Cesta bez návratu - Petr Bednář

Nikdo se za nim ani neohlédl, nikdo si ho neviml.

Zklamaně bloumal praskými ulicemi, rozpálenými horkým červnovým odpolednem, a připadal si jako odstrčený, Jetě včera, kdy sedal do letadla na londýnském letiti Heathrow, představoval si jinak svůj návrat. Nečekal sice kapelu nebo slavobránu, ale alespoň auto mohli pro něho z lidoveckého sekretariátu poslat. Před týdnem mu monsignore rámek vzkázal, aby si z Anglie přispíil, nebo je ho prý ji velice třeba při obnově osvobozené a rozvrácené republiky. Čekal, e ho přivítá alespoň ministr Hála nebo rámkův osobní tajemník Pecháček, avak do Ruzyně nepřijel ani ofér. Jen Jakýsi serant z amerického Air Transport Commanda mu odevzdal obálku, v ní byl vzkaz od přítele dr. Ivo Ducháčka:

Zítra v pátek 14 června 1945 ve 20 hod. čekáme Tě u mě: Praha III, Valdtejnské nám. 2/163. Musel jsem do Plzně.”

Proel parčíkem na Karlově náměstí a. zamířil do Jungmannovy ulice. Důvěrně ji znal: dům č. 24, v něm byla redakce Národního osvobození”, vedle příjemná vinárnička U Mázlů a obchodní dům Jepa, a za rohem vinárna U uterů… Co se tudy před válkou nachodil, kdy působil v legionářském deníku, a co známých tu potkával v kterékoli době. A teď?

Připadá si jako zapomenutý, Jako by sem Ji nepatřil. Kdyby jen ti, které míjí, věděli, kdo je. Slyeli Jeho hlas, kdy za války zabuila znělka rádia BBC a ozvalo se: Volá Londýn ..Byl léta hlasatelem BBC. Ale dnes, druhý den po příletu z Londýna s ním jednal rámkův tajemník dr. Jaroslav Pecháček tak, jako kdyby se po esti letech vrátil z výletu a ne z odboje. Právě Pecháčekl Před chvílí o něm v redakci Lidové demokracie” na Karlově náměstí slyel, e i kdy v okupaci nehnul pro

odboj prstem, a usiloval být loajálním občanem protektorátu, Květnové povstání přeil ve sklepě, prohlauje se nyní za bojovníka z barikád Jakýsi dr. Zavadil, lidovecký funkcionář, působící na ministerstvu vnitra, Pecháčkovi ji nechal za odbojovou činnost přidělit čtyřpokojový byt na Masarykově nábřeí. A nejen byt ..Za osmnáct tisíc odkoupil Pecháček i vechen nábytek obrazy a skříně se atstvem a koichy, prostě ve, co se nevelo do kufru nacistickému průmyslníkovi, kdy z Prahy utíkal.

Kdy vzpomínal na Pecháčka a na chladné přijetí na lidoveckém sekretariátě, stále se mu vracela vtíravá mylenka: udělal dobře, kdy v Londýně poslechl Ivo Ducháčka a přeorientoval se na klerikály? V Národním osvobození ho měli jeden čas před válkou dokonce za komunistu. éfredaktor tohoto listu dr Lev Sychrava si ho jednou pozval na koberec a vyptával se ho, zda se podobné pověsti zakládají na pravdě Naznačil mu, e by ho nemohl v tom případě v redakci legionářského listu trpět. Vysvětlil tehdy Sychravovi, e ve studentských letech pouze v jisté době obdivoval Trockého. éfredaktor Národního osvobození se uklidnil Trocký mu nevadil, naopak …

Proel kolem někdejí bohémské hospůdky U lochnesky, odkud ryčně zněla harmonika, zpěv a zavanul nakyslý pach slabého piva Po pár krocích se zastavil, aby si pohledem na dům své někdejí redakce připomněl, v které místnosti tehdy dostal tu moudrou radu, e přidrí-Ii se ťsprávného směruŤ, jednou i vynikne .Jak tak v duchu váil, nakolik se tehdejí předpověď vyplnila, zahlédl, jak z průchodu budovy vycházel mu, oblečený v anglickém battle-dresu. Byl pomení, zavalité postavy, v ruce drel vyhaslou lulku.

