Ateliér ve tmě - Jindřich Kaák

A tímto, váení přátelé, povauji výstavu za zahájenou. Jménem autora, naeho závodního

klubu i jménem svým vás vechny zvu k prohlídce.”

Ustoupila stranou. Návtěvníci, kteří a dosud postávali v hloučcích ve foyeru závodního

klubu před výstavní síní a naslouchali znaleckému výkladu kunsthistorika dr. Mlynáře, se dali na pokyn pracovnice závodního klubu ROH do pohybu.

,,Ta Adéla se tváří, jako by to namalovala sama.

Slova nejstarího z místních výtvarníků zabrala. Vichni se rozesmáli. Znali dobře Adélu

Macháčkovou, pravou ruku vedoucího závodního klubu.

Takových výstav u viděli! Jene oni přili, aby se sami předvedli a s nadhledem posoudili

obrazy úspěnějího kolegy. Na tapetě je toti ten, kterého obdivuje nejen okresní město.

Udělal si jméno u i v Praze.

Akademický malíř Jiří těcha, 45 let, enatý, bezdětný. Vyí postavy, tmavovlasý, rád se

napije, rád se pobaví. Ambiciózní, jako kumtýř uznávaný. Prostě , jede.

Volná tribuna okresních výtvarníků se vak nese v jiném duchu.

Pánové, tohle má být kumt?” otáčí se nejstarí místní umělec, krajinář Frantiek Javorský ke svým kolegům. A pak u se kolotoč roztáčí.

Já bych s tím na výstavu neel. Myslím si, e se vrhne na figury a má vyhráno. Jenome

figurální tvorba chce svoje. To se musí něco umět,” přisolí si akademický sochař Zbyek

Sudý. A on má přece anatomii v malíčku!

Ale musíte uznat,” ozve se Vratislav Mozov, ,,e má nápaditou kompozici a barevnost

docela zvlátní. Mně se to líbí.”

Ty aby ses ho nezastával!”

Ne stačil utichnout sytý hlas Zbyka Sudého, bere si opět slovo Franta Javorský:

Podívej se, Vráo, já vím, e jste s Jirkou kámoi, ale měl bys bejt trochu soudnej. My přece netvrdíme, e není kumtýř. Jenome kouká, kde by co utrh. To nemůe popřít. Kdo z nás, včetně tebe, má tolik keftů? Dovede v tom chodit. Ale je moc podbízivéj.

Zakončil a pohladil si plnovous.

Tak popojedem,” navrhl Vráa a věděl, e nikdo neodmítne.

Přestali brblat, v rukou se objevily skleničky, nad stolem se ozvalo cinknutí, které se

několikrát opakovalo.

Závidíte, závidíte,” řekl mladík na kraji stolu s občerstvením.

Co bysme mu asi měli závidět, neví, Jarku?”

Jaromíra Bavorského respektovali. Hlavně proto, e pracuje jako redaktor v okresních

novinách a věnuje se také výtvarnému umění. Ona taková reklama, by jen v okresních

novinách, není k zahození. A navíc, Jarek často píe i do krajského listu a někdy i do

ústředních deníků v Praze. Nikdo si to s ním nechce rozházet.

Závidíte mu úspěchy a hlavně…” odmlčel se Bavorský a pokynul hlavou tam, kde stál Mistr těcha se svou chotí.

3

Hlavně ji mu závidíte,” naklonil se nad stůl.

Vichni kolem se tie rozchechtali a první kapitola, jak bývá zvykem v této selosti, se chýlila ke konci.

Tak co, kluci, jak se vám líbí výstava?” přiel k nim Jiří těcha.

Dobrý, fakt, hlavně ty akty.”

Kadej děláme, co umíme. Ty, Franto, svoje krajinky, já zase lidi. A tak to má bejt. Je

potřeba startovat kadý ze svý parkety.”

Přisedli si. Jiří se choval jako skutečný hostitel. Odtáhl idli, aby si jeho ena Jana sedla s ním do vosího hnízda. Vzal do ruky skleničku a následoval přípitek. Vdycky to tak probíhalo. A zahajovali výstavu Frantovi, Zbykovi nebo jinému. Ten obřad se pravidelně

opakoval.

Trochu se povídalo, trochu pilo. Mezitím dorazili muzikanti a spustila hudba. Vedoucí

závodního klubu přivedl kluky z kapely, kterou vedl, a spustili pěkně od podlahy. A. C. T. Tak se skupina jmenovala. Vichni jí vak říkali Aceton a kdy hrála patně, tak ředidlo. Zábava se dostala do varu. Kapela vařila” v komorním prostředí, za intimního svitu se mezi stoly vytvořil malý taneční parket. Na něm se pohybovalo, spíe plouilo několik párů. Výtvarníci seděli u svého prominentního stolku a řeili základní problémy umění. Vráa si chvíli povídal s Jaromírem, který vak s omluvou odeel. Jetě jednou v klidu, jak řekl, na prohlídku vystavených děl.

Vráa se rozhlédl. Pěkní kolegové. Za Jirkovými zády se jim nic na výstavě nelíbilo. A kdy

přiel, tak se mohli samou chválou rozpustit jako kostka cukru v čaji. To by mě nikdy

nenapadlo, malovat silničáře při práci, to je fakt pěknej cyklus.” To vím, to by vás opravdu nenapadlo. Vichni jste se vydali tou nejschůdnějí cestou. Krajinky, zátií…

Vráo, co tady sedí sám jako panenka v koutě? Nechce si zatančit?”

Ta slova ho dokonale konsternovala. To se snad dneska ani nenosí, aby ena poádala

mue o tanec. Jana a pokynul hlavou tam, kde stál Mistr těcha se svou chotí. těchová se

k němu naklonila.

Tak co? Chce tančit?” opakovala otázku. Jirka teď nemá čas, řeí s nimi problémy kolem tětců a barev. Mě u ty jejich barevný debaty lezou krkem.”

Vráa se zvedl a stále se otáčel po Jirkovi. Ale ten ani snad nevěděl, e tu má enu. Bouchal rukou do stolu a v rozruení potřásal hlavou.

Jana těchová vzala Vráu jemně kolem ramen a vykročili. Začínám blbnout, pomyslel si

Vráa. Takhle to znám z filmů. A jako vánek se vznesli na parket. Nikdo jiný v tu chvíli pro ně neexistoval. Zahleděni jen do očí… Tak nějak se to píe v zamilovaných kníkách. On přece Janu ani pořádně nezná. Tu a tam se viděli na výstavách, párkrát u Jirky v ateliéru, kdy se tam náhodou zastavila.

4

Tentokrát jí opravdu pohlédl do očí. Měla je přivřené a asi na něco myslela. Uvědomoval si, e je opravdu moc pěkná. Třicet, třiatřicet, u en se to nedá poznat, tíhlá, vechno na svém místě a v patřičných dimenzích. Vlasy jí splývaly po ramenou. Perfektní tuzexový ohoz, bezchybné líčení. Co mlčí?” Prohlíím si tě.” A co vidí?”

Pěknou holku,” vyklouzlo mu z úst. Ale pozor, takhle ne, hodilo jeho lepí já zpátečku. Je to kamarádova ena. A co s tím bude dělat?” provokovala. S čím?”

Zůstaň tak chvíli… Tak se mi líbí. Ten údiv, copak vy, chlapi, opravdu u jste tím kumtem tak zblblí, e nevíte, co se dělá s křehkou bytostí?”

Nevinnost sama. Pohlédla na Vráu a objala ho kolem krku. Ač se tomu bránil, přicházel do

varu.

Ani nevěděl, jak se to stalo, najednou byli s Janou sami. Ale opravdu sami ve vedlejí

místnosti. Hudba k nim doléhala jen z dálky.

Kdy se po půlnoci při odchodu z klubu vichni loučili, padala samá slova chvály. To byla

nejlepí vernisá!” A byla. Aspoň pro Vráu Mozova určitě.

xxxx

U má hotový to heslo, Vráo?” strčil do dílny hlavu předseda závodního výboru Houek.

Pohled ho přesvědčil, e tomu tak není.

Sakra, člověče, co tu dělá, zejtra máme odborářskou konferenci ! Jsi snad zamilovanej?”

Promiň, Karle, hned se do toho pustím. Přijď si před padla. Bude to hotový.”

To je řečí kvůli jednomu heslu. Dneska se s kadou maličkostí běí do propagace. Oni to

zvládnou. Jsou to přece výtvarníci. Povzdechl si a rozmíchával plakátovou barvu. Měl

neskonalou chu vedle písmen hesla namalovat srdíčko a kytičky. To by se asi soudruzi

divili. Ta mylenka mu spravila náladu. Heslo bylo za chvíli napsané a jetě je pomohl

Karlovi připevnit nad jevitě.

Ve tři odpoledne stál na své obligátní křiovatce. Rozhodoval se mezi restaurací závodního

klubu, kde budou sedět kluci z fabriky. Jene dneska neměl náladu na diskuse kolem

fotbalu.

O čtvrt hodiny později veel do kavárny na náměstí.

Vráo! To je dost, e se taky ukáe!”

Jirka těcha. Chtěl se vrátit, ale u bylo pozdě. Odevzdaně vykročil ke stolku, kde seděl

Jirka v dosti upraveném stavu spolu s Honzou Antoem a Petrem Cílovským od Acetónů.

5

Ahoj, kluci,” spustil rozpačitě a vyhýbal se zraku akademického malíře. Cítil jakési provinění vůči kamarádovi. Od vernisáe sice celý týden Janu neviděl, ani neslyel, ale přece jenom …

Kde tlely tvý kosti celej tejden? Tvoří, tvoří?”

Koukám, e se spí pitvoří,” přidal se podnapilý Honza.

Ti nejsme dost dobrý?” Ale ne, jenom nějak nemám náladu.”

Kdy to není nic horího, snadná pomoc. Vaku, přines panu umělcovi skleničku. A jetě

jednu flaku rýňáčku.”

Trapas je, přijde-li střízlivý mezi partu v náladě. To to zase dopadne! Ale nedopadlo. Ve se odehrálo a v příli věcné atmosféře.

Vráo!” protáhl Jirka těcha. Vdycky sis stěoval, e nemůe pořádně malovat. Je to

tak?” No jo, ale..

Počkej nech mě domluvit… Říkal jsi, e nemá ateliér a na svobodárně čmárat nemůe, je

to tak?” Mlčel. Podnapilým se nemá odporovat.

A já jsem tady od toho, abych ti pomohl!” Významně se rozhlédl.

Vráa sice nic nechápal, ale začalo ho to zajímat. Ateliér u shání dlouho, ale nemá známé, ani peníze. A tak sedí pořád na svobodárně a trpělivě čeká, a spolubydlící Tomá odejde

do ulic, aby si mohl rozloit nádobíčko.

Ne, ale teď váně. Já ti teď dám nabídku. A to takovou, jakou jsem jetě neudělal nikomu a nikdy. Já ti půjčím svůj aas. Já ti prostě na měsíc, no na dva měsíce půjčím, a neeru, svůj brloh lásky, co ty na to?

Vráa polkl naprázdno a rychle sáhl po sklenici. Jedním hltem ji vyprázdnil.

To kouká, jakej jsem kámo, co?”

Jirko, co za to bude chtít? Já moc peněz nemám …

Peníze, peníze, furt jenom peníze. Nic za to nechci. Prostě ti to nabízím, bere?”

Beru!” vyhrkl Vráa a stejně nic nechápal.

Já toti dostal típko. Jedu za čtrnáct dní na dva měsíce do Itálie, chápe? Dva měsíce si budu malovat na tom boím sluníčku, který svítilo u na Michelangela, je ti to jasný, ty

blboune? A od tebe chci jenom, abys mi tam zalejval kytky. Teda já tam mám jenom jednu,

jazyky mý tchýně. Nedopus, aby zvadly.”

Přestoe vypil dvě láhve ryzlinku, odcházel z kavárny téměř střízlivý a pořád tomu nemohl

uvěřit. Raději znovu sáhl do kapsy. Byl tam. Klíč, kterým odemkne on, Vráa, svoje

dvouměsíční típko.

X x x x

6

Starousedlíci tvrdí, e tak pěkné jaro u dlouho nepamatují. Na začátek května je počasí

skoro letní. Vechno je v květu, hrozny eříku nabízejí sladkou potravu včelám. Tráva

vyspravila vechna prolapaná místa zelených koberců a koruny stromů u začínají mít

sluný letní zástřih. A taky holky se začaly odhalovat. V útrobách atníků mizí koichy, plátě a proívané bundy. Ze zakuklených larviček se líhnou zlaté muky a motýlci. Pohybují se s lehkostí váek a jejich dlouhé nohy se vlní jako struny kytary.

Proel ulicí kolem kasáren a pustil se do údolí k řece. Za sebou nechal město s rachotícími pouličními zametači a pendlujícími kropícími vozy, které dokončují jarní generální úklid, aby se kdysi královské město zaskvělo v plné kráse. Jenome pořádek vydrí pár dní a mohou vyjet znovu. I kdy ze tří fabrik je textilka čistá a ZPA téměř čistá, třetí, nedaleká vápenka, stačí město po celý rok zásobovat bohatým přídělem prachu. Sem dolů k řece vak popílek neproniká. Tady je oáza ticha a čistoty…

,,Sakra,” zaklel a oběma rukama si pomáhal, aby vyprostil gumovku z bahna.

Přeel louku. U zdálky viděl, e na břehu sedí rybář. Voda se valila korytem naplněným a

po okraj. To nebyla ta jejich klidná řeka.

Zdravím sedmou velmoc!” No konečně, kde se toulá?”

Akademická hodinka. Mně se ti z toho náměstí ani nechtělo. Kdybys viděl, co se tam

potuluje odínovanejch labutinek. A dokonce jsem viděl i tři minisukně.”

To jste vy kumtýři. Na nic jinýho nemyslíte.”

Poslechni, redaktorskej, radi mi referuj. Berou, berou? Koukám, e tvůj sak je naditej k

prasknutí, ale jenom vodu.”

Pamatuj si, e Jaromír Bavorský je nejlepí rybář v irým okolí. Kdybys přiel o půl hodiny dřív, to bys zíral. Koncert Kubelík. Jenome parmy jsem musel pustit, to je jasný. Ale ere tady kapr. Pěknej kousek … Radi koukej, bere ti!

Jaromír sevřel prut a čekal. Oči upřené na policajta. Sledoval, jak se průhyb zmenuje, a

kdy u se zdálo, e se pohyb zastavil, zasekl. Vztyčil se a začal přitahovat. Povolil a zase napnul. U břehu se voda rozvařila a za chvíli se v podběráku objevilo nevelké tělo ryby.

Sakra, to mám ale smůlu. Co jsem komu udělal. Zase jedík. Copak v tý řece není kloudnej

kapr?” Tělo rybky opět mlasklo o hladinu. To ví, e je, čeká na mě.”

Vráa se postavil jako diskobolos a naučeným pohybem, nahodil. Toté učinil Jaromír. Sedli

si na stoličky a mlčeli. Tyhle chvíle měli nejraději. Vdy sem chodí spolu hezkých pár let. U jako spoluáci na gymnáziu chodili za kolu. Společné kroky vedly vdy k řece. Vůbec jim nevadilo, e nic nechytili. Večer se vykoupali a li na pivo ke Kotvě.

7

Tam se scházeli a vlastně dodnes scházejí rybáři a vodáci.

Vráu u dlouho svrběl jazyk. Musí se přece někomu pochlubit, e získal na dva měsíce

ateliér. Aas, o něm se mu zatím jenom mohlo zdát.

Dneska jsem si vzal volno,” začal oklikou. To vidím. Jinak bys tu asi nebyl.”

Jenome, já mám svátek. Poprvé vstoupím do skutečnýho ateliéru. Konečně budu mít

útulek pro své zhýralé choutky … Koho se ti podařilo ukecat?”

Jirka těcha mi nabídl, jestli nechci dva měsíce obývat jeho brloh. A představ si, e za to chce jenom, abych mu zalejval kytku.”

Ale,” podivil se Jaromír. A pak e Mistrovi záleí jen a jen na penězích. Konečně, nahrabal si u dost. To bysme měli zapít, co říká?”

Vstal a vytáhl z vody dvě láhve piva. Správným grifem je otevřel.

To důkaz, e můj sak není tak docela mrtvý, jak se laikovi na první pohled můe zdát. Tak na zdraví a na nové úspěchy. Vytvoř umělcovi podmínky a výsledky se dostaví samy.”

Pak se zarazil. Chvíli se mlčky díval do vody.

Poslechni, co bude těcha dělat ty dva měsíce, kdy mu bude okupovat aas?”

Dostal dvouměsíční típko. A hádej, kam? Neuhodne. Do slunné Itálie.”

Jaromír zakroutil nevěřícně hlavou a zase zaátral ve vodě. Vytáhl dalí dvě piva a stejným grifem, jako v prvém případě, je oběma zpřístupnil. A pak u jen seděli, popíjeli z láhve a mlčeli. Ono se u řeky moc mluvit nemá.

xxxx

Ateliér měl Jiří těcha v pronajatých dvou místnostech v činovní vile téměř na konci města, kousek od výpadovky na Prahu. Bylo to v kopci, a tak se Vráa zadýchal.

Těch dvacet minut z centra mu připadalo jako věčnost. Konečně dorazil do ulice Karla

Purkyně a blíil se k poslednímu domu. Dál u pokračovala jen silnice, která spojovala

Purkyňovu ulici s nájezdem na výpadovku. Znal to tu celkem dobře, vdy s Jirkou v aasu

několikrát slavili jeho narozeniny. Pořádnej umělec musí mít spojení s ďáblem,” říkával vdycky těcha, kdy se napil. Pamatuj si, hochu, z dobra se nikdy pravý umění nerodí.“Tak to říkával a Vráovi se jeho slova vybavila, ani nevěděl proč, právě kdy strčil do zrezavělé branky a veel do předzahrádky.

Je to sígr, to je, ale co já vím, nikomu nikdy neublíil. To, e je na enský, vědí téměř vichni, snad kromě Jany. Ani ta si vak nedělá iluze. Proč jinak by se při vernisái ke mně tak měla?

8

Přehodil si kabelu s nádobíčkem a nejnutnějl výbavou do levé ruky. Vystoupil do druhého

patra a konečně stál přede dveřmi. Zastrčil klíč do zámku a slastně si vychutnal dvojí

cvaknutí. Nadechl se a vstoupil. Venku se u seeřilo. Cvrnkl prstem do vypínače a nic.

Proskleným títem sem dopadalo tolik světla, aby si Vráa mohl vimnout, e není něco v

pořádku. Převrhnutá idle, nepořádek, na zemi se válela spousta věcí. Starý poloprázdný

kufr, vysypaný ko na odpadky, vude po podlaze zmuchlané papíry.

No to je pěkný nadělení. Myslel jsem, e začnu hned malovat a zatím abych uklízel.

Proel do vedlejí komory, malé místnůstky, kde Jirka spává, kdy se zdrí do noci a nechce se mu u domů. Vyrouboval árovku z malé lampy u kanape a vrátil se do pracovny. Pod

lustrem mu připadalo, jako by lapal po skle. krtl zapalovačem. árovka byla rozbitá.

Vyrouboval torzo a vyměnil zdroj světla. Rozsvítil.

No, tos mi tady, chlapče, nechal pěknej čurbes,” polohlasně si povzdechl a dal se do úklidu.

Sesbíral věci ze země, vzal papírový pytel a naházel do něj vechno, co patřilo do popelnice.

e by to udělal schválně? Konečně, zadarmo ani kuře nehrabe. A si hoch popracuje.

Vypadá to, e měl naspěch, kdy balil do té Itálie.

Odnosil odpadky do popelnice před domkem. U dveří v koupelně nael kbelík s hadrem.

Uklízení nebylo jeho silnou stránkou. Tedy, ne e by neuměl, ale nebavilo ho patlat se s

nádobím, máčet si ruce ve vodě a prohánět hadr po baráku.

Za dveřmi se ozval ramot. Někdo zazvonil.

Jiříčku,” uslyel tichý hlas, jetě ne stačil otevřít. Pekla jsem, nedáte si kousek bábovky ke kafi?”

Dobrý den, teda dobrý večer,” otevřel. Za dveřmi stála stařenka. Mohla mít určitě přes

sedmdesát.

Promiňte, nezlobte se, já myslela, e je tu Jiříček. Víte, já kdy upeču nějakou buchtu, tak mu kus přinesu, on je pan mistr moc rád. On u dneska nepřijde?”

Nepřijde asi dva měsíce.” Proboha, něco se mu stalo?” Nemějte strach, paní…

Jelenová,” vpadla mu do řeči. Já bydlím o patro ní. Známe se s panem mistrem u pět

let.”

Paní Jelenová, Jiří bude asi dva měsíce pracovat mimo město. Odjel maloval do přírody. Já

se mu tady o ateliér budu zatím starat… Vratislav Mozov,” představil se.

Tak promiňte, na shledanou.”

Zavřel dveře a zůstal stát v předsíňce. Jen sám se sebou a s mylenkami, které nebyly

zrovna uspořádané. Vrtalo mu hlavou, proč tu byl takový nepořádek. Jirka sice není velká

hospodyňka,

9

ale vdycky, kdy byl Vráa u něj na návtěvě, měl tu jaktak obyvatelno. Ale, e by si ani nevyměnil rozbitou árovku? Asi měl opravdicky nakvalt. Opět se rozdrnčel zvonek.

Sáhl poklice. Promiňte, to jsem zase já. Stará bláznivá bába. Nate, vemte si tu bábovku.

Snad vám bude,” pak se na chvíli odmlčela, jako by něco rozvaovala, snad vám bude

chutnat.”

xxxx

Posaďte se, soudruzi. Za chvíli začneme.” Kancelář náčelníka okresní správy SNB se

pomalu zaplňovala.

Kdo jetě chybí?” otázal se náčelník major Václav Vlasák. Ti, kdo ho znali, na první pohled pochopili, e není něco v pořádku. Starého harcovníka jen tak něco nevyvede z míry. Teď je v jeho očích nějaké podivné jiskření. V tom se ve dveřích kanceláře objevily dvě bílé čepice.

Dopraváci jako vdy poslední. Tak jsme vichni, můeme začít. Proč jsem vás tak narychlo

svolal. Včera jsem byl na poradě v Praze a soudruzi nás poádali o pomoc. V poslední době

se zase objevil kanál, kterým od nás na Západ putují zcizené umělecké předměty. U jsem

vás minulý týden informoval o krádeích v několika kostelích v naem kraji. Seznam a popis

uloupených obrazů a soek máme k dispozici. V Praze mají důvodné podezření, e cenné

umělecké hodnoty unikají prostřednictvím kamiónů TIR zahraničních speditérských firem.

Zřejmě jde o několik vozů západoněmeckých, moná i řeckých. A co z toho vyplývá pro

nás?”

Náčelník se rozhlédl po svých podřízených. Vichni si dělali poznámky a to ho uspokojilo. Na své podřízené se můe spolehnout. Jsou to sice vesměs mladí kluci, ale povinnost si ve

slubě plní spolehlivě.

I v naem městě a vlastně v celém okrese,” pokračoval major Vlasák, jsme mohli

zaregistrovat ivějí pohyb zahraničních kamiónů. Těko můeme předpokládat, e si k nám

jezdí pro rohlíky a pro mlíko. Ale nejen to. Dopraváci u mají své pokyny. Potvrdí mi, e

větina těchto kamiónů má přes Československo psaný jen tranzit. Co to znamená,

nemusím vysvětlovat. Zkrátka, ádné velké zastávky v naem městě. Maximálně načerpat

naftu u benzínky, nějaké malé občerstvení. Jinak na přespání a odpočinek mají vyuívat

odstavných parkovi u odpočívadel na dálnici. ádné nocování ve městě. Nakonec, je to i v

naem zájmu. Víte, co to přináí. Objeví se tirák a hned se to kolem něj hemí vekslákama a tak podobně. Co si budeme povídat. S tím u máme zkuenosti.”

Mohu jen potvrdit slova soudruha náčelníka,” ozval se nadporučík Vilhan z dopravky.

10

Jsou s nimi velké problémy. Stále nechtějí respektovat obecně platná ustanovení po celé

Evropě. A kdy je upozorňujeme, dělají, e nerozumějí. Nejhorí jsou právě Řekové a Turci.”

Naím úkolem je, abychom shromaďovali poznatky o pohybu podezřelých kamiónů a

zvýili ostraitost. Kadou podezřelou skutečnost je nutné okamitě nahlásit mně nebo

kapitánovi Levému. A jetě něco. Měli bychom rozířit kontrolní činnost a plně vyuít pomoci členů Pomocné stráe. Urychleně se spojte a rozjeďte to. Kadý den ráno při poradě budu

vyadovat Informace o tom, jak pokračujete. To je vechno. Jsou dotazy?”

Nikdo se nehlásil a tak major Vlasák ukončil poradu.

Zůstane dopravka a město.”

Kancelář se vyprázdnila. Náčelník si rozepl sako a otřel kapesníkem pot z čela. Střídavě se, teď u s úsměvem, díval na nadporučíka Vilhana a podporučíka Rybného z městského oddělení. Kluci, dáte si kafe?”

Přikývli. Oba kolem třicítky. Vilhan vysoký a statný, vypadá v uniformě jako hromotluk, ale jinak dobrácké povahy. Ladislav Rybný, kterému vichni, včetně náčelníka, kdy má dobrou

náladu, říkali Ládínek, byl pravým opakem kolegy. Sice mení a takový zagrokudla, ale

energický. Byl zvyklý jednat. Vdy taky sluba ve městě není jednoduchá.

Na stole zavoněly álky kávy.

Chtěl jsem si s vámi promluvit jetě trochu o samotě. Ten úkol se bude týkat hlavně vaich oddělení. Rád bych vás poádal, abyste jednali s citem a měli rozum v hrsti. Nesmíme je

příli vyplait. Jde nám hlavně o to, abychom odhalili ten černý kanál a zachránili historické hodnoty. Co my víme, kolik ukradených věcí u je za hranicemi.”

No jo, soudruhu náčelníku, ale my jim přece nemůeme dělat prohlídky ve vozech.”

To v ádném případě nemůeme, Ládínku, ale jde nám o to, abyste sledovali jejich pohyb a

zejména styky, které navazují s naimi lidmi. To je hlavně úkol pro vás, Josefe. Jakmile

načapáte v auáku třeba stopaře, okamitě vysadit a zjistit totonost. My se pak na ně trochu podíváme a proklepneme si jejich rejstříky. Tady by se mohla objevit nějaká stopa. Zkrátka, oči na opkách. Ve kole jste přece měli taky psycholoaii. Sledujte, jak se oféři chovají při kontrolách. Kadé podezření signalizujte a hlate poznávací značky. Soudruzi z Prahy si to pak zařídí s celníky a ti u se jim podívají na zoubek.”

Teď si vzpomínám, soudruhu náčelníku. U nás na oddělení máme dvě oznámení. Teda spí

stínosti občanů. Hlásili nám, e nemohli v noci spát, protoe se jim tam producíroval nějaký náklaďák,” vysvětloval podporučík Rybný.

No vidí, aspoň ví, kde začít.”

12

xxxx

Vráa byl druhý den k neudreni. Jakmile odhoukalo, prolétl jako blesk vrátnicí, sotva stačil strčit kartu do píchaček. Zrovna přijíděl červenobílý autobus městské dopravy. Ze ZPA je do centra hezký kousek. V práci toho moc neudělal. Ale to podstatné stačil. Měl toti přesný

program na celý den a do večera. Jeho prvním bodem bylo zakoupení náhradních árovek.

V autobuse bylo dusno. Nacpáno, a karosa praskala ve vech. Vráa stál na jedné noze a

to jetě neví, zda byla opravdu jeho. Visel na tyči a v zatáčkách se houpal jako dobře

cvičený orangutan. Občas, pokud mu to dav dovolil, vyhlédl z okna a sledoval zastávky.

Registroval domy, které se míhaly kolem okna jako pochodující pyramidy, a dalí poznávací

znamení, jako benzínovou pumpu, základní kolu na sídliti v Karlově, pak prolétli kolem

textilky, klubovny SSM a pospíchali k nádraí. Konečně zastavil autobus na náměstí.

Dveře se otevřely a Vráa byl vyvren z útrob autobusu jako patně strávená potrava.

Nastala pou po obchodech. Nejdříve zamířil do obchodního domu, koupil tři árovky, má rád

jistotu. Dole v potravinách si pořídil levnou večeři. Bude dlouho pracovat a konzerva

hovězího s chlebem není k zahození. A protoe hlad je sice patný rádce, ale dobrý kuchař,

přibral jetě čtyři unkové chlebíčky. To rčení si trochu upravil po svém,

ale neměl čas se zabývat malichernostmi. Jetě kávu, cukr a zaváhal. Dvě lahvičky desítky

nebo radi litrovku bílého? Měli neuburské bylo rozhodnuto. Obtěkán nákupy vykročil na

vrek, jak se říká kopci nad městem, kde je cílová zastávka s názvem Ničím nenahraditelný

ateliér.

Po včerejích zkuenostech přece jenom vstupoval do místnosti s obavami, zda ho zase

něco nepřekvapí. Proel předsíňkou a veel do pracovny. V rohu starý dubový psací stůl se

secesním svícnem, proti prosklenému títu stál malířský stojan s nedokončeným plátnem a

vedle jetě jeden stojan. Vráovi se nejvíc líbilo staroitné, vyřezávané křeslo připomínající královský trůn. Celá místnost byla zařízena úsporně a skromně a vytvářela harmonické prostředí podněcující tvůrčí aktivitu. Dřevěná podlaha byla natřená jen bezbarvým lakem a

uprostřed pod světlem odpočíval letitý čtvercový peran, jeho barvy se daly jen hádat. Na

stěně vpravo od okna měl Jiří přehledné regály na knihy a v nich vévodilo deset svazků Dějin umění a dalí odborné publikace, je měl přečtené. O tom se mohl Vráa několikrát

přesvědčit, kdy si s přítelem povídal o umění a malování, ale i o psychologii, filozofii a historii. Historii má Jirka obzvlá rád. Dovede sedět hodiny a hodiny a pročítat řeckou

mytologii nebo třeba Vančurovy Obrazy z dějin národa českého. Dělat umění, to není jen

tak, říkával dost často těcha. Nestačí jen nadání a znalost malířských technik.

13

Člověk musí proniknout do podstaty problému, musí znát od kadého oboru lidské činnosti

něco …

Původně chtěl Vráa nejdřív ze veho vyměnit blikající čtyřicítku za stovku, aby večer dobře viděl na své dílo. Ale nakonec se posadil ke stolu. Taky s nákupy poloil na zem vedle stolu a rozloil před sebou čerstvé vydání okresních novin. Jak měl ve zvyku, prolistoval je a v kulturní rubrice ho upoutal článek Jarka Bavorského s názvem Potřebný dialog. Začal číst

stylisticky zdařilou recenzi výstavy Jirky těchy, která předevčírem skončila. Úplně

zapomněl, e postavil na vařič vodu na kávu.

Kdy se před patnácti lety vrátil zpět do města akademický malíř Jiří těcha po absolvování praské Akademie výtvarných umění, bylo jasné, e domů přiel figuralista. Malíř s výrazným dramatickým cítěním, který čerpá náměty pro své obrazy z psychicky napjatých stavů.

Nepokoj vyzařuje ze vech zobrazovaných druhů lidské aktivity, lhostejno, zda jde o práci či odpočinek. S váností předkládá autor své poselství divákovi…

Místností se přehnalo pískání konvice a bodlo do Vráových uí tak silně, a sebou trhl.

Vstal, rychle nasypal kávu do velkého kafáče s pomněnkami, přidal dvě kostky cukru a

pokračoval ve čtení.

Malíř nezapomněl na své krajinářské začátky, kdy trávil dost času v plenéru a jeho nové

figurální kompozice se přenesly z komorního prostředí charakteristického pro akty a

poloportréty právě do plenéru. těcha prezentuje na výstavě plátna, která se stala

symbiózou krajinomalby a figurální kompozice, jak je to patrné zejména z velmi působivého

cyklu Silničáři.”

