné,” řekl jsem. I bratr pana Doudka projevil zájem o pomoc. Bude vás povícero. A proč jste si k tomu přizval paní Jandovou? Ta také chtěla pomocí?” Ne. Já ne,” řekla temně. Hm. Málo jste přesvědčoval, pane Horáku, málo.” Otočil jsem se na Rejskovou: Potřeboval bych s vámi mluvit.” Přeletěla mě očima. Kdy?”

112

Podíval jsem se na hodinky lo by to jetě dnes.Kde?” Počkám na vás,” řekl jsem a sedl si. Mladá servírka v kroji, s unuděným výrazem v pečlivě dermakolem natřené tváři se zeptala, jaké máme přání. Objednal jsem víno. Za chvíli přinesla zarosený dbáneček a dvě sklenice. Nalila mně a pak kamarádovi, aby neměl pochyby, e platit budu já. Na zdraví,” řekl jsem.

Taky” Chutnalo to jako dobré víno. Cimbálisti začali preludovat lidové melodie. Hráli dobře. Vyuil jsem toho a řekl jsem potichu a rychle Mirkovi: Jdu ven, snad to někoho z nich napadne.” Napadlo. Zítek za chviličku přiel za mnou. To je, co?” řekl a čekal. Půjde za Horákem dál. My si vezmeme Rejskovou a moná i Jandovou. Nehne se od něj, dokud nepůjde domů.”

A kluci?”Můou jít.” Dobře, řeknu jim to. A skončím, zkusím zavolat do kanceláře. Kdy tam nebudete, tak ráno.” el jsem zpátky. Mirek se činil.

Posrkával druhou sklínku a pozoroval okolí.

Vedle u stolu bylo ticho. Pak se ozval Horák. Zaplatím.“Vrchní, mladý mu s bohatou čupřinou vlasů, v tmavé proívané kazajce, inkasoval s nedefinovatelným výrazem ve tváři. Horák platil padesátikorunou a řekl dobrý.

Dočkal se díků a matného úsměvu. Jandová se tvářila, e chce přispět. Odbyl ji mávnutím ruky. Podíval se k naemu stolu. Pak vstal. Tak já běím,” uslyel jsem jeho hlas. Jdete se mnou?” To zřejmě patřilo Jandové. Zavrtěla hlavou.

Tvářila se nepříjemně. Horáka to zarazilo. Nadechl se, jetě jednou zabloudil jeho pohled k naemu stolu. Pak se otočil a pomalu odcházel. Díval jsem se na jeho záda. Neel nijak pruně, jako by nesl na zádech neviditelný pytel cementu.

Promiňte,” slyel jsem Rejskovou. Jsem vám k dispozici.”

113

Za chvíli jdeme, musíme zaplatit” Zdvihl jsem účtenku. Patnáct osmdesát,”

řekl vrchní. Nechal jsem mu sedmnáct. Děkoval mi rezervovaněji ne Horákovi.

Nevím proč,asi jsem se mu tak moc nelíbil. Tak jdeme,” řekl jsem.

Vichni najednou jsme se zvedli. U atny jsem se otočil. Servírka cosi eptala vrchnímu. Ten s pochopením pokyvoval hlavou. Kdy jsme takhle čtyři,” řekla Rejskova s líbezným úsměvem, bylo by lepí jít někam na sedánek, ne se bavit o smutných věcech u vás, co myslíte?” To by mohlo být jetě smutnějí, podívejte se na paní Jandovou. Ta se rozhodně bavit nechce.” Nechci, ale chci jít s vámi. Potřebuji s vámi mluvit,” řekla mi. Času je dost, dobrovolnosti se meze nekladou. Ale je moné, e půjdete domů bez paní Rejskové, řekl jsem naschvál. Co já bych tam tak dlouho dělala?” zeptala se nevině. Třeba se vám u nás zalíbí,” usmál se poručík Koál. Znám svůj vkus. Buďte bez starostí.

Nezalíbí.” Auto nebylo, jeli jsme tramvají do středu města. Vypadali jsme jak čtveřice přátel v roztrce. Jeden na druhého nemluvil. Budete muset počkat, paní Jandová,” řekl jsem před kanceláří. Nevadí.” Sedla si na odřenou idli na chodbě a nepřítomně se zahleděla do protějí zdi. Co mi chcete,” zeptala se netrpělivě Rejskova, kdy jsme se pohodlně usadili. Pravdu.” O čem?”