Přemýlel, odkud ho zná, Určitě z Anglie, ale odkud?

Ne se stačil rozvzpomenout, přeel mu ulici a .hlučně ho oslovil:

Helou, Schonfelde! Co ty tady?

Byl v rozpacích.

Tys…?

No Sachsík přece. Naposled jsme spolu přece válčili ve Friendship klubu Jak se jmenovala ta kráska, co chodila s tebou? Peggy?

Ano, Peggy, kysele se pousmál. Netěilo ho, e redaktor Sachs, kterého znal z Londýna, připomíná z celé 6

jeho válečné minulosti” právě ten klub a jeho milenku. Okamitě si připomněl onen večer, kdy se ve Friendship klubu se Sachsem setkal. Bylo to také v létě, v červnu čtyřicátého roku, krátce před srazem dobrovolníků. Kuráně píli a loučili se s civilem. Ale kdy ho na druhý den ráno Peggy budila, dozrávalo v něm odhodlání, k němu se hotovil ji delí čas: proč by měl být tuctovým pěákem, pinit se v zákopech a riskovat krk? Je přece v Anglii proto, aby burcoval národ. Přítel Karel Brusek z BBC zapochyboval o jeho zdravém rozumu, kdy se dověděl, e podepsal přihláku do formující se Československé jednotky. Bruák zná jeho výjimečné schopnosti, a ty by měl lehkověrně utratit? Jen a sl jdou na jatka ti ostatní, vlastenci a plebs. Kdy budou mít těstí a válku přeijí, přivezou si domů nějakou frčku, medaili a plnou hlavu vzpomínek dobrých leda tak pro vnoučata.

Jak tehdy leel na lůku s očima na stropě a rozmýlel, cítil, jak se k němu Peggy přivinula. Rozhodl se. Na ádný sraz dobrovolníků nepojede …!

Nyní si nacpával Sachs lulku a usmíval se.

Říkali jsme si, kdy jsme trčeli u Dunkerque a kdy jsme tě slyeli z rádia: nejdřív vyhrál válku o Londýn Pavel Schenfeld a teprv a po něm nai stíhači… Ale,zarazil se Sachs, říkal sis nějak jinak ne Schenfeld.

Jo známí mi vymysleli pseudonym Tigrid.

Sachs se zaklebil.

Zní to vzneeně, téměř biblicky. Olízl se a rozhlédl po ulici. Nedáme si někde skleničku?

Pavel Tigrid dostal chu zapít rozmluvu s Pecháčkem, který mu pohnul lučí, kdy ho chladně přijal a oznámil mu, e předsedu strany dr. rámka poinformuje o jeho příjezdu, ovem a zítra nebo pozítří, a se monsignore zotaví z lehkého úehu. A tak mu teď Sachsovo pozvání přilo docela vhod.

Vypil bych whisku s ledem … Ale kde?

Whisku? rozesmál se Sachs. Na tu, kamaráde, zapomeň. Leda jsi-li dobře zapsán na britské ambasádě. A to snad jsi. Tam teče proudem. Sachs zabafal z lulky a naklonil se k Tigridovi. já nevím jak ty, já se osobně asi přeorientuju na ruskou vodku. Naim dobrým Praanům jak by řekl Mozart začala mocně chutnat. Rozumí, jak to myslím.

Rozumím, přikývl. Jene na ruskou vodku mě poněkud Ji chu přela. A ne od včera, co jsem tady 

Ale jdi, podivil se Sachs. Pokud se pamatuju, býval Jsi nalevo. Copak …?

Tigrid mávl rukou, čím naznačil, e toto téma nehodlá na ulici rozvíjet.

Pojďme na chvíli k Supům, to bývala moje nejmilejí hospůdka. Chodil jsi tam přece taky..