Tak takhle výstině to neřekl ani ten přiblblej kunsthistorik Mlynář. Jarku, jsi opravdický novinář. Upil pomněnkového smráku a podepřel si oběma rukama bradu. Zahleděl se

velkým trojúhelníkovým oknem, vyplňujícím celý tít vily do ulice. Nad městem se začalo

lehce smrákat. Mlný opar klesal jako bílá opona na střechy domů, utíkajících z kopce dolů

do centra. Z té výky mu připadaly jako krabičky od sirek.

Mrňavej, jako ty domečky. U je na čase, abych uspořádal kolekci samostatné výstavy.

Základ mám, tak kde to vázne? Málo maluje, kamaráde, moc málo. Jarek sice tvrdí,.e

jsem dobrej krajinář a e akvarely táhnou lidi. Ale to znamená, e se musím pustit do práce.

Teď hned! Jako by mu někdo hýbal jeho údy na provázcích, začal Vráa bez cíle bloumat po

ateliéru. Namazal si krajíc chleba hmotou z konzervy a otevřel láhev vína.

Do stojanu upnul desky s akvarelovým papírem a vedle na prázdný stojan rozevřel skicák se

studiemi a kresbami. U dlouho nosí v hlavě a ve skicáku cyklus o řece.

V tom se drze rozdrnčel zvonek u dveří. Odloil tětec. e by zase přila Bábovka?

Ahoj, umělče. Tvoří, tvoří?”

14

Jana těchová stála proti němu ve dveřích a těko říct, kdo z nich byl víc překvapený. Zda

Vráa, který čekal kohokoliv, jen ne tohle krásné stvoření, anebo Jana, je se zase trochu

obávala, zda bude sám. Nepozve mě dál?

Promiň. Ustoupil a dveře za Janou zaklaply. Shodila z ramen dínovou bundu a ani se

ohlédla, nahmatala věák. Vak tu nebyla poprvé. Kdy se s Jirkou před deseti lety poznali, přicházela téměř kadý večer. Trávili tu spolu líbánky i soukromou svatební cestu. Rozhlédla se po místnosti a zarazila se. Na stole pohozené jídlo, nedopité kafe a načatá láhev vína.

Ty někoho čeká?”

Nečekám. Zabydluju se, a protoe jsem člověk moudrý, vím, e je nutné se taky občas

najíst.” A napít… dodala jízlivě.

No … hlesl Vráa a nevěděl, kam by dřív skočil. Otřel nabilo natřenou idli. Jana se

posadila a dlouze si svého hostitele prohlíela. Jak dlouho u tu nebyla? Rok, dva roky? Nic se tady nezměnilo. Vechno je jako dřív. Padl na ni jakýsi nedefinovatelný závan smutku.

Seděli tu proti sobě jako dva trosečníci na neobydleném ostrově a kadý pokradmu čekal, co

bude dál.

Rozdrnčel se zvonek. U zase někdo stál za dveřmi a doadoval se vejít. Jana vyprskla a

začala se smát.

Vráa vstal ze idle a kdy el kolem ní, ucítil dotek její ruky na rameni. Na chvilku se ohlédl.

Zvonek neodbytně pokračoval ve svém monotónním koncertu. Teď zrovna mu připadal jako

lodní zvon transoceánského parníku, který připlouvá k ostrovu zachránit trosečníka

tonoucího na ličce rozpaků.

Zdravíčko!” ozval se hlas edivého mue v bačkorách a vytahaném svetru. Já jsem Půlpán a bydlím tady ve vile v přízemí se svým synem. On je na sluební cestě někde na Moravě a mně se rozbil kávomlýnek. Takové novoty! Pracoval jsem celý ivot v úřadě a nerozumím

tomu. A co vy?” Vráa si trochu vydechl.

Já jsem Vratislav Mozov a zastupuju tady Jirku těchu …”

Já vím, říkala mi paní Jelenové,” prohodil mimoděk a byl neodbytný: Nevíte, co by tomu mohlo být? Chtěl jsem si umlít kafe a nic to nedělá.”

Já se v elektromotorech taky nevyznám, ale jestli chcete, dám vám krapet kafe umletýho.”

Kdy celou záieitost vyřídil, vrátil se do pracovny. Jana ho vítala rozverným úsměvem.

Slyela jsem, e tady zastupuje Jirku těchu, tak zastupuj!”

Ta poslední kratičká věta zajiskřila jako zkrat v elektrickém vedení. To bylo zase co? Chtěl rozebírat svoji situaci, probrat vztah k Jirkovi a vechno, co s tím souviselo. Ale kdy u

nesmělý mladý mu neví, jak se zachovat, aby se neprovinil proti svému svědomí, pomůe

ena.

15

Venku se setmělo a on zastupoval těchu asi hodinu. Dostal hroznou chu na ty chlebíčky.

Potmě nahmatal boty, vklouzl do nich bosýma nohama a odoural se z mansardy do

pracovny, aby je ve tmě vyhledal. Nabídl Janě, která leela na kanapi zabalená do larisy a

tie předla jako kotě.

Chtěl jsem ti zítra zavolat. Jak jsem sem včera vkročil poprvé, zarazil mě hroznej nepořádek …. To mě nepřekvapuje, Jirka moc na úklid není,

” zamlaskala společnice a vrhla se na druhý chlebíček. Ale rozuměj, to nebyl nepořádek v pravém slova smyslu. To byl pořádnej bordel, jako by se tu někdo s někým popral.”

To má jedno, lidi se někdy perou, pojď ke mně a nefilozofuj!”

Vráovi bylo jasné, e Jana o ničem neví, a tak nechal celou záleitost plavat. Nalil zbytek vína a hupl zpátky pod deku. Naklonil se k Janě a v tom opět zakvílel zvonek. Tak to u

přestává vechno! Kdopak má zase zájem? e by paní Jelenové znovu upekla buchtu? nebo

Půlpán dostal chu na dalí kafíčko? Vráo, neotvírej!”

Zůstali leet, ani nedutali. Jen ta křehká osůbka vedle Vráti dusila pod dekou záchvaty

smíchu. Po chvíli uslyeli těké a pomalé kroky na kamenném schoditi. Takové zvlátní.

Pak se ozvalo klapnutí dveří u auta a vzápětí zabrumlal motor, aby i ten zvuk zmizel

rozplynutím do ticha.

xxxx

Člověče, kde vězí?”

No co? Trochu jsem zaspal, to se stává, ne? Ale co ty pohledává mezi dělným lidem,

inkouste?”

Trochu jsi zaspal? Vdy je devět a ty má zařezávat od sedmi, jestli se nepletu.”

Cos mi přinesl, samostatný odborný redaktore?”

Pojď dovnitř a postav na kafe. Mám pro tebe velkou novinu.”

Na stole se objevily dva hrnky po babičce, které má Vráa nejraději, i kdy u je léta pořádně ofackovala. Tak se podr, umělče! Ví, kde je ten tvůj chráněnec těcháček?”

Vím, odjel přeci do Itálie na stipendium.”

To tvrdí ty, ale já si ti dovolím odporovat. Nevím sice, kde se ostatky okresního umělce

těchy nacházejí, ale jedno vím jistě. Ve slunné Itálii se sluní umělci úplně jiní. Pravda, stípko mu bylo nabídnuto, ale těcháček hrdinně odolal a odmítl, Říkal, e si musí dát

nějaké věci do pořádku a aby s ním Svaz počítal v budoucnu.”

16

Ale, ale. A kdepak se ti podařil tak dobrý výlov, drahý kolego?” snail se Vráa o udrení vtipné tóniny. Ale nepodařilo se mu to. Bavorského sdělení ho vyvedla z míry.

Mohu ti jen prozradit, e jsem byl včera v Praze na zahájení výstavy Rosti Pláteníka a

náhodou jsem se potkal se svou dávnou láskou Jarkou Provazníkovou. Ona teď dělá na

Svazu… triumfoval přítel.

To je divný. Proč mi teda říkal, e frčí do Taliánie? Něco mi tu nehraje. Ten jeho ateliér…

Co, jeho ateliér???” nastrail ui Jarek.

Kdy jsem veel dovnitř, vypadalo to, jako by se tam někdo přehrabával. Rozstrkaný

nábytek, spousta věcí po zemi a dokonce rozbitá árovka v lustru.”

Významně se na sebe podívali, a dlouho mlčeli. Jejich mozky běely na plné obrátky. Tedy

spíe jejich fantazie. A ta má obrovsky silná křídla a vytrvalost. Na těch se dá vyletět a nad oblaka. Oba začali kombinovat. Výmyslů a dohadů bylo a příli hodně na to, aby se jimi seriózně zabývali. Vytrhl je a hlas Vráova vedoucího.

Ztracený syn se vrátil!” zvolal, kdy vstoupil do místnosti. Postrádal jsem tě u ranního raportu. Platí flaku, a to hned dneska odpoledne v kulturáku. Tady na pracoviti ne, v zaměstnání se nepije,” zdůraznil Kahánek, kdy si uvědomil, e tu sedí novinář.

Copak vás přivedlo, soudruhu redaktore, mezi propagační pracovníky naeho ZPA? Budete

o nás psát?” Ale ne, jenom jsem potřeboval mluvit s Vráou. U zase utíkám.”

Mezi dveřmi se jetě otočil.

Konečně, na té reportái se můeme dohodnout, jetě vám zavolám. Zatím nashle!”

xxxx

Zatím nic nového, soudruhu náčelníku,” hovořil rázně do sluchátka podporučík Rybný z

městského oddělení VB. ,,l kdy vlastně přece něco. Dneska ráno si tu byla stěovat jedna

občanka z Purkyňovy ulice, e u tam zase byl nějaký velký vůz. Zrovna začínala usínat.

Zastavil a řidič el do vily. Ale za pět minut byl zpátky a zase odburácel. Já tam dneska zajdu a ouknu to. Je to u poněkolikáté v tomto měsíci.”

Dobře, Láďo. A nezapomeň, zítra ráno přijď na poradu. Mám nějaké nové zprávy. Buď

zdráv.” Zavěsil.

Podporučík poloil sluchátko, ale hned je zase, přiloil k uchu a vytočil číslo.

To jsi ty, Martine? Připrav kočár, trochu se projedem.”

17

Za čtvrt hodiny zaskřípaly brzdy sluebního igulíka v Purkyňově ulici.

Počkej tu na mě, zvládnu to tak za půl hodinky.”

Podporučík vystoupil z vozu, zaklapl dveře a rozhlédl se kolem. Ulice tady končila a nebyla příli dlouhá. Veho vudy tu stály dvě velké vily a osm rodinných domků. Podíval se na

číslo. Čtrnáct. To souhlasí. Branka zavrzala a v přízemním okně do ulice se zavlnila záclona.

Na to u je Láďa Rybný zvyklý. Kdykoliv vchází do nějakého domu, prozrazuje pohyb za

okny nevední zájem obyvatel o návtěvu. Ono se větinou něco semele. A pak je co

vykládat, kdy se stojí třeba ve frontě na koíky v nedaleké samoobsluze. Zazvonil u dveří v prvním poschodí.

Dobrý den, paní Jelenová. Vy jste byla dneska ráno u nás na oddělení a stěovala si na

rámusení náklaďáku. Vzpomněla byste si jetě na nějaké podrobnosti. Třeba kolik bylo

hodin, jak ten auák vypadal nebo jak vypadal ten řidič.”

To jsem měla vědět, e sem k nám pojedete, byla bych na vás ve městě počkala mohl jste

mě sem vzít. Já stará bába to lapu do toho vrku půl hodiny… Pojďte dál, pane přísluníku, nedáte si kafíčko? A nezouvejte se. Já jsem teďky zrovna taky přila a jetě jsem se nepřezula.”

Prola chodbou do kuchyně a zamířila rovnou k oknu. Pohlédla ven a spiklenecky mrkla na

podporučíka.

Pojďte se podívat. Tady vodsuď jsem se na něj koukala, kdy mě vzbudil ten rámus. Starý

lidi holt mají tenký spaní, přetrhne se jako nitka. A tam co stojí ten vůz, přesně tam jsem viděla tu velkou potvoru. Ten auák měl za sebou takovou velkou bednu a na ní ze strany

něco napsáno, ale co, to nevím.” A kolik bylo hodin si nepamatujete?”

Já chodím spát vdycky kolem sedmý a mohla jsem spát asi hodinu … ale to nevím

přesně.” oféra jste viděla?”

Kdy el dovnitř, tak ne. Slyela jsem jenom vrznout domovní branku. Ta prozradí

kadýho.”

Podporučík Rybný si teď vzpomněl na odporné vrzání, které se ozvalo, kdy do rezaté

branky strčil. U, u chtěl poděkovat a rozloučit se.

Toho chlapa jsem viděla, a kdy el do auta. A měl naspěch. Vy byste asi chtěl nynčko

vědět, jak vypadal. Tak se policie vdycky ptá, kdy vyetřuje zločin, e jo?” podívala se nevinnýma očima na mladíka v uniformě. Já to čtla nedávno v tý kníce. Tam se taky inpektor pořád vyptával, jak vypadal ten pachatel a představte si, ty lidi z baráku vechno viděli a nikdo nic neřekl. To jsem se teda divila. Já kdybych ho pořádně viděla, určitě bych vám ho popsala. Ale to víte, stará bába! Byla tma, viděla jsem jen, e někdo el rychle k

autu. Teda určitě to byl chlap. Dělal dlouhý kroky a kymácel se ze strany na stranu. Takhle enský nechoděj.” Tak vám pěkně děkuju, paní Jelenová. A nedělejte si starosti.

18

To nebude ádný pachatel, chci ho jenom najít, abych mu domluvil. Nemůe přece budit

občany ze spánku. Nemám pravdu?”

To jo, to jo..brumlala si paní Jelenová jen tak pro sebe a byla pyná na to, e díky ní u tu nebude ta burácivá obluda budit lidi.

Podporučík si nasadil čepici a vyel o patro vý. Na jmenovce si přečetl: Akademický malíř

Jiří těcha. Dlouze zazvonil a opět si sundal z hlavy čepici. Ale nikdo neotvíral. Za dveřmi nebyl slyet ani náznak pohybu. Pokrčil rameny a sestupoval po schoditi dolů. Kdy míjel

dveře paní Jelenové, uviděl v nich skulinu. ,,Ten tu teď není,” hlásila stará paní.

,,A nevíte, kdy bych mohl pana těchu zastihnout?”

,,Jiřík, tedy pan malíř tu teď není. Ale večer tu bývá jiný malíř, pamatuju si, e se jmenuje Vráa. Příjmení mi vypadlo z hlavy.” ,,To nevadí, já přijdu jindy a děkuju.”

Seel do přízemí k poslednímu bytu. K tomu bytu, za jeho oknem pozoroval pohyb záclony.

Vizitka prozrazovala, e za dveřmi přebývají Josef Půlpán a Bohumil Půlpán. Zazvonil.

Jakoby zaslechl tichý ramot, ale nikdo neotvíral. Zazvonil podruhé a zase nic. Zapsal si tedy do zápisníku alespoň jména nájemníků a u jména Vráa si přičinil otazník.

No nevadí. Asi tu nejsem naposledy. Kdy vyel z domu, znovu se rozhlédl kolem. Ani

nevěděl proč, pomyslel si, e tohle téměř odlehlé místo je jako stvořené pro nějakou nekalou činnost.

Jetě jednou se instinktivně ohlédl a nic by za to nedal, e v tom okně se zase něco pohnulo.

Nejsou doma, nejsou! Pokrčil rameny a zastavil se u sluebního vozu.

Martine, otoč to a zajeď si na konec ulice. Já jetě zkusím, jestli je tady vůbec někdo doma.”

Náhodný pozorovatel by mohl pojmout přesvědčení, e ten člověk , samozřejmě pokud by si

odmyslel uniformu , chodí od domu k domu a hledá pomoc. Snad proto, e se mu rozbilo

auto, nebo si nutně potřeboval zavolat do nemocnice, protoe jeho ena potřebuje odvézt do

porodnice. Ale ádný náhodný pozorovatel tu nebyl a nikoho podporučík Rybný nezastihl ani

doma. Jen na konci ulice, kde zrovna teď parkoval Martin s vozem, přila otevřít nějaká

starí paní, ale ta prý nic neviděla ani neslyela.

Za chvíli u sluební igulík zmizel za zatáčkou a spoutěl se do centra města.

xxxx

Vildo, má tam nějaký sluný bílý?”

Padla bída na kozáky. Zboí mi přivezou a zejtra. Mám jenom Dalibora, červený bych měl

Vavřince …

19

Vráu to neuspokojilo a jak stačil zaregistrovat, i jeho éfa nabídka nelákala.

Neber to tak doslova , to s tou flakou,” uklidňoval Vráu. To byl hec, ví, e já stejně o víno moc nestojím. Dáme si pivo a je to, řekl Kahánek a poručil si hned dvě. Já jsem dneska slaměnej vdovec, ena jela k sestře do Tábora a děti, jak ví, mám vyvdané, a musel bych

bejt sám doma. Tak jsem tě chtěl vytáhnout do hospody. Co doma … S tebou já si vdycky

rád popovídám.” Nahrbil se trochu a zatáhl hlavu mezi ramena. Nezlobí se?

Proč bych se zlobil. Víte, e já pozvání nikdy neodmítnu. Navíc mám blbou náladu a taky

nemám chu bejt sám. Nějak se to vechno zvrtlo. Udělal jsem něco, co jsem asi neměl a

teď mě to mrzí..

To znám dobře!” pokýval hlavou Kahánek a v duchu byl někde jinde. Vrátil se do doby před třiceti lety. Tehdy mu bylo pětadvacet let a také touil stát se výtvarníkem. Sloil zkouky na výtvarnou kolu a chtěl se věnovat studiu grafiky a kresby. Odborníci tvrdili, e má nadání, e by to mohl někam dotáhnout. Jene se seznámil s Růou, svou dnení enou, a bylo po

studiu. Potřeboval peníze, aby se mohli zařídit, kdy se tak narychlo vzali. Nael si tedy

místo v tehdejí Optice, dnením závodě ZPA. A zůstal fabrice věrný. eně taky. Nejdřív

pracoval jako mechanik. V edesátém roce zaloil závod propagační oddělení, a protoe

tehdy se jetě amatérsky věnoval malování a kreslení, nabídli mu, aby to tu zkusil. Ne, ivot nepromarnil, to ne. Práce ho bavila a před deseti lety, jako sluebně nejstarí, se stal v propagaci vedoucím. Tedy papírově vedoucím, protoe pod ním pracovali ze začátku dva a

teď jeden výtvarník Vráa. Jetě e ho má, kluka jednoho. Je to fanfarón, ale jaký byl on,

kdy mu bylo dvaatřicet! Tehdy se taky pořád pohyboval v uměleckých kruzích.

Tady těch okresních. Výtvarníkům se tu vdycky dařilo. Častokrát sedávali a do boího

rána a diskutovali, jak je to vlastně s tím realismem, jestli je realismus umění padesátých let nebo to, co mastili jeho kolegové v té době. No a pak přily dalí starosti, stal se poslancem městského národního výboru, předsedou občanského výboru na sídliti, děti dorůstaly do nebezpečného věku puberty. Přestal chodit mezi výtvarníky a dneska toho lituje. Ne proto,

e se z něj nestal umělec, to vem čert. Vdy dodnes, kdy má chu a náladu, vezme tětec,

nebo jen tuku a kreslí si pro radost.

Dopil druhé pivo, pokradmu zabrousil pohledem na mlčícího Vráu. To byl ten jeho věk!

Snad právě proto toleroval Vráovi jeho občasné vylomeniny. Snad právě proto. Vráa ho ji

několikrát zval, aby přiel mezi ně, třeba na vernisá výstavy. Ale s kým by si tam popovídal.

Ze staré gardy u tam chodí jenom Franta Javorský a ten je protivnej jak čine.

Za tři roky jdu do penze a pak budu chodit k vám do toho krouku.

20

Jako důchodce budu mít na svýho koníčka času dost.

Tak fajn, beru vás za slovo a u vám vypisuju přihláku.”

ukli si dalím půllitrem a najednou si měli o čem povídat. Vráa si přitom uvědomil, jak je jeho vedoucí sečtělý. Dokonce chápe a rozumí vem tendencím v současném výtvarném

umění, dokáe charakterizovat vechny okresní malíře a zná jejich tvorbu moná lip ne on.

Dozvěděl se také, e tenhle zakřiknutý Kahánek pravidelně navtěvuje vechny výstavy, e

mu neunikne jediný detail. Nikdy ho vak neviděl na vernisái.

Lokál oil. Acetoni skončili zkouku a vytekli ze dveří jako proud vody z prasklého potrubí.

Rázem jich byla plná restaurace, i kdy byli jenom tři a jejich technik. Hádali se, jeden

druhého překřikoval a konzumovali, co se do nich velo.

Dveře do restaurace se otevřely jetě jednou a ke stolu muzikantů kráčely dvě dívenky. Jestli jim bylo osmnáct, tak to bylo moc. Sedly si na přistrčené idle a nesměle se rozhlíely.

Co jetě neuměj, to je ti pardálové naučej,” řekl vyčítavě Kahánek a kroutil hlavou.

Vráovi se taky jejich chování nelíbilo. Nějak mu bylo těch holek líto. To jsou určitě ty, co přily na konkurs na zpěvačku. Docela bych chtěl ten konkurs vidět, pomyslel si. Ale to u

vzduchem létaly nejsprostí anekdoty, jaké ve střední Evropě kdy kdo vymyslel.

Nejste tady sami, pánové,” nevydrel Vráa.

Stůl ztichl a vichni se podívali na toho drzouna, který je krotí v jejich zábavě.

Vlez nám na záda!” ozval se Petr Cílovský.

Ty mazale posranej!” dodal Honza Anto. Ty nám tak můe kázat o morálce, zrovna ty …”

Najednou ztichli. Vedoucí závodního klubu a kapely v jedné osobě Venca Tříska jim tie

domlouval. Pak se zvedli, zaplatili a vypařili se. Holky tu nechali sedět. Ale ani ony dlouho nezůstaly. Chvíli se rozhlíely po lokále a taky odely.

Ani hrát pořádně neuměj. Tři akordy pořád dokola a řvou přitom deset slov. Paká, já bych

je hnal…” rozohnil se Kahánek.

xxxx

Ve středu je vdycky po ránu v redakci okresních novin runo. A dneska byla právě středa.

To chodí Jaromír Bavorský do práce o něco dřív, aby si stačil v klidu vypít kávu, vykouřit

cigaretu a hlavně přečíst noviny, ne vypukne ruch a shon. Sotva se vak usadil, dal o sobě vědět telefon. Redakce, Bavorský,” ohlásil se naučenou formulkou Jarek, čest práci,

soudruhu redaktore, Lenský. Chtěl bych si s tebou promluvit, mohl bys za mnou v deset

zaskočit? Jenom na chvíli.”

22

Jaromír přesně věděl, co se bude dít. Nevěděl sice, čeho se bude rozhovor týkat, ale u

podle odměřenosti tajemníka okresního národního výboru vytuil, e půjde o nějaký průvih.

Takhle si ho tajemník zavolal u dvakrát a nedá se říct, e by v jeho kanceláři strávil

příjemnou čtvrthodinku.

Dobře, soudruhu tajemníku, v deset jsem u tebe,” zvolil také oficiální tón a zavěsil. No, to nám ten den pěkně začíná, pomyslel si. V rychlosti dopil kávu a spěchal do tiskárny, aby přinesl balík novin, které ve čtvrtek vycházejí. Ve středu musí sekretářka a inzertní

pracovnice v jedné osobě nalepit na dvě stovky výtisků papírky se jmény a adresami a

odnést je na potu. Pro předplatitele z okresu tuto slubu zařizuje Potovní novinová sluba, ale pro zájemce z různých míst republiky to musí vyřídit redakce.

Pak jetě musí sekretářka připravit obálky s adresami pro ty, jim v daném čísle vyly

inzeráty a rodinná oznámení, přiloit výtisk novin a sloenku na zaplacení sluby. To ve trvá a do poledne. Pak je chvilku přestávka na oběd a v jednu hodinu přicházejí členové redakční rady z různých podniků a závodů okresu a z orgánů a institucí. Redakční kolektiv

se spolu s nimi sesedne a řeí se problémy a otázky, související s aktuálními úkoly novin v nejbliím období.

Přesně v deset hodin stál Jarek na chodbě ONV. Dlouze si oddechl a vstoupil do jedné z

kanceláří.

Soudruh tajemník u na tebe čeká,” ohlásila významně sekretářka. Bě dál.”

Jsem rád, e tě vidím,” usmál se celkem vlídně Lenský a pokynul rukou ke křeslu.

Posaď se. Nechtěl jsem mluvit po telefonu.” V ruce drel noviny a přisedl si k Jarkovi.

Rozevřel je a prolistoval se a ke kulturní rubrice.

Já, teda funkcionáři ONV si myslí, e dělá tomu těchovi a příli velkou reklamu. Vezmu

to z jiné strany. On určitě není patný malíř, to ne. Ale stačilo snad, e jsi o té jeho výstavě napsal v naich novinách. Proč to ale vytahuje do ústředního tisku. Nebo je opravdu tak kvalitní, e o něm píe v Práci?”

Tak odtud vítr fouká, pomyslel si Jarek a v duchu se zaradoval, e ta recenze vyla. Ne

proto, e mu za ni přijde padesát korun, ale e si mohou přečíst i jinde lidé, jakého mají u nich v okrese dobrého výtvarníka. Jen ho trochu mrzelo, e si článek nestačil přečíst, ne el na ONV.

Soudruhu tajemníku, já si myslím, e je těcha velmi dobrý umělec a e by se o něm mělo

psát jetě víc. Například jeho nový cyklus o silničářích je novátorský. Pomohl tím zacelit díru, kterou ve výtvarnu máme , pracovní tematiku.”

Bylo vidět, e tajemník hledá argument proti, ale zřejmě se mu to nedařilo. Začal si hladit bradu a to byla známka, e s Vráovým vysvětlením není tak úplně spokojený.

23

,,Budi,” řekl a vstal z křesla. Proel místnosti a k oknu a zahleděl se ven. Chvíli mlčel, jako by nabíral dech.

No, nebudeme chodit dlouho kolem horké kae. Ví přece, jaké kolem něj kolují zvěsti. A na kadém prochu pravdy trochu.”

Tyhle řeči znám, ale to vechno je závist, soudruhu tajemníku. Závist. Ostatní výtvarníci mu závidějí, e se mu dílo daří, e si díky tomu vydělá, protoe je o jeho obrazy zájem. A kdybych si měl vybrat plátno do pokoje, asi bych taky zael za těchou.”

No kdy je to tak, asi má pravdu. Ale myslím, e ta propagace i tak stačila.”

Vstal a podal Jarkovi ruku. To je vechno, myslel jsem jenom, abychom neujeli..

Na shledanou,” řekl Jaromír a byl rád, e audience skončila. Musel se v duchu smát a

zároveň mu bylo smutno. Netuil, e pomluvy se dostaly a ke sluchu funkcionářů na ONV.

Trochu ho hřálo pomylení, e tajemník dosud neví, e Vlasta Plocková připravila se

těchou rozhovor pro krajské vysílání rozhlasu. To bude zase překvapení.

V redakci ho uvítal vedoucí redaktor tázavým pohledem.

Co ti chtěl Lenský? Zase nějaký průvih?”

Ale ne, ádnej průvih. Jen jsme si povídali o umění. Chtěl poradit, potřebuje koupit nějakej obraz.”

Roste, roste, kamaráde. Dneska jsem zrovna četl v Práci recenzi na těchovu výstavu.

Z tebe se stává výtvarný kritik …” Řekl to s notnou dávkou jízlivosti, ale neopomněl dodat: Doufám, e se u brzy na mém stole objeví ta týden slibovaná reportá z textilky!”

éfové jsou vichni stejní. Jarek znal Mirka Vláčila v tom směru příli dobře. Vdycky, kdy

mu vylo něco v jiných novinách, Vláčil okamitě kontroloval, zda splnil měsíční plán a má-li odevzdány naplánované materiály. Jarek to věděl a nedal mu příleitost. Konečně, psaní ho bavilo, dělal to rád. Uvědomoval si, e okresní noviny jsou jedinečnou kolou, která se musí beze zbytku zuitkovat. Často přicházel s náměty na zajímavé reportáe, snail se vyuívat

různé ánry, aby jeho projev byl co nejpestřejí.

V téhle redakci se určitě nezakope a zkuenosti se v budoucnu hodí. Vytočil číslo do ZPA.

Vráo, nemohli bysme se odpoledne sejít? Rád bych ti něco řekl, ale nechci po telefonu…

Dobře, zastavím se navečer v aasu … No, kapka ivé vody neukodí, to je fakt… Tak čau!”

xxxx

Krásné jarní odpoledne lákalo k procházce. Jenome, kdo si můe ve vední den dovolit

nějaké procházení po městě, ba dokonce přírodou.

24

Autobusy křiují město a na zastávkách označených ne příli pěkně vyhlíejícími tabulkami

vyvrhují hloučky lidí, kteří, jako kdy do nich střelí, mizí v okolních obchodech, odkud

vycházejí obtěkaní naditými takami. ádná radost, ádné příjemnosti. eny spěchají

domů, aby stačily uvařit večeři, ne se jejich mui vrátí. A tak to chodí od pondělka do pátku.

Podporučíkovi Rybnému přesto připadalo tohle odpoledne, ani nevěděl proč, příjemné.

Rozhodl se, e jetě jednou navtíví vilu v Purkyňově ulici číslo 14. Něco ho tam táhlo a on za tím el jak chrt. A pak. Slíbil přece staré paní Jelenové, e vypátrá toho oféra, který ji u několikrát vzbudil ze spaní. Vypátrá a domluví mu. To řekl jí, důchodkyni, je mohla stěí tuit, co se skrývá za jeho profesionálním zájmem.

Rybný toti moc dobře uchoval v paměti slova náčelníka, kdy hovořil o zvýené aktivitě

tiráků z druhé strany. Co kdy ten kolos, burácející v ulici nahoře na vrku, byl opravdu

zahraniční kamión? Co kdy v téhle ulici na konci města bydlí někdo… Co někdo? Jako by

teď promluvil sám k sobě. Někdo, kdo toho oféra zná nebo ho aspoň viděl. A co mu to

pomůe? Takový tirák přijede do města, zafrajeří, ukáe, e má dost peněz na to, aby si

mohl dovolit vechno a zmizí. Někdy třeba nadobro. Ale co kdy takový řidič jejich městem

projídí pravidelně …

Doel pomalu a téměř na konec ulice. Trochu se zadýchal. Proel vrzající brankou a zamířil do domu. Přízemní okno bylo němé. Přesto se Rybný na chvíli zastavil a hypnotizoval

záclonu. Ale nepostřehl ani náznak pohybu. Zůstal stát před dveřmi přízemního bytu a

zazvonil. Odpovědělo mu jen ticho.

Začal stoupat vzhůru. Proel v prvním poschodí kolem dveří paní Jelenové, el potichu. Ani

netouil po rozhovoru se starou paní. Jestli je doma, určitě o něm dávno ví a jak bývá

zvykem u en jejího typu, stojí teď u pehýrky a sonduje. Proklouzl jako Iasice na lovu a brzy nato stál ve druhém patře. Akademický malíř Jiří těcha, znovu si ten nápis tuí přečetl a zazvonil. Po chvíli se dveře otevřely a v nich se objevil mladý člověk. Dvaatřicet, moná

pětatřicet, střední postavy, neprojevující se ničím zvlátním. Jen se podporučíkovi zdálo, e je obyvatel tohoto bytu trochu umudlaný. Kdy za chvíli vstoupil do místnosti, zjistil, e je opravdu pinavý. Od barev.

Rybný měl neskonalou chu začít se hned vyptávat, ale pak si uvědomil, e se musí

představit.