Proč jste psala anonym na Doudka?” ádný jsem nenapsala,” řekla a začala si hrát s tenkým řetízkem u krku, bezpochyby zlatým. patně,” řekl poručík Koál. Začínáte patně a je to i s vámi patné.” Protoe nepíu anonymy? To nevím proč.” Ne,” vmísil jsem se. Protoe neříkáte pravdu.” Já jsem ádný anonym na Doudka nepsala,” opakovala tvrdohlavě. Moment,” vstal jsem a el ke skříní. Vyndal jsem spis a nalistoval příslunou stranu.

114

Vyjmul jsem původní anonymní dopis, ten od Tomka, a poloil jej před ni na stůl. A co je tohle?” Tohle?” Zčervenala. Tak vidíte,” řekl poručík Koál.

Psala jste to nebo ne?” Psala, ale to u je dávno. U jsem na to zapomněla.”

Proč jste to psala?” zahřměl poručík Koál. Nekřičte,” vyjela Rejskova.

Nejsem hluchá. Já vím, e je to úplná blbost. To jsem psala, kdy jsme slavili konec roku nebo co. Vím, e tam bylo moře lidí. A někdo mi řekl, abych to napsala, e to dá Doudkovi na stůl, aby ho naňupnul. Prý bude psina. Tak jsem to napsala. Dokonce mi to ten dotyčný diktoval. Ale kdo to byl, nevím.

Bylo nás tam plno a dělali jsme různé skopičiny.”A to vám máme věřit?”

Mně je to jedno,” řekla otráveně. Kde jste byla, kdy Doudek umřel?” zeptal se poručík Koál. Mimo Prahu, proč?” Nic, ale jestli to není pravda ..nakousl větu a nedořekl. Tak co?” zeptala se rázně. Tak co se stane? I kdybych v Praze byla, i kdybych byla zrovna v jeho ulici, kdy si poutěl plyn, tak co? No řekněte!” Nemělo význam pokračovat. Oder s anonymem selhal jak bublina.

Buď má pravdu, nebo někoho kryje, nebo se z toho takhle ikovně vytočila, aby neměla potíe. Měla jste schůzku s Jandovou?” Mirek se jen tak nedal.

Měla. Zrovna dnes. Chtěla, abych la s ní. Horák s ní chtěl mluvit. Jednou mu na schůzku nepřila.” Kdy?” Minulý týden. Prý v Mocca kavárně v itné ulici.” A vy jste s ní neměla jindy schůzku?” zeptal se Koál číhavě.

Měla. Sama mne pozvala. Chtěla se mnou mluvit.” O čem?” To jsou soukromé věci,” odsekla. Typicky enské. O těch s vámi nehodlám mluvit. A nemluvila bych o nich i kdybyste tady u policie měli enu. Aby bylo jasné, není to nic nemravného.”

115

Nemělo cenu pokračovat. Opravdu ne. Můete jít,” řekl jsem. Počkám na Evu,”

řekla rozhodně a vyzývavě se podívala na poručíka Koála. Aby si pan poručík náhodou nemyslel, e se bojím. Já toti nemám čeho.” Vzala zprudka za kliku a neetrně zavřela dveře. Já se z toho zblázním,” zaúpěl Mirek. Ona ze veho zdrhne.” Pak se na mě vyčítavě obrátil: Ani jsme se jí nezeptali, proč byly s Horákem U pastýřky.” Řekne nám to Jandová. Na tom nezáleí. Dojdi pro ni.” Eva Jandová měla na sobě sluivý kostýmek s vypasovaným kabátkem a úzkou sukní. Můete klidně kouřit dál,” řekl jsem jí, kdy chtěla cigaretu odloit do popelníku. Tak co máte na srdci?” Není mí dobře,” řekla smutně.

Pověděla vám Marie proč jsme byly s Horákem?” Neptali jsme se jí,”

odpověděl jsem. Několikrát mi volal do práce, chtěl si se mnou dát schůzku,”

začala váhavě. Proč?” Ani pořádně nevím. Mluvil něco o penězích, ale nevím, jak to myslel.” Co jste nám chtěla říci?” Já se Horáka trochu bojím. Nevím proč, ale mám takový divný pocit.” Odmlčela se. Nikdy jsem s ním o ničem nedebatovala. Ani kdy jsem jetě byla zaměstnaná u nich. A teď ke mně najde cestu a chce se mnou hovořit o důleité věci, jak říkal” Není v tom zájem o vai osobu? Soukromý?” Na tvářích se jí objevil lehký ruměnec. To by přece řekl normálně. S tím by nedělal tajnosti. Není mu osmnáct.” Třeba se nechce shodit. Tak to zkouí opatrně. Bojí se odmítnutí.” Pohodila hlavou. Nebylo by mu to nic platné. Jenom nevím, jak vůbec přiel na to, e já a Jirka patříme k sobě.” Mluvil s vámi o tom?” Prakticky ne, ale do telefonu říkal něco jako e jde o peníze a e Jirka o tom věděl.” O čem jste hovořili U pastýřky?”