Pamatuju, pamatuju… Redigoval jsi tam u v estatřicátém roce pro Borového ťStudentské listyŤ. A taky jsi tam studoval… Jo, to byly časy. Chodíval tam spisovatel Egon Hostovský, kamarádi z Lidovek… Meloun z Melantricha, Herben, Peroutka, Franta Klátil…

2

I v horkém červnovém odpoledni leel ve vinárně U Supů příjemný chládek, a jeliko vrchní pan Plaček znal Pavla Tigrida z dřívějka, bylo i víno, i kdy poněkud vodnaté a nakyslé.

Co říkáte, pánové, tomu Zápotockému? zajímal se Číník, sotva odzátkoval láhev a naplnil oběma muům skleničky.

Co jako? zatvářili se nechápavě.

Nečetli jste dnení noviny? Číník vzal hbitě z věáku rám, v něm byla Práce s datem 14. června 1945, a podal jej Tigridovi. V záhlaví listu stál palcový titulek:

Roztočit vechna kola výroby a dopravyl

Pokýval hlavou a chtěl ji noviny odloit, kdy číník poznamenal: Copak kola výroby, ale viml jste si toho apelu? Vichni máme vstoupit do odborů do jednotné odborové organizace: číníci jako zedníci, popeláři jako doktoři… Já, který se vyučil v Paříi já mám teď sedět za jedním stolem s nádeníky? Co je třeba s naím grémiem? To by se mělo dát do novin.

Číník ze zvyku opráil utěrkou roh stolu, a jeliko vinárna byla v tuto dobu prázdná, nabídl, e by mohl ohřát dvě báječné klobásky, samozřejmě bez lístků.

Jetě nebylo, aby jaksi nebylo, odpověděl citátem ze vejka Tigrid, snae se vrchního naladit. Vás u někdo do odborů nutil?

Jetě to, zahučel Plaček. Ale jeden kolega nás u před polednem obíhal. Prý se máme zapojit, e jsme taky pracující a jako e nejsme ňáká lechta… Teda lechta nejsme řekl jsem mu ale jsem zvyklý dělat v podnicích jen s prima hosty, kde se nenalejvá jen tak kadýmu, tak bych si taky rád vybral odbory podle svýho gusta. Jene číník se naklonil k Tigridovi a ztiil hlas nevím, pane redaktore, ke které straně ráčíte náleet, ale dějí se teď věci, e člověku zůstává rozum stát.

Tigrid mávl rukou.

Buďte klidný, pane Plaček. To se časem vytříbí. A nebude to ani dlouho trvat. Nic není tak horké …

e jo, ulehčené si oddechl číník a odoural se do kuchyně.

U stolu panovalo ticho. Sachs bafal z lulky a listoval v jakýchsi anglicky psaných novinách, které mezitím vytáhl z kapsy, a rozhovor Tigrida s číníkem poslouchal jen jedním uchem. Občas jeho pohled sklouzl na spolustolovníka. O čemsi přemýlel, a Tigrid odhadoval, e se ho Sachsík hotoví zeptat, ke které politické straně se přidal. Jak mu to vysvětlí?

Sachs jako mnozí jiní jistě ví, e na začátku války byl Tigrid v Londýně povaován za levicově orientovaného sociálního demokrata. Hrál si na něj pěkně dlouho, ne si spočítal, e sociální demokracie po válce v osvobozené republice zřejmě nijak pronikavě nezazáří.

Přitaliví se mu chvíli zdáli i národní socialisté Vyhraněný program sice neměli, víc řečí a slibů ne Činů. V jejich řadách vak byli svým způsobem zdatní jedinci, kteří se netajili tím, e se komunistům postaví do cesty a postupně odstaví Gottwalda a moskevský exil na vedlejí kolej. Osobně se Tigrid zhlíel v národně socialistickém předákovi dr. Hubertu Ripkovi, s ním ho seznámil Ivo Ducháček. Ripka byl nejen blízkým přítelem prezidenta dr. Benee, ale důvěrně se znal i s mnoha francouzskými a britskými politiky, měl vliv… Kdy se Tigrid v létě roku 1940 neukázal na srazu dobrovolníků a k formující československé jednotce v Anglii se otočil zády, dostal od vojáků připis tím, e nesplnil svůj dobrovolný závazek, byl vykrtnut ze seznamu dobrovolníků se vemi důsledky z toho plynoucímiŤ. Tehdy právě dr. Ripka zařídil, aby byl Tigridův postup zdůvodněn jako motivovaný vyím státním zájmem. Navíc jetě z titulu své funkce státního ministra v londýnském ministerstvu zahraničních věcí Ripka zařídil, e se Pavel Schonfeld-Tigrid stal zaměstnancem ministerstva zahraničí s měsíčním platem 35 liber. Spolu s poitky, které pobíral jako pracovník rádia BBC, si mohl i ve válečných letech leccos dopřát.