Promiňte, jsem podporučík Rybný z Bezpečnosti.” Řekl se samozřejmostí, ale pak si

uvědomil, e samozřejmost není na místě, nebo je v civilu. Přidal tedy k nahlédnutí sluební průkaz. Rozhlédl se po pokoji a pochopil. Tak takhle tedy vypadá ateliér výtvarníka.

,,Vy jste pan těcha?” otázal se a pokračoval v prohlídce místa, kam se jetě za dobu své sluby zatím nedostal. Zařízení je skromné, o to více je tu stojanů, u zdí opřených pláten a v policích knih.

25

Ne, já jsem Vratislav Mozov a Jirka, tedy Jiří těcha mi tenhle svůj ateliér na dva měsíce zapůjčil, abych mohl dokončit kolekci pro mou první samostatnou výstavu.”

A toho těchu bych zastihl kde?” Teď ne. Je na dva měsíce v Itálii.”

Ale, to bych si taky nechal líbit, jet na dvouměsíční dovolenou na jih,” povzdechl si Rybný.

Jenome on není na dovolené, ale na studijním pobytu a maluje tam. Dostal stipendium od

Svazu.”

Vráa pohlédl na přísluníka. Kdyby mu neukázal průkaz, ani by ho nenapadlo, e tenhle

člověk je od Bezpečnosti. Nevěděl nebo spíe nikdy nepřemýlel o tom, jak by měl pořádný

kriminalista vypadat. Z detektivek, které občas četl, kdy měl čas, měl představu, e mui

zákona jsou statní atleti, svalnatí, pruní jako antilopy. A moná taky trochu neurvalí a tvrdí.

Ale člověk, který tu s ním teď docela vlídně rozmlouval, mu připadal spíe jako úředník ze

spořitelny. Měl by se vrátit začátkem července.”

Take, jinými slovy, vy jste tady u přes týden?” otázal se Vráti, kdy si předtím srovnal čísla, která se dozvěděl z rozhovoru. Jeho hbitý úsudek byl správný.

Asi tak,” odpověděl Vráa.

Take v pondělí u jste tu byl. Pracujete dlouho do večera?”

Vráu jeho otázka trochu překvapila. V pondělí tu zrovna byla Jana, e by tenhle výslech s ní souvisel? Ale to snad ne. A v duchu si ji představil před sebou. U čtyři dny se neukázala.

Někdy se zdrím. Zrovna v pondělí jsem tady dokonce přespal, protoe jsem dělal celé

odpoledne a večer jsem si chtěl odpočinout. Usnul jsem a probudil se a ráno.”To je

výborné,” řekl podporučík. Můu se posadit?” Vytáhl z kapsy notýsek a

tuku.Nepamatujete si, to pondělí, tak kolem osmé večer,

neslyel jste tady v ulici nějaký náklaďák?” Tázavě se podíval na Vráu.

Ten se na chvíli zarazil. Jeho mozek pracoval naplno. Musel si utřídit, co můe říct a co ne.

Nerad by do toho Janu zatahoval. Nikdo přece nemusí vědět, e tu byla.

Nevím, nepamatuju se . . n a chvíli se odmlčel a pak dodal: Počkejte, teď si vzpomínám,

nevím sice, jestli bylo osm hodin. Leel jsem vedle v pokoji a jak u jsem řekl, usnul jsem.

Probudil mě zvonek. Ne jsem se vyhrabal, slyel jsem, jak někdo schází po schodech. Pak

se mi zdálo, e někdo nastartoval auto a odfrčel.” Byl to náklaďák?”

Vypadalo to tak, ale já nikoho nečekal. Myslel jsem si, e el někdo navtívit těchu a

nevěděl, e je v té Itálii.” Podporučík si vechno horlivě zapisoval a pokyvoval přitom hlavou.

26

Jeho intuice ho nezklamala. Tak opravdu sem jezdí náklaďák do ulice. Byl to tirák?

Nedíval jste se z okna? Nebyl to náhodou kamión?”

Vráa sice nechápal, o co tu běí, ale tohle opravdu nevěděl. K oknu ani nedoel, leel přece na kanapi.

To je koda,” povzdechl si Rybný a zaklapl notes.

Co se vlastně děje?” zeptal se Vráa. Hořel zvědavostí. Konečně, trochu se ho to taky

dotýkalo.

Ale nic, máme na oddělení stínost od paní Jelenové tady z domu, e ji u dvakrát nebo

třikrát probudil večer burácející auák, kdy u spala. To víte, starý lidi choděj spát se

slepicema a spánek je pro ně posvátnej.”

Vstal a chystal se k odchodu. Kdyby se tady zase náhodou objevil ten vůz, dejte nám vědět.

Rádi bychom si s tím řidičem promluvili. A teď u nebudu ruit.”

V tom se opět rozdrnčel zvonek. Vráa el otevřít.

Tak jsem tu, starče,” poznal hlas přítele Jarka Bavorského.

Mám pro tebe zajímavou zvěst,” vypravil ze sebe Jarek a natahoval krk do místnosti, ale vidím, e nejsi sám …”

Nazdar, Jaromíre,” překvapeně pozdravil Rybný.

Ruka zákona se zajímá o chudé umělce? Těbůh!”

Potřásli si rukama. Přestoe byl Rybný na odchodu, jetě chvíli se zdrel.

Vidím, e u jste se s Vráou seznámili. Chce koupit jeho obraz?

e by dalí milovník umění?”

Ale ne, jenom nějaký problém s náklaďákem. Byl tu dvakrát nebo třikrát v ulici a budil lidi kraválem. Snaím se zjistit, jestli ho někdo neviděl. A tak jsem se dostal a sem do ateliéru.

Tady tvůj přítel s tím nemá nic společného, jen jsem se ptal..

Znám to tvoje ptaní. Opravdu v tom nic není?”

Za co mě má. No nic, nebudu vás ruit, u musím letět.”

Vráa zavřel za Rybným dveře a kdy se vrátil zpět, Jaromír seděl v křesle jako král.

Ruce měl volně poloené na psacím stole a díval se nepřítomně před sebe.

To je divný, jak začne Ládínek slídit, vdycky v tom něco je. A co? … Neptal se na těchu?

e by Jirka něco? Ale to se mi nezdá. Znám ho u nějakej pátek.”

Ty myslí, e by něco mohl udělat? Tomu nevěřím. Fakt je, e se tu podporučík dost

rozhlíel…”

Chvíli jen tak seděli a mlčeli. Pak Jarek oil a vzpomněl si na tu nabídku s ivou vodou.

Tak, kde má ten lektvar. Nějak mi vyprahlo a hlavně, chci ti něco říct.”

Vráa sáhl do umyvadla, kde slabým čůrkem tekl chlad v podobě studené vody na láhev

vína. Otevřel ji a nalil. Ví, e se o Jiřím mluví i na oficiálních místech? Dneska ráno jsem byl na ONV a tajemník mi měl za zlé, e jsem psal o těcháčkově výstavě v Práci. e prej ho moc propaguju. Nějak jim to nejde pod nos.

27

Vydedukoval jsem z toho, e si na něj asi kdosi stěoval. Někdo mu zřejmě závidí, e je

úspěnej…

Zase těcha. Nezdá se ti, e je kolem něj v poslední době a moc runo?”

No právě. Taky se mi zdá. Nevěřím sice, e v něčem jede, ale myslím, e by někomu

náramně prospělo, kdyby si to o něm mnozí mysleli. A jetě něco. Zdá se mi divný, proč tě

balamutil s tou Itálií! Proč to dělal? Musel k tomu přece mít nějaký důvod.”

Myslím, e bychom se na to měli podívat.”

Dohodli se, e se pokusí opatrně vyzvídat kolem osoby akademického malíře. Předně chtěli

zjistit, kam vlastně odjel, kdy ne do avizované Itálie. A hned si také rozdělili úkoly.

Zkusím něco vytáhnout z Ládínka. Moc si od toho neslibuju, ale co kdyby. A ty bys mohl

zapátrat v Jirkově soukromí. Zná se s ním lip ne já a hlavně se zná s Janou. Viml jsem

si, jak jste se k sobě měli na té vernisái. Třeba bude o něčem vědět. Je to přeci jenom jeho manelka.”

Myslí, e mi něco řekne? Mně to připadá tak, e se o Jirku přestala zajímat. Kdy jsem se jí na něco, co s ním souvisí, ptal, odvedla vdycky řeč někam jinam. Ale zkusím to.

A teď mi uka, na čem dělá. Musím tě zkontrolovat, jestli si sem náhodou nevodí enský

a práce nestojí..pohlédl podezíravě na svého přítele a neula mu přibývající červeň v jeho

tvářích.

Moc jsem toho zatím neudělal. Jetě jsem se neaklimatizoval. Tady jsou dveře nějaký

zakletý. Furt za nimi někdo stojí a zvoní. Jednou nese sousedka upečenou bábovku,

podruhý zase děda z přízemí poaduje trochu kávy,” povzdechl si.

Ale Jarek u stál u taflí a prohlíel si rozpracovaný akvarel. Pak si sedl zpět do křesla a listoval ve skicáku. Pokyvoval přitom hlavou.

Vráa dolil sklenice. Bylo mu jasné, e dneska u zase nic neudělá.

xxxx

Druhý den od rána havil Vráa telefon. Volal do Jirkova bytu a snail se zastihnout Janu.

Ale a se snail sebevíc, nikdo to nebral. Jít do bytu si netroufal, co kdyby ho někdo viděl.

Jemu to nevadilo, byl svobodný, ale nerad by, aby sousedé měli zbytečně velké oči. Jako by

to u slyel. Představte si, jen odjel, u si vodí domů chlapy.”

Zkusí to zítra. Beztak potřebuje být chvíli sám a trochu pokročit. Ten jeden hotový akvarel a dvě tři kresby je dost hubený výsledek více ne týdenního pobytu v ateliéru.

Ve čtyři hodiny odpoledne u byl ve vypůjčeném království.

28

Práce mu la od ruky. Dotáhl dalí tři kresby a rozdělal akvarel. tětec klouzal po papíře, aby za sebou zanechával barevné stopy. Poodstoupil o tři kroky zpět a z větí vzdálenosti od stojanu si prohlíel, jak se mu podařilo vykouzlit bouřkové mraky. Záleelo mu na tom, aby

kadý poznal při pohledu na papír, e je právě chvíli před bouřkou. Ne proto, e tak akvarel nazval, ale tenhle kout nedaleko od města je nejkrásnějí před bouřkou, kdy jetě mezi

stromy najeenými větrem prosvítá pár slunečních paprsků, avak horizont u je černý tíhou

obrovského mnoství vody. Dramatický výjev a stejně dramatické musejí být tahy tětcem.

A jak u se stalo zvykem, opět ho vyruil zvonek. ,,Ahoj, Vráo!”

,,No, ty mi snad čte mylenky,” a u by se málem prozradil. Volal jsem ti domů, několikrát, ale nikdo to nebral. Chtěl jsem tě vidět…”

Neříkej, es po mně tak touil,” zakroutila půvabně hlavou, a se jí vlasy rozlétly do stran.

Taky jsem tě chtěla vidět, ale hlavně ti musím něco říct.”

Vytáhla z kabelky list papíru a rozloila ho na stůl.

Co to je?” nechápavě se otázal a pohlédl na papír. Nemusel ani dlouho číst, aby pochopil.

ádost o rozvod?”Přesně tak. U toho veho mám plný zuby. těcha je furt někde pryč.

Buď tady v aasu, anebo s kamarády v hospodě. A kdy není ani tady ani tam, zmizne třeba

na tři dny z baráku, říká vdycky, e jezdí malovat, ale u mu to nevěřím.

Jednou jsem je úplně náhodou přistihla na chalupě. Od tý doby to s námi jde z kopce. Hádky

a výčitky. A teď, ne odjel na Moravu k rodičům, jsme se zase rafli. Řekla jsem mu, e se

nechám rozvést a představ si, co mi odpověděl. e kdyby to bylo včera, bylo u pozdě.

Zabalil kufry a vypadl.” Tak on nejel do Itálie?” dělal naoko Vráa, e nic neví.

Prosím tě, co by tam dělal. Oznámil, e jede na Moravu, do Kroměříe.” Pak se zarazila.

On ti řekl, e jede do Itálie a tys mu uvěřil?”

Tvrdil, e dostal stípko od Svazu. A pak, nabídl mi přece ateliér…”

Hezky si to vymyslel. To je grázl. Dělá se před kamarádama pěknej. Stejně mu nevěřím, e

jel k rodičům. Určitě je někde s tou svojí buchtou. No nic, já jenom, abys věděl, e u budu brzy volná. A taky jsem nechtěla být dneska sama. Potřebovala jsem si s někým popovídat..

Tak takhle je to, pomyslel si Vráa. Svůj úkol splnil, ani by se o to nějak snail. Pověděla mu vechno sama. Teď si znovu uvědomil, jak odváděla řeč jinam, kdykoliv se zmínil při hovoru o Jirkovi. Kamarád zblbnul… Takovou pěknou enskou má doma a najde si jinou. Tohle

nechápu. Teď je jasné, proč si vymyslel tu Itálii. Hodilo se mu to do krámu. Nechtěl, aby

kolem něj kolovalo jetě víc řečí ne dosud. To se mu tedy povedlo.

29

Seděl v křesle a zvrátil hlavu. Očima bloudil po stropě, který ač bílý, začal tmavnout, jak padal na město soumrak. Oznámení Jany mu poněkud uklidnilo svědomí. Nemusí si nic

vyčítat, vdy Jirka o Janu u nestojí a ona o něj teprve ne.

Tohle pomylení ho povzbudilo natolik, e přestal myslet na to, co bude nebo by mohlo být a přesně věděl, e právě teď se jeho touha po Janě vzedmula tak vysoko, a se vznesla ke

stropu. Vstal a otočil vypínačem. Stoupl si před akvarel, popadl tětec, namočil jemný vlas v rozředěné modři a za chvíli byla bouřková mračna přesně taková, jak si představoval. Se zalíbením si své dílo prohlíel. Jana seděla bez pohnutí na své bílé idli a se zájmem ho

pozorovala. Moná, e čekala, jak bude na její zprávu reagovat. Tedy, určitě na to čekala,

ale nepospíchala. Z vlastní zkuenosti věděla, e některým muským trvá rozhodnutí delí

dobu. Něco jí vak napovídalo, e je vechno na správné cestě. Vimla si, jak Vráa oil a

vrhl se beze slov do práce. Nemohlo jí uniknout, e se tváří spokojeně a na jeho tváři se

objevil úsměv.

Odloil tětec a doel a k ní. Postavila se a čekala, co se bude dít. Ale do jeho rukou u se cele odevzdala před týdnem a vlastně u při zahájení výstavy. Take v této chvíli dobře věděla, co se bude dít , zajímalo ji více, jak se zachová Vráa. Jestli bude zase přelapovat na místě anebo se projeví jako opravdový chlap.

V obou dřívějích případech vedla jeho konání spíe ona.

Opět se ocitli tváří v tvář. Vráa si prohlíel její měkké rysy obličeje a jemně jí poloil dlaně na ramena. Pohrával si přitom se svitky vlasů, které objaly jeho prsty. Věděl, e je řada na něm, e teď musí dokázat, jaké city k Janě chová. A najednou lo vechno jetě hůř ne kdy

jindy. Vdycky, kdy vztah k druhému pohlaví nebyl podloen ádnými přílinými city a on

věděl, e o nic nejde, e se s onou enou pouze vyspí, bral to sportovně. Ale teď tuil, e někde uvnitř se v něm cosi rodí. e u nejde jen o touhu po enském těle, po jeho krásných

partiích. Připadal si jako vězeň, kterému rozvázali ruce. Začal si představovat, co vechno by se mohlo v jeho budoucím ivotě změnit…

Ta chvíle byla nekonečná. Stáli proti sobě, byli docela vání a kdyby je někdo pozoroval,

připadala by mu tato situace asi dost komická. Pak se Vráa přece jenom probral. Odeel ke

dveřím a něco tam kutil. Kdy se vracel zpět, zhasl světlo. Místnost se ponořila do tmy.

Cos to tam montoval?” otázala se.

Vypnul jsem zvonek. Nechci, aby nás někdo ruil.”

X x x x

30

O tom, e Jirka těch odjel do Itálie, se nejprve dozvěděli Honza Anto a Petr Cílovský od

Acetonů. A jak tamtamy začaly buit, brzy o tom věděli téměř vichni výtvarníci, začali si o tom povídat chlapi v ZPA, kteří to zase slyeli v klubu. Vichni také seznali, e ateliér teď obývá Vráa. Inu v okresním městě se nic neutají.

Vráa cítil, e kamkoliv veel, jako by se na něj dívalo aspoň dvacet párů očí. Nejdříve

vichni ztichli a pak nastalo ukání, přeruované kradmými pohledy. Tuil, jak se za jeho

zády vztyčují k útoku ukazováky a bodají ho do slabin a čmárají mu po zádech hanlivé

nápisy a kresby. Stejně se cítil, kdykoliv přiel do zaměstnání, kdykoliv o něj zavadil

profesionální zájem vedoucího Kahánka, který se měnil den ode dne, hodinu od hodiny.

Stával se z něj pěkný morous. Vráa netuil, čím by to mohlo být. Domníval se, e mu snad

také závidí monost ateliéru, ten jeho dvouměsíční koutek ticha a klidu, kam chodil, a u mu bylo příjemně a věnoval se práci, či nepříjemně a schovával se před lidmi i kadodenním spěchem.

U má hotovou maketu katalogu? Ví, e musíme návrh odevzdat náměstkovi nejpozději

do dvou dnů? Jindy zase: Vráo, jak to vypadá s těmi kalendáři? Výroba na nás čekat

nebude! Kdy jim to dáme v srpnu, nevím, jestli to zvládnou do prosince vytisknout..

Vrchol nastal zrovna dnes. Kahánek přiel z porady u náměstka a přímo zuřil. Jediný, kdo

byl v té chvíli po ruce , Vráa, to schytal z první ruky.

Zítra mi odevzdá plán práce pro přítí týden. Chci, aby tam byly konkrétní věci a

harmonogram musí být hodinu po hodině.

Nepřeju si, a se po tobě bude někdo ptát, abych hledal výmluvy. U mám dost vymýlení,

kde jsi a co tam dělá … Práskl dveřmi a zmizel ve své kanceláři.

Vráa pratil tukou o stůl, a se tuha ulomila a podepřel si oběma rukama bradu. Chvíli civěl na holou stěnu před sebou. Takhle Kahánka nezná. Jetě měl v ivé paměti rozhořčení svého vedoucího, kdy jim bylo před rokem nařízeno, e si musejí v oddělení zpracovávat

týdenní plány práce. Nadával tehdy na vechny, co nemají na práci nic lepího ne vymýlet

kokotiny. Pojmenoval je jako ,paká byrokratickou’ a od té doby vedl důsledný boj. Plány se sice dělaly, to jo, ale copak jde naplánovat rychlovky, které jim házejí do oddělení div ne oknem vedoucí vech odborů a úseků, vechny ty pozvánky na schůze a konference, čestná

hláení, která musejí být vázaná červeno-modrobílou ňůrkou v červených deskách,

fotoalba ve trojím vydání z různých oficiálních návtěv v závodě? To přece nemohou

předvídat. A stálé úkoly se pak odsouvají, dostávají se do skluzu, jak to vdy elegantně

nazývá náměstek.Chlapi, co tam v tý propagaci děláte? Máte na měsíc jen pár věcí a stejně

to nikdy nestihnete! Kdybyste radi míň umělecký kecali a radi pořádně makali!”

32

Tak nějak to náměstek s poitkem pronáel. A Kahánek vechny problémy vdycky vyřeil,

někdy ani Vráa nevěděl, jak a kdy uvedl nespokojenost na správnou míru. Vdycky tvrdil a

díval se přitom do stropu, kde tuil o dvě patra vý náměstkovu kancelář: Kdy se něco

povede, kdy něco vymyslíme a hýříme aktivitou a nápaditostí, tak to je samozřejmost. Ale

jen mají záminku, kdy se něco nepovede, a jsme jenom průseráři z propagace, který mají

celý den pod stolem flaku. Tak takhle ne!” Dneska ho pětiminutovka u náměstka zlomila.

Byl vzteky bez sebe. To Vráa poznal. Takový nával a náladu pod psa u Kahánka jetě

nezail. Ty tam byly jeho zvyky a sluné vystupování. e by se nepohodl s manelkou?

napadlo Vráu, ani neví proč. V jeho věku stačí maličkost. Slyel od svých přátel, e to je známá bolest vedoucích pracovníků. Takový éf si pak vylije zlost na nejbliích

podřízených. Říkal to i Jarek o svém vedoucím redaktorovi. Dveře se otevřely a Kahánek

vyel oblečený s aktovkou v ruce. Dneska zajdu do tiskárny udělat korektury pozvánek já

sám,” sdělil u zase svým stylem. Mám jetě nějaké vyřizování ve městě, u se nevrátím. A pamatuj, ten plán musím zítra předloit náměstkovi… Udělej ho jako vdycky, já u to nějak zdůvodním.” Zmizel a Vráa nevěděl, co si má o jeho dnením vystoupení myslet. Na práci

u neměl ani pomylení. Byla jedna hodina, za chvíli bude padla. Vytáhl ze stolu skicák a

začal si kreslit. Jen tak. Skládal čáru k čáře a připadal si stejně jako psychopat, kterému dali za úkol v rámci terapie nakreslit svůj pocit. Ta čmáranice, nad ní strávil dvě hodiny, skutečně působila chaoticky. Moná ukazovala těchovu le s milosrdným závěrem, moná

v ní byly i Janiny oči nebo nápadně nenápadné otázky podporučíka. Kadopádně vak

vypovídala o extempore vedoucího Kahánka. Zabalil si věci, hodil přes rameno bundu,

popadl koený kufřík a odcházel. Na chvíli ho vrátil zpět hlas telefonu. Vráo, můu se

zastavit navečer v ateliéru?” Nezlob se, Jano, ale já dneska nemám čas. Musím si jetě

něco zařídit na svobodárně a ve městě,” pouil Kahánkových slov. Nechce přijít zítra?”

Ale já bych… No, dobře. Tak zítra,” řekla zklamaně a zavěsila. Trochu si vyčítal, proč ji odbyl, ale dneska musí malovat, má rozdělané dalí obrazy a termín ohláené výstavy se nezadritelně blíí. těcha, a je kde je, se za est týdnů vrátí a skončí mu období se

astnými podmínkami pro tvorbu. I kdy, rozumně vzato, říkal si v duchu, sám nevím, jestli podmínky jsou vechno. Faktem zůstává, e dokud maloval jenom v plenéru a v pokoji na

svobodárně, nic ho nerozptylovalo. Ne, e by byl uzavřený jen do sebe, ale dílek přibývalo. A teď za čtrnáct dní, které strávil v Purkyňové ulici, dva tři akvarely, nějaká ta kresba … Pořád si říkal, e u se musí dostat do tempa a makat, jenome slova plynou jako voda a končí v mořích výmluv.

33

Nejsmutnějí je, e se stále vymlouvá sám sobě.

Doel a ke dveřím ateliéru. Bezmylenkovitě stiskl tlačítko. Ozvalo se drnčení zvonku.

Opřel se o zeď a polohlasně se rozesmál.

Cvokatí, kamaráde, cvokatí!” pronesl s notnou dávkou sebeironie. Odemkl a stále se

nemohl zbavit pocitu, e vchází někam do cizího bytu. Uvědomil si, e po místnosti chodí div ne po pičkách, ničeho se příli nedotýká, ničím nehýbá. Ale proč? Vdy by tu měl být jako doma. V tom bude zakopaný pes, protoe, kdy se rozhlíí po stěnách, stále myslí na

těchu, vechno mu připomíná jeho úspěnou práci.

Za chvíli, ani by se převlékal, leely obrazy opřené v rohu pracovny a na háčkách zářily

přírodní barvy jeho akvarelů. Nad stůl umístil několik drobných kreseb, stojan posunul a

téměř k oknu, zkrátka udělal si pořádek podle svého. Hned se cítil volněji. Pak jetě vysunul zásuvky psacího stolu a rukou do nich shrnul vechny Jirkovy věci. Zítra si ze svobodárny jetě přinese stojánek s dýmkami, které sice nepouívá příli často, ale rád je má na očích.

Stejně tak starý kalamář a těítko z alpaky, které jednou zcela náhodou koupil ve vetenictví, jak se veobecně říkalo ve městě prodejně komisního zboí, za lidovou cenu. Pustil se do práce. Ani si neviml, e se setmělo, protoe svítil i ve dne. Posadil se do křesla a prohlíel si zálibně své výtvory. Začal věřit, e se dostal do dlouho očekávaného jiného stavu a jeho múza je gravidní. Otevřel si jednu desítku, ozval se aludek. Co s tím? V tom fofru si ani

nevzpomněl, e by měl myslet na pravidelný přísun kalorií.

Dnes bude spát na svobodárně. A předtím si skočí na večeři do kulturáku. Vyel z domu,

vrzla branka a Vráa se pomalu snáel z výin do přízemních koutů města. Měl rád večerní

procházky. Vnímal světla dole v údolí, která v dálce na horizontu, kde se rýsovala hradba

zvedající se vrchoviny, splývala s blikajícími body hvězd. Počtem obyvatel sice tohle město nepatří mezi velikány, ale roztahané je pěkně dodaleka. Vak také chvíli trvá, ne dojde do centra a odtud a k závodnímu klubu. Teď u konec poezie a ke slovu přichází realita, nebo

aludek hlasitě aluje na svého pána.

Jetě ne stačil vstoupit do restaurace, viml si na parkoviti otevřených dveří tiráckého

kamiónu. Nějaká dívka se souká do kabiny. Tmavé vlasy, díny, lutá bunda. Stručný popis,

který si Vráa zafixoval, byl zvyk. Trénoval si tak postřeh a pamě.

No, holka, těch pár márů, co si vydělá, ti vůbec nezávidím.”

Pohlédl na boční stěnu kamiónu. Christos Panidis. Zase řecká firma, jsou tu jako doma,

pomyslel si. Hlad vak byl silnějí ne zvědavost. Zamířil od parkovitě do restaurace.

X x x x

34

Vzpomeňte si, jak vypadal ten mu?” naléhal podporučík Rybný, ale dívka seděla nahrbená na idli a jen si otírala rozmazané oční stíny. Vzlykala a jetě se chvěla.

Dy já nevím, byla tma … jo, měl černý kudrnatý vlasy, ale víc nevím, fakt… a zase se rozbrečela. Nai mě přetrhnou!”

To se vůbec nedivím,” řekl Rybný přísným hlasem. Při pohledu na tu hromádku netěstí

vak trochu zjihl a pokračoval vlídněji. A jak mluvil?”

Nechápavě se na něj podívala a zapomněla, e brečí. Co, jak mluvil?”

No, myslím, jestli byl Čech nebo Němec, nebo tak …

Dy von nemluvil, furt se na mě culil a hladil mně … tady ..

Ukázala rukou tam, kde ji hladil. Jo, a taky říkal, e jsem moc pěkná holka!”

A jak to říkal?”

Ty se pěkná holka, pojď ke mně, neboj se …

Česky, říkal to česky?” No … česky …

Víc u z té holčiny nedostal.

Nakonec, napadlo ho, kdyby jí to říkal německy, asi by mu nerozuměla. Tak s vámi sepíu

protokol,” usedl Rybný k psacímu stroji.

xxxx

Nebudu tě zdrovat od práce. Jenom se jdu pochlubit výsledky svého pátrání. Teda, není

vlastně se čím chlubit. Ládínek mlčel.” Ty u jsi s ním mluvil? To ti vůbec nic neřekl?”

Ale jo, jene samý nepodstatný věci,” mávl rukou Jaromír.

Já jsem zato vytáhl něco z Jany.” Připadal si v tu chvíli důleitý. Samozřejmě, e nebude Jaromírovi vykládat, e Jana sama spustila stavidla výmluvnosti a překvapila moná i sama sebe, jak to ze sebe vychrlila.Hořím zvědavostí.”

Tak se teda podr, těcháček byl před nějakým časem přistien in flagranti s nějakou

houvičkou o pěknejch pár pátků mladí, ne je on. Od té doby to v obou zrálo, a se

nakonec po mnoha hádkách rozhodli pro rozvod. Jirka se natval, zabalil kufry a místo do

Itálie odfrčel do Kroměříe k rodičům. Tak to sdělil Janě. Ale ona tvrdí, e je stejně u té , cituji , buchty. Ovem, kde bydlí a jak se jmenuje, to samozřejmě neví. Ani ji to nezajímá.

ádost o rozvod u podala.”

Ale teď jetě něco já,” sedl si do křesla Jaromír. Ládínek říkal, e včera nějakej tirák znásilnil sedmnáctku.” Vráa zbystřil a vzpomněl si na včerejí večer.

Pořád se jí ptal, jak vypadal a jak s ní mluvil.”

35

A jak vlastně s ní mluvil ten chlap, zjistil to? Ale jo, nakonec to z ní vymáčknul. Česky.”

Včera, kdy jsem el do klubu na večeři, zrovna nějakej řeckej tirák nabíral kočku do kabiny, myslel jsem si, jestli to nějak nesouvisí. Ale kdy mluvil česky Počkat, jak ví, e to byl Řek? To za prvé. A za druhé, proč by nemohl Řek mluvit česky?

Vzpomíná na tu kolonii Řeků, která se před pěti lety odstěhovala do své vlasti z naeho

města? A ví, kolik Řeků ilo po válce v Československu?”

Za prvé , protoe jsem si stačil přečíst firmu na boku kamiónu. Christos Panidis. A za druhé, má pravdu. Slyel jsem dokonce, e jeden z těch kluků řeckejch jezdí jako tirák. Pavel Vejraka s ním jednou loni mluvil u nás na náměstí.”

No tak vidí.” Jaromír se zarazil. A neměli bysme tuhle závanou skutečnost oznámit

Ládínkovi?” Asi jo. Za půl hodiny u byli oba u bytu podporučíka Rybného.

Nazdar, chlapi, co mi nesete?” Buď zdráv, inspektore, nepozve nás na kafe?”

Veli do velmi jednodue a vkusně zařízeného bytu, proli chodbou do obýváku a Ladislav je

uvedl do zadní místnosti, které říkal pracovna. Byla to spí knihovna a uprostřed mezi

knihami, které promlouvaly hlasy svých hrdinů, stál velký, tmavě mořený dubový stůl. Sesedli se kolem něj jako spiklenci.

Jak se tak na vás koukám, chcete mi něco moc důleitého sdělit, není-li pravda?”

Jaromír ukázal prstem na Vráu. Tady Vráa nechce zamlčet důleitou skutečnost.”

No víte, Jarek mi říkal něco o nějakém znásilnění a já si vzpomněl, e jsem včera večer

viděl u kulturáku, teda na parkoviti u závodního klubu, nastupovat do řeckého kamiónu

mladou holku. Tak jsem si myslel.. Podporučík zabral. Jak víte, e to byl řecký kamión?”

Stačil jsem si zapamatovat firmu na plachtě. Bylo tam Christos Panidis.”

Rybný sáhl po zápisníku a napsal do něho velkými písmeny jméno firmy.

My jsme si s Jaromírem říkali, proč by nemohl Řek mluvit česky. Tady u nás jich taky

bydlela spousta, ne se odstěhovali do své původní vlasti. A některý z nich přece můou

jezdit jako tiráci, ne?”

Rybného jeho zdůvodnění uspokojilo a zjevně oil: A vimnul jste si, jak ta holka vypadala?”

Moc ne, ale vím určitě, e byla černovlasá, měla díny a lutou nebo hodně světlou bundu.

Víc nebylo pod pouliční lampou vidět. Bylo to asi tak v půl devátý …

No vida. Popis, sice jednoduchý, ale souhlasí. Tak to jste nám teda moc pomohl. Děkuju

vám. Ale řekněte mi, jak to, e si to tak pamatujete?”