K ničemu jsme se nedostali. Byl nepříjemně překvapen, kdy zjistil, e tam sedím s Marií.

116

A pak jste přili vy.” Take řeč o pomoci paní Doudkové nebyla?” Nevím, jestli o tom nechtěl mluvit později. Moné to je, kdy mi naznačil něco o penězích.” A víte o nějakých?” zeptal se Mirek. Zavrtěla hlavou. O penězích jsem s Jirkou nikdy nemluvila.” Pak zaváhala. Upravila si prstýnek na pravé ruce. Podívala se na mne a poprvé se usmála: e není pravda, e byl Jirka takový, viďte?’ Musím vás zklamat.” Mluvil jsem váně. Bylo mi jí trochu líto.

Úsměv jí zmizel dřív, ne jsem měl monost porozhlédnout se kolem. Jiří Doudek byl takový. A moná, e to ho právě zahubilo.” Zpozorněla: Jak to myslíte?” Jetě nic nevíme, nemohu slouit. Ale slibuji vám, e jakmile bude případ u konce, budu vás v mezích moností informovat.” Byla bych ráda,”

řekla upřímně. Jste jediný člověk, který má o něho lidský zájem.” Vstal jsem.

Je ovem fakt, e jste jediná, ke komu byl úplně jiný, ne k ostatním.”

Nevím, jak se choval jinde, ale ke mně byl vdycky takový, e jsem byla astná.” Kdy jsme s vámi mluvili u vás, nevypadala jste na to, e byste nějak inklinovala k Rejskové,” podotkl Mirek. To máte pravdu, ale já jsem teď úplně sama a to není dobře. Nikoho nemám. Rejskova není tak patná.

Rozhodně ne drbna. A potom je lepí cizí člověk, ne zlomyslný příbuzný. A těch mám dost.” Kdy odcházela, podal jsem jí ruku. Přimluvte se u paní Rejskově, a se na nás nerozčiluje. Musíme dělat to, co musíme To je ná úděl.”

Co budeme dělat?” zeptal se Mirek. Já jdu domů. Ráno moudřejí večera.

Dobrou noc.” Počkej na mne, Jdu taky.”

xxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxx

V půl sedmé” ráno jsem byl oholený, vykoupaný, se silnou černou kávou v aludku. Cítil jsem se mnohem lépe, ne včera. Pokuřoval jsem cigaretu a vyčkával na stanici autobusu.

117

Nebyl jsem tam sám. Některé tváře jsem znal, jiné mi nic neříkaly. V hlavě jsem měl podivuhodné prázdno. Nechtělo se mi přemýlet. Nevěnoval jsem ani minimum pozornosti dvěma půvabným enám, které by se normálně poslouchat daly. Jen z velké dálky ke mně doléhaly útrky jejich hovoru. Náhle ve mně zapracoval nějaký smysl, kterému nelze přiřknout pořadí důleitosti. Pravda je, e jsem zaslechl něco, co mě upoutalo. Jedna z postarích en, stojících opodál, říkala váně vyhlíejícímu kandidátu na penzi: …a tak jsem je dala dolů.”

Kam dolů?” zeptal se rezervovaně. No přece do sklepa. Ovoce tam dávám vdycky,” divila se. Na nic jsem se neohlíel. Bylo mi to jedno. Udělal jsem dva kroky k té eně: Říkáte, e jste je dala dolů. Jsou tedy dole!”

Co je vám do toho?” zeptala se příkře. Pak se jí objevil v očích náznak obav.

Důkaz je dole,” řekl jsem nahlas. Jakej důkaz? Hruky tam jsou. Máslovky.”

Dal jsem se do smíchu. Kandidát na penzi mě sledoval jako u vytrení. Od případného vysvětlování mě zachránil autobus. Do kanceláře jsem vpadl jak uragán. Auto a jedem!” Kam?” zeptal se Mirek pobaveně. K panu Medkovi.”