Kdy po četných úvahách usoudil, e se národní socialisté nespokojí po osvobození doma s druhými houslemi, a chtěl se veřejně prohlásit za jejích stoupence, přila za ním Jednoho večera do bytu na The Grampians Western roztomilá Peggy a mezi řečí prohodila, e by ho rád poznal Její strýček. Zeptal se, kdo to je?

Nech se překvapit, odpověděla.

Přijal pozvání do starobylého Garrick Clubu, o něm se dověděl, e je poblí Strandu a e se v něm scházejí divadelníci, literáti i mui zákona. Strýček  jak záhy usoudil  patřil k té třetí sortě a představil se mu jako major Weiner. Zajímal se zprvu o Kulturní zpravodaj, který zrovna začal Tigrid spolu s Karlem Bruákero a Valtrem Bergerem v Londýně vydávat, Angličan byl zevrubně informován nejen o obsahu, ale i o spolupracovnících této kulturní revue, je  jak se v kadém čísle zdůrazňovalo  nepatřila masám, nýbr jedincům, kteří rozumějí avantgardní kultuře. Věděl i o finančních potíích, které znesnadňovaly vydávání zpravodaje; byl o vem tak informován, e nebylo nesnadné se dovtípit, odkud je: z Leconfield House. Tam bylo sídlo Military Intellígence.  Vojenské tajné sluby. Navrhl Tigridoví, aby zauvaoval o vydávání kulturního časopisu v angličtině. Finance obstará. A pokud Jde o autory, přál by si, aby Je získal Mr. Tigrid.

Tehdy polkl, kdy zaslechl z úst britského zpravodajského důstojníka letmo vyřčenou poznámku.

Ponechme stranou, Mr. Tigrid, vai politickou minulost. Ostatně vím, e jste se sám s ní rozeel. Vichni vai přátelé to ovem jetě netuí a mnozí se i zde v Anglii stále jetě prohlaují za rudé nebo za sociální radikály. TI lidé k vám jsou  alespoň někteří  sdílní. Domníváme se, e byste nám mohl pomoci. A nejen nám. Perspektivně tím pomůete i přítímu Československu.

Měl nů na krku, cítil tehdy jeho ostří.

Odmítne-li, nejen e majora zklame, a zřejmě také Peggy, ale můe to pro něj mít i nepříjemné následky. Věděl, e tito mui jsou vemocní: krtem pera zruí

Ripkovu referenci a ze éfredaktora Kulturního zpravodaje, politického poradce a hlasatele BBC bude obyčejný pěák, s ním se nebude vybavovat ani svobodník, nato britský major.

Pro začátek tehdy zajímal Weinera Eduard Goldstíicker, tehdy komunista, a zdálo se, e pravověrný. Schonfeld-Tigrid ho znal ze studií. Bydlel v Oxfordu na Pusey Streed, občas se v Londýně setkávali.

Jím tedy začal, a protoe to byl jeho první počin ve slubách britské tajné sluby, poznamenal si i datum, kdy mu napsal: 24. listopadu 1942! Pro osobní přátelský dopis si vymyslel záminku …

Milý Edo,

dovídám se náhodou, e má doma malý poklad Mukařovského Estetickou normu a estetickou funkci: moc rád bych z toho kus dal přeloit a přetiskl v REVIEW-42, která teď u opravdu po vánocích vyjde Bylo by mono poslat tu cennou knihu doporučeně na mou adresu  ale hned?! Byl bych Ti moc vděčen, a myslím, e to pro Angličany bude v mnohém novinka a také zajímavost.