36

Vdycky, kdy vidím lézt nějakou nai holku za cizincem do tiráku, mám vztek. Prostě si

myslím, e je to ostuda nabízet se, kdejakýmu chlapovi, protoe má pár valut. A tak si ji

vdycky prohlídnu. Ten název firmy mě zaujal, protoe Christos je typicky řecký jméno, i

kdy se mnou chodil na devítku do koly taky jeden řek a ten se jmenoval Christos

příjmením. Třeba tu firmu vedou dva, ale jestli tam byla pomlčka, to jsem si neviml.”

Klobouk dolů, máte dobrý pozorovací talent.”

xxxx

Láďo, přijď okamitě ke mně, ale fofrem.”

Ne stačil podporučík Rybný cokoliv namítnout, co by si ani nedovolil, ve sluchátku klaplo.

Rychle přeel náměstí. Okresní náčelník měl rád dochvilnost a kdykoliv s ní nebyl spokojen, dovedl to dát hezky nepříjemně najevo.

Mládenci, obrátil se major Vlasák na Láďu, Vilhana z dopravky a Klecanského z kriminálky.

Takto oslovoval svoje podřízené jen tehdy, kdy po nich chtěl nějakou důleitou práci. Fajn, pomyslel si Rybný, kvůli nějakému průvihu mě nevolal.

Pozval jsem vás, abych vás informoval o dalí krádei historicky a umělecky cenných

předmětů z kroměříského zámku. Seznam obrazů a dalích věcí máme k dispozici. Ale to

a potom. Teď něco, co se nás týká. Náhodný svědek si viml, e v době před krádeí se po

náměstí v Kroměříi pohyboval auák od nás z okresu. Měl by to být Fiat Uno, snad červený

nebo cihlový. Celé číslo espézetky pochopitelně si nezapamatoval, ale první písmena

zaregistroval. A také řidiče. Popis máme. Byla s ním nějaká mladí enská. Přijeli večer,

chodili po náměstí a potom li do zámecké zahrady. On s kufříkem. Ona , jak tvrdí ten

svědek , se mu nějak nezdála. Oprané dínsy a stejnou bundu s nějakými cvoky a vude

řetízky.” Víc u neviděl?” otázal se nesměle Láďa Rybný.

Ne, to je vechno. Ale dotyčný svědek, kdy se dozvěděl o té krádei, ihned informoval VB.

Naí povinností je údaj prověřit.”

To nebude tak těké,” přidal se Vilhan. Těch fiatů u nás moc nejezdí, tak si je očíhneme.

Doufám, e červený bude jenom jeden.”

Víte, co by to znamenalo, kdyby v krádei měl prsty někdo zdejí? Potvrdilo by se nám,

nebo by se mohlo potvrdit nae podezření na spojitost s tiráckými kamióny. Tedy čistě

teoreticky. Z toho vyplývá, e musíme začít ihned s prověřováním. Jasný? A teď mě omluvte,

pospíchám na radu ONV. Kdyby něco, tak hned volejte.” Rybný, Vilhan a Klecanský zůstali v kanceláři sami.

37

Já jdu na evidenci zjistit ty fiaty a dám vám vědět.”

Co kdyby na tom opravdu něco bylo?” prohodil Jarda Klecanský. Čekáme na tvé zprávy!”

Odcházeli z okresní správy, ale asi jenom podporučík Rybný věřil, e by se celá záleitost

mohla týkat jejich okresu a moná i města.

Jenom to znásilnění lo nějak mimo. Zprvu si Láďa myslel, e by mohla tato událost

souviset, ale teoreticky to po zralé úvaze zavrhl. Kdyby dotyčný řidič jel v nějakém paování kradených staroitností, určitě by neriskoval takovou nebezpečnou avantýru.

Jindřichu, máme u nás nějaký kumtýře?”

Myslí machry na staroitnosti?” zeptal se nadpraporčík Sázavský. Pracuje u sboru u třicet let a má přehled jako málokdo.

Zvedl oči od hrnku, kam právě sypal kávu, a zamrkal na podporučíka. Dá si taky?”

Děkuju, dám. Ví, rýsuje se nějaká kráde z Moravy a je prvotní podezření, nebo spí

moné podezření, e by to mohl udělat někdo zdejí.”

Nevím, proč by od nás někdo jezdil a na Moravu, kdy máme v okolí tolik kulturních

památek.” No přece, aby nás zmátl.” Jenome, to bys musel ty nae specialisty znát. To jsou u ztracený existence, starý dědkové. Jejich sláva dávno pohasla.

Ti by nevytáhli zadky ani po okrese, nato na Moravu. Podívej, Vandas má sedmdesátku,

Franta Novák pomalu u taky, Čenda Záhora, tomu je sedmaedesát. Myslím, e si u dali

pokoj.” Někdo mladí by tam nebyl?” Láďo, vdy mě zná, ne?”

Rybný pokýval hlavou. Nepřestával myslet na přízemní byt ve vile v Purkyňově ulici. Určitě

se tam vypraví. Moná, e by mohl někdo odtamtud něco bliího vědět. Zeptat se přece

můe. Tím nic nezkazí.

xxxx

Kamkoliv se Vráa ve fabrice hnul, slyel ukandu. Dokonce někteří lidé, zejména z

administrativy, se ptali přímo jeho: Slyel jsi? Prej Kahánkovi utekla ena. Neví o tom nic?

Nevěděl, ale tuil, e jeho éfa něco potrefilo. Tak nevrlý a výbuný dlouho nebyl. Naposled před čtyřmi lety, kdy si jeho dcera brala toho Janíka. Bývalého fotbalistu. Kdysi válel, ale pak ho fandové naučili pít a to byl konec jeho kariéry. Ve třiceti vypadal pomalu na padesát.

Kahánek byl proti, ale nebylo mu to nic platné. Nakonec si snad i zvykl.

38

e by opravdu Kahánkovi odela manelka? Říkal ale, kdy spolu seděli v kulturáku, e

odjela k sestře do Tábora. Moná si to vymyslel, čert ví. Lidé zkrátka příli dbají na svou pověst, nemají rádi moc řečí kolem své osoby a ani si neuvědomují, e le, i kdy je míněna v dobrém slova smyslu, nepomáhá ani jim samotným. Vdy na tom přece nic není. Partneři

se scházejí a zase rozcházejí. těcha taky. Vymyslí si, e jede do Itálie!

Vráa dokončoval poslední z obrazů. Bylo mu jasné, e v nejblií době musí do přírody.

Přítí víkend sebere skicák a vyrazí. Zajede autobusem do Řípan a pak půjde dolů po řece.

Něco udělá u tůněk nahoře, tam co s Jarkem číhali na sumce, a pak se vydá k hornímu jezu.

Jeho úvahám učinil konec zvonek. Pane Vratislave, nemáte chu, pekla jsem koláč s

rebarborou? Paní Jelenové stála přede dveřmi v zástěře a papučích a mrkala zpod brýlí. V

ruce drela talíř a strkala ho Vráovi. Ten talíř mi vrátíte zejtra!

Víte co, paní Jelenová, pojďte dál, dáme si trochu čaje. Nevěděl, jak jinak by se staré paní odměnil za její péči. Já nejsem ádnej společník, to víte, stará bába. Seděla celá nesvá a oívala se na idli.. Vy nemáte ádné příbuzné, myslím děti?

Měla jsem syna, to byl moc ikovnej chlapec ..povzdechla. ,,Byl taky tak trochu umělec.

Teda dělal ve vápence mistra, ale po večerech vyřezával ze dřeva. Schválně se přijďte

podívat, ukáu vám nějaké soky, co mi po něm zůstaly. Moc ikovnej byl..

Zůstala nehnutě sedět a dívala se upřeně před sebe.

Pak mi jednou přitáhli tu jeho motórku a řekli mi, e u nikdy domů nepřijde. Od té doby

jsem sama. Tu motórku jsem dala tomu holomkovi zespoda ..

Myslíte pana Půlpána?” zeptal se nejistě Vráa.

Ale ne, jeho synovi, Bohouovi. On mi za to vobčas přinese uhlí a tak.

Opět zazvonil zvonek.

Tak já u pudu. A přijďte se někdy podívat na ty soky.”

Potkaly se ve dveřích. Paní Jelenová odcházela a dovnitř se vřítila jako lavina Jana.

To se podívejme. Na mě čas nemá a zve si do bytu starí dámy.”

Moc se nesměj a vem si koláč. Paní Jelenová pekla a ona to umí moc dobře. Jestlipak jsi

taky taková kuchařka?”

No, dovol,” vzpouzela se s plnými ústy. Já jsem přebornice ve vaření. Nevěří?”

Chodila s koláčem v ruce, ukusovala a prohlíela si vystavené obrazy.

No vidí, to je pěkný. Věděla jsem, e nebude zahálet.”

Dojedla koláč, decentně vytáhla z kabelky kapesník a otřela si prsty, které předtím docela

milým způsobem olízla.

A jakoby se právě rozhodla, dodala: Vráo, co bys říkal, kdybysme strávili víkend v přírodě.

39

Nechce jet se mnou k nám na chalupu?”

Slova vyřkla jako nabídku, ale vyzněla spí jako rozkaz. Vráa si uvědomil, e ho navtívila s jasným cílem , chtěla oplácet manelovi jeho nevěru tím nejdokonalejím způsobem a k tomu potřebovala muského. A Vráa je nejdosaitelnějí. Věděla moc dobře, e je pěkná,

e se líbí a jemu zvlá. Neřekl ani slovo a začal přecházet po pokoji.

,,No jo, ale v Karlově tě vichni znají. Nebude se stydět se mnou ukazovat?”

U si představoval, jak přijedou do vsi, jak si ho okázale povede, aby je vichni viděli. Sám se podivil, jak mu funguje fantazie. Domyslel si i druhý díl seriálu , viděl těchu, svého kamaráda, jak se k němu blíí se samurajskou dýkou. Sáhl jsem mu na majetek, opakoval si

Vráa. Přesně tak. Vdy on se vdycky tvářil, jako by Jana byla jeho majetek. Natřásal se, dělal granda a přitom svou enu vodil div ne na řemínku, a pak ji veřejně poutěl z obojku a jeho gesto tvrdilo , to je moje ena, ije se mnou, protoe jí dávám prachy a ona má prachy hrozně ráda…

Otřásl se při pomylení, kam a ve svých úvahách doel. Moná, e je na nich něco

pravdivého, bůh suď!

Uvědomil si, e je Jana pro něj a příli snadnou kořistí, avak zároveň pochopil, e to, co se v něm rodilo u při vernisái a potom při několika návtěvách v ateliéru, určitě nebyla nějaká láska. Přistihl se, jak si zcela bezostyně prohlíí její figuru, jak mu oči klouou po pruném svěím těle a pravidelně se vdy zastaví na enskosti, která se tají jako elektrická energie v pevných tvarech pod bavlněným tričkem.

Ví, já jsem ale chtěl v sobotu a v neděli jet na řeku. Potřebuju doplnit inspirační databanku a rád bych si udělal nějaký skici a studie.”

Přeci mi nedá koem,” kemrala. Přistoupila k němu. Poloila si hlavu na jeho rameno a její ruka pronikla hustým křovím Vráových vlasů. Myslela jsem si, e bysme mohli strávit docela pěkný dva dni, jen sami dva ..

Vráa podlehl. Konečně, les měl rád a proč by si neudělal pár obrazů. V Karlově byl u

několikrát a krajina je tam opravdu pěkná. Tak jo, ale upozorňuju tě, e budu muset taky

dělat.” Slibuju ti, e ladem leet nebude. Ve dvou je vdycky práce dost,” řekla tie a objala ho. Ale to u ji Vráa táhl vedle do pokojíčku. Pospíchala s ním. Na zemi zůstaly leet kousky látkové kukly, z ní se za několik okamiků vylíhla krásná bílá kůe a docela ivé partie.

Takhle za bílého dne Vráa Janu svlečenou jetě neviděl. Vnímal tu krásu vemi smysly a

zabořil se do ní jako do voňavých peřin. Přiznej se, e jí nezdravě, co? Samý salámy a

saláty a určitě taky pije pivo ..

40

Prosím tě, proč zrovna pivo? otázal se překvapeně, jak si zrovna v této situaci vzpomněla na pivo. Leel na zádech a Jana se nad ním nakláněla a zlehka mu přejíděla prsty po břie.

Koukám, e ti začíná růst pěkný bříko … U mám na to nárok, ne? Usedlej starej

mládenec.” Já ti dám starýho mládence!” Přitáhla ho k sobě.

xxxx

Ládínku, něco pro tebe mám. Prověřili jsme ty fiaty. V okrese nám jich jezdí sedm, ale

jenom dva jsou červené,” sdělil nadporučík Vilhan a pokračoval: Jeden z nich vlastní občan tvýho města …

No, tak mě nenapínej, píu si.”

Státní poznávací značka SLB  24  32, majitel Jiří těcha, Pod strání 395. Stačí? Toho

druhýho jsem dal Jardovi, protoe jeho majitel je z Hodíkova. Tak si ho prověř, ahoj.”

Ale, ale. Zdá se, e se nám začíná tajenka vystříbřovat, potěil se v duchu Rybný. těcha je přece ten malíř, co půjčil Vratislavu Mozovi ateliér a … a odjel do Itálie. Jene kdy je u skoro měsíc v Itálii, nemohl by jezdit v Kroměříi. Tohle zjitění ho trochu zklamalo. Ale mohl fiata někomu půjčit. V kadém případě zajde na udanou adresu a uvidí se, co a jak. Za půl hodiny stál před výstavným rodinným domem v ulici Pod strání a prohlíel si zahradu.

Upoutala ho pěkně udrovaná skalka. O kus dál pod dřevěnou pergolou seděla ena v

plavkách a četla si. Otřel si pot z čela a opět nasadil čepici. Veel do zahrady a zamířil k zahradnímu stolku obklopenému proutěnými křesílky.

Dobrý den,” pozdravil a musel krotit zrak. Ty plavky toti nebyly snad ani plavkami. Takové nic, které také nic nezakrývalo. Naopak. ena zvedla oči od kníky a ani by projevila nějaké příliné znepokojení, otázala se: těchová. Co si přejete, soudruhu?”

Uniforma ji nikterak nevzruila. Byla zvyklá na to, e k nim domů přicházela celá řada lidí od prodavačů přes učitele a po muzikanty. Proč by si nemohl esenbák přijít koupit nějaký obraz. Ani nečekala na dalí podporučíkova slova a projevila se jako pohotová paní domu.

Nedáte si soudruhu .. Podporučík Rybný,” uvědomil si svůj prohřeek proti bontónu.

Soudruhu podporučíku, trochu střiku?”

Neodmítl. Letoní jaro se opravdu zbláznilo. Blíí se konec května, ale horko je jako v

parném létě. Nalila střik do připravené vysoké sklenice z tenkého skla. S ledem?”

42

Přikývl a cosi mu napovídalo, e by neměl začít sluebním tónem. Vy byste asi chtěl koupit od manela nějaký obraz.” Spásná mylenka. Proč by nemohl mít zájem o koupi obrazu?

Přítel se ení a rád bych mu jako svatební dar věnoval obraz. Redaktor Bavorský mi poradil, abych zael za panem těchou, tedy za vaím manelem, e si určitě vyberu.” Myslím, e

byste si vybral, ale má to jeden háček. Manel prodává obrazy přes fond. A navíc není

doma. Vrátí se a za měsíc. Přesněji řečeno, začátkem července.” To vám odjel na tak

dlouho?” zeptal se udiveně a usrkl z osvěující sklenice střiku.Odjel na dva měsíce k

rodičům. Asi tam maluje, nevím.” Rybný téměř nadskočil v křesle. Klid, Láďo, klid, říkal si.

Teď nesmí dát najevo překvapení. A nenápadně do toho. Kuj elezo, dokud je havé.

To mu trochu závidím. Já u u rodičů nebyl půl roku. Ale znáte to, samé povinnosti..

V Kroměříi je krásně, ale tady to taky není k zahození, co říkáte?” Jana těchová se

napnula v křesílku, jako by se chtěla protáhnout.

Tak to u bylo na podporučíka příli. Nejene nepobývá v Itálii, ale dokonce je v Kroměříi.

Ale proč vlastně kluci mluvili o té Itálii? e by to řekl schválně, aby měl alibi? Trochu podivné.

Přátelům se chlubil stipendiem a vlastní eně řekl, e jede k rodičům do Kroměříe.

Take mám smůlu. Zastavím se, a se pan manel vrátí, Říkáte někdy začátkem

července?”

Zkuste to,” nadzvedla si sluneční brýle a koketně se na něj usmála. Chtěla asi jetě něco dodat, ale Rybný ji předeel. Nezlobte se, e jsem obtěoval. Na shledanou!”

Zanedlouho seděl podporučík v kanceláři, před sebou notes, několik listů čistého papíru a v duchu kombinoval.

Co vlastně vím? těcha vlastní fiata stejné barvy, který byl spatřen v Kroměříi. Ateliér si zařídil ve vile, kde v noci několikrát zastavil tirák. Pozor, otazník. Zatím nevím zcela jistě, zda to byl tirák. Za druhé, těcha je malíř, vyzná se tedy určitě v hodnotách starých obrazů. A dovede vytypovat ty nejvzácnějí, které stojí za uloupení. Za třetí je tu finta s Itálií. Za čtvrté: peněz má dost a kolují kolem něj řeči, e v tom dovede chodit. Ale v čem? Umí si prý vydělat. Jenom vlastním malováním? Dá se tím vydělat tolik peněz?

Co mám dál. V Kroměříi ijí jeho rodiče. Nabízejí se dvě monosti. Buď je byl opravdu

jenom navtívit. Nebo vyuil znalosti okolí a zámku a provedl nebo organizoval vloupání.

Vlastně je jetě dalí monost. Klidně navtívil rodiče, dokonce je u nich jetě teď. Kráde

mohl provést nějaký jeho společník. Paklie to byl těcha, jeho svědek v Kroměříi viděl,

má s sebou dívku a o té nic nevím.

43

Jakou mají tyhle poznatky souvislost? Jde o to, abych si nevytvářel jenom vlastní

konstrukce.

Dopíjel kávu a snail se najít spojitost mezi nitkami poznání, které se mu zatím sbíhají.

Stanovil si dalí postup. Pokud chce upevnit svou hypotézu, musí získat více faktů.

Předevím se spojí s Kroměříí. A znovu navtíví vilu v Purkyňově ulici. Byl by v tom čert, aby tam něco nezjistil.

xxxx

Vráa Mozov dostal pozvání na oslavu pětapadesátin Frantika Javorského. Teď tu seděl a

musel si vyposlechnout spolu s ostatními historky o tom, jak Franta za mlada jezdil malovat do jiních Čech.

Jednou, prý u se začalo eřit, sloil nádobíčko a chystal se odejít. V tom spatřil, jak po cestě od městečka kráčí rázným krokem mladá holka.

Kluci, ani nevím, co mě to napadlo, přikrčil jsem se za křoví a pozoroval, co se bude dít. A tuil jsem správně. Dělo se. Pořád se rozhlíela, a kdy si byla jista, e iroko daleko nikdo není, nala si malej plácek na břehu rybníka, během chvilky byla úplně nahatá a up do vody. Samozřejmě, e jsem zíral. Cachtala se tam jako nymfa. Páni, to byla teda

mánesovská figura. Takový se snad u dneska ani neroděj. Prsa jako kojná a přitom bych ji

vobjal v pase těmahle rukama a jetě by tam zbyla vůle,” názorně ukazoval postup.

Pokračuj, co bylo dál, nenapínej nás!”

Najednou pode mnou zapraskala větev, holka se vyplaila a honem ke břehu. Vylezl jsem z

úkrytu a postavil se jí do cesty. Chovala se duchapřítomně. e prej, jestli se jdu taky koupat, e voda je parádní. A tak jsem se svlíknul a skočil jsem do toho rovnýma nohama.”

A pak sis ji vzal, ne? ozval se Vaek Tříska.

Kdepak. To u jsem byl rok enatej. Slovo dalo slovo, řekl jsem jí, e jsem malíř a ona

chtěla mocimermo, abych ji vymaloval. Propaoval jsem ji do hotýlku, kde jsem bydlel. To

byl, pánové, jedinej akt, kterej jsem za svůj ivot namaloval. Jedinej…”

Dopil skleničku. Neulo mu, e se Vráa zvedá a chystá se k odchodu.

Kampak, mladej, dneska se pije na mě, na mý zdraví. Jetě jsme si spolu nepřipili. Tak

avle hore,” zavelel.

A pak se stalo něco, co Vráa nečekal. Ve dveřích se objevil jeho éf. Kahánek. Trochu

skleslý, ale srdnatě se nutil do úsměvu.

44

Franto, přiel jsem ti pogratulovat, abys neřekl,” pronesl a podal oslavenci zabalenou láhev.

Ty pardále stará, tebe bych tu nečekal,” rozzářil se Javorský. Pojď na mou hruď a dlouho tam buď, Kahánečku zlatá. Já u tě neviděl, ani nepamatuju. Jak je to dlouho, co jsme spolu.

Vráa přestal vnímat obsah rozhovoru. Bylo mu jasné, e jestli se dosud vzpomínalo na

dávno zalou minulost, teď teprve dojde k pořádné nostalgii. Rozhlédl se kolem sebe.

Vichni se náramně bavili a hlavně pili. Kahánek si odbyl povinnou konverzaci s oslavencem

a kdy objevil Vráu, zamířil k němu.

Buď zdráv, rád bych si s tebou promluvil, můu? zeptal se sluně, jak měl ve zvyku a v jeho hlase nebyla ani známka toho, e mluví s podřízeným. Chtěl bych se ti omluvit. Byl jsem v poslední době asi dost protivnej, promiň.”

Vráu jeho slova překvapila. Ale ani ne, celkem to lo,” usmál se.

Já to dobře vím, ale měl jsem k tomu důvod. Vím, e by vedoucí měl v práci zapomenout na

svý osobní problémy. Nějak to nelo. Pamatuje, jak jsem ti tuhle v hospodě povídal, e

moje ena odjela ke své sestře do Tábora? Tak ona sice odjela, ale ne k sestře.

Nastěhovala se k nějakýmu mladímu chlapovi. Trochu mě to vzalo. Skoro po třiceti letech

provede takovou věc!” Vráa se nezmohl na slovo.

Jenome, to není vechno. Ona se včera vrátila.” A vy jste ji nevyhodil?”

Tobě se to mluví. Je ti kousek přes třicet a ivot má před sebou. Ale my jsme s Růenou

proili společně pěknou řádku let. To nejde jen tak smazat. A konečně, co bych si počal sám.

U jsme si na sebe zvykli, a moc zvykli. Taky to u toho chlapa nemohla vydret. Vzal jsem ji na milost, ale zároveň jsme se dohodli, e se musíme víc tolerovat.”

Take dnení večer je vá. To je první krok?”

Tak nějak se to dá nazvat.” Oil a s chutí se napil vína. Pak jetě jednou a bylo vidět, e chvíli přemýlí.

Sakra, to je dobrý víno. Jestlipak ví,” podíval se na svého společníka, jaké víno je

nejlepí?” Vráa pokrčil rameny. Poctivý,” znovu zamlaskal.

Vimni se, e ten, kdo nerozumí vínu, pije kdejakej patok a druhej den ho bolí hlava anebo je mu blbě od aludku. Chlapi v mejch letech pijou větinou červený, říkaj, e je krví starců.

Blbost. Nejlepí je suchý víno. Přírodní, neslazený. Takový do tebe teče a neukodí. Je to

trochu paradox, ale základní poučka zní, e čím sladí je víno, tím víc má druhej den

překyselenej aludek.”

Člověk je stejně zvlátní tvor. Narodí se a hned začne stárnout. A pokadé, v kadém věku

se tomu procesu říká jinak. Nejdříve mluvíme o dětství, pak o dospívání a kdy u je

dospělý, dostává se do středních let.

45

Potom vyzrává, aby se stal zralým a na stará kolena začíná dětintět. Ale nikde ani slovo o stárnutí. Jak si tak Vráa prohlíel zrovna v této chvíli svého vedoucího, snail se zařadit ho do některé z jmenovaných věkových kategorií. Nějak se mu to nedařilo, i kdy, jak se říká, in vino veritas. Jestlipak Kahánek objevuje svou pravdu? Vráův éf se větinou chová jako zralý člověk, od pohledu vypadá na chlapa ve středních letech a někdy má radost z kdejaké

maličkosti jako malé dítě. To bude asi přechodné období, které u muů nemá svůj přesný

vědecký název. Take teď u budete, Jaroslave, chodit na nae akce?”

Jako e se Kahánek jmenuju. Rozhodl jsem se, e musím trochu omládnout a mezi váma

se člověk cítí hned o nějakej ten kříek lehčí!”

xxxx

Nazdar, táto!” pozdravil a vpadl jako velká voda do kuchyně. Má tu něco k snědku, já

mám hlad, e bych ral hřebíky!”

,,To je dost, e taky najde cestu domů. Lítá po světě a na mě kale. Kde jsi zas byl celý ty tři neděle?” Copak neumí vařit nic jinýho ne bramborovej gulá?”

Z tý mojí almuny si nemůu dovolit vyvařovat jako v Alcronu … Tak dovím se konečně,

kdes byl?”

Ale, táto, copak u nejsem plnoletej? Říkal jsem ti, e budu na sluební cestě na Moravě.”

Tři neděle, to povídej holubům.”

Spal jsem předtím párkrát u Karla, no. Měli jsme nějakou práci, co je na tom divnýho?”

Tak tenhle tón si odpus, se mnou bude mluvit sluně. Jetě pořád jsem tvůj otec a přes

hubu můe dostat i ve svejch osmadvaceti..

Promiň, ale zpovídat se ti nebudu.” Uraeně se otočil a usedl za stůl. Přece jenom se pustil do bramborového guláe. Nic jiného mu ani nezbývalo. Kdy dojedl, sáhl do kapsy.

Tady má pětikilo a kup zejtra nějakou flákotu, chci se pořádně najíst…”

Otec Půlpán obracel nedůvěřivě v dlani bankovku. Kde vzal kluk najednou tolik peněz?

Já nevím, Bohoui, proč se aspoň neukáe a neřekne pár slov. To snad není zase

takovej problém. Dobře ví, e tě s tím Karlem nerad vidím. Je to kriminálník, jetě tě

dostane do nějakýko průseru.”

Náhodou, Karel se moc změnil. No co? Seděl, ale za voloviny. Od tý doby, co se oenil,

seká latinu. A je to dobrej kámo!”

Nevím, ale nějak se mi to nezdá,” namítl otec. Ty tvrdí, e jsi spal u Karla, ale on tě tady minulej tejden sháněl. Teda aspoň si myslím, e to byl on.

46

Viděl jsem, jak odjíděl jednou večer tady od baráku jeho auák.”

S Bohouem to trhlo, snail se zakrýt překvapení. Mluvil jsi s ním?”

Ne. Nezazvonil, jen jsem viděl, jak odjíděl..

Tak to nebyl Karel, ten by se zastavil. Navíc ti říkám, e jsem u něj bydlel. Tak proč by mě sháněl?”

A u to byl kdokoliv, paní Jelenová si na něj stěovala, e ruí noční klid. la to taky hlásit esenbákům.”

Ta stará Jelenice nemá co na práci a lítá po policajtech? Baba mizerná!”

Jak to o ní mluví, měl bys jí bejt vděčnej. U jsi zapomněl, e ti dala motorku?” podíval se otec vyčítavě na syna.

To byl ojetej roák, dával jsem ho dohromady půl roku a u zase blbne. Tak mi zrovna

napadá, táto, ty má přece na kníce nějaký peníze. Potřeboval bych půjčit. Jeden známej

prodává renaultíka pětku, to je takový malý vozítko.”

Co tě to napadá? Kolik si, mladej pane, myslíte, e mám uloeno? Pár tisíc na horí časy.”

Ale já bych ti to vrátil.” A kolik ti vlastně chybí?”

Čtyřicet táců schrastím sám. Jene ten kluk chce edesát…”

Půlpán starí dosedl na idli a odfrkl jako kůň po dostihu.

Říká malý vozítko a za edesát tisíc? Za ty peníze je pomalu nová kodovka.”

Jene renault je solidní značka, platí se za spolehlivost.” V tom případě nemůu slouit, dvacet tisíc nemám.” Bohumil se zvedl, přehodil přes ramena bundu a odcházel.

Kam zase táhne?” Za kámoema, snad mi někdo pučí, ahoj!” To chce dělat dluhy?

Počkej radi a doetři si, nebo si kup něco levnějího,” domlouval Půlpán, ale u zavírajícím se dveřím. Pod okny se rozbublal motor Bohumilovy dvěstěpadesátky. Otec vyhlédl za záclonou, jak měl ve zvyku, ale spatřil jenom synova záda …

Těbůh, parde, ahoj, Bobino. Můu na chvíli?”

Co tě k nám přivádí?” zajímal se Karel Javůrek.

Tys mě sháněl u nás minulej tejden?”

Co blázní! Dělal jsem treku po Moravě a taky po Slovensku. A vůbec, proč bych tě hledal

doma, kdy jsi říkal, e bude nějaký čas u Martiny. Mimochodem, jak se to vyvíjí, kdy u do toho pratí?” ouchl přátelsky Bohumila do ramene. Dá si pivo?”

Ani ne, jsem tu na maině.” Proč se ptá, jestli jsem tě sháněl?”

Ále,” mávl rukou, říkal táta, e tam přijel nějakej náklaďák, stál před naím barákem. Tak mě napadlo, jestli jsi mě nehledal. Kdy ne, tak ne. Chtěl jsem se tě taky zeptat, neměl bys nějaký prachy? Potřebuju půjčit. Brzy vrátím!”

47

Tak tos uhodil na pravýho. Já mám leda velký kulový. Bobino, slyí ho, jestli prej bysme

mu nemohli půjčit.”

Jo, Bohoui, to by musel Karel vydělávat dvakrát tolik. Z toho, co mi dá, sotva vyjdu,” ozvala se z kuchyně Bobina.

Tak vidí,” povzdechl Karel. To je u nás furt. Měl bys nosit domů víc, jako jiný. Vak to pozná sám, a se oení. Prachy fakt nemám, nezlob se.”

xxxx

Podporučík Rybný nebyl schopen nic začít. Od chvíle, co si vyádal pomoc v Kroměříi,

chodil po kanceláři a vyhlíel z okna na náměstí. Vyhlíel, ale stejně nic nevnímal. Nemohl se dočkat, a se rozdrnčí telefon a ozvou se kolegové Moraváci. Podle toho, co mu zjistili, začne s dalím vyetřováním. Kdy se potvrdí, e těcha rodiče skutečně navtívil, nebo

dokonce, e u nich stále jetě je, jak tvrdila jeho ena, vyrazí za ním, vyslechne ho a bude mít v mnohém jasněji. Jenome, v čem vlastně? Zatím chybí jakýkoliv přímý důkaz, e by

měl těcha co společného s tou krádeí. Zatím jen podezření.

Telefon se konečně ozval. Kvapně zvedl sluchátko. Rybný, slyím.”

Buďte zdráv, soudruhu podporučíku. Tak jsme vám to prověřili. Ten vá člověk skutečně

rodiče navtívil! Pobyl u nich jeden den a odjel. Kde je teď, nevíme. Víc vám neřeknu.”

To nevadí, soudruhu nadporučíku, to mi zatím stačí. A děkuju vám.”

Odloil sluchátko a vytáhl notes. Udělal dalí otazník u jména Jiří těcha.

Telefonátem s Kroměříí se Rybnému mnoho nevyjasnilo. Ale jestli s tou krádeí má těcha

opravdu nějakou souvislost, aspoň ho nevyplaí. Malíř si bude jistý, e se zatím nic

neprozradilo a klidně se vrátí začátkem července, jak sdělila paní těchová, domů. A jestli v ničem nejede, vrátí se tím spí. Nebude mít důvod aby se někde skrýval.