Pročpak tak najednou?” Bude nám svědčit.” Co chce dělat, prosím tě?”

Důkaz je dole,” řekl jsem. Dole. Rozumí?” Ne.” Bydlí ve starím domě?”

Ano. A co jako má být?” A tys nechal mozek klidně spát. Pomoci se od tebe nedočkám. Jetě e jsem poznal tu paní na zastávce.” Nechce acylpyrín?”

zeptal se váně. Ne.” Usmíval jsem se jako sluníčko. Ví, kde je dole?” Mlčel.

Dole je ve sklepě. Doudek měl sklep. Důkaz je dole,” prohlásil jsem s neochvějnou jistotou. Sakra. No člověče, to by mohlo vyjit!”

118

Konečně jsi se sebral. Já bydlím v paneláku, já nemám sklep. Pro mne dole znamená chodbu a schránky na dopisy.” Honzíku, hned seenu auák. Počkej chvíli.” Popadl sluchátko a zuřivě vytáčel stálou slubu. Tak jdeme, vůz je dole.” Cestou jsme vyzvedli klíče. Na pana Medka jsme museli zvonit. Přiel otevřít a tvářil se jak přetaený budík. Co je zase?” zahučel. Měl Doudek sklep?” zeptal jsem se nedočkavě. No jistě.” Jdeme do sklepa!” zavelel jsem.

Moment. Jsem jen v upanu. Musím se obléknout,” řekl Medek důrazně.

Tak dělejte. Spěcháme.” A máte klíče?” zeptal se. Ne. Měly by být v Doudkově bytě.” Klíče jsme nali. Dva od visacího zámku na ocelovém krouku. Pan Medek rozsvítil. Sklepní chodba přesto zůstala hodně tmavá.

Zahnuli jsme doprava a minuli několik dveří, vyrobených z laovek, jako se stavívají venkovské ploty. Tady je to,” ukázal Medek.

Trochu se mi chvěly prsty, kdy jsem otvíral dveře. Bylo tam velijaké haraburdí, jak to ve sklepích bývá. Po levé straně jsem spatřil provizorní přihrádku. Je tady málo světla,” řekl jsem. Vzal jsem baterku,” ozval se Medek a podal mi ji. Kuel naloutlého světla dopadl na tenký pruhovaný hadr, který pod sebou něco skrýval. Opatrně jsem ho sundal. Objevilo se typické látkové pouzdro. Magnetofon! Magnetofon! Opatrně jsem ho vyjmul z přihrádky. Povolil zipy. Sonet duo. Starí typ. Otevřel jsem víko. Na osičkách byly nasazeny dva kotouče, oba asi tak do poloviny zaplněné páskou jako kdy

vás uprostřed večera přestane bavit přehrávat. Zase jsem ho zavřel a jetě kuelem světla prohlédl celý sklep. Nic zajímavého jsem nenael.

Je v domě telefon? Je. U mne.” Mirku, zavolej pro fotografa. Blesk je podmínkou.” Zavolám,” přitakal a odběhl.

119

To tady budeme takhle na sebe koukat, ne přijede fotograf?” Budeme muset.”

Pojďte se mnou,” nabídl. Nebojte se, nikdo to tady neukradne. Na dvorku je lavička, alespoň si zakouříme.” Dvorek byl čistý a byl tam klid. Hovořili jsme o běných věcech. Čekání uběhlo jako voda. Technik ve pečlivě vyfotil. Pak jsme li z tmavého sklepa do Doudkova bytu. Tam se dosud nic nezměnilo. Uvaoval jsem, kde asi původně magnetofon stál. Neviděl jsem ádné místo, kam by se viditelně hodil. Mirek pátral taky. Byt nebyl velký, s prohlídkou jsme byli za chvíli hotovi. V obývacím pokoji se Mirek jetě podíval pod válendu. Byl to vlastně prostorný gauč bez poltářů na opírání.

Hele, tady,” řekl ulehčeně. Klekl jsem si vedle něho. Pod gaučem byl prach, ale méně zapráený obdélník na podlaze odpovídal rozměrům magnetofonu. Zeptal jsem se technika, jestli bude ten rozdíl na fotce vidět. Prohlásil, e se pokusí.

Udělal snímek gauče, pak el na zem taky. Vypadali jsme jak malí kluci, kteří hledají zaběhnuté autíčko. Pro jistotu bych udělal snímek tak, e byste nadzvedli gauč,” řekl. Celkem snadno jsme nohy gauče zvedli a poručík Mata vyrobil dalí dva snímky. Ve jsme dali do původního stavu.