Jak asi ví, rozbil jsem si v BBC před 5 nedělemi hlavu, pobyl jsem si v nemocnici atd., a tak se vechno a zejména vydání Review zdrelo. Teď vak máme pohromadě sluný materiál, a doufám pevně, e Tě v pátek najdu ve Friendshipu, abych Ti mohl o vem povědět…

Mukařovského studie o estetice britskou tajnou slubu nezajímala, ale informace, které získával o Goldstůckerovi a jeho prostřednictvím o jeho druzích, přátelích i protivnících, měly zřejmě cenu, co poznal na zvětující se náklonnosti majora Weinera. Důvěra mu zalichotila, zejména kdy seznal, e Angličané jeho prostřednictvím si nehlídají jen levicově orientované české emigranty, ale e ho povaují za člověka, jemu se podaří opatřit důvěrné informace i z československých vládních kruhů, ze Státní rady a z Beneova kabinetu.

Vzpomínka na majora Tigridovi připomenula, e by měl zkusit, zda je ji v úřadě tiskový ataé Parrot. Před odletem z Londýna mu Weiner přikázal, aby, a se v Praze porozhlédne, se spojil s Parrotem. Volal ho hned po příletu, ale na britské ambasádě mu řekli, e Mr. Parrot momentálně není. Nezastihl ho ráno ani v poledne, snad prý bude v kanceláři k večeru. Rád by se s ním domluvil, ne půjde večer na návtěvu k Ducháčkovi.

Jak zvedl hlavu od stolu, aby se rozhlédl, kde je ve vinárně telefon, zavadil pohledem o redaktora Sachse, Jen právě odkládal noviny.

Sachs na něho zpytavě pohlédl. Ke komu jsi se nakonec dal?

Jak  ke komu?

Já ti o sobě vlastně neřekl, e Jsem se zahnízdil v ťPrávu liduŤ. Do ťNárodního osvobozeníŤ Jen občas přispívám … Jsem sociální demokrat, řekl s vychytralým úsměvem redaktor Sachs a udeřil se několikrát pěstí v prsa. Osobně Vaek Majer  tedy soudruh ministr výivy  mě přesvědčil a získal… A tebe?

Mě? Tigrid zvedl skleničku a zamyleně ji otáčel v prstech. Manelka.

Vlivná řunkcionářka Labour Party?*

Nikoliv: bohu oddaná katolička. Pomohla mně proniknout do světa věřících ..

Aspiruje tedy na lidovecké poslanecké křeslo a na posmrtný ivot, chápavě sa pousmál Sachs.

Program lidové strany ml vyhovuje: co chtějí, to taky hlásají. Je to v současné době jediná nesocíalistická strana, která se k této orientaci přiznává. Nevnucuje se ulici, ani jí nelichotí.

A s komunisty, myslí, se přátelí jen naoko?

Povytáhl obočí a zahleděl se na přítele.

Abychom vůbec mohli dýchat, museli jsme spolupode-psat Koický program. Ale a se nadechneme..Rozmáchl se a mávnutím ruky vyznačil pomyslný kří.

Bylo mu příjemné vidět Sachse, jak na něj s obdivem hledí, a v jeho pohledu vycítil i odlesk závisti. Vypadalo to, e přítel si v duchu vyčítal, proč se nedal po návratu domů touté cestou jako on.

Ve vinárně U Supů seděli toho dne a do večera.

Zkouel pak jetě znovu volat na anglickou ambasádu v Thunovské ulici, ale  Mr. Parrot, sorry, panel Zkuste to zítra!

Sachs se s ním ji rozloučil, jít k Ducháčkovi byl jetě čas, tak poádal vrchního pana Plačka o dopisní papír, aby napsal do Londýna pár slov své eně. Spí z dlouhé chvíle a z povinnosti ne z lásky. Nechtěla, aby letěl do Prahy, Praha jí neimponuje a tvrdí, e si zde nezvykne.