Podporučík se u poněkolikáté vypravil do Purkyňovy ulice. Cílem byl tentokrát nikoliv

ateliér, nýbr přízemní byt ve vile. Zaparkoval ve vedlejí ulici a doel k brance pěky, aby nevzbudil přílinou pozornost. Záclona v okně byla zataená. Zazvonil. Ozvalo se átrání a uslyel rozčilený hlas. To u zase nemá klíče?” Dveře se rázně otevřely. Promiňte, já myslel, e jde kluk z práce. Pořád si zapomíná doma klíče a já abych se ulítal.”

Podporučík si viml, e starý pán trochu zaváhal, kdy spatřil návtěvníka. Co si přejete?”

48

Rybný si byl jist, e ho při jeho dvou předchozích návtěvách obyvatel bytu viděl. A i kdy je teď podporučík v civilu, tuí, kdo ho navtívil. Rybný předloil sluební průkaz a představil se. Pane Půlpán, mohl bych si s vámi na chvíli promluvit? Potřeboval bych nějaké informace.” Ale jistě, pojďte dál.” Vedl návtěvníka předsíní do kuchyně.Promiňte ten nepořádek. Dal jsem se do uklízení kredence. To víte, co má důchodce pořád dělat!”

Nebudu vás dlouho zdrovat. Chci se jenom na něco zeptat. Nepamatujete si, zda tady před

vaím domem v poslední době nestálo nějaké nákladní auto, nebo kamión?”

Myslím, e tu něco takovýho bylo. Pamatuju si, e jsem se zrovna díval na televizi. Slyel jsem, jak tu zastavilo auto, ale za chvíli zase odjelo. Nechtělo se mi vstávat z křesla.”

Take tedy nevíte, jaké to bylo vozidlo?”

Podle motoru dízlák.” A vá syn, myslíte, e by něco věděl?” zkouel podporučík.

Těko. Víte, on jezdí jako závozník taky s náklaďákem a je dost často pryč. Nedávno byl

zrovna na Moravě.” Rybný zbystřil sluch, Říkáte na Moravě? A nevíte, kde?”

To nevím, já se ho na takový věci ani neptám. Znáte mladý pány. Jsou dospělí a nesnáejí,

kdy se jim někdo příli montuje do ivota.”

Nevíte, kdy se vá syn vrátí ze zaměstnání?” snail se podporučík Rybný protáhnout

rozhovor. Říkal si, co kdyby se Půlpán mladí přece jen vrátil.

To máte těké,” tvrdil otec. Jak kdy. Normálně by se měl vrátit kadou chvíli. Ale jestli mu do toho něco přilo .. Tak vám děkuji. Zastavím se moná jindy.” Třeba ho potkáte. Jezdí z práce na motorce.”

Rybný vyel a kdy otevřel branku, viml si, e se k domu blíí motocykl. Kdy ho jezdec

spatřil, přidal plyn. Za chvíli zmizel motocykl za zatáčkou. Rybnému trvalo pár okamiků, ne se vzpamatoval. Doběhl k autu, rychle nastartoval a vydal se za motorkou. Ani nevěděl, co si od pronásledování slibuje. Prostě, rád by s mladým Půlpánem mluvil. Uvědomil si, e ani

neví, jestli to byl na motorce právě on. Přijel na křiovatku a rozhlédl se na obě strany

výpadovky. Silnice se na obou stranách ztrácela v zatáčkách. Rozhodl se, e pojede po

výpadovce směrem k městu. Pokud motorku nedohoní, bude mít aspoň blí na oddělení.

Přijíděl do města a po motocyklistovi ani stopy.

Za chvíli u seděl zase v kanceláři u svého stolu a zaznamenával si do notesu. Bohumil

Půlpán. Doufám, e otec říkal, e se syn jmenuje Bohumil. Říkal Bohou, Bohou. To by

také mohl být Bohuslav nebo Bohumír, ale to teď není tak důleité. Zkrátka Bohou.

Podstatné je, e byl nedávno na sluební cestě na Moravě. Připsal vykřičník.

Jetě jednou si přehrával v duchu rozhovor se starým Půlpánem.

49

Bedlivě posuzoval kadý náznak, kadou maličkost, aby něco neopomněl, řkal, e syn dělá v

ZPA, pak by tedy za ním mohl zajít do zaměstnání. Z úvah ho vyruil telefon.

Láďo, nechce se do té své kanceláře odstěhovat?” Manelka. Letmo se podíval na

hodinky. Půl osmé. Ahoj, Jarmilo. Nezlob se, měl jsem nutnou prácí, za chvíli jsem doma.

Určitě ..

Já ti ale večeři u ohřívat nebudu. Nebudu stát celý den u plotny. Tak si pospě!”

Sotva poloil sluchátko, zazvonil znovu telefon.

Ahoj, starče, tady Jaromír.” Ahoj redaktore. Co se děje, ale stručně.”

Proč volám. Viděl jsem stát u motorestu za Kříovém kamión s tou řeckou firmou.”

Christos Panidis?” oil Láďa. Přitáhl si notes a připravil tuku. Myslí, e je to ten samej?”

No právě. Proto volám.” Jede rovnou odtamtud?”

Jo, Jel jsem ze dichanic z reportáe a zastavil jsem se v motorestu na kafe. Tak si

pospě!” Dík, u tam letím, ahoj!”

Hodil na sebe sako, přitáhl kravatu a mezitím stačil jetě zavolat na dopravku a Jardovi

Klecanskému z kriminálky. Za chvilku u seděl v autě a dirigoval řidiče. Po cestě nabrali

jetě poručíka Klecanského a ujíděli ke dichanicům. Začalo se stmívat, kdy vystoupili na parkoviti u motorestu. Vilhan s kluky u obhlíeli kamión. Vytáhnem ho z motorestu?” začal Rybný.Vdy ani nevíme, jak vypadá,” odpověděl nadporučík a nepřestával si prohlíet volvo s elipsovitým títkem ,,GR a řeckým číslem ze stran. Počkáme si na něj, a přijde

sám. Zkusíme ho překvapit. No prosím, aspoň něco!” vítězoslavně dodal Vilhan. Co, něco?”

udiveně se na něj podívali Rybný s Klecanským. Nemá zástěrky!”To je fakt, můeme začít dopravním přestupkem, tedy vlastně technickou závadou na vozidle… souhlasil Rybný. To tady ale taky můeme čekat do jedenácti, ne se milostpán nabatí.”

Trpělivost přináí růe. Někdy je lepí počkat, ono se uvidí.”

Sedli si zpátky do sluebních aut a čekali.

Sakra, to musí pořád tak čudit?” ohradil se nevrle Klecanský.

Kouřím teprve třetí, to snad není tak moc, ne?” odsekl Rybný a přemýlel, o tom, jak láteří doma jeho ena. Vystoupil a nervózně obcházel kolem auta. Vilham se k němu přidal. Sotva se pustili do řeči, uviděli, e k autu přicházejí od motorestu dvě osoby. Mu a ena. Tedy

spí dívka. Vilhan vykročil ke kamiónu.

Dobrý večer, pane řidiči, silniční kontrola, ukate mi, prosím, pas, řidičský průkaz a doklady od vozidla.”

50

Řidič se zarazil, ale jen na chviličku. ,,Á, Polizei! Guten Abend! Hier ist mein Passport..

Vilhan tvrdohlavě pokračoval česky.

Viml jsem si, e nemáte u vozu zástěrky, víte, e u nás je to povinné?” Chvíli pozoroval řidičovu reakci. Jch verstehe nicht.”

Klidně můete mluvit česky, pane Kanakis, vdy jste se narodil v Brně, jak čtu ve vaem

pasu, nebo ne?” Ano, ale já zapomnět. U pět let zpátky v Grece.

Ta dívka tady patří k vám?”

Řek pokrčil rameny a podíval se na svou společnici.

Ne, já jsem z Kříovic. Pan řidič mně slíbil, e mě po cestě na Prahu vysadí doma.”

Tak to nepůjde. Pan řidič nesmí brát stopařky do sluebního vozu, navíc zahraničního.”

Prolistoval občanský průkaz dívky, zapsal si jméno a adresu.

Počkejte si na autobus. Jetě jede ichák.” Rezolutně ukončil rozhovor, vrátil dívce průkaz totonosti a opět se obrátil k řidiči.

Budete muset jít s námi, potřebujeme něco vysvětlit. Zamkněte vozidlo a nastupte si k

nám!”

Já nic neudělal, já jsem tady u vás teprve podruhý,” spustil najednou čistou četinou.

Ono to někdy stačí, pane Kanakis. Tak si nastupte!”

Na to nemáte právo!” vzpouzel se Řek. Ale máme.”

Obě vozidla se rozjela směrem k okresnímu městu. V prvním jeli dopraváci s Kanakisem, ve

druhém Klecanský s Rybným. Podporučík nalistoval v notesu jméno a adresu dívky, která

před deseti dny ohlásila znásilnění. Zavolal rádiem operačnímu na okresní správu, vylíčil, o co jde a poádal, aby pokozenou co nejdřív předvedli.

V kanceláři u poručíka Klecanského pokračoval tirák v protestech. Opakoval energicky: Na

tohle nemáte právo, jsem řecký státní přísluník. Spojte mě s naí ambasádou!”

I na to dojde, mějte strpení.”

Posléze se otevřely dveře a v nich se objevila lutá bunda.

Pojďte dál,” řekl vlídně Rybný. Je to ten člověk, který vás ..

Chvíli si ho prohlíela. Ano,” prohlásila. Poznávám ho.”

Děkujeme, to stačí, můete zatím jít. Vláďo, sepite to u tebe,” řekl Klecanský jednomu z kolegů a otočil se na Kanakise. Tak co, budete dál zapírat?”

Mlčel a neodpovídal. Jen zíral před sebe a hrál si s klíčky od kamiónu. Můu si zapálit?”

otázal se. Prosím!”

Ani mě nenapadlo, abych si s ní něco začínal, to ona sama .. Sám vak nevěřil tomu, co

právě řekl.

Prozatím jste zadren. Převezeme vás do Prahy a dáme vědět vaemu zastupitelství.

52

Je to posera,” mnul si bradu podporučík Rybný, kdy Řek odeel v doprovodu přísluníka

do vedlejí místnosti. Ten je moná na holky, ale e by prováel tajně něco přes hranice, to se mi nezdá.”

Vydr, oni si ho v Praze pořádně proklepnou a pak se uvidí. Nezapomeň, e il dlouho u

nás, zná poměry, umí česky, já bych ho zatím nekrtal. Navíc moc nezapíral. Kdybych já v

něčem větím jel, asi bych se taky radi přiznal ke znásilnění.”

Kdy podporučík Rybný odemykal v půl dvanácté v noci u svého bytu, věděl přesně, co bude

následovat. Toti nic. Zase s ním do rána nebude mluvit ani skříň. Nějak to vydrí. Takhle se to opakovalo pravidelně aspoň jednou za týden, U začínal věřit slovům Jindry Sázavského, který tvrdil, e pořádnej kriminalista má zůstat svobodnej. Aspoň nemá doma ádný

problémy. Ale Jarmila to natěstí dlouho nevydrí a druhý den se vechno vrátí do normálu.

xxxx

Vráa zastavil před těchovým domem. Několikrát předtím tu sice byl, ale s Jirkou se raději scházeli v ateliéru. Vystoupil a zabouchl dveře. Zaátral klíčkem v zámku, co byla jenom

formalita, protoe stará felicie, kterou si na víkend půjčil od Jarka Bavorského, měla

sloenou střechu. Kdyby se chtěl někdo pokusit ji odcizit, nedalo by mu to moc práce.

Branka do zahrady byla pootevřená. Proel zahradou a zazvonil. Po chvíli se ze dveří

vysunula obnaená pae, chytila Vráu za os bundy a vtáhla dovnitř.

Vidím, es přijel fárem, to máme jetě chvíli čas,” přivítala Vráu a vedla ho po schodech do prvního patra. Bílý froté upan na ní volně vlál. Veli do zeřelé místnosti. Zataenými aluziemi směřoval jen slabý proud slunečních paprsků na letitě uprostřed.

Otočila se a pohlédla mu zpříma do očí. upan visel volně přes ramena a odkrýval vechno,

co měl skrývat. Vráovi kynula na pozdrav pevná velká ňadra. upan spadl a on ucítíl teplo

jejího těla přes koili, kterou mu právě Jana rozepínala. Podlehl jako vdycky. Přistáli na měkké matraci, která se zhoupla jako hladina moře po pohlazení teplého vánku. A jak rychle

se dostavilo Vráovo vzruení, tak rychle se zase vyčerpalo. Zůstal po té kvapné předehře

mlčky leet. Vstala a vytáhla aluzie. Dá si kafe?” řekla trochu zklamaně.

Tak jo. Naházel na sebe díny a tričko. Přioural se do kuchyně. Jana mezitím zalila kávu.

Jdu se obléknout a sbalit věci. Jestli chce, vyndej z kastlíku noviny.” Zmizela v lonici.

53

Kdy se opět objevila, měla na sobě vkusné letní aty s hlubokým dekoltem. Vlasy staené

dozadu. V ruce drela modrou kabelu.

Vem si nějakou bundu, v auáku to fouká, pojedem bez střechy,” upozornil ji.

To je prima, kabriolet byl vdycky můj sen. koda, e se nedá u nás koupit pořádnej

sporák.”

Nasadila si sluneční brýle, motor zabublal a felicie se dala do pohybu.

Cestu, doufám, zná,” nahnula se k Vráovi, kdy vyjíděli z města. Pokýval hlavou.

Jetě několikrát za cestu se Jana k Vráovi naklonila a cosi mu eptala do ucha. Byl plně

soustředěn na jízdu a navíc, kdy kolem uí svití proud vzduchu, není zrovna dobře slyet.

Proto jen vdycky pokýval hlavou, jako e rozumí.

Cestovat v otevřeném automobilu je poitek pro labuníky. Felicie byla na svou dobu

opravdu moderní fáro. Padesát koní a dva karburátory dělaly svoje. To je jiná jízda, kdy

člověk ví, e má stále rezervu. e můe kdykoliv přidat a předjet v podstatě kadé běné

auto. Vráa si ani nestačil uvědomit, jak cesta rychle uběhla. Napravo na krajnici se objevila cedule Karlov. Felicie zpomalila a vjela do obce.

Co kdybysme si zali do hospody na oběd,” navrhla Jana, nebudu muset roztápět kamna a

vařit. Souhlasí?” Jetě nebudou obědy mít, je teprve jedenáct,” namítl Vráa.

To je vidět, e jsi jetě nikdy nebyl u Jeků. Tady dostane u v deset polívku a v jedenáct voní na stole guláek.”

Kdy myslí,” pokrčil rameny a zajel na malý plácek před hostincem.

Dobrý den, paní Jeková, dali bysme si něco k snědku.”

Janičko, jak se máte? Já u vás neviděla. Jak je to dlouho, co jste u nás byla naposledy?”

zahlaholila hospodská v kostkované zástěře. Dáte si drkovku?”

e se ptáte, já se na ni těím celou cestu,” konverzovala Jana. enkýřka si pozorně

prohlédla Vráu a jakoby tázavě zavadila o Janiny oči. Neznatelně zakroutila hlavou a odela do kuchyně, odkud to příjemně vonělo. Já vím, e jí to teď vrtá hlavou,” prohodil Vráa.

No a co? Dopřej jí tu radost. Ví, jaká je na vesnici nuda přes celý týden, ne sem přijedou víkenďáci?”

Já vím, ale za hodinu u bude celý Karlov vědět, e jsi nepřijela se svým muem, ale s

nějakým úplně jiným. Nemám rád, kdy jsem středem zájmu … 

Ty jsi najednou citlivka, poslechni. Co nám záleí na lidech. Jsme tady, abysme si uili

víkend. Ostatní tě nemusí zajímat.”

Jídlo bylo opravdu chutné. V tom se Jana nemýlila, liboval si v duchu Vráa, kdy vystupovali na zahradě u chalupy těchových z auta. Vynosil věci z vozu a rozhlédl se kolem. Vude byla spousta jabloní, opadané lístky z narůovělých květů vytvořily romantický, bílý koberec.

54

Tak co stojí, svlíkat a jdem se opalovat. Pojď, namae mě krémem.” To u byla v

plavkách a pod paí drela stočenou pokrývku.

Obeli stavení, Jana rozloila deku a urovnala ji. Shodila plavky z těla a lehla si na břicho.

Ty se bude opalovat nahá?”

Na, podala Vráovi krém na opalování. Pořádně mě nama, abych se moc nespálila. Co je

na tom. Vdycky se opaluju nahá, lékaři to doporučujou, je to zdravý.”

Co kdy tě někdo uvidí?”

Prosím tě, kdo by míroval. A pak, mám vyzkoueno, e sem na tohle místo není vidět ani

ze silnice, ani od sousedů.”

Natřel Janě záda. Kdy dokončil masá, přiel na řadu on.

Tak, plavky hezky dolů.”

Neochotně se vysoukal z objetí elastické tkaniny a poloil se také po vzoru Jany na břicho.

Přejíděla mu prsty po těle a na Vráu ly málem mrákoty.

V tu chvíli mu bylo jasné, e tenhle víkend je ztracený. ádné kresby, ádné studie.

xxxx

Soudruzi, děkuju vám za dobře odvedenou práci. Praáci nás pochválili,” vítal s úsměvem a notnou dávkou uspokojení náčelník okresní správy Rybného, Klecanského a Vilhana. Ten Řek doznal znásilnění, ale to je vechno. Obrátili mu kamión vzhůru nohama. Opravdu

projíděl přes Československo teď teprve podruhé. Take si ho můe, Láďo, vykrtnout

jako podezřelého z paování ukradených kroměříských obrazů. V inkriminované době se

nenacházel na naem území.”

Podporučík Rybný se s tím u smířil. Tuil, e to tak dopadne a ohlédl se na Jardu. Ten se

uklíbl a pokýval hlavou. Volně přeloeno znamenalo to asi něco jako , říkal jsem ti přece, e si ho prověří, abys předčasně nedělal závěry.

A nezapomeň poděkovat těm dvěma mládencům, co nás přivedli na stopu. Vimli si

maličkostí a je z toho objasněný trestný čin. Tady vidíte, jak je pro nás cenná spolupráce s občany.” Pohlédl na své podřízené. Dneska si můete výjimečně zapálit, já to vydrím,”

dodal a Vilhan s Rybným okamitě vyndali z kapes krabičky cigaret, ne si to major Vlasák

rozmyslí. Člověče, Jardo, já tuím, e se brzy musí něco stát.” Rybný si kapesníkem otřel zpocené čelo. Mám pocit, e se objeví ty kradené věci nebo něco podobnýho.”

Kdy se Rybný vrátil na oddělení, zavolal si nadpraporčíka Sázavského.

55

Jindro, prosím tě, odpoledne bych tě potřeboval, tak kolem pátý hodiny. Hoď se do civilu a vyrazíme se jetě jednou podívat do Purkyňovy ulice.”

Vidím, e ti ten barák nejde z hlavy,” uklíbl se nadpraporčík.

Po páté hodině kráčeli oba do kopce vzhůru.

Jindro, počkej tady venku, ale tak, aby tě nikdo neviděl. A kdyby se náhodou pokouel

vytratit z domu mladík střední postavy, větinou nosí koenou bundu a jezdí na motorce, tak ho hned zadr.”

Rybný zmizel ve vilce a nadpraporčík si zapálil. Pozoroval tichou ulici a zahrady kolem.

Nahlédl přes plot k domu a viml si pootevřených vrat u plechové garáe. To ho zaujalo. Za

chvíli se dveře otevřely a objevil se v nich mladík s přílbou na hlavě, rozhlíel se plae kolem sebe a tlačil němou motorku. Sázavský vyel z úkrytu a zastavil se v otevřené brance.

Mladík ho zaregistroval a znejistěl. Postavil motocykl na stojánek, sundal si přílbu z hlavy a sedl si bočně na sedlo. Mezitím u Rybný vycházel z domu a byl rád, e motocyklistu vidí před sebou.

Buďte zdráv, pane Půlpáne, já jsem podporučík Rybný z Bezpečnosti a rád bych si s vámi

promluvil.” Nic jsem neprovedl, tak co ode mne chcete?”

Netvrdím, e jste něco provedl. Potřebuji se jenom na něco zeptat. Jezdíte jako závozník s náklaďákem, ne? Ano, v ZPA.”

Vy byste přece poznal podle zvuku motoru, o jaké vozidlo se jedná, kdyby tu večer

zastavilo, nemám pravdu?” Asi jo,” neochotně odpovídal.

Víte, e si paní Jelenová stěovala, e ji tu večer párkrát vzbudil nějaký nákladní vůz, dělal prý velký rachot. Neslyel jste ho tu někdy?”

Něco říkal táta, ale já v tu dobu byl na sluební cestě.” Můu vědět, kde?”

Ale jo, s Karlem jsme tehdy byli tři dny na Moravě.” A kde konkrétně?”

Bohumil Půlpán pohlédl nejistě na vyetřovatele.

Jeli jsme tenkrát Brno a pak jsme byli v Opavě a Olomouci. Proč se ptáte?” nervózně hladil řídítka u mainy.

Ale jen tak, to u mám ve zvyku. To tedy znamená, e to nemohlo být vae vozidlo. Jezdí

sem někdy vá kolega pro vás?”

Jezdí. Ale jestli si myslíte, e tu dělá nějakej brajgl, tak jste na omylu. Avie je tichej auák.

Skoro jako diesel mercedeska ..

A nevíte náhodou, za kým by sem někdo mohl jezdit?”

,,K nám ne a k paní Jelenové sotva. Zbejvá jen jeden byt.” Vzhlédl směrem ke druhému

patru. Jedině k tomu malířovi. Jinak nevím.”

Tak vám děkuju a nezlobte se, e jsme obtěovali. Na shledanou!” Ve dveřích se jetě

ohlédl. Přítě nemusíte ujídět, a mě tu uvidíte, já nekouu.”

56

Ten kluk se mi moc nelíbil,” promluvil nadpraporčík, kdy oba přísluníci kráčeli ulicí zpět k městu. Viml sis, Láďo, jak byl nervózní? A měl jsi pravdu. Kdybych tam nestál, asi by zase ujel. Myslí, e má něco na svědomí?”

Já ti nevím, těko říct. Třeba nějaká černota, to ví, náklaďák je dost potřebnej, třeba občas někomu něco dovezou nebo tak. Ale to mě teď nezajímá. Vzpomeň si, co ten mladej říkal.

Jestli sem nějakej náklaďák jezdí, pak jedině ke těchovi. Ke těchovi,” znovu opakoval

Rybný. To by nasvědčovalo tomu, co si u dávno kombinuju. Kolem toho malíře kolujou

zvěsti, e je pořád v balíku. Jako malíř se taky určitě vyzná ve starým umění. Mám takový

tuení, e ten těcha by mohl míst prsty v té vloupačce. A kdyby ten náklaďák byl skutečně

v komplotu … Mezi známými rozířil, e jede do Itálie na stipendijní pobyt. Jak jsem zjistil od jeho eny, odjel místo toho do Kroměříe k rodičům. Taky tam byl, ale u tam není a nikdo neví, kde je teď. Není to přinejmením podezřelý?”

To sice je, ale důkazy proti němu nemá. Jen to, e má červenýho fiata a rodiče v

Kroměříi. To je trochu málo.”

xxxx

Po víkendu s Janou v Karlově se Vráa v ateliéru neukázal. Potřeboval se na svobodárně

pořádně vyspat. Zařekl se jetě v Karlově, e ho sem Jana u přítě nevytáhne. To by

opravdu nic neudělal. Dnes se po ichtě vydal na vrek. Vylapal schody a zasunul klíč do

zámku. Nebylo zamčeno. e by naposledy tak zblbnul, kdy ho Jana pozvala na tu chalupu

a nechal dveře odemknuté? To se mu nezdálo, na to si dával pozor. Někdy se i vracel a

zkouel, zda opravdu zamkl.

Veel do ateliéru a vzápětí strnul. Nevěřil očím. Bál se pohnout z místa. Na podlaze vedle

regálů s knihami leelo nehybné muské tělo. S hlavou v zaschlé kalui krve. S

vytřetěnýma očima popoel blí a zase se vrátil do předsíňky. Ztěka oddychoval. Snail se uklidnit. Uvědomil si , na nic nesahat, s ničím nehýbat a oznámit ve na Bezpečnost.Doel

znovu k leícímu mui. Nedýchal a nejevil známky ivota, je zřejmě mrtev. V této situaci,

ostatně jako asi větina lidí, se Vráa nikdy neocitl. Jedno věděl přesně, musí rychle na

Bezpečnost. Kdy pospíchal dolů do města, napadlo ho, to je sice hezký, ale já teď vlastně

budu patřit k podezřelým osobám. To, e jsem to neudělal, vím jenom já. Vdy na co se

prvně budou kriminalisté ptát? Kdo měl klíče od ateliéru. A kdo je měl? Já a těcha, pokud

vím … Doběhl na městské oddělení a měl těstí. Podporučíka Rybného zastihl v kanceláři.

Dobrý den, sotva popadal dech.

57

Co se stalo?” udiveně vzhlédl Rybný a el Vráovi naproti. Já, víte, dneska jsem přiel do ateliéru a … nael jsem tam . . o d m l č e l se. No, co jste tam nael?” netrpělivě vyzvídal podporučík. Jeho tuení se začalo naplňovat. Nael jsem tam mrtvýho člověka,” vychrlil ze sebe Vráa a sesypal se do idle.U první pohled na Vráu prozradil Rybnému, e se stalo něco váného. A je to tady. Kdykoliv přiel do té vily v Purkyňově ulici, cítil ve vzduchu jakési napětí. Atmosféra celého domu mu připomínala, e stojí pod okapem, na střee taje sníh, pomalu po takách kloue dolů, přehoupne se přes okap a je jen otázkou několika málo

minut, kdy mu spadne na hlavu.Poznal jste ho, víte, kdo to je?” obrátil se na roztřeseného Vráu. Ten se znovu viditelně zachvěl.Já spí koukal, abych byl venku, j á … jetě nikdy neviděl mrtvýho člověka na vlastní o č i … “

Hm,” pokýval hlavou Rybný a chápal. Ihned vytočil číslo.

Jardo, seber kluky do výjezdovky a zastav se pro mě. Nebo ne, radi jeďte rovnou do

Purkyňovy ulice číslo čtrnáct, druhé patro. Já tam budu za chvíli. Nala se tam mrtvola

mue. Je třeba ihned zjistit, co a jak, a zajistit místo.”

Naloil Vráu do auta. Celou cestu Rybný uvaoval o nejrůznějích monostech a

souvislostech. Pletla se mu do toho stále dvě jména , těcha a mladý Půlpán, jako v mlze

vyjíděl kamión a jen se mihl, u zase mizel v mlze na opačné straně. Kdo je ten mrtvý? A

jak zemřel? Násilnou smrtí? Trochu zaváhal. Klíče od ateliéru m a j í … Stop, Ladislave. U vyhledává vraha a jetě neví, jestli se vůbec jedná o vradu. Vystoupili.

Tak, kde jste nael toho nebotíka?” přivítal je poručík Klecanský.

Nahoře v ateliéru,” hlesl Vráa a opět se roztřásl, kdy si ,uvědomil, e se bude muset znovu dívat na mrtvého.

Veli, a Rybný s Klecanským přikročili ke ztuhlému tělu. Otočili hlavu, její obličej byl

odvrácen směrem ke zdi. Na první pohled bylo zřejmé, e nejde o přirozenou smrt.

Vdy to j e . . p o l k l naprázdno Rybný, to je přece syn starého Půlpána z přízemí! Před dvěma dny s ním mluvil tady před domem.. Pane Mozove, kdy jste byl naposledy v ateliéru?” Minulý týden v pátek a pak a dneska.”

Doktore, nejdřív vy, otočil se Klecanský k MUDr. Karlovi Svitákovi, přibranému do

výjezdovky. Doktor se sehnul k nehybnému tělu Bohumila Půlpána. Mezitím se poručík spojil

rádiem z vozu s operačním důstojníkem. Případ musí být oznámen krajské správě.

Klecanský se znovu otočil k Vráovi, který se opíral celý bledý o stůl.

58

Můete nám říct, kdo vechno mohl mít klíče od ateliéru?”

Vráa pokrčil rameny. Já vlastně ani nevím. Dostal jsem klíč od Jirky těchy, take nejspí

on a já ..

Do hovoru se vmísil doktor Sviták. Na hlavě jsou dvě rány. Jedna vpředu nad čelem a druhá

na temeni. Na smrtelnou podle mne vypadá spí ta druhá. Na paích jsou zřetelné podlitiny,

zřejmě dolo k zápasu, řekl bych tedy, e po krátkém zápasu udeřil někdo obě do hlavy

zpředu. Omráčil ho a on při pádu naznak narazil temenem na hranu regálu knihovny.

Přesnou příčinu smrti a po pitvě.”

Kdy asi přiblině mohla nastat smrt?” poloil Klecanský obligátní otázku.

Zhruba včera večer.”

Technik provedl fotodokumentaci a začal zajiovat otisky prstů z knihovny, nábytku a dveří.

Z přízemí se vrátil podporučík Rybný. Starý Půlpán není doma, budeme ho muset pozvat k

identifikaci na prosekturu. Zajdu jetě za paní Jelenovou, zda něco včera večer neviděla

nebo neslyela.”

Technik pokračoval ve své práci. Na nejspodnějím regálu knihovny zjistil stopy zaschlé

krve. Pod knihovnou objevil dřevěný úlomek. V ruce svíral mrtvý několik vláken dřevité vlny.

To bylo vechno.

Nic moc,” prohlíel si Klecanský dva igelitové sáčky. Uvidíme, co přinese vyetření v

laborce.”

Podporučík Rybný se vrátil s nepořízenou. Paní Jelenová la brzy spát a o ničem neví.

Kdy odnesli zřízenci Pohřební sluby tělo mrtvého Půlpána, Vráa se viditelně zklidnil.

Musíme vás předběně vyslechnout, pane Mozove. Co jste dělal včera večer?”

Vráa chvíli rozmýlel. Tak, u je to t a d y …

Byl jsem celý večer na svobodárně.” Bydlíte tam sám?

Ne. S Tomáem Jandou od nás ze závodu.”

No sláva,” oddechl si Rybný a vstoupil do výslechu. Take vám můe dosvědčit, e jste byl doma.” To právě nevím, tedy nejsem si tím jist.”

Vy spolu nemluvíte, nebo co?” otázal se poručík.

Ale jo, jenome on chodívá s dívkou večer do kina nebo jen tak ven. Odeel v pět a kdy se

vrátil, to nevím. U jsem spal.”

Budeme si s ním tedy muset promluvit. Opravdu nevíte, kde by mohl být pan těcha?”

U jsem to říkal tady soudruhu podporučíkovi. těcha mi sdělil, e jede na dva měsíce do

Itálie a půjčil mi na tu dobu ateliér. Pak jsem se dozvěděl od Jaromíra, tedy od redaktora

Bavorského, e tomu tak není.” A odkud to Bavorský věděl?”

59

Zná se s nějakou doktorkou ze svazu výtvarníků. Ta mu řekla, e těchovi stipendium

nabídli, ale on prý odmítl s tím, e si musí něco důleitého zařídit a aby s ním počítali při přítím výběru.”

To musel být opravdu pádný důvod, kdy odmítl dvouměsíční pobyt zdarma v Itálii. Kdo

jetě mohl mít od ateliéru klíč?” odmlčel se Klecanský a zkoumavě si Vráu prohlédl.

Vráa neodpověděl a jenom krčil rameny. Klecanský vstal a Rybný ho následoval.

Jetě bych vám chtěl připomenout, e byste teď neměl opoutět město bez naeho vědomí.

Na nějakou dobu to tu zapečetíme. Přijedou se sem jetě podívat kolegové z krajské

správy.”