Hotovo,” pokývl jsem technikovi, vůz poli zase sem.” A co my?” zeptal se Mirek. Tvářil se dost nedočkavě. Nedivil jsem se, taky jsem byl nad míru zvědav, co nám ta skříňka poví. Pane Medek, my vás za chvíli zavoláme,” řekl jsem domovníkovi, který netečně postával u dveří. Usadili jsme se do křesel.

Mirek zapnul magnetofon na sí a chtěl pásku vrátit na začátek. Jestli něco smae, tak tě rozčtvrtím.” Jen klid.” Kotouče nabíraly čím dál tím větí rychlost. Pak se pásek vytočil. Mirek ho nasadil a sedl si. Byli jsme tak potichu, e jsem slyel, jak mi pod koilí bouchá srdce. Pásek tie uměl.

Hlavice přístroje jemně bručela. Nenápadně, jako mladý čmelák.

120

Ozvalo se zazvonění, řízné a táhlé. Mimoděk jsem se otočil ke dveřím. Pak se ozvaly kroky. Uvědomil jsem si, e pásek začíná hovořit: ..Co chce?” ozval se hlas, který jsem nikdy neslyel. Jdu tě navtívit. Pozve mě dál?” Nemohl jsem poznat, kdo mluví. Mirek zesílil zvuk. Bouchnutí dveří. Kroky zesílily. Patřily dvěma osobám. Co chce?” Promluvit s tebou.” Nemám dvakrát chu s tebou mluvit. Mám tě dost z práce.” Ale ale, copak tak najednou? Odměny jsou ti dobrý, e jo?” I ten nejpitomějí vedoucí ocení, kdy někdo dře jak kůň, tak se nechvástej.” Ten hlas jsem neznal, ale zaručeně patřil mrtvému. Pomalu, ale jistě mi dolo, kdo je ten druhý. Horák,” sykl Mirek. Přikývl jsem. Taky bych řekl, e sis toho vzal nějak moc.” Horákův hlas zněl výsměně. Teď jsem ho perfektně poznal. Neměl jsem nejmení pochyby. Tak co je?” vyjel Doudek.

Jdu se s tebou dohodnout.” S tebou se nemám o čem dohadovat. Dělá si ze mne dímačku.”

Horák se zlomyslně zasmál: Tos náhodou řekl pravdu. Já na to mám. Postavu i znalosti.” Co tím chce říct?” zeptal se Doudek a v jeho hlase se ozvala ostraitost. Jen tak. Nestěuj si, e má moc práce. Jsi za ni patřičně placen.”

U mě to nebaví, Jasný?” Doudek se vzteky trochu zajíkl. Budu vechno dělat za tebe a ty se bude na poradách vedení podniku vytahovat, jak ti to myslil”

Dostává za to prachy,” trval na svém Horák. Zdálo se mi, e se ho Houdkův výpad nijak nedotkl. A ty snad ne? Co ty podíly? Dostávám snad o takový ranec víc, e mi to pořád předhazuje? Jsou to sluný sumičky. Mohlo by ti to stačit,” řekl Horák významně. Poruil jsi úmluvu. Řekli jsme, e jedeme napůl.” U nemám důvod,” zahučel Horák temně.

121

Jak to?” Spadla klec.” Nerozumím ti.” Doudkův hlas byl nápadně tichý.

Neví, o čem mluvím?” Ne.” Přehnals to. Mám na tebe úplnou harpunu. Co tě to napadlo, tahat z lidí peníze, kdy něco provihnou?” Slyel jsem smích.

Nebezpečný smích. Kdy jsou blbí, a platí.” Já ale blbej nejsem a platit nebudu. Ani za to, co udělá za mne,” řekl důrazně Horák. Neudělám pro tebe ani čárku. A hned zítra to řeknu tam, kde rádi uslyí o keftech se stavebním materiálem.” Nic neřekne. Bude mlčet jako ryba. Kdy se nedohodneme, budu mluvit já. O inventurách. Brno! To byly prachy!” Co chce?”

No vida, u začíná uvaovat.” Omyl, ptám se jen, co chce. To abych věděl, kdy tě mám vyhodit.” Nikoho nevyhodí. A kdybys přece jenom ten ílený nápad dostal, tak to jen vechno urychlí.” Nastala pauza. Mirek tupě zíral na záclonu v okně. Nabídl jsem mu cigaretu. moulal ji mezi rty, ani neregistroval, e mu zapalovačem svítím pod nosem. Bude poslouchat, nebo přemýlet, jak se mě zbavit?” Kdybych mohl,” řekl Doudek, tak bych…”

Jene nemůe. Jse v kleci. A já si tě vychutnám. To si pi.”