A snad právě proto se z Londýna vůbec vracel, nebo přesně]i i proto! Dávno toti Ji neimponuje ona Jemu. Je o mnoho let starí ne on, náladová; lady, vyadující hromadu peněz, pánbíčkářka, věčně sedící s růencem na klíně. Pousmál se: ani Sachsíkovi nezalhal, kdy mu řekl, e k bohu ho přivedla ona. Také mu víru zároveň dostatečně zprotivila, o čem musí samozřejmě před monsignorem rámkem pomlčet. Začal psát:

Ani se ti nedivím, má drahá, e se na Prahu netěí. Je pustá a nevlídná, a celá přikrytá rudými prapory, zakřiknutá …

Dopsal, zalepil obálku, vsunul ji do kapsy a vyel clo ulic podvečerní Prahy. Na Pertýně se chtěl posadit do okruní dvojky, ale Jak se ke křiovatce přiblioval, zahlédl ňůru stojících tramvají. Odněkud z Národní třídy halasil křik.

2t by nějaká demonstrace?

Přidal do kroku, zahořel zvědavostí. Kdy naposled něco takového zail? Vzpomněl si. Bylo to přesně tady, na Národní třídě poblí Pertýna na sklonku září v osmatřicátém roce: kdy Chamberlain s Daladierem chystali prodat republiku Hitlerovi. Ten večer vyla do ulic celá Praha, ádala na vládě zbraně a skandovala slávu Sovětskému svazu, který sliboval přijít na pomoc … A co se to tu děje dnes?

Zapotil se, jak spěchal. Rukávem si otřel čelo. Slyel vyhrávat kutálku. Za ní li v rozházených zástupech staří i mladí, větinou mladí; eny, mui.

Díval se na ten průvod. Jakási blondýnka na něj křikla, aby nestál jen na chodníku. Záhy mu vak zmizela z očí, zakryl ji modrý prapor s emblémem Svazu české mládee. Za ním se nad zástupy vlnil rudý transparent… Mládenická brigáda! …Američané rozbombardovali Kolbenku, oni ji zvednou z trosek!

To Jsou tedy ONI.

Odplivl si, současně si uvědomil, e to je jeho první veřejný protest. Ohlédl se ze strachu, zda si toho nikdo neviml. V Ostrovní ulici vhodil do schránky, umístěné na budově staré poty, dopis své eně o zakřiknuté Praze. Přitom si pomyslel, e jeho úloha tady nebude tak snadná, jak mu ji kreslil jetě včera před odletem z Heathrow major Weiner.

Minulo horké léto, přeel čas podzimních plískanic a byl tu prosinec Rychle se přiblioval konec pětačtyřicátého roku, co Pavlu Tigridovi připomněly i novoročenky, které leely na jeho stole. Viml si jich hned, jakmile veel do své kanceláře na ministerstvu zahraničních věcí v Černínském paláci.

Sotva se vysvlékl ze zimníku a usedl za stůl, začal se probírat obálkami. Byla jich pěkná hromádka. Musei se v duchu pousmát: kdy se vrátil, myslel si, e kromě Ivo Ducháčka tu nemá přítele. Byl tehdy vděčen, e se k němu v Jungmannově ulici vůbec přihlásil redaktůrek Sachs. Ulekl se průvodu, jen se hrnul na národní směnu… Jak si čas a ivot s člověkem zahrává, pomyslel si.

Jak rozřezával obálky a pročítal gratulace, znovu se utvrzoval o správnosti svých počinů; během krátké doby se stal úředníkem anglo-amerického oddělení ministerstva zahraničních věcí, je renomovaným urnalistou, v lidoveckém tisku dokonce na první příčce, je uctívaným a váeným ideologem lidové strany a významným funkcionářem jejího studentského hnutí  Klubu lidových akademiků; jen kdyby tak měly dny ne jeden, ale tři nebo pět večerů, aby stačil vyhovět vem pozváním, která dostává na party i na schůze, na důvěrná sezení i na drinky v Estu.

A hleďme!

V touze být mezi prvními, přeje mu klidné vánoce a úspěný nový rok 1946 dr. Jaroslav Pecháček. Přichází ke kříku. Jetě před půl rokem ho přijímal s chladným stiskem ruky jako neádoucího vetřelce.