Vráa odevzdal Klecanskému klíč od ateliéru a společně s nimi odeel. Byl ze veho silně

rozruen. Teď, kdy se konečně chystal do pořádné práce, musí ateliér opustit. Navíc se

dostal do okruhu moných podezřelých. Kdy to vezme kolem a kolem, tak se tím

zapůjčením aasu ocitl v nepříjemné situaci. Před náměstím se rozloučili.

Oba přísluníci odcházeli na městské oddělení Veřejné bezpečnosti. Řídit vyetřování

vrady patří do kompetence kraje.

V jejich okrese dolo k poslednímu případu, pokud Jarda pamatuje, v Koíně před deseti

lety. Ve městě od poslední vrady uplynulo jetě víc vody. Ale Láďa to pamatovat nemůe,

protoe nastoupil ke Sboru po vojně a za půl roku teprve oslaví desetileté jubileum ve

slubě.

Myslí, e by Vratislav Mozov mohl mít s případem něco společného? Mně se to moc

nezdá. Byl z toho okován.” Klecanský se usadil v dřevěném křesílku a pozoroval kolegu,

který na rozdíl od něj přecházel pa kanceláři.

Já tedy o něm moc nevím, ale je to přítel mého známého, redaktora Jaromíra Bavorského.

Chodili spolu na gympl a dodnes je to občas táhne k řece na ryby. Nechci se mýlit, ale mám

stejný názor jako ty. Navíc, vdy právě tenhle vejtvara Mozov nám iniciativně pomohl při

pátrání po tom tirákovi.”

A co těcha, měl by k takovému činu nějaký motiv? V ateliéru jsme neobjevili nic. Ani

vraedný nástroj. Ne ustaví kraj vyetřovací skupinu, musíme za horkou stopou my. Je

třeba od starého Půlpána zjistit, jestli se jeho syn znal nějak blí se těchou.”

Myslím, e čím dřív předvedeme těchu, tím spí budeme moci popojet…”

To je sice pravda, ale zkus si představit jetě dalí monost. e se mladý Půlpán se

těchou sotva znali.”

Tak proč by se teda ocitl Půlpán v jeho ateliéru?” skočil mu Láďa do řeči.

Nech mě domluvit. Co kdy s tím těcha opravdu nemá nic společného a vrahem je dalí

osoba, která se mohla znát jak s Půlpánem, tak se těchou … 

60

Jenome proč by se oba dva, obě a vrah, scházeli zrovna ve těchově ateliéru a kde by

vzali klíče?” To právě nevím . . h l a d i l si Klecanský knír.

Na stole se rozdrnčel telefon. To je dost, Láďo, sháněl jsem tě celé odpoledne. Volali z

Kroměříe. Prý se tam dneska ráno zase objevil ten malíř. Před domem jeho rodičů parkuje

červená fiatka UNO s espézetkou vaeho okresu.

Ptali se, jestli ho mají zadret”. Jindra Sázavský se odmlčel. Cos jim řekl?”

e jsi někde u případu a e ti to vyřídím, co tímto činím. Má jim dát vědět.”

Díky, hned tam zavolám.” Co se děje?” hořel zvědavostí Klecanský.

Představ si, e těcha je u rodičů v Kroměříi. Dneska ráno tam dorazil.”

Ale to se podívejme! Teoreticky měl dost času zabít Půlpána a jetě stačit dojet do

Kroměříe, zavolej jim, a ho zadrí. Polu tam pro něj nae auto s patřičným doprovodem.”

Kdy Rybný vyřídil telefonát s kroměřískými kolegy, pospíchali oba přísluníci domů. Venku u se smrákalo. Chtěli se připravit na zítřejí den.

xxxx

Pane Hejna, Vráa je nahoře?”’

Nazdar, redaktorskej. Má ho nahoře, kumtýře. Sedí tam zavřenej jako v ajnclíku. Není

marod?”

Já nevím. Volal mi, abych se zastavil, e se . . p a k se zarazil, e mu není akorát. Tak já letím, pane Hejna.”

Vyskákal jako klokan do třetího patra a zabuil na dveře. Vráa otevřel. Pojď dál, potřebuju s tebou mluvit.”

Vyhlíel ustaraně. Od včerejka se vzpamatovával ze veho, co zail.

Co se děje? Vypadá jako boí umučení.”

Opravdu mi není do smíchu. Včera odpoledne jsem zail něco hroznýho.”

Nestra!”

Ohne sranda. Přiel jsem do aáku, dveře nebyly zamčený a za nima leel na podlaze

mrtvěj člověk.

Prý to byl syn pana Půlpána, co bydlí v přízemí. Nevím, já ho nikdy neviděl. Ale jedno je

jistý, dostal jsem se do pěknýho průvihu.”

Co tím chce říct?”

Patřím do okruhu podezřelých. Chápe, co to znamená?

e já blbec tenkrát těchovi nehodil ten klíč na hlavu.”

Počkej, netrojči. Podle čeho soudí, e tě podezřívají?”

62

Právě kvůli tomu k l í č i . . Tomu nerozumím ..

Je to jednoduchý. Nějak se tam museli přece dostat, zavraděný i jeho vrah. A kdo má klíče od ateliéru? Jenom těcha a já. V tom je ten háček.”

Počkej, říká jenom vy dva? Kdy uváí, e tys to nebyl, na to tě znám a moc dobře, pak

by to vycházelo na těcháčka. Ale to mi připadá stejně absurdní.”

Vráa si opřel hlavu do dlaní. Seděl jako hromádka netěstí.

Promiň, Jarku, ale musel jsem to někomu říct. Ví, jak mi je?”

Chápu, ale uklidni se, vechno se vysvětlí,” utěoval Jaromír svého přítele. Přecházel chvíli po místnosti a pak si sedl na protějí gauč. Upřel pohled na Vráu a usilovně přemýlel.

Počkej! Tedy, čistě teoreticky , co kdy těcha půjčil klíč jetě někomu jinému a pak na to zapomněl? No jo, jenome komu?” Bůhví, kde se teď toulá.”

Neměj strach, oni si ho najdou. Pokusím se něco vytáhnout z Ládínka, třeba u mají nějaké

nové poznatky.”

Vzduch v pokoji by se dal krájet. Jaromír pálil jednu od druhé, a dokonce i Vráa, který jinak moc nekouřil, si zapálil. Snail se zapomenout na události včerejího dne. Pořád viděl, jak na podlaze leí člověk, jeho nikdy předtím neviděl, přestoe za iva bydlel o dvě patra ní pod ateliérem.

xxxx

Kluci, co kdybychom se li naobědvat, tady u nejsme nic platný. Nai technici odvedli svou práci a určitě nic nepřehlédli. Mě taky nic necvrnklo o nos. Pokud se jedná o nai verzi, e pachatel měl klíč, i já bych se k tomu přiklonil. Ale o vech hypotézách si můeme popovídat klidně a v Labuti, já jsem od rána jetě nejedl.” Kapitán Knobloch se omluvně podíval po svých společnících. Jetě tam pořád tak dobře vaří?”

Rybný s Klecanským se zastavili uprostřed schoditě. Vy to tu znáte? Labu je u moc

dlouho známa svou kvalitní kuchyní…”

Kapitán se usmál. Před třiceti lety jsem tu jako mladý kriminalistický čekatel začínal spolu s vaím okresním náčelníkem. Odslouil jsem si tady ve městě patnáct let, ne mě převeleli na kraj. Take jakási důvěrná znalost by tu byla ..

Vyli před vilu, proli brankou, která zazpívala v rozvrzaných pantech a nasedli do vozu.

Moná, e právě proto mě můj éf pověřil, abych vedl vyetřování tohoto případu.”

Podporučík Rybný i poručík Klecanský dobře věděli, e to není jenom proto. O kapitánu

Knoblochovi se mezi přísluníky SNB vědělo, e dokáe rozlousknout i ten nejtvrdí oříek.

63

e tak zkueného kriminalistu jen tak nenajde. Trochu je v tu chvíli mrzelo, e jim major

Vlasák nikdy nevyprávěl o tom, e je Knobloch jeho bývalý kolega …

Tak tohle sídlitě tu za mých časů nebylo,” rozhlíel se kapitán kolem, kdy se blíili k náměstí. Támhle,” ukázal směrem ke skupince třípatrových katulek, bývala pískovna. Tam jsem měl taky jeden případ. Nali jsme tam zasypanýho malýho kluka. Byli jsme mladí, čekali jsme stále na nějaký velký případ, který by stál za to. Nakonec se ukázalo, e si tam hrál se svými kamarády na vojáky, jeden písečný převis se utrhl a kluka zasypal… Nerad na to vzpomínám … Nejhorí je, kdy přijde nazmar mladý ivot.. Odmlčel se.

Kdy se igulík blíil k hotelu Labu, ozvala se rádiová stanice. Slyím,” promluvil do mikrofonu poručík Klecanský. Chvíli poslouchal a pak řekl: Dobře, hned tam jedeme! Konec.

Co se děje?” otázal se kapitán a tuil, e jeho prázdný aludek čeká dalí půst.

Volal operák, e přivezli těchu s tou jeho dívenkou. Čekají na nás.”

To je ten malíř, co mu patří ateliér?” otázal se Knobloch a ani čekal na odpověď, dodal:

Take oběd se odkládá na neurčito.”

Dáte si kafe, soudruhu kapitáne?” Klecanský u dávkoval kávu do álků.

Ne, děkuju, já kávu nepiju. To je jediná nectnost, kterou nepěstuju. Ale jestli má čaj, tak bych si dal. A kouřit se tu, doufám, smí?” Podíval se téměř prosebně na mladího kolegu.

Lhal by, kdyby tvrdil, e si neviml na dveřích kanceláře poručíka Klecanského cedulky

Nekuřácké pracovitě.

Vy můete, soudruhu kapitáne,” hlesl poručík.

Knobloch chvíli váhal a pak zastrčil petru zpátky do krabičky. Já to vydrím ..

Poručík Hájek, který přijel z kraje spolu s kapitánem se odvrátil, aby nebylo vidět, e se

usmívá. Věděl, e to budou pro jeho nadřízeného pěkná muka. Sice nepije kávu a ani

alkohol mít nehnusí, ale cigaretu zapaluje jednu za druhou.

Tak, abychom to neprotahovali. S poručíkem Hájkem u jste se seznámili. Budeme na tom

případu dělat společně,” pronesl Knobloch. Vy jste u s vyetřováním začali, tak to s námi taky doděláte. Od rozdělané práce se neutíká. Byli jste zařazeni do naí operativní skupiny.

Znáte prostředí lip ne my.”

Chvíli ticha, která se v kanceláři rozprostřela, přeruil zase kapitán: Ale stejně bych si dal aspoň chlebíček nebo kus salámu s houskou ..

Rybný se jako nejmladí zvedl. Skočím dolů do bufetu.”

Jo a poli nám sem toho těchu,” ukončil rozhovor kapitán Knobloch.

Pojďte dál, vae slečna zatím počká venku.”

64

Knobloch si zkoumavým pohledem prohlédl Jiřího těchu od hlavy a k patě. Byl oblečen

podle poslední módy. Úzké edé manestrové kalhoty, bleděmodré tričko a černá koená

bunda. Kdy se posadil, přehodil nohu přes nohu a mezi černými vykrojenými mokasíny a

nohavicemi zasvítily bílé ponoky. Kapitán se zadíval do vyholeného obličeje, lemovaného

úzkým proukem plnovousu.

Můete mi vysvělit, proč jste mě sem přivezli?” nevydrel a spustil těcha.

Abychom uetřili čas. Předně bych se vás rád zeptal, znáte-li se s Bohumilem Půlpánem.”

Myslíte toho kluka z přízemí, co mám ateliér?” Ano, t o h o . .

A kvůli tomu jste mě sem vezli?” Neodpověděl jste mi na otázku,” řekl klidně kapitán.

No dobrá, znám ho jen od vidění. Občas se potkáme na chodbě nebo před domem. Pořád

někde jezdí. On zas něco provedl?”

Jak to, zas? S námi zatím neměl nic do činění. Jeho trestní rejstřík je čistý a u asi

zůstane.”

těcha přeslechl naráku nebo prostě nevnímal význam poslední krátké větičky, kterou

Knobloch pronesl jakoby do ztracena.

Já nevím, jestli měl nebo neměl co do činění s vámi, ale vůbec bych se nedivil, kdyby v

něčem jel.”

Buďte klidný, jestli v něčem jel, tak u nejede. Nali jsme ho toti v č e r a . . N a chvíli se odmlčel, aby se nadechl, nali jsme ho včera mrtvého. A ke vemu ve vaem ateliéru!”

Kapitán sledoval těchu a jeho reakci. Zdálo se mu, e výtvarník neztratil duchapřítomnost.

A jak se tam, prosím vás, dostal? Klíč mám přece jenom já a potom Vráa Mozov, kterému

jsem ateliér na nějaký čas půjčil.” Víc klíčů od ateliéru neexistuje?”

Jak u jsem řekl, jeden klíč mám já, druhý Vráa a třetí, náhradní, nechávám doma … “

vypovídal těcha. Opravdu jste neměl víc klíčů, vzpomeňte si. Nepůjčoval jste někdy klíč

jetě někomu jinému?”

Ne, to ne. Víte, já tam bývám dost často, práce mám hodně.” Odmlčel se a kroutil téměř

neznatelně hlavou. To on ho jako někdo zabil?” Proč myslíte?” No, kdy to vyetřujete … “

Vypadá to tak, aspoň první ohledání tomu nasvědčuje.” těcha vytáhl z kapsy krabičku

cigaret. Můu si zapálit?” Nezlobte se, ale zde se nekouří,” pospíil si Knobloch. Věděl, e kdyby si výtvarník zapálil, sám by to také nevydrel. A řekl přece, e to vydrí. Krabička cigaret zůstala leet na stole. To tedy znamená, e jsem mezi podezřelými?”

65

V kanceláři se na chvíli rozhostilo ticho.

Promiňte, ale musíme si ověřit vechny okolnosti. Teď je na vás, abyste nám nic

nezatajoval. Nejdříve potřebujeme zjistit, jak se mohl mladý Půlpán dostat do vaeho

ateliéru.” To opravdu nevím, ale … počkejte ..

Kapitán se na něho povzbudivě usmál: No prosím, jestli si na něco vzpomenete..

Ano, jednou… je to asi tak rok, zrovna jsem se chystal malovat ve východních Čechách,

jsem potkal na chodbě Bohoue Půlpána. Dali jsme se do řeči a on el se mnou před dům.

Potřeboval jsem opravit klakson. Nehoukalo to. Zeptal jsem se ho, zda nemá nějakého

známého autoelektrikáře. Ujistil mě, e je to maličkost a e se na to podívá sám. Asi čtvrt hodiny se v tom oural a pak zatroubil.

Nabídl jsem mu za odměnu obraz, a si nějaký vybere. Řekl mi, pane těcha, co bych s ním

dělal. Já tomu stejně nerozumím, nic mi to neříká. Ale víte, co? Přijede mi zítra holka. K nám domů s ní nemůu a hotely jsou drahý. Nemohl byste mi půjčit vá ateliér? Jenom přes noc … Řekl jsem si, proč ne?” To je vechno?”

Vechno. Kdy jsem se v pondělí vrátil, u na mě čekal a tvářil se spokojeně.”

Nenapadlo vás, e si mohl nechat udělat podle vaeho klíče svůj, náhradní a pouívat za

vaí nepřítomnosti ateliér i nadále?” Nevím, nepřemýlel jsem o tom.”

Pane těcho, vy jste spali s vaí dívkou v Kroměříi po celou dobu u vaich rodičů?”

Zarazil se. Jak to, celou dobu? Byli jsme navtívit tátu s mámou jenom první den. Já se toti budu rozvádět a chtěl jsem naim představit Miladu. Večer jsme pak z Kroměříe odjeli ke známému do Pezinku.” A včera?”

To jsme se vraceli ze Slovenska. Znova jsem se zastavil doma. Máti říkala, e musím zůstat do rána, e mi zabijou králíka a zabalí nějaký vajíčka, znáte to? Odvedl jsem tedy Miladu

přespat do hotelu a vrátil se domů. Kdy jsme se druhý den chystali k odjezdu, přili jste pro nás.” Take rodiče i vá známý z Pezinku mohou vá údaj potvrdit?” Samozřejmě.”

Jetě nám, prosím vás, vysvětlete, proč jste vaemu příteli Mozovi řekl, e odjídíte na

stipendium do Itálie … “

těcha se nejistě usmál. To máte tak. Bylo mi Vráti líto, e pořád nemá kam postavit tafle.

Nabídl jsem mu na dva měsíce svůj ateliér. Nechtělo se mi s pravdou ven, tedy o rozvodu.

Proto jsem taky to stipendium nepřijal. Věřím, e a celou záleitost vyřeím, poskytne mi

Svaz monost zahraničního stipendia znovu.”

Take se zatím neloučíme. Budeme vás jetě potřebovat. Teď počkejte vedle, promluvíme

si s vaí přítelkyní.”

66

Kdy vcházela Milada ďárská dovnitř, uviděl najednou poručík Klecanský za jejími zády

Rybného, který se vracel s nákupem z bufetu. V ruce vak drel velkou obálku a něco

gestikuloval. Kapitán pochopil: Slečno ďárská, promiňte, zavedu vás do vedlejí místnosti.

Za chvíli vás zavoláme.”

Knobloch se s chutí zakousl do housky, s plnými ústy se obrátil na Rybného: Tak copak

nám nese?” Pitevní nález a zprávu z laborky. Teď to přivezli..

Klecanský začal listovat a ostatní mu nahlíeli přes rameno. Pitva tedy potvrdila první

ohledání..

Ano. Smrt nastala mezi osmou a devátou večer. Rána nad čelem nebyla tak váná a mohla

způsobit maximálně omráčení. Smrtelná byla druhá rána. Proraená spodina lebeční,

poruená edá kůra mozková, krvácení do mozku.”

Take vai hypotézu, e dolo nejspí k hádce a asi ke rvačce, nelze vyloučit,” pronesl kapitán a otřel si kapesníkem ústa. A co výsledky z laboratoře?”

Celkem nic moc, vak toho taky mnoho nebylo. Tady píou, e dřevitá vlna nic neprozradila.

Ale, p o č k e j t e . . P o r u č í k otočil stránku zpět, chvíli četl a zase otočil zpět. Tomu nerozumím. Týká se to úlomku dřeva, té třísky. Stojí tady, e se jedná o velmi staré dřevo, zřejmě ze začátku osmnáctého století, a jsou na něm patrny zbytky barev. Kde se tam ta

tříska mohla vzít?” Klecanský se otočil na kolegy.

Chvíli pochybností ukončil Rybný: Říká, Jardo, e začátek osmnáctého století. Tak to jsme doma! Baroko ve střední Evropě, nic vám to neříká? Část uloupených uměleckých předmětů

z Kroměříe přece pocházela z baroka, ne?”

Můeme se podívat, někde tu mám seznam,” pronesl váhavě Klecanský a podíval se na

kapitána, jako by od něho čekal souhlas. Opatrně pokračoval: Myslí, Láďo, e se ty obrazy a soky mohly objevit a u nás? e by loupe mohla souviset se smrtí Půlpána?”

Já si myslím, e bychom měli prověřit kadou maličkost. Proč by tu souvislosti nemohly být?

Dokonce si myslím, e by se tak dal docela jednodue odhalit motiv činu. Kdy dolo k

loupei v zámku, jak jsem se dočetl ve vaich záznamech, byli v Kroměříi jak závozník

Půlpán se svým parákem, tak i Jiří těcha s Miladou ďárskou. Nejdůleitějí bude prověřit, kde se v inkriminované době pohybovali.” Knobloch vstal, přeel ke stolu a začal znovu

listovat. Podívejte se, ta tříska zřejmě dokazuje, e uloupená umělecká díla nebo jejich část se nacházela v ateliéru. To by znamenalo, e Půlpán o lupu věděl. Buďto přistihl svého budoucího vraha v ateliéru, ale pravděpodobnějí asi bude, e v tom jeli společně … “

Nejspí,” zamyslel se Rybný. V tom případě, kdy vezmeme v úvahu, co vypověděl

těcha, je taky pravděpodobné, e si Bohumil Půlpán skutečně dal udělat svůj klíč.

Pochybuju, e s takovým cenným nákladem by cestovali po městě a náhodou vnikli za

pouití paklíče do aasu.

67

Museli mít vechno promylené, nemohli si dovolit hru na náhodu.”

Sakra, málem jsme zapomněli na tu těchovu slečnu,” probral se z uvaování poručík

Hájek. Pozvali ji do kanceláře.

Můete nám říct, slečno ďárská, jak jste proívali s panem těchou vai předčasnou

dovolenou,” otázal se poručík Klecanský.

No, nic moc. Nasliboval mi, jak se budeme mít, jak si uijeme a zatím pořád někde coural se taflema. Byla to pro mě pěkná nuda.”

Kolikrát jste byli v Kroměříi u těchových rodičů?”

U rodičů byl on, mě k nim nepozval. Říkal mi, e tam s ním nemůu. Nevím proč, kdy

sliboval, e a se rozvede, vezme si mě.” Zřejmě ztratil odvahu … A pak?”

Pak jsme odjeli na Slovensko k jeho spoluákovi z akademie.

V Kroměříi jsme se pak stavili jetě na zpáteční cestě. To jsem spala jednu noc v hotelu.”

A kam jste měli namířeno potom?”

Přemluvil mě, e by se mnou chtěl jetě někde pobýt čtrnáct dní. Tak jsem mu nabídla, jestli nechce jet k nám na chalupu. Souhlasil.” Můu vědět, kde tu chalupu máte?”

Máme?” hlesla Milada. To je barák naich. Jeli na půl roku do Holandska, táta dělá v

Centrotexu, Říkala jsem si, e na Sázavě je hezky, tak bysme si mohli konečně něco uít a

hlavně, e by nás tam nikdo neotravoval.”

Kapitán si chvíli Miladu prohlíel a neodpustil si otázku: Kde jste zaměstnaná?”

Proč se ptáte?”

Nezlobte se, ale est neděl jezdíte s panem těchou po republice a jetě jste plánovali

čtrnáctidenní výlet na Sázavu … “

Nejsem zaměstnána.” Vytáhla z kabelky vysokokolský index. Jsem posluchačka

filozofické fakulty. Studuji třetím rokem historii. Zatím jsem sloila v termínu vechny

zkouky. Teď mám prázdniny..

Tak vám děkujeme a zatím se neloučíme. A kdybyste si na něco vzpomněla, víte, kde nás

máte hledat.”

Kapitán zůstal sedět za stolem Klecanského, odloil vechny spisy a zadíval se do prázdna.

Se zdejím majorem Vlasákem mohli být stejného stáří. Knobloch byl vak vyí postavy,

statný, tmavé vlasy ostříhané na jeka. Jeho oválnému obličeji dominovaly masívní obroučky

brýlí, které nosil zřejmě kvůli dalekozrakosti, nebo při čtení je odkládal nebo drel v jedné ruce, jako zrovna v tomto okamiku. Hovořil klidně a brýlemi v levé ruce pohyboval jako dirigent taktovkou.

Z toho, co jsme a dosud zjistili a co jsme teď slyeli, vyplývá, e budeme vyetřovat nejen okolnosti kolem smrti Bohumila Půlpána, ale vypadá to i na souvislost s tou vloupačkou do kroměříského zámku.

68

To znamená, e bude nutné spojit se znovu s kolegy na Moravě, to si vezme na starost

poručík Klecanský. Ty, Hájku, skočí spolu s podporučíkem Rybným za tím řidičem, jake se

jmenuje?” Karel Javůrek,” vypálil Láďa.

Jděte do fabriky nebo domů a bez něj se nevracejte. Musíme ho nutně vyslechnout. No a já

mám za chvíli jednání s majorem Vlasákem, abychom stanovili vyetřovací verze a dalí

postup.”

xxxx

Co tak brzy, pane těcha? Ohlásil jsi, e jede na dva měsíce. Zaslechls volání domova?”

přivítala Jana kodolibě svého manela.

Neboj se, nebudu ti překáet, jenom si vezmu věci a budu bydlet na hotelu . . O d p o v ě d ě l na půl úst a hrnul se k věáčkům, na nich visely klíče různých druhů a tvarů. Začal jeden po druhém přebírat. Copak hledá?” Kde je klíč od aasu?”

Pokud vím, jeden má u sebe a druhý jsi půjčil Vráovi.” Hledám ten náhradní..

Na co, tys ten svůj ztratil?”

Ale ne, hned ti to vysvětlím,” pohlédl roztěkanýma očima na manelku. Stála opřená o polici v předsíni a usilovně přemýlela. Tuila, e se něco stalo, kdy se manel objevil tak narychlo.

Ten náhradní je nahoře v pracovně v uplíku u psacího stolu, taky by sis to mohl u

pamatovat.”

Rozběhl se do patra a vřítil se do pracovny. Vytahal vechny zásuvky a začal se postupně

hrabat hned v jedné, hned zas ve druhé. Kdy sevřel v dlani klíč na velkém kovovém

krouku, oddechl si.

U ho mám. Prosím tě, nepůjčovalas ho někomu, kdy jsem tu nebyl?”

Co tě to napadlo? Ateliér je tvůj a do tvých věcí já se nemontuju,” ohradila se Jana a

uraeně odela do kuchyně. Následoval ji.

Promiň, ale je to pro mě moc důleitý,” naléhal.

Znovu musím opakovat, e jsem v tomhle baráku na nic, co je tvýho, kdy jsi tu nebyl, ani

nesáhla. A doufám, e k tomu brzy u nebudu mít ani příleitost.” Rozhovor ukončila rázně a dala na vědomí, e to byla tečka.

Neotravoval bych tě, ale je to váný. Z Moravy mě přitáhli policajti, a ví proč? Nali u mne v ateliéru mrtvolu. Chápe, co to znamená?

69

Zejtra musím za Vráou, jestli něco neví. On prý ho objevil.” Nervózně přecházel po kuchyni.

Uklidni se. Nechce udělat kafe?”

Věděla jako jen málokdo, e by tenhle člověk, který před ní stoji, neuměl zabít ani králíka.

Vdy i vánočního kapra musela vdycky kupovat u zabitého a rozporcovaného.

Co ti řekli na Bezpečnosti?”

Vlastně nic, jenom se vyptávali, kde jsem byl a kdo mi to můe dosvědčit, a tak. Já u do tý barabizny snad nikdy nevkročím. Bude mi pořád připomínat, e v ní byl zamordovanej člověk.” Nesmí si to tak brát, kdy za nic nemůe.” Vzhlédl do tváře své eny.

Uviděl něco víc ne jenom účast. Kdy na to přilo, dokázala si s muem pohrávat jako

kočka s myí.

Přistoupila k němu a pohladila ho po rameni. Byla to nesmělá nabídka ke smíru, zásah v

pravou chvíli. Takhle se mi, těcháčku, líbí. Frajeřinkám odzvonilo. Teď, kdy ti hoří koudel u zadku, jsi zase můj mu. Bezradný a hledající oporu.

xxxx

Ahoj, Vráo! Potřebuju s tebou mluvit. Nemohl bys to tu zapíchnout? Zajdeme třeba do

klubu … 

Vráa přesně věděl, o čem bude řeč. Na nic jiného v poslední době ani nemyslel. Jenom ho

překvapilo, e se tu Jiří objevil. Říkal jsi, e se vrátí a za dva měsíce?”

Na to se teď vykali a dělej!” Za čtvrt hodiny seděli v restauraci.

Abych ti pravdu řekl, dal jsem si s tím tvým aasem. Stejně jsem nic neudělal a teď mrtvola.

Jsme na tom oba stejně. Podezřívají nás přece oba, ne?” To jo, ale já nic neudělal.”

Já ti věřím, já taky ne, byl jsem přece pryč. Ale chtěl jsem se tě zeptat, jestlis někomu

nepůjčoval klíč. Ty lidi se tam museli nějak dostat.”

Neblbni, já byl rád, e mám kde v klidu dělat. Navíc, ateliér je tvůj. Myslí si, e bych si ho dovolil někomu půjčit? To mě teda asi patně zná! Já nevím, jak bych ti mohl pomoct.

Myslel jsem si, e spí pomůe ty mně. e a se vrátí, vechno se vysvětlí. A zatím …

Radi mi poraď, co mám dělat. Kadou chvíli si mě můou zase zavolat na Bezpečnost a

opět se budou vyptávat. Nikdy jsem s esenbákama nic neměl a v poslední době jsou u mě

jako doma. Ví, jakej je to pocit?”

Seděli proti sobě a jeden si prohlíel nenápadně druhého. Vráa moulal v ruce cigaretu.

Snail se z obličeje Jiřího, z jeho pohybů, z chování a jednání něco vyčíst. Sám nevěděl co.

Mylenka, e by Jirka mohl mít s celou událostí něco společného, se mu nepozdávala.

70

Znal ho dobře a věděl, e by nebyl schopen násilí. A kdyby se mu něco takového přihodilo,

tedy čistě teoreticky, určitě by se přiznal a nenechal by podezření na někom jiném.

Oba, jindy hýřící humorem, teď seděli bez známky radosti ze ivota, bez chuti bavit se mezi sebou. Mlčeli a společně snáeli svůj úděl , být podezřelými z vrady. To u sebere humor

daleko otrlejím jedincům. Nezávisle na sobě, spolu a přece kadý sám přemýleli, hledali

začátek nitky, za něj by mohli zatáhnout a pomoci rozmotat celý zádrhel nejasností. Klubko, do něho se zamotala smrt mladého Půlpána a přítí osud jich dvou. A moná dalí spousta

věcí.

Vypili pár piv, nakouřili několik vrchovatých popelníků nedopalků a pak se rozeli. Pocit

nejistoty a bezradnosti je pohltil tak, e málem zapomněli zaplatit útratu.

Kdy dorazil Vráa na svobodárnu, starý Hejna mu hlásil: Sháněla tě tu, mladý mui, nějaká dáma, asi před hodinou. Chtěla s tebou mluvit, e prej je to moc důleitý a tvářila se přitom nějak záhadně .. Jak vypadala?

Taková středně velká, pěkná ovka. A nesla se, to jo. Říkala, e ti jetě zavolá.”

Víc u mu nemusel vrátný říkat. Bylo mu jasné, e ho sháněla Jana. Vráa odeel do

telefonní budky. Ale co mu mohla chtít? přemýlel. Teď u mu bylo vechno jedno. Kdy to

na druhém konci zvedne Jirka, vechno mu poví hezky z jedné vody načisto, a si myslí, co

chce. Mluvil přece sám před chvílí o tom, e se bude rozvádět, tak co …

Prosím, těchová . . c v a k l o ve sluchátku.

Vráa si oddechl. Byl rád, e nemusí učinit to, co si před několika okamiky předsevzal.

Tady je Vráa, tys mě sháněla na svobodárně? Co se děje?”

Ale nic, jenom jsem chtěla s tebou mluvit.” Nastalo ticho.

Ty nemůe mluvit? Jirka u je doma?”

Ale není, jenom se mi to patně říká. Pochop, e to nemá smysl. Jirka mě teď potřebuje víc ne kdy jindy. Jsem jetě pořád jeho ena, promiň .. Musím tě vidět, nutně ..

Mluvil do sluchátka, které bylo hluché. Jana energicky zaklapla.

xxxx

Od Medarda neustále prí a podporučík Rybný stejně tak neustále myslí na ateliér v

Purkyňově ulici. Jestli se podaří vypátrat pachatele krádee uměleckých předmětů, můe to

objasnit násilnou smrt Půlpána.

72

Stále chybí nejdůleitějí stopa. Dneska měli náročný den. Byl rád, e kráčel domů jednou

také v normálním čase. ena u beztak ani neví, jak manel vypadá.

Odemkl dveře a vstoupil do bytu. Vude bylo ticho. Bílá kartička na stole v kuchyni hlásila: Zastavila se tu máti, vzala si malou Jáju na dva dny k sobě. Večeře je v troubě. Ahoj, J.