Ty chce prachy,” konstatoval Doudek. Zdá se, e začíná přemýlet.” Horák měl v hlase dávku uspokojení. Za co?” Za moje mlčení.” ádný peníze nemám.” Tak si je seene,” pronesl Horák tvrdě. Hm. A kolik?”

Dejme tomu dvacet papírů.” Ty ses zbláznili” Ne.” Stejně na mě nic neví.

Nikdo ti nic nepotvrdí.” Chyba. To bys se mnou u dávno vyrazil dveře. Jene ty tuí, e mám něco v rukávě.

122

A mám. Tak co?” Nechce skleničku?” Čeho?” Koňaku.”Jsem tady vozem.”

No jedna ti snad neukodí. Taková pápěrka nejse.” Nejsem, ale do pastičky ti nepolezu.” Co tím chce říct?” Jetě bych neseděl za volantem a u by esenbáci věděli, e jsem pil. A vsadím se, e by se náhodou dověděli i poznávací číslo a barvu vozu. Jenom náhodou. Nějakej anonym by volal, e jo?”

No tohle si přece o mně nemůe myslet!” To nech stranou. Já jsem poučen.

Od Novákové. Jasný?” Ona ti něco řekla?” Řekla.” Nic mi nedokáe.”

Já ne, ale ona dokáe, kolík ti dala, ale ne tady přede mnou, ale jinde. A jsou tu jetě důleitějí věci.” Já peníze nemám,” zkouel to Doudek znovu.

To mě nezajímá. Navíc tomu nevěřím. Kolik duiček jsi chytil pod pokličku?”

Vaku, podívej se, nech toho, kadý udělá chybu. Já ji udělal taky.”

Doudkův hlas zněl dojemně. Mluvil velmi přesvědčivě, mile a vtíravě. Chápal jsem, jak mu museli lidé kolem něho věřit.

Ví, e jsi v koncích.” Já pomáhal já nevydíral” zvýil Doudek hlas.

Ne? Tak to se podívejme.” Abys věděl, nedostane ani korunu ani esták.” řekl náhle Doudek nenávistně I kdyby ses zbláznil. To je moje poslední slovo!”

Jak chce. Teď řeknu já pár posledních slov. Zítra v tuto dobu si přijdu pro peníze. Dvacet tisíc bude tady na stole. Jestli ne, tak to vechno oznámím na podniku. Dám návrh, aby věc oznámili Bezpečnosti. Já se s tebou pinit nebudu.

je mi to jedno, rozumí. Na lidi kalu. Ze zaměstnáni mě moná vyhodí, ale práci seenu vdycky.

Třeba mě i zavřou, ale ty prachy nedostane a na lopatky mě nepoloí,” dodal.

To se ukáe. A do toho půjdou policajti.”

123

Počkám si.” Já čekat nebudu. Navtívím jetě jednu osobu. A té to řeknu první.” Komu?” zeptal se Doudek výsměně. Evě Jandové. Bude mít radost.

Hodí tě přes palubu.” Tak tu vynech. To přece neudělá.” Doudek se přestal ovládat. Ty ví, e to je jediná osoba na světě…” A nestojí ti za dvacet tisíc?”

Horák mluvil, jak kdy řee ocel. To se bude divit, Jak si jí cení.”

Dej mi na rozmylenou.” Jak jsem řekl. Do zítřka. Času má dost.”

Dobře. Přijď zítra.” Slyeli jsme kroky a bouchnutí dveří. Mirek chtěl pásek zastavit, ale zadrel jsem ho. Zmije, ty zmije, kdybych mohl, tak tě zabiju. Jako krysu,” syčel Doudkův hlas. Pak nastalo ticho. Musí toho být víc,” řekl jsem Mirkovi, kdy zastavil pásek. Pustil magnetofon znovu. Začátek byl stejný.

Zvuk zvonku a kroky u dveří. Nezapomněls,” řekl Doudek unaveně.

Jak bych mohl? Co to dělá?” Rozlil jsem kafe na sporák, tak ho meju. Stejně to u potřeboval.” Kadej něco potřebujeme. Tak co, má?” Nemám.”

Myslí si, e uhnu? Ze neudělám, co jsem řekl?”

Věřím, e ne.” Přiel jsem si pro prachy. A ty dostanu, nebo to rozjedu.

A hned.” Pak dodal výhruně: A nejdřív pojedu za Jandovou.” Dobře si zapamatoval, co s Doudkem hnulo. No tak jeď. Ona toti není v práci ani doma.” Díky za informaci. Tak to rozjedu na Bezpečnosti a řeknu, e Jandová je s tebou ve spolku. Najdou ji jedna dvě. A bude to vědět z první ruky.”

Nastala dlouhá pauza. Chce mě donutit k nejhorímu,” řekl Doudek těce.

Chci prachy.” Nemám je. A i kdybych je měl, co kdy jsou to zrovna ty samý, co jsem vytahal z jiných?” Na to bych se pokusil zapomenout a jiný to nepozná. Prachy nemění barvu podle toho, jaká povaha je má v ruce.”

124

Přinesou ti smůlu!” Hele, útlocitnej vyděrač, to mě podr,” řekl Horák.

Jse svině. A horí ne já. Prachy nedostane. To je moje poslední slovo.

A bude mě mít na svědomí. Nevěřím ti. Kdybych ti je dal, stejně bys přiel znovu. Nemám u tebe záruku.” Byl bych jako ty.” Já nikdy neel dvakrát.

Neměl jsem to zapotřebí. Mám fantazii.” Tak přece. No vida, jak rozvazuje.”

Nebude ti to nic platný. Rozhodl jsem se. Se vím jsem skončil. Tebe za zády mít nechci. Penězi si tě nekoupím. dímal bys mě pořád. Spáchám sebevradu.”

Nehraj na mě divadýlko. Ale nápad k zahozeni to není. Měl bys to udělat. Bylo by to nakonec to nejrozumnějí. Buď ujitěnéj, e kdybys mi dal prachy, měl bys anci. Nedá, vechno oznámím.” Nedám,” řekl Doudek podivným hlasem.

Horák tomu zřejmě nevěnoval pozornost. Dál nečekám. Prachy.” Ne.”

Počkám ve voze. Hodinu. Jetě má monost. Pak jedu na Bezpečnost.”

Bude čekat marně,” řekl Doudek naprosto klidným a vyrovnaným hlasem.

A jetě ti to přijde draho. Moc draho, to ti povídám.”

Ale to u jsme slyeli bouchnutí dveří. Pak ticho. Pro jistotu jsme pásek přehráli celý. I druhou stranu. Nic. To je věc,” řekl Mirek. Souhlasil jsem. Kdyby tak tohle dostal do ruky nějaký roák, svlékl by Horáka donaha.” Stejně to není k ničemu. Jako důkaz to soud nevezme.” Nehodlám to nabízet jako důkaz, řekl jsem pevně. Přehrajeme to Horákovi.” A co dál?” Pak ho odstíháme.”

Podívej, Honzo, dva leváci si vyřizujou účty. Doudek vydíral, Horák na to neměl, vykročil si jen na něj. Já bych ho v tom nechal kvařit”

Zamračil jsem se na celý svět Horákovi neodpustím, e vyuil jediné dobré Doudkovy stránky. Citu k Jandové. Tím ho odrovnal.”

125

Tak pojedeme.” Mirek vstal. Sbalili jsme fidlátka a vyli na ulici. V kanceláři čekal Zítek. Poslali jsme ho pro Horáka. Ve jsme připravili a mlčky čekali.

Horák se choval klidně. Usedl a nic neříkal. Ani nejste zvědav, proč jsme vás pozvali?” Přehodil si nohu přes nohu. Nemám tuení,” řekl klidně.

Hodláme uzavřít sebevradu Jiřího Doudka,” oznámil Mirek bezbarvým hlasem. To k tomu potřebujete mne?” zeptal se a v očích mu zablýskalo.

Bez vás bychom to těko zvládli.” Zaloil ruce přes lokty. Nemohu vám pomoci.” Ale můete,” prohodil jsem. Jen se vás jetě na něco zeptám.”

Vechno jsem řekl.” Neřekl. Viděl jste Doudka ve čtvrtek, viďte?”

Ano, v práci.” A pak u ne?” Ne.” Vy jste u Doudka byl,” řekl s určitostí Mirek. Snail se usmát. Místo toho jen zkřivil rty. To mi těko dokáete.”

Máte pravdu. Nikdo vás neviděl.” Ne. Ani nemohl.” Doma vás nehledali?”