V troubě je spí celý večer, bručel Láďa, kdy musel ohřívat gulá. Porýpal se v kastrolu,

snědl dva, tři kousky masa a raději si otevřel láhev piva. Ne vlezl do vany, instinktivně otočil kohoutkem s červenou tečkou. Byl hluchý. Zase neteče, ale vztek se nedostavil. Proti netekoucí teplé vodě u byl imunní. To by se musel rozčilovat pomalu kadý den.

Přepnul baterii na sprchu. Bezmylenkovitě se namydlil a opláchl. Spěně se otřel a oblékl si froté upan. Vzal do ruky nedopitou láhev desítky, usadil se do uáku a usnul.

Probudil ho tlumený smích manelky, která seděla na bobku proti spícímu mui a kroutila

hlavou. Otevřel jedno oko a najednou si připadal aspoň o deset kilogramů lehčí. Ta sprcha i dvouhodinový spánek udělaly svoje.

Vstal a utáhl si pásek upanu: No co? Trochu jsem si zdřímnul. Mám toho za celej den a

po krk.” Máma říkala, e si Jáju nechá přes sobotu a neděli. Děda jí slíbil, e pojedou do Prahy do zoo. Máme celý víkend jenom pro sebe.”

Dal bych si něco pořádnýho k pití, odlívku bílýho, ale to bude v téhle rodině asi problém ..

Je vidět, e jsi naplno nerozvinul svůj pátrací talent. A nezapomenout na ádnou maličkost.

Například stačí pořádně nahlédnout sem ..

Otevřela chladničku a dole stály dvě sedmičky rulandského. Vzala jednu do ruky.

Popili a Láďa stále na něco myslel. Jako by tu ani nebyl.

Jak si to prve říkala? e musím rozvinout pátrací talent? A nezapomenout na ádnou

maličkost?” Tak nějak a co má být?”

Prohlédnout kadý kout, neopomenout ádnou maličkost… A vidí, já mám pořád takový

pocit, e jsme při vyetřování naeho případu zapomněli na něco důleitého. Tak jako já

před chvílí. Kdy jsem si bral z chladničky pivo, ulo mi, e tam stojí i víno. Prostě neviml jsem si věci, o které jsem nevěděl.” Prosím tě, můe mi u konečně říct, na co pořád myslí?” Knobloch odjel a vrátí se a v pondělí… Nevím, ale asi skočím zítra na chvíli k Jardovi Klecanskému, musíme to vechno jetě znovu p r o b r a t … řidič Javůrek má alibi, prohlídka těchova auta taky nic nepřinesla, v Kroměříi zatím taky na nic nepřili… Někde bude zakopanej pes … Mám pocit, jako by někde vedle nás leela maličkost, která dá nový

směr vyetřování. Motáme se pořád v nějakým bludným kruhu ..

73

Ty si zkrátka nedá pokoj, ani kdy můeme být spolu chvíli sami. Take z víkendu nebude

nic?” Otráveně se opřela o opěradlo idle a dopila zbytek vína. Odpoledne budu doma jako na koni.” Znám tě jako své boty. To zas přivandruje a v n o c i …  Ale noc můe být taky hezká,” pronesl významně, kdy uléhal do postele.

Zhasla lampičku a otočila se k němu zády.

xxxx

Kdy druhý den Rybný zazvonil u bytu kolegy, Jarda se u oblékal.

Co tu dělá? Právě jsem chtěl pro tebe zajet. Volal mi operák, e se Knobloch vrátil a máme se ihned dostavit na oddělení. Řekl jsem mu, e tě cestou vezmu. Ty u něco ví?

Podporučík zaváhal. Nevím nic, přiel jsem za tebou, protoe mi pořád nejde do hlavy, e

jsme někde něco zapomněli nebo přehlédli. Ale teď mi napadá, e se Knobloch měl objevit

a v pondělí.”Taky mě překvapilo, e je tady.”

V kanceláři seděl kapitán a proti němu v křesílku Jiří těcha.

Oba příchozí na sebe pohlédli. Malířova přítomnost mohla naznačit mnohé. Jenome oba

věděli, e výpověď těchy byla potvrzena a de facto je mimo podezření. Tak co se vlastně

děje?

Na nevyřčenou otázku odpověděl kapitán po svém. Vstal a mlčky rozvinul nevelký svitek

plátna. Objevil se obraz, na něm byl zpodobněn portrét jakéhosi lechtice. Chvíli se dívali na tu nádheru.

Původně jsem chtěl panu těchovi vrátit klíč od jeho ateliéru. Pak jsem si vak řekl, e se tam vyzná lépe ne kdokoliv jiný. A tak jsem ho poádal, abychom se tam spolu vydali.

Znovu jsme prohlédli kadý kout. Kdy u se nám zdálo, e skončíme bez výsledku, objevil

pan těcha tohle plátno. Bylo vyndáno z rámu a zaloeno mezi prázdnými paspartami a

deskami. Podle seznamu odcizených obrazů nebylo těké zjistit, e patří do sbírky z

Kroměříe.”

Děkuju vám za spolupráci a tady máte vá klíč. Můete zase klidně pracovat,” obrátil se k výtvarníkovi. U nebudeme vá ateliér potřebovat. Jetě jednou děkujeme a na shledanou.”

Dveře u kanceláře zaklaply. Knobloch poodstoupil k oknu a vpustil dovnitř proud čerstvého

vzduchu.

To jste ho jen tak pustil?” divil se Rybný. Co kdy s tím má přece jenom něco společného.

Kdo jiný by mohl tak dovedně obraz ukrýt?”

To je to. Kdyby ho tam schoval těcha, asi by ho sám nevytáhl.

74

Pachatel loupee má přesný přehled, co odcizil. Tenhle obrázek má pěknou cenu. Bude mu

tedy c h y b ě t … Je to vůbec divný, povzdechl si kapitán. Ale u dva dny mám pocit, e se do ateliéru mohl dostat pachatel a hledat ztracenou část kořisti, kterou tam před ním ukryl třeba jeho komplic.

Ten pocit jsem měl taky, přidal se Rybný. Pořád mě pronásledovala mylenka, e jsme v

ateliéru něco přehlédli. A co dál? Budeme vilu hlídat?”

Nic jiného nezbývá, ale jedno je jasné. Tenhle obraz můe být vodítkem k těm vem

otázkám kolem klíčů, obrazů a smrti mladého Půlpána. Myslím, e jsme přece jenom

pokročili o milimetr. Aspoň to.”

Kapitán si zapálil a vichni tři se opět zadívali na plátno. Jedno bylo u jasné. Odcizený

obraz a zřejmě i některé soky byly v ateliéru v době, kdy se tu pohyboval mladý Půlpán a

dalí osoba, která má na svědomí jeho smrt.

Vtom zazvonil telefon.

Kapitán u sahal po sluchátku, ale pak si to rozmyslel. Otočil se na Rybného: Vem to, ty jsi tady doma … “

Slyím?” pronesl Láďa a celý oil. Dychtivě viseli očima na podporučíkovi.

Rybný skončil a chvíli je napínal. Tak co? Kdo to byl?”

Soudruhu kapitáne, volali z Kroměříe. Zjistili obchod, kde si v den loupee nějaký mladík kupoval dva kufry. Pamatovala si na něj prodavačka. Podle té naí fotografie ho ihned

poznala. Byl to Bohumil Půlpán ..

Take záhada kufrů Půlpánovy dívky je vyřeena.” Klecanský zalistoval protokoly řidiče

Karla Javůrka, Půlpánova paráka. Javůrek vypověděl, e jeho závozník naloil v Kroměříi

dva kufry své dívky, která se prý brzy měla stěhovat do Prahy. Aby prý toho nemusela tolik

táhnout. Dotyčnou dívku Javůrek vak nikdy neviděl, i kdy v Kroměříi u předtím třikrát

byli. Půlpánův otec si nepamatuje, e by syn někdy o nějaké dívce mluvil. Ani dopis od ní mu nepřiel.. To by znamenalo,” podotkl Rybný, e dívka zřejmě neexistovala a neexistuje.

Během tří pobytů v Kroměříi si mohl Půlpán obhlédnout situaci a na loupe se připravit.

Jedno mi ale vrtá hlavou. Nechce se mi věřit, e by se vyznal v obrazech. Podle mě mu

musel někdo dát tip. Člověk, který se vyznal v oboru a také v místní situaci. Ale kdo?”

A nejen to,” vmísil se do Láďova monologu Knobloch. Nezdá se mi, e to Půlpán provedl

sám. Musel mu přece aspoň někdo dělat zeď. Take znovu za starým Půlpánem a taky do

fabriky. Zjistit, s kým se Bohumil Půlpán nejčastěji stýkal. Něco říkal starý Půlpán o tom, e jeho syn sháněl peníze na koupi auta. Musíme zjistit, od koho je chtěl koupit. Třeba i tohle pomůe.” Kapitán se zamyslel. Kdy budeme uvaovat, e byli dva, pak tedy oba znali

ukradené předměty.

75

Zřejmě je chtěli společně prodat tomu, kdo jim dal tip. Je moné, e komplic překvapil

Bohumila v ateliéru, kdy zrovna schoval jeden obraz a snail se u k r ý t … moná třeba soku, co jsme z ní nali tu třísku. Co pak asi následovalo? Hádka, která mohla skončit tak, jak skončila. Ten jeden obraz zůstal pachateli utajen. Zná jeho cenu a určitě ho bude hledat..

Vtom se otevřely dveře a veel Hájek.

Soudruhu kapitáne, nic jsme nezjistili. U vily zatím hlídá nadpraporčík Sázavský. Večer ho vystřídám. ádné podezřelé osoby, ádná auta. Něco mi vak říká, e se pachatel vrátí..

xxxx

Jaromír Bavorský správně předpokládal, co se stane, a oznámí výpověď. Zaklepal na dveře

éfovy kanceláře.

Posaď se, řekl éfredaktor odměřeně a listoval v nějakých papírech. Tenhle manévr znal

Jarek velmi dobře.

Ty si teda myslí, e těch pár článků, které ti otiskli v Práci stačí na to, abys uspěl v

ústředním deníku? Ubezpečuju tě, e tam se musí m a k a t … 

Chce říct, e jsem tady nic nedělal? Pokud vím, uloené materiály jsem plnil a nikdy jsem se neulejval.”

Jarku, já vím, e nejsi patněj novinář a proto bych chtěl, aby sis to jetě pořádně rozváil.

My tě tu potřebujeme…

Věřím, pomyslel si. Kdo by za vás chodil na akce o sobotách a nedělích? Vidím do tebe jako

do akvária, vedl vnitřní monolog, ani pohnul brvou. Díval se na éfa, který začínal měnit

taktiku. Tak co, nerozmyslí si to? Vůbec ne. Kdy jsem se jednou rozhodl..

No, jak myslí. Jenom abys nebyl za měsíc zpátky!”

Neboj se. Vím, co mě čeká. Ale chleba je vude o dvou kůrkách.”

Nemusím ti vysvětlovat, e já sám o tom nerozhoduju. Uvidíme, jak se k tomu postaví

nahoře. Abys neřekl, e ti bráním v rozletu. Výpověď beru na vědomí. A nemysli si, e jsi

nenahraditelnej. My si u někoho seeneme.” Chvíli se odmlčel.

Ale teď váně. Stejně by mě zajímalo, proč vlastně odchází.”

Kdy jsem k vám nastoupil, slíbili jste mi, e po zapracování dostanu slunějí plat. Roky plynou a já sedím na dvou tisících hrubýho. To je dost málo i pro svobodného.”

Plat ti slíbili na okrese, já kasu nedrím ..

To vím. Ale nechci měnit místo jenom kvůli penězům. Kdybych aspoň viděl nějakou

perspektivu. Kdy dneska jedu na reportá do terénu, dá mi hodně práce, abych vymyslel

něco, o čem jsem jetě nepsal. Znám to tu na okrese za pět let jako svý boty.

V ústředním deníku jsou taky irí monosti.”

76

Právě v tom je to umění. Psát o stejných věcech, které zná, ale z jiného pohledu. Například chybí nám v novinách kritika…

,,O kritice snad spolu nebudeme diskutovat. Sám dobře ví, kolikrát jsi mi vrátil kritický

článek jen proto, e by s tím na okrese nesouhlasili, řekni mi upřímně, dával jsi mé kritické materiály někomu číst? Aby se k tomu vyjádřil třeba tajemník okresního výboru strany?”

Jako vedoucí redaktor dobře vím, co by prolo a co ne.

Kdy jsem byl místo tebe na semináři na kraji, vytýkali nám právě to, e jsme málo kritičtí.

Ale nechme to být, to bysme se dostali někam, kam nechceme … “

Kdy to bere takhle,” podíval se vedoucí redaktor na Jaromíra, pak u si nemáme co říct.

Ahoj.” Zaklapl desky, v nich do té doby jen tak listoval.

I tohle gesto znal Jaromír moc dobře. Věděl, e teď u nemá éf dost argumentů, aby mu

oponoval. Zvedl se a proel kanceláří sekretářky. Kam tak zhurta?”

Sekretářka Jarmila byla celkem hodná enská. Ale a příli zvědavá. Z vlastní iniciativy se pídila po tom, kdo kde je, co tam dělá a proč. Nadzvedla si brýle a Jarek odsekl: Utopit,

Jarmilko, jdu se utopit!”

Ohrnul si límec a vykročil. Jen tak. Nazdařbůh. Na náměstí se dlouho nerozmýlel a veel do restaurace. Posadil se v rohu u dveří a objednal si kávu.

Klop, klop, klop, kdo jsi ty, já jsem lidoop … ” Za zády mu stál Vráa.

Kdes byl celou věčnost, dlouho jsem tě neviděl. Co policajti, u ti dali pokoj?”

Zatím mě nevolali.”

Já se Ládínka zeptám, třeba bude něco novýho na obzoru.”

Já mám pro tebe taky něco novýho. Jaromír Bavorský, redaktor kulturního oddělení

praského deníku. Tedy budoucí … ” Nekecej, ty si s tím tady pratil?”

Před půlhodinkou vzal éf mou výpověď na vědomí a souhlasil s ní.” Fakt, Jarku?”

Určitě mě nepustí dohodou. Dají mi est plus dva.”

Jarkovi se vrátila dobrá nálada. Byl rád, e potkal jako prvního zrovna Vráu a mohl se mu

vyzpovídat, říkal jsi, e má taky novinku.”

Vidí, málem bych zapomněl. Brzy tě pozvu na vernisá mé první výstavy.”

Bylo na čase. Co jsi vechno dal dohromady?”

Akverely, pastely a nějaké kresby. Přiznám se, e mám dost trému. Jsem zvědav, jak

dopadne írování.”

77

Já myslím, e se s tím moc párat nebudou. írovat se bude a při vernisái. O čem by si

jinak nai odborníci povídali.”

xxxx

Tým kriminalistů se seel navečer k operativní poradě.

Ten těcha je v ateliéru opravdu od rána do večera, soudruhu kapitáne, ale jinak nic

zvlátního,” referoval Hájek, který měl na starosti sledování vily v Purkyňově ulici.

No co se dá dělat,” prohodil Knobloch.

Poradu skupiny doprovázelo bubnování detě na okenním parapetu.

Neříkejte mi, chlapi, e by si pachatel krádee nechal ujít tak vzácný kus, který má

obrovskou hodnotu? Víte, kolik by podle znalců mohl dostat za ten obraz venku? Tisíce

dolarů. Musí si pro něj přijít. Kdo tam teď hlídá?”

Podporučík edivý z naeho oddělení,” pronesl Rybný a hrál si se zapalovačem. Přetáčel

ho z hrany na hranu a kadou chvíli mu spadl na desku stolu. Vdy se ozval tupý zvuk.

Nebuď nervózní. Jak to vypadá s prověrkou osob, s nimi se Bohumil Půlpán stýkal?”

Nejvíc se oférem Javůrkem, o dalích zatím nevíme. Hovořili jsme s dispečerem ze

závodu. Podle jeho názoru pracoval Půlpán celkem dobře a nebyly s ním problémy. S kým

se jinak stýkal, neví. To je vechno, co nám řekl.” Knobloch se podíval po ostatních.

To je sakra málo. Náčelník u je netrpělivý, chce výsledky, a taky prokurátor se ozval, jak jsme s případem daleko. A my tady sedíme. V kanceláři není kriminalista nic platnej.”

Kolem pracovního stolu se rozhostilo mlčení. Klecanský listoval v papírech, Hájek byl v

mylenkách doma. Představil si enu, jak v tuto chvíli ukládá oba kluky do postýlek a tomu

starímu, Zdeňkovi po tátovi, vysvětluje, e otec pracuje a e brzy přijede a pak e mu

přečte pohádku před spaním on.

První se zvedl Rybný. Jdu to omrknout do motorestu, co k d y b y … “

x x x x

S balíkem prázdných paspart, které právě nakoupil v prodejně potřeb pro výtvarníky na

Národní třídě, procházel Vráa kolem Národního divadla a zabočil vlevo. Přesně

naprogramovaný obřad, opakující se vdy, kdy přijede do hlavního města. Vdechuje vlhkou

vůni Vltavy a kráčí pomalu, trochu nerozhodně k budově, která ho nikdy nepřestane

fascinovat.

78

Zastaví se a u můstku a nahlíí velkými okny dovnitř. Mánes. Tradiční místo malířů, grafiků a sochařů. Umělců, jejich jména vela ve známost. Vráův sen byl stát se jedním z nich.

Cítí, e má v sobě dost energie a talentu, e se v něm rodí něco, co jetě nedokáe dost

dobře pojmenovat. Třeba vstoupí do téhle budovy, vejde do klubu, kde budou sedět jeho

kolegové, kterým nebude lhostejný.

Musel se v duchu pousmát. Tak daleko jetě nejsem, ale kdoví, co bude za rok, za dva …

Naposledy pohlédl ke vchodu a chystal se odejít. V tom spatřil, jak se rozlétly dveře a po

krátkém můstku kráčela Jana těchová. ena, je mu v nedávných dnech tolik zamotala

hlavu. Stál a pohlédl ji zpříma do očí. V tu chvíli ho zaregistrovala.

Vráo, co tu dělá?” Jen tak . . o d p o v ě d ě l rozpačitě.

Nechce si zajít na kafe, třeba do Slávie?”

Rozum mu říkal: odmítni to. Cit byl jiného názoru.

Ale jo. Nemám stejně co dělat.”

těcha si vyřizuje konečně stipendium. Pojede na měsíc do NDR na plenér. Mě ty jejich řeči moc nebaví a v klubu nebyl nikdo zajímavý.”

To bylo vechno. Víc spolu nepromluvili, li těsně vedle sebe, dotýkali se jemně rameny. V

kavárně si vybrali místo u stolku s výhledem na Vltavu, objednal dvě kávy a dvakrát

myslivce.

Tázavě na něho pohlédla, ale neodmítla. Čekala, co se bude dít. Uvědomila si, e jí Vráa

přece jenom nepřestal být úplně lhostejným. Hlavou jí prolétla vzpomínka na chvíle, které

spolu proili v ateliéru, u nich v bytě i na chalupě. Bylo to krásné poblouznění. Vráa je jiný ne ostatní. Byla si vědoma svých půvabů. I toho, e jí stačí na leckterého mue jen mrknout a můe ho mít během chvíle i v posteli. Ale Vráu tam musela dostat sama. A přitom cítila,

e ji má rád. Přitahovala ji právě jeho nesmělost na začátku jejich nedlouho trvajícího vztahu, jeho upřímnost. A takový, jaký byl, kdy za ním přila poprvé do ateliéru, je i dnes …

Nevěděl, jak začít, najednou mu překáely ruce i nohy. Těkavě se jí díval do očí a zase na

klidnou hladinu Vltavy, odkud neustále startovali k obloze ukřičení rackové, odkud

těkopádně vzlétaly na svých mohutných křídlech sněhobílé labutě. Je svobodný a ona

vdaná. Má sice stálý, ale ne příli vysoký plat, zatímco ona je zvyklá na těchovy

mnohatisícové příjmy. Nedokázala by se uskrovnit a víc ne na tuzexové oacení myslet na

to, co uvaří k večeři.

Zkrátka, vůbec se jeden k druhému nehodí. A přece oba cítili, e je k sobě něco přitáhlo.

Chtěla jsem ti něco říct. Moná, e spolu takhle sedíme naposledy v ivotě.”

79

Na chvíli se odmlčela a usrkla z poloprázdné sklenky alkohol. Po těle se jí rozlilo teplo.

Promiň mi, ale myslím na nae setkání stále častěji. Nevím, jestli jsem tě měla nebo mám

r á d a … To není podstatné. Ale rozhodně jsem proívala tak krásné chvíle, e mě to a

trochu děsí. Kolikrát jsem chodila po městě, procházela bez cíle ulicemi a pořád jsem na

tebe musela myslet. Cítila jsem v sobě zvlátní napětí, nějaký tlak, kterého jsem se nemohla zbavit. Zblbla jsem, promiň.”

Já ti rozumím, něco podobného jsem proíval taky. Ze začátku jsem tápal, ale pak jsem

pochopil, e takhle nějak se asi projevuje láska…

Já jsem to dneska pocítila taky. Kdy jsem tě zase po těch dnech uviděla, dech se ve mně

zastavil.”

Vráa oil a začal si opět dělat naděje. Trvalo to vak jen okamik. Záhy přila studená

sprcha.

A právě proto, e jsem si to uvědomila, e jsem najednou dokázala vechny své pocity

pojmenovat tím jedním slovem, rozhodla jsem se, e se s tím musí něco udělat.”

Upřeně si prohlíela své tíhlé prsty s pěstěnými nehty. Přemýlela, jak dál, aby se Vráti

příli nedotkla.

Kdybychom se dál vídali, asi bych tomu znova podlehla. Chtěla jsem tě poprosit, abychom

se u nesetkávali. Bude to tak lepí pro nás oba. Nezlobí se, e jsem ti to řekla takhle na rovinu?”

Vráa nedal na sobě nic znát. Jeho nebe se zatáhlo, křídla labutí, která tak těko

překonávala zemskou přitalivost, ne vzlétla k obloze, najednou začala jakoby odumírat a

bílá těla pleskala jedno za druhým o potemnělou hladinu Vltavy.

Má pravdu, asi to bude nejlepí řeení.”

To bylo vechno, na co se zmohl. Ohlédl se po číníkovi, aby mohl zaplatit. Pak se oba

mlčky zvedli ze idlí, vyli před starobylou kavárnu. Na chodníku se zastavili. Otočila se k němu, ale nedokázala mu pohlédnout do obličeje.

Byla bych ráda, kdybychom se rozeli jako přátelé.” Proč ne, nic jsme si přece neudělali..

Tak se měj.”

Podala mu ruku, otočila se, přeběhla přes přechod k budově Národního divadla a zmizela za

rohem.

Otřela si tvář, pohlédla do zrcátka, trochu se upravila a vykročila směrem k Mánesu, kde na ni u netrpělivě čekal manel. Ten, s ním se jetě před třemi týdny chtěla dát rozvést.

Vráa se vydal do Paříské ulice, kde měl v pět hodin schůzku s Jarkem v novinářském

klubu. Bavorskému neuniklo, jak se Vráa tváří. Tuil, e se něco přihodilo, ale nechal to tak.

Vyptávat se nebude. U lahve tramínu nepromluvili zpočátku ani slovo.

Stalo se ti něco?” nevydrel dusnou atmosféru Jaromír.

80

To nestojí za řeč. Prostě nemám náladu. A co ty, jak to vypadá s přestupem do redakce v

Praze?

Dobře. Představ si, e mi to dali dohodou. Po prázdninách nastupuju v Práci.”

U za tebe sehnali náhradu?”

Člověče, zdá se, e jsem se éfa dotknul tak mocně, a se z toho zvencnul. Během týdne

hlásil, e sehnal nějakou mladou holku, která se nedostala na fakultu urnalistiky a bude mu rok dělat elévku, do přítích přijímaček. Konečně, taková praxe v okreskách není k zahození.

Sám jsem to poznal a vím, jaká je to kola. Take, vechno v pohodě.”

Dlouze se napil a zapálil si. Mimochodem, Vráo, jak jsi daleko s výstavou?”

Včera jsem rozesílal pozvánky na vernisá, u je to v cajku.

V pátek tě čekám.”

Fajn. Vlastně jsem chtěl s tebou hovořit o něčem jiném. Proto jsem se s tebou na dneek

domluvil.” Ohlédl se kolem a ztiil hlas.

Včera jsem prohodil pár slov s Ládínkem. Potkali jsme se na náměstí. Naznačil… ale,

prosím tě, nic jsem ti n e ř e k l , … naznačil, e se vyetřování konečně pohnulo. Snad jsou na stopě…” A komu …  nedořekl Vráa.

To mi samozřejmě neprozradil. Ale naznačil, e oba výtvarníci jsou mimo. Tedy jako ty a

těcha. Prý stejně moc nevěřil, e byste do toho byli zapletený.. Vráa si oddechl.

Abych se přiznal, nevěřil jsem ani tomu, e by do toho mohl být namočenej Jirka. Na to ho

znám příli dobře … “

Dopili a vyli před klub. Vráa vykročil do Jáchymovy ulice, Jaromír zamířil k

Staroměstskému náměstí.

x x xx

Přijeďte sem někdo za mnou,” telefonoval podporučík Rybný z motorestu. Co nejdřív,”

dodal naléhavě a zavěsil.

Klecanský s Hájkem se zvedli jako jeden mu. Láďa by nevolal pro nic za nic. Vsedli do

referentského igulíka se zabudovanou vysílačkou. Parkovitě motorestu, kam dorazili za

deset minut, skýtalo obvyklý obraz jako vdy touto podvečerní dobou. Vedle osobních vozů

stály stranou v řadě za sebou obří vehikly mezinárodní silniční dopravy TIR. Jejich osádky si oblíbily motorest Na vyhlídce proto, e jim na trase, kterou mají propočítánu a jedou ji podle tachografu, vyhovoval jako místo krátkého odpočinku. Ale zejména je uspokojovala velmi dobrá kuchyně s výběrem lákavých jídel a rychlá obsluha.

Klecanský s Hájkem vstoupili do nevelké haly, zařízené jako bufet s barovým pultem, na

něm trůnil italský přístroj na espreso kávu.

82

Protlačili se houfem těch, kdo se tu občerstvovali vstoje a nahlédli do restaurace. Taky tam bylo plno. Láďu Rybného vak uviděli ihned, seděl u stolu nejblí ke vchodu, kde právě platil manelský pár a zvedal se k odchodu. Vyuili toho a s dovolením obsadili uvolněné idle.

Tvářili se, e Láďu neznají. Také on jen přikývl, upil piva a nevímal si jich.

Vzápětí se nad nimi sklonila servírka a poloila na stůl jídelní lístek.

,,Slečno,” usmál se na ni Hájek, ne si vybereme, můete nám přinést pivo?

Kdy odkvačila, zaeptal Láďa spí do sklenice: Mrkněte se nenápadně tam do rohu,”

pohnul hlavou, aby naznačil směr. Myslí toho vlasatce?” zeptal se Hájek.

Klecanský zbystřil. To je přece baskytarista od Acetonů.”

Jo. Jmenuje se Anto,” přikývl Rybný. Kvůli němu jsi nás volal?” podivil se Hájek.

Celou dobu, co tu sedím, sleduju jeho chování. A jetě víc mě zajímá zavazadlo, které má u nohou. Kadou chvíli se přesvědčuje, jestli tam stojí a jestli mu ho někdo neukrad. Jakoby v něm převáel přinejmením zlatý pruty nebo hai. Přitom pořád kouká na hodinky. Copak

nevidíte, jak je nervózní? Mám podezření, e na někoho čeká a ten dotyčný nepřichází.”

Prosím tě, jaké podezření?” namítl Hájek, Třeba si tu ten muzikant dal spycha se známým, který mu slíbil, e ho i s kufrem naloí a někam odveze. Jene co to má s námi společného?” dodal skepticky.

Právě ten kufr. Moná přeháním. Ale vzpomněl jsem si na kufry, které přivezl Půlpán z

Kroměříe. Zatím jsme je nenali. Co kdyby náhodou … 

Promiň, Láďo, ale to se mi zdá poněkud krkolomný. Jak jsi říkal, e se ten vlasatec

jmenuje?” Anto,” odtuil Rybný.

Jeho jméno, pokud vím, nám nikde během vyetřování nevylítlo. Dávat ho do souvislosti s

Půlpánem jen proto, e teď sedí v motorestu s kufrem … ” kroutil pochybovačně hlavou.

Klecanský na rozdíl od Hájka vak věděl, jaké má Rybný těstí na náhody. A kolikrát u mu

taková náhoda vyla.

Co to bude, pánové?” překvapila Hájka s Klecanským servírka. První se vzpamatoval

Klecanský. Přili sem přece jako hosté a musejí si něco objednat. Vrhl bleskový pohled na

jídelní lístek a poručil dvakrát gulá. Na to pivo jste zapomněla, e?”

Omyl, pane. Mám ho tu napsané,” ukázala bloček. Ale pití podáváme jen k jídlu.”

Specialita podniku á la Vyhlídka” přistál před nimi ve dvou kameninových miskách spolu s orosenými sklenicemi budvaru. Pustili se do chutně kořeněného jídla, nespoutějíce oči s Antoe. Vtom si vimli, e se k jeho stolu přitočil vrchní, byl to takový ten rutinní pohyb, kdy se číník nakloní k hostovi, zda si jetě něco nepřeje.

83

Sledujte to, upozornil spolustolovníky Rybný. Teď mu určitě dává hláku.”

Jakou hláku?” usrkl piva Hájek.

Ty bláho, vrchní Korda mě zaregistroval, sotva jsem vlez do lokálu. Jene si asi myslel,

Rybnej se jenom zastavil na obligátní klobásku s pivem a zase odtáhne. A teď uviděl tadyhle Klecandu, taky z kriminálky. To je pro něj moc poldů najednou.”

Mě přece nemůe znát?” ohradil se Hájek.

Jestli není padlej na hlavu,” usmál se podporučík Rybný, tak tuí, e k nám patří. I kdy třeba neví, e jsi z kraje. Od téhle chvíle jsme zkrátka propíchnutý.”

Asi bude mít pravdu, Ládínku,” přikývl Klecanský. Teda s tou hlákou. Heleme se, kam se nám s tím kufrem nesel”

A skutečně. Jako na potvrzení jeho slov se Anto rozhlédl po jídelním sále motorestu,

přeplněným hlučícími hosty, vzal do ruky kufr a zamířil směrem k toaletám, umístěným v

opačném rohu lokálu. Vrchní odeel po chvíli za ním.

Hájek naznačil kolegům, aby zůstali sedět. Zdvihl se a zanedlouho se vrátil. Utíral si okázale ruce do kapesníku. Co je to za dveře vzadu za toaletami?’

Kancelář vedoucího, pokud vím, řekl Rybný.

Anto tam musel odloit ten svůj kufr. Kdo je vedoucí motorestu?”

Počkej, to je moc důleitý. Tys ho viděl e tam ten kufr schoval?”

Kam asi jinam? Prohlíd jsem pánskou i dámskou kabinku WC od mísy a k splachovadlu.”

Vedoucí motorestu se tu celý večer neukázal. Kdy tu není, zastupuje ho vrchní Korda. A

tím pádem musí mít taky klíč od jeho , kanceláře,” uvaoval Rybný. Jak to tak vidím … 

Nedořekl.

Z dveří od toalet vyel vrchní Korda. Vzápětí po něm Antor s prázdnýma rukama. Pustil se k východu z restaurace.

A je to,” poposedl na idli Klecanský. Kdyby měl Anto v tom kufru jablka nebo hruky, proč by ho zamykal v místnosti vedoucího. Notabene hned potom, co dostal hláku od vrchního, e se na place objevili hosté z kriminálky.” Co teď podnikneme?” nadhodil netrpělivě Hájek.

Tvůj starej měl pravdu, e v kanceláři není kriminalista moc platnej,” uklíbl se Rybný.

Take zaplatíme a vypadneme. Ale tak, abychom neztratili přehled. Někdo se musí přilepit

na Antoe. A to bude tadyhle Hájek, protoe není zdejí a Anto ho nezná. Hlavně, abys

muzikanta nevyplail.”