Zaváhal. Ne.” Nikdo vás neviděl,” řekl jsem znovu. Pobaveně se na mě podíval. Ale slyel,” dodal jsem. Hm. A kdopak?” To zase neuhádnete vy.”

Ani nechci. Co ode mne chcete?” Vlastně nic. Jenom si něco poslechneme.”

Mrkl jsem na Mirka. Ten zapnul magnetofon. Po chvíli se začal ozývat zvuk kroků a pak Doudkův a Horákův hlas. Nespustil jsem z něho oči. Nejdřív snad vůbec nechápal. Pak zbledl a polkl naprázdno. Napjatě poslouchal kadé slovo.

Najednou vyskočil a hezky nahlas řekl: Vypněte to! Nemůu to poslouchat.”

Proč ne? Je to zajímavé.” Vy to znáte, já taky. Nemá to cenu. Podtrhl mě.

Vechno řeknu.”

126

Vypadal, e si nic jiného nepřeje, ne to mít za sebou. To jste byl vy, kdo volal na Smíchov na Bezpečnost? Ano. Já.” Jak jste věděl, e Doudek zemřel?

Čekal jsem venku ve voze. Pořád jsem doufal, e se objeví a peníze mi dá. Pak jsem byl skoro rád, e nejde a čekal jsem dál.” ,Na co?” Chtěl jsem vědět, co udělá. Nevěřil jsem mu. Kdy nenesl peníze, bál jsem se, e něco vyvede. Byl by schopen mě udat.” Na co jste sháněl peníze?” Ledacos jsem si chtěl pořídit.

Nebaví mě stále etřit.” Co jste chtěl od Jandové?”

Chtěl jsem zkusit, jestli něco o Doudkovi ví a jestli náhodou nebyli spolčeni. I ona by mohla mít peníze. Od něho. Neprozradila se. A nebo nic nemá.”

A kdyby peníze měla?” Kdyby nic nevěděla a měla je, přesvědčil bych ji, e jsou pinavé. Jestlie bych zjistil, e s nim byla spolčena, zmáčknul bych ji.”

Čím dál tím líp. Co vás to napadlo?” Doudek mi pil krev. Měl samé úspěchy.

Nemohl jsem ho vystát.”

Zbabral jste si ivot,” řekl jsem zamylené. Co se mi můe stát? Vyděrače snad není taková koda. To posoudí jiní. Máte zatím dva paragrafy. Pokus o vydíráni a účast na sebevradě. Ale to není ve,” sdělil mu váně poručík Koál. O stavebním materiálu jste zatím mlčel.” Bledost Horákovy tváře jetě více kontrastovala s tmavými kruhy pod očima. Zestárl a nějak zedl. Mohl bych provést to, co udělal on,” řekl náhlá tichým hlasem. Vstal jsem. My se vydírat nedáme, pane Horáku. Na nás to nezkouejte. Ale pro jistotu, aby vás nenapadaly hlouposti, si vás tady zatím necháme. Dál rozhodne prokurátor.”

Mám ízeň.” řekl. Poslal jsem Zítka pro vodu.

127

Poprosil jsem Mirka, aby na mě počkal a el jsem informovat náčelníka. Ústní zprávu vzal na vědomí. Zavolal jsem prokurátorovi. Vyádal si písemné materiály a pásek. Horáka jsme zadreli, materiály předali prokurátorovi.

Rozbít lhostejnost lidí není ádná maličkost, řekl Mirek.

A kdyby nebyly ty náznaky kolem smrti Doudka a my do toho neli, nikdo by se nedozvěděl, Jaký je Horák,” mudroval jsem. Naběhali jsme se kolem toho dost, ale nakonec se to vyplatilo,” utěoval mne. Mávl jsem rukou. O tom není pochyb. Proč si ale lidé neudělají pořádek sami? Proč nechají věci dojít a do neúnosných konců?” Řeit vztahy mezi lidmi přece nebudeme. To je otázka kolektivu,” řekl jsem umíněně. Doil jsme na roh itné ulice. Nezajdeme na skleničku?” Nemám chu,” řekl Mirek. S tebou si vztahy vylepovat nemusím,” dodal. Díky. A co doma?” Tam je pořád co vylepovat. Někdy člověk nemusí moc mluvit, stačí, kdy sedí doma bez vrásek a bručení ” otočil se a odeel. Najednou mne popadla zoufalá touha po troce soukromí. Nečekal jsem na tramvaj a stopnul taxíka.

KONEC