Poručík Hájek se odebral na parkovitě. U nedaleké stanice linkového autobusu zahlédl

Antoe v hloučku lidí, čekajících na spoj.

84

Klecando, ty od týhle chvíle nespustí oči z vrchního. Ale bude stát v hale u barpultu, tady ne, rozhodl Rybný. Dej mi klíčky od auáku, zatím se do něj posadím.”

K zastávce ČSAD se přesně na čas přihnal dálkový rychlíkový autobus na Prahu. Řada

cestujcích se zavlnila. Avak vlasatý baskytarista se k nástupu neměl. Vystoupil z fronty a rozhlédl se. Teprve kdy autobus odjel, vydal se zvolna zpátky, směrem k parkoviti. Znovu

se několikrát obezřetně rozhlédl. Poručík Hájek stál přitisknut za zdí kiosku Potovní

novinové sluby, v této době uzamčeného. Pozoroval z bezpečné dálky kadý Antoův

pohyb. Bylo mu stále víc zřejmé, e tento člověk předstíral spěch na autobus pouze proto,

aby odlákal nebo zmátl případný zájem. Koho jiného, ne jich, přísluníků kriminálky, na

které upozornil vrchní z motorestu. A v duchu si musel přiznat, e intuice podporučíka

Rybného se ukazuje opodstatněnou.

Nemohl ovem tuit, co právě v této chvíli proívá Rybný na sedadle sluebního igulíku.

Podporučík si byl vědom, e tohle vechno můe vyznít také jako falený poplach. Stačí, aby se ukázalo, e v Antoově kufru je napěchováno… třeba jen muzikantovo pestrobarevné

koncertní kvádro, poité písmeny A.C.T. Netroufal si domyslet tu blamá. Venkoncem se

Antoovo roztěkané a nervózní chování mohlo týkat něčeho zcela jiného. Třeba čeká na

auto s kapelou, která odjídí někam na vystoupení a má tu Antoe vyzvednout. A vůbec,

mají oprávněný důvod, aby zkontrolovali obsah kufru? To je alfa a omega, vířilo Rybnému v

hlavě. Vytáhnout sluební průkaz a poádat majitele kufru, aby ho otevřel? Zatím je to jenom Rybného domněnka, e Anto čeká nějakou osobu z organizované sítě překupníků, dejme

tomu kradených staroitností. Jene k takovému kontaktu by si zvolili bezpečnějí místo.

Proč by Anto riskoval styk ve veřejném motorestu? Snad by bylo nejlépe zavolat

náčelníkovi. Tu mylenku vak okamitě zavrhl. Záleitost v motorestu rozjel na vlastní pěst a na vlastní triko ji také ukončí. By dopadne jakkoliv, třeba nezdarem. V tom případě raději snese hromobití majora Vlasáka za partyzántinu se vemi monými důsledky, ne aby si náčelník pomyslel, e si od něho Rybný vyaduje alibisticky dodatečný souhlas k celé téhle

akci.

Soustředil se na pozorování osvětleného vchodu do motorestu. Teď mu nezbývá ne vyčkat

a ověřit si, zda byl jeho předpoklad správný. e se Anto vrátí pro kufr a komusi jej

p ř e d á …

Poručík Hájek změnil mezitím stanovitě. Na viditelnou vzdálenost se drel Antoe, který

doel k vjezdu ze silniční komunikace na parkovitě. Tam zůstal stát. Občas ho ozářila

potkávací světla automobilů, projídějících oběma proudy po vozovce.

Náhle zdálky zazářily červené blinkry přední a zadní směrovky. Objevil se osobní vůz,

zahýbající zvolněnou rychlostí do průčelí areálu s neónovým nápisem Na vyhlídce. U vjezdu

přibrzdil. V tom okamiku spatřil Hájek Antoe, jak mává na řidiče. Otevřela se dvířka, Anto nasedl dovnitř.

85

Po několika vteřinách pokračoval vůz, byla to renaultka, na parkovitě.

Hájek se chvatně pustil tým směrem. Kdy posléze dorazil ke sluebnímu igulíku, stačil

Rybnému vychrlit praské číslo renaultky, které právě zjistil. Podporučík se dlouho

nerozmýlel. Zapojil radiostanici a vyádal si od operačního důstojníka okresní správy hlídku dopravní sluby VB, co moná ihned, na parkovitě motorestu. Pokyny vydá hlídce osobně, na stanovené rádiové frekvenci. Operační potvrdil příjem a čas. Ano, čas.

Teď o něj půjde předevím.

Nepromekat rozhodný okamik, jinak je výsledek improvizované akce ohroen …

Klecanský dopíjel u druhou preso-kávu. Rozhlíel se po nejbliím okolí, do restauračního

lokálu bylo odtud vidět jen částečně. Občas zahlédl vrchního Kordu. Kmital mezi stoly, tvářil se úsluně, na place byl dokonalým suverénem. e by se tenhle mazanej chlap, uvaoval Klecanský, nepoutěl do vekslů se zahraničními tiráky, kterých tu sedí plno? Čií mu to

přímo z očí. Od kluků z hospodářské kriminálky slyel leccos. e si Korda před nedávnem

pořídil forda escorta, údajně ojetého, jako dar od příbuzných v NSR. Ale na vechno má

přísluné darovací papíry a potvrzení o zaplacení cla. Kdo mu dokáe, e nabyl movitost

o čtyřech kolech nezákonně? Klecanský přemýlel i o Antoovi. Několikrát ho viděl hrát o

večerech s kapelou Aceáků. Ale co dělá ve dne, tenhle nedovyučený opravář kancelářských

strojů? Flákač s modrou kníkou, která ho osvobodila od vojny? Jak ji získal? Za vánou

trvalou nemoc asi sotva.

Pamatuj, opakoval si Klecanský Rybného pokyn, kdyby se tu náhodou Anto znova objevil,

nedej znát, e se něco děje. Tím by se vecko pokazilo, čekáme hlavně na jeho společníka.

Musíme je dostat oba najednou. Ale jak? přemítal Klecanský.

Vtom do haly vstoupil Anto. Sám. Klecanský se včas odvrátil, aby si ho Anto neviml. V

jídelně spatřil příchozího vrchní Korda. Prohodili spolu jen pár slov a vrchní se vytratil do chodbičky k toaletám. Anto ho následoval. Zanedlouho se objevil vlasatý muzikant se svým kufrem v ruce. Beze spěchu se propletl kolem stolů, vyel z lokálu a jeho dalí kroky mířily přes halu k východu.

Klecanský čekal, a Anto vypadne ven. Chtěl se mu pustit v patách, ale včas si uvědomil,

e nesmí zazmatkovat, o dalím postupu se musí domluvit s Rybným, který akci řídí.

Kdy doel k referentskému vozidlu, podporučík Rybný byl na příjmu s dopravní hlídkou VB,

která mezitím dorazila na místo. Rybný právě hlásil veliteli hlídky státní poznávací značku Renaultu 16 s tím, aby dopraváci zabránili uvedenému vozu vyjet z parkovitě. Podrobte

řidiče i vozidlo běné kontrole a vyčkejte, a se tam objevíme, dřív ho nepoutějte,” ádal naléhavě.

86

To u seděli vichni tři kriminalisté v setmělém igulíku, připraveni provést zásah.

Jasná zpráva,” hovořil vzrueně Hájek. Toho chlapa v renaultce Anto varoval, aby

nechodil do motorestu, kde měli dojednaný setkáni. Vrchní nás předtím zmerčil a dal

Antoovi hláku, e v lokále není čistej vzduch. I kdy nemohli předpokládat, e po tom

muzikantovi jdeme. Pro jistotu schovali kufr v kanceláři vedoucího a teď ho Anto odnesl do renaultky. Za to bych dal krk.”

Doufám, e ho neztratí. A já taky ne,” polkl nasucho Rybný.

Jak to chce provést?” prohodil věcně Klecanský. Ruky hore a kufr sem? To snad ne?”

Nech to na mě,” odsekl Rybný a otřel si dlaní zpocené čelo. Sedni za volant a prohrábni rot.”

Vyměnili si místa, Klecanský nastartoval motor, Hájek se stačil posadit dozadu, kdy se z

panelu ozval chrčivý zvuk. Rybný zdvihl sluchátko radiostanice. Ohlásila se dopravní hlídka.

Dik,” zavolal do mikrofonu mluvítka. U tam vyráíme.”

Klecanský zapnul světla a do zástěrek protáčených zadních kol zabubnovaly kamínky

těrku.

Prudce zabrzdil těsně za renaultkou. Kriminalisté společně vystoupili. Rybný se obrátil k

nadpraporčíkovi Mottlovi, veliteli dopravní hlídky. Vedle něho stál mu ve světlém obleku.

Dalí dva dopraváci prohlíeli zavazadlový prostor vozidla.

Bezpečnost,” představil se řidiči podporučík Rybný a předloil sluební legitimaci. Prosím vá občanský průkaz.”

U jsem ho ukazoval i s řidičákem tady soudruhovi,” kroutil nechápavě hlavou. Vytáhl z

kapsy saka náprsní taku a z ní občanku. Rybný ji otevřel, nadpraporčík mu posvítil

baterkou.

Řidič a majitel vozu se jmenoval Frantiek Rázek, narozený 12. dubna 1944 v Praze.

Podporučík nalistoval stránku s potvrzením o zaměstnáni. Restaurace a jídelny v Praze 2.

Na dvaadvacáté stránce si přečetl, e dritel občanského průkazu je přihláen k trvalému

pobytu rovně v Praze 2, ulice Odborů 38. Vrátil průkaz a nahlédl do vozu.

Na zadním sedadle uviděl Antoe.

Vystupte si, prosím. A také vá občanský průkaz.”

Vlasatec se vysoukal a spustil na podporučíka: Dy mě přece znáte, ne? A já vás taky. Na

co ty oficiality! Pan Rázek mě slíbil vzít do Prahy. Je na tom něco zakázanýho?”

Komu to patří?” ozvalo se jim za zády. Strámistr v bílé čepici lehce potřásal kufrem, který leel v zavazadlovém prostoru renaultky.

Tak moment, na to nemáte právo,” ohradil se rozčileně majitel vozu.

Pane řidiči,”, přeruil ho strámistr, zastavili jsme vás při silniční kontrole. Máme právo dotázat se, komu tohle přepravované zavazadlo patří.”

87

.Mně,” řekl bez váhání Anto.

Co obsahuje?’* otázal se úředním tónem velitel dopravní hlídky.

,,To je muzikantská záleitost,” reagoval klidně Anto. Vezu do Prahy partituru několika naich hitů. Pro skupinu Echo, s kterou vystoupí A-cé-té na společným koncertu v radiopaláci. S dovolením,” sáhl po kufru, stiskl oba zámky a pootevřel víko.

Podporučík Rybný takovýhle knockaut nečekal. Nejraději by se na místě propadl. Ve svitu

nadpraporčíkovy baterky se toti objevily pečlivě naskládané archy notových papírů. V

pětilinkových osnovách se hemily tóny, půltóny a čtvrttóny, předznamenání a odráky, ve

vyvedeno pečlivě černou tuí.

Rocková muzika vám asi moc neříká, e?” podotkl Anto a chystal se zavřít víko.

Počkejte,” zarazil ho Hájek a ne se Anto nadál, vsunul poručík obě dlaně do kufru a

nadzdvihl stoh notových papírů. Opatrně vytáhl černé lepenkové desky a rozevřel je.

Tohle je ale barokní hudba, pane Antoi,” pronesl nevzrueně.

Na tuhém plátně, jeho světlejí prázdné okraje byly proděravělé od vytaených hřebíčků,

spatřili olejomalbu, zobrazující něnou dívku, hrající na loutnu.

Dílko vlaského mistra z konce osmnáctého století,” pronesl Rybný. Pokud se nemýlím, je na seznamu uměleckých děl, odcizených nedávno ze sbírek zámecké galérie v Kroměříi.

Vy toho pachatele krádee budete asi znát, e, pane Antoi?”

Vlasatý mladík neodpověděl. Uskočil stranou a dal se na útěk. Přímo do náruče

Klecanského, který stál v záloze a pohotovým chvatem zadrel prchajícího. Spolu s Hájkem

ho vzali mezi sebe a vtlačili se s ním na zadní sedadlo referentského igulíka.

Soudruhu Motle,” poádal Rybný velitele dopravní hlídky, pro pana řidiče se za chvíli

vrátíme. Do té doby na něho dohlédněte.”

Kategoricky protestuju,” vykřikl m u  , v e světlém obleku a gestikuloval rozčileně rukama. O

ádné krádei nic nevím.”

Prozatím budete předveden k svědeckému výslechu, pane Rázek. Přepravoval jste ve svém

voze předmět, o kterém je důvodné podezření, e pochází z krádee. Učinit svědeckou

výpověď jste podle zákona povinen.”

Rybný převzal kufr s doličným předmětem a poloil jej na přední sedadlo igulíka. Usedl k

volantu a ne nastartoval, ohlédl se za sebe. Anto se choulil sklesle mezi oběma

kriminalisty, Hájek s Klecanským mu svírali pae, protoe pouta si s sebou do motorestu

nevzali.

xxxx

88

Bylo dlouho po půlnoci a v prvním patře okresní správy SNB zářila světla ve vech oknech.

Pásky magnetofonů běely naplno. Na místo se dostavil i náčelník správy major Vlasák.

Předběné výslechy zadrených Antoe a Rázka probíhaly odděleně. K svědecké výpovědi

dal náčelník přivézt i vrchního z motorestu Kordu. Taktiku vyetřování zaměřil v této fázi

Knobloch pouze k objasnění okolností, týkajících se zajitěného obrazu. O násilné smrti

Bohumila Půlpána nemělo zatím padnout ani slovo.

Můete nám říci, pane Rázku, kdy a jak jste se seznámil s Janem Antoem?” poloil otázku.

,,S tím člověkem jsem se viděl dnes poprvé v ivotě. Setkání mi dojednal můj známý, Pavel

Korda, který pracuje jako vrchní v motorestu Na vyhlídce. Před časem jsem se mu svěřil, e

bych měl zájem o koupi staroitného obrazu. Kdyby o něčem věděl, a mi dá vědět.

Předevčírem mi volal, e se taková monost naskytla, abych přijel v est večer Na vyhlídku.

To je vechno.”

Sdělil vám, o jaký obraz se jedná, jaká je cena a kdo je prodávající?”

Jenom, e to má být snad nějaká miniatura, kterou dotyčný prodávající zdědil a chce za ni

kolem patnácti tisíc. Kdo ji nabízí, mi neřekl. e je to ale seriózní a vechno se dojedná a na místě. Bohuel, zlobí mě spojka a dojel jsem Na vyhlídku se zpoděním. U vjezdu do motorestu mě zastavil ten kluk s kufrem, prý ho posílá Korda a abych s ním počkal ve voze

na parkoviti, ne bude čistej vzduch. To u jsem vytuil, e je v tom nějaká levota. Můu

vás ujistit, soudruzi, kdybych věděl, e jde o kradený obraz … “

Pane Rázku, vai výpověď si samozřejmě prověříme. Jakou provizi jste slíbil Kordovi za to

zprostředkování?”

Rázek sklopil hlavu a sepjal ruce, a mu klouby zapratěly. ,,Nic konkrétního jsme si

nedohovořili. N o … e se mu budu revanovat, a přijede do Prahy.”

Zatím jste důvodně podezřelý ze spoluúčasti na trestném činu ve spojitosti s koupí

odcizeného uměleckého předmětu. A do dalího rozhodnutí prokurátora budete umístěn v

cele předběného zadrení,” oznámil stručně Knobloch. Poté se odebral do vedlejí

kanceláře, kde se nacházel vrchní Korda ve společnosti poručíka Hájka, číník se tvářil

navýsost úsluně. Prosím pěkně, za ochotu na ebrotu,” vychrlil na kapitána.

Počkejte, pane Korda,” pousmál se Knobloch. Usedl na protějí idli a vytasil se se stejnou otázkou, kterou před chvílí poloil vedoucímu praské vinárny Zenit a sběrateli staroitností Rázkovi. Jak a kdy jste se seznámil s Janem Antoem?”

Jako s kadým hostem, co k nám docházejí do podniku, pane kapitáne. To se tak nedá říct

seznámil. Já vím a vy víte taky. Některej kunčoft se nají, napije, zaplatí a vypadne. A jinej se nají, napije a zůstane viset. Jako třeba Anto. Jene já mám tydle bohémové rád, a počkám jim. A oni mně to vrátějí i s úrokama, třeba pozdějc, a se dostanou do peněz.”

89

Korda by se rozpovídal jetě dál, avak kapitán nemínil ztrácet čas. Kolik vám Anto visel?”

Vrchní vytáhl navyklým pohybem ze zadní kapsy kalhot čínický flek, harmonikovou taku na

peníze, sáhl do jedné přihrádky a mávl v prstech papírovou kartičkou. Tady je to přesně. Za panem Antoem mám tři tisíce dvě stě padesát. Račte se podívat, i s jeho podpisem a

posledním datumem.” Dobře. Kdy vám slíbil dluh vrátit?”

Z toho balíku, a prej prodá obraz, co zdědil. Nabídl mi, to přiznávám, jetě deset procent z kupní ceny, kdy mu na tu koupi někoho seenu.”

A vy jste sehnal? Přesněji řečeno, koupi zprostředkoval?”

Dá se to tak říct. Ale přísahám, e jsem ten obraz ani neviděl!”

Proč jste schoval Antoovi kufr s obrazem v kanceláři vedoucího motorestu, jakmile jste

uviděl nae přísluníky v lokále?” Na to nenael Korda odpověď.

Nezbylo mu, ne aby přijal, stejně jako Rázek, a na dalí zavděk noclehem v cele

předběného zadrení…

Výslechu Jana Antoe se zúčastnil spolu s kapitánem Knoblochem náčelník správy major

Vlasák. Záměrně si ponechali zadreného baskytaristu v pořadí jako posledního. Teď lo

o nejdůleitějí věc.

Pane Antoi, uveďte, jak se dostal do vaeho drení obraz, zajitěný ve vaem zavazadle v

automobilu pana Rázka.”

Jo tak,” spustil drze vlasatec, vy mi chcete přiít nějakou kráde? Tak to na mě

nezkouejte. Já vám nic vypovídat nebudu, dokud nedostanu advokáta.”

Pane Antoi,” upozornil ho major Vlasák, obhájce vám zajistíme. Byl jste přece poučen o svých právech a bude vám umoněno je uplatnit. Současně vám sděluji, e jsme si vyádali od prokurátora souhlas k provedení domovní prohlídky ve vaem bytě.”

Anto znejistěl. Z čeho mě obviňujete?” vyhrkl. Obvinění vznese prokurátor. Ne my.

Ale z čeho,” vykřikl. Chci obhájce!”

Zvolte si ho a my vám ho zavoláme,” reagoval klidně Knobloch.

ádnýho neznám. Já obhájce nikdy nepotřeboval.”

V tom případě vám ho doporučíme. Nám na tom nezáleí, koho si za obhájce zvolíte.”

Proč to vechno děláte?”

Protoe na vás uvalíme vazbu. Předpokládám, e nám ji prokurátor odsouhlasí. V tom

případě budete mít nárok na obhájce ex offo, tedy přesněji řečeno ex officio.”

Co to má bejt?”

90

,,To znamená, pane Antoi, e vám bude ustanoven obhájce, tedy advokát z moci úřední. Je

vám to jasné?

,,Ale já ten obraz v ádný galérii fakt neukrad, to mi věřte.” Tak odkud ho máte?”

Dal mi ho do prodeje .. Bohumil Půlpán?” vystřelil otázku Knobloch.

Anto se celý zachvěl. Ne se vzpamatoval, vypálil Knobloch dalí: Znáte Bohumila

Půlpána?” A ani čekal odpověď, oznámil: V kadém případě vám, pane Antoi, sejmeme

otisky prstů. A porovnáme je s otisky, které jsme zajistili v ateliéru ve vile na Purkyňově ulici.”

Ne, prosím vás,” zaeptal téměř plačky. Nedělejte u nás v bytě policejní prohlídku. Nai by to nepřeili.” Drel se rukama za hlavu a vzlykal. Já ho nechtěl zabít,” vykřikl z ničeho nic.

A cívka magnetofonu zaznamenávala spontánní výpověď Jana Antoe.

S Bohumilem Půlpánem se seznámil, kdy kapela Acetonů popíjela po jednom vystoupení v

kulturním domě. Půlpán k nim přisedl a poručil pro vechny rundu. Divili se, proč. Hostitel je ujioval, e je jejich fandou a chodí na kadý jejich koncert. Nakonec zůstali u stolu jen dva, Půlpán a Anto. Slovo dalo slovo. Půlpán se pochlubil Antoovi, e by měl na prodej pár staroitných obrazů a soek, které zdědil. Potřebuje co nejdřív peníze na nové auto. Ví, e muzikanti jsou při penězích. Anto zavětřil monost, jak se obohatit. Sám peníze nemá, ale

nějakého kupce seene. Při poslední tamprli si plácli, e pojedou, ovem fifty-fifty. Na tom Anto trval, protoe usoudil, e jde s největí pravděpodobností o nekalý keft. A zisk a je úměrný riziku podnikání.

Nazítří ho Půlpán pozval do aletiéru ve vile, kde bydlel. Od dveří ateliéru měl rezervní klíč, který si tajně zhotovil, kdy mu obyvatel ateliéru těcha klíč kdysi zapůjčil na přespání s Půlpánovou dívkou.

Upřesněte, co následovalo,” přeruil spontánní výpověď Knobloch. U vědomí toho, e

doznání není jetě důkaz. Důkazní břemeno, jak stanoví přísluný zákon, leí na orgánech,

činných v trestním řízení.

Já s tím nezačal, jestli vám jde o tu flaku rumu. Otevřel ji Půlpán, on ji taky přines. Hned mi bylo jasný, e mě chce upravit do patřičný nálady. Začal vykládat, jaká to byla ichta, udělat to dědictví a e mi z toho dá jen čtvrtinu.” Co bylo potom?”

Trochu jsme se nametli. Půlpán mě začal přesvědčovat, e kdy nepřistoupím na čtvrtinu,

najde si někoho jinýho. Začali jsme se hádat.. A vy jste popadl tu soku, e?”

Ale já ho nechtěl z a b í t … Ne, to ne! Anto poádal o sklenku vody. Hltavě ji vypil.

91

Pak jsem se trochu vzpamatoval, sebral jsem kufry a vypadl.”

Kde je ten druhý kufr s obrazy,” otázal se Hájek. Byly přece dva. Kam jste schoval ten druhý?”

Je u nás doma ve sklepě. Ale prosím vás, já vám ho přinesu, ale a o tom nevědí nai. Oni

by fakt domovní prohlídku asi nepřeili.”

xxxx

Dobrý den, paní Bavorská, je doma Jarek?”

To jsi ty, Vráo? Má těstí. Je zalezlej v pokoji a něco píe. Poslední dobou ho vídám

málo. Pořád někde courá a pak vysedává do noci u stroje.”

To víte, paní Bavorská, čeká ho nové místo. Tak se musí činit.” Vy jste oba stejný. Na prvním místě práce a e máte rodiče, to je vám úplně jedno … “

Vráa si v té chvíli uvědomil, e sám nebyl doma pomalu měsíc. Připravoval obrazy na

výstavu a v závodě bylo taky pořád co dělat. A dojídět domů? To by ztratil hodné času.

Proto také vzal zavděk svobodárnou, kdy nastoupil do propagace.

Paní Bavorská, vdy je to u pár let, co jsme s Jarkem vychodili gympl. Teď u jsme

dospělí.” Dospělí, dospělí..

Pokývala hlavou a pak trochu smutně dodala:

U byste se taky měli oenit. Oba. Vdy se ani nedočkáme vnoučat…”

Jaromír vyel z pokoje.

Mami, e Vráu přemlouvá, aby u do toho pratil, přiznej se?”

Prosím tě, jak to mluví … pratil do toho … Jenom jsem říkala, e u máte čas na to,

abyste začali ít spořádaným ivotem. Vai spoluáci u jsou dávno otcové rodin ..

Ty nejsi ráda, e mě má doma?” Vzal matku kolem ramen.

A ti přijdu oznámit, e se budu enit, začne mít strach. Nejdřív, jestli musím a pak, jestli si beru tu pravou … ” Mávla rukou a odela do kuchyně. Co mi nese, staroui?”

Potřeboval bych píchnout. Nemohl bys se mnou objet pár obchodů, musím nakoupit na tu

zítřejí slávu nějaké pohotění a tak ..

Vráo, mám rozepsanou reportá a ráno ji musím odevzdat. Ale jestli chce, vem si moje

přibliovadlo a odkočíruj si to sám. Vak moji feldu zná a nepojede s ní prvně.”

Fajn, díky!”

Jaromír mu přinesl klíčky a osvědčení o technickém průkazu své felicie.

92

Vráa vyrazil na nákupy.

Sehnat v okresním městě dobré bílé víno nebylo jednoduchou záleitosti. V obchodním

domě na náměstí měl těstí. Naloil basu vlaského ryzlinku a červeného vavřince. Pak se

jetě zastavil v lahůdkách pro tvrdý sýr a nějaký trvanlivý salám. Doma má pár sklenic

naloených sladkokyselých okurek, ty nemusí kupovat.

Zastavil před kavárnou a rozmýlel se, zda zajít na kafe anebo odjet rovnou do kulturáku,

aby uloil nákup do chladicího boxu. Rozhlíel se nerozhodně. Vtom ji spatřil.

Jana Stěchová! To je překvapení!

Vzpomněl si na nedávné tklivé loučení v praské kavárně Slávia.

Jetě jednou si ji prohlédl.

Nastartoval a odpíchl se od chodníku. Zaregistroval, e se Jana ohlédla za odjídějící felicií.

Poznala ho …

Václave, můu si tady sloit víno a do ledničky něco k zakousnutí na tu vernisá?”

Jasně.” Provozář kulturního domu vytáhl z basy jednu láhev.

Co abychom to ochutnali?”

Docela bych rád, ale jsem za volantem. Jestli chce, ochutnej za mě. Já posedím chvilku

dole. Dám si kafe a kolu.”

Usedl ke stolu a rozhlíel se po lokále. Teprve teď si viml, e v rohu místnosti sedí Jiří těcha. Před sebou nedopité pivo.

Vráa vstal a kráčel k němu. Pozdravil. Nic. Jirka se ani nepohnul. Jen ohrnul rty a odvrátil hlavu. Co je s tebou, Jirko?”

Jestli se chce zeptat, tak mi policajti vrátili klíč od aasu. Jsem mimo podezření. Jestli se mě chce zeptat na něco jinýho . . u d ě l a l významnou pauzu, pak si, myslím, u nemáme co povědět. A teď laskavě vodpal. Nemám náladu na takový, co přebírají kámoům enu… .

Tak takhle to je. Někdo Jirkovi referoval. Nebo e by se mu zpovídala Jana? Provinile se

otočil a odeel.

xxxx

Nadeel pátek. Den snad nejdůleitějí ve Vráově dosavadním ivotě.

Co byla proti tomu první cesta do koly? Maturita na gymnáziu

A závěrečná zkouka na výtvarce? Je to jeho první samostatná výstava. Poprvé budou lidé

procházet mezi panely a prohlíet si akvarely a kresby, které vytvořil.

Oblékl si svůj jediný společenský oblek a spěchal ze svobodárny.

Kampak, Vráo,” zarazil ho vrátný. Snad se neení?”

93

Proč myslíte, pane Hejna?”

V tomhle kvádru jsem tě jetě neviděl… e ty přede mnou něco tají?”

Copak se v tomhle baráku dá něco utajit? Dneska se zahajuje moje výstava.”

No jo, chlapi o tom včera večer mluvili.”

Zamířil přes náměstí k řece. Chtěl být chvíli sám a nadýchat se trochu čerstvého vzduchu. V

poslední době začínal přemýlet zcela váně o své budoucnosti. Práce v propagačním

oddělení ho celkem bavila. Ale je to jenom obiva. Chce-li se věnovat tvůrčí výtvarné dráze, jak si předsevzal, musí zvolit jinou cestu.

Zíral na plynoucí hladinu řeky. Trochu se polekal přímočarosti vlastních mylenek. Málo

platné, po třicítce je nejvyí čas, aby učinil zásadní rozhodnutí.

Pocítil, e na takové dilema by bylo lepí vyrukovat ve dvou. Podíval se na hodinky. 14.30.

Do vernisáe zbývá pět hodin. Vykročil zpátky k městu. Zastaví se jetě u Jarka.

Pojď dál, Vráo. Domluvili jsme se a na čtvrtou, ne?”

Já vím, ale rád bych trochu pokecal.” Má trému, co?” To taky. Ale ..

Svěřil se příteli se svým úmyslem pustit se na volnou nohu.

To ví, Vráo, těko je v tom kadodenním boji o chleba samotnému rytíři. Ale jestli myslí, e by to byla správná cesta..

xxxx

Návtěvníci vernisáe se dali do pohybu. Byli mezi nimi i vichni okresní výtvarníci.

Podívej se,” natočil se k Vráovi Jarek, teď teprve začne to jejich pravý írování. Za to ti ručím, e podle nich obstojí nanejvý pár akvarelů a moná tři kresby…”

Ty teda dovede potěit. Spí mě mrzí, e je tu tak málo lidí. Posílal jsem pozvánky, po

městě visí plakáty…

Vak jetě někteří dorazí. A kdy nepřijdou, zbyde na nás aspoň víc jídla i pití.”

Poplácal Vráu přátelsky po zádech.

Mezi výtvarníky to vřelo. Volná tribuna se nesla v obvyklém duchu.

Pánové, tomu říkám mazanice,” otáčí se nejstarí z nich krajinář Frantiek Javorský ke

svým kolegům.

Mladej si myslí, e se vrhne na krajinky a má vyhráno. Jenome krajina chce svoje,”

přitakává Javorskému sochař Zbyek Sudý.

Ale musíte uznat,” ozve se místní malířská jednička Jiří těcha, e má slunou kompozici a barevnost taky není k zahození.

94

A pak, mně se líbí ta Vráova zvlátní poetická atmosféra, kterou nalapal i do tý nejmení kresbičky.”

Ty aby ses ho nezastával. To u jsi zapomněl, e t i … 

Hele, Zbyku, ty svoje kecy si laskavě uetři. Tady jde o kumt a nejsme u rozvodovýho

stání. Osobní věci by měly zůstat v atně. A je Vráa jakej chce, malíř z něj bude určitě

d o b r e j … “

Po těch slovech těcha odeel. Mezi kolegy zavládlo mlčení. Jenome výtvarnický cech je

zvlátní kopa. Za chvíli cinkaly v jejich rukou skleničky a na Vráovu adresu se ozvaly

smířlivé hlasy.

Do výstavní síně vplula hlučná skupinka. Srdečně se vítali s Jarkem, který je bez Vráova

vědomí pozval. Jako překvapení vernisáe.

Tak nás, Jarku, seznam, a poznáme toho, kdo to vechno spáchal.”

Jaromír postupně Vráovi představil redaktora Ateliéru, poté akademického malíře z krajské

pobočky Svazu českých výtvarníků a recenzenty z dvou ústředních praských deníku.

Debata mezi panely pokračovala. Vráa si viml, e si jeho dílka prohlíejí podporučík Rybný a dalí mu. Zamířil k nim.

Dovolte, abych vás přivítal na výstavě,” řekl a pozdravil se s Rybným, kterého u znal velmi dobře.

Podporučík mu představil Klecanského. Potom si chvíli prohlíeli akvarely i kresby a uznale pokyvovali hlavou. Vráa nevydrel: Můu se zeptat, jak dopadlo vyetřování?”

Dvojice kriminalistů se na sebe podívala.

Chorobná touha po penězích stála mladého člověka ivot. Ale my si teď doprohlédneme

výstavu a vy se věnujte svým přátelům,” řekl podporučík Rybný.

Konec