S gratulací také přichází generální tajemník lidovců dr. Adolf Klimek. Jak by ne? Kdy se pod novoročenku podepisoval, jistě tak činil s úmyslem dát najevo, e nesympatizuje jenom se rámkem a Hálou, ale e myslí i na zadní kolečka. V lidové straně se vedou ledasjaké úvahy, monsignore rámek má u léta, jednoho krásného dne můe zavřít oči, a veslo převezmou pravicoví radikálové, jejich prapor třímá manelka ministra zdravotnictví dr. Procházky Helena Koeluhové, jí je Pavel Tigrid nejen důvěrným přítelem a blízkým spolupracovníkem, ale jak potají Klimek roznáí: je i jejím Goébbelsem. A spolu s Ivo Ducháčkem mají být jak pravověrní staří lidovci tvrdí  násadou národních socialistů ve straně lidové, a i s národními socialisty, kteří jdou proti komunistům v první linii, je třeba být zadobře.

Pozdravuje ho Max Bitterman. Na veřejnosti sice málo známé Jméno, zato má věhlas v kuloárech. Oficiálně je Bitterman sekční éf ministerstva zahraničního obchodu. Avak kdo ho důvěrně zná, ví, e se významně exponuje mezi pravicově orientovanými národními socialisty a e má kdykoli otevřené dveře nejen k ministru Hubertu Ripkovi, jeho je politickým poradcem, ale dokonce i k prezidentu dr. Edvardu Beneovi.

Vzpomněl si na něho také Katek?

Začal probírat novoročenky, aby zjistil, zda mezi nimi není obálka se záhlavím americké vojenské mise…

Ve stejné době  také v Černínském paláci  jiný referent ministerstva zahraničních věcí pročítal dokument, v něm bylo citováno jméno mue, na něho si Tigrld vzpomněl. Spis byl datován dne 4. prosince 1945 a podepsón osobně náčelníkem hlavního tábu čs. armády:

Asi od června 1945 působí v Praze americká mise, Jejím vedoucím je major Charles Katek. Oficiálně byla mise označena jako Komise pro vyetřování válečných zločinců a jako repatriační komise.

Význačnějími členy mise byli původně kromě mjr. Katka. mj. Jake, kpt. Blahoslav Hrubý, por. Fodor, por. Stiassni, Kurt Taub a George Homa. Někteří z členů mise, hlavně pomocný personál, bydleli v domě mise v Praze IV, Loretánské nám. 2, jiní měli své soukromé byty ve městě. Major Katek bydlel a do listopadu 1945 v hotelu Steíner. Od polovice listopadu bydlí v místnostech mise. Kromě toho má jetě dva jiné byty v Praze.

Oficiální poslání mise mjr. Katka je pouze kamufláí. Pravým posláním mise mjr. Katka je zpravodajská sluba v rámci americké Office of Strategie Service/OSS, jejím vedoucím v USA je plukovník William J. Donovan.

Major Katek byl během války významným pracovníkem OSS. V roce 1944 byl zároveň i styčným důstojníkem vojenské mise u čs. vlády v Londýně. Před příchodem do Prahy působil v hlavním stanu 3 americké armády v Erlangen v Bavorsku (dubenkvěten 1945).

Rovně ostatní Členové mise Jsou staří pracovníci OSS. Major Jake pracoval u americké armády v Itálii (Bari), kde byl vedoucím instruktorem OSS. Kapitán Hrubý pracoval jako člen OSS v Paříi a Kurt Taub v letech 194445 v Londýně, kde byl instruktorem ve kole OSS.

Mise majora Katka navázala v Praze velmi četné a vlivné známosti v kruzích politických a hospodářských. V místnostech mise se často pořádají večírky a hostiny. Zúčastňují se jich čelné osobnosti čs, politického a hospodářského ivota. Jde vesměs o osoby, zaujímájící negativní postoj k vládnímu programu a jeho uskutečňování. Major Katek vyuívá svých moností, pokud jde o opatřování jídel, nápojů a kuřiva, a proto je udrování styků s ním velmi ceněno a známost s ním vyhledávána ze strany praských kruhů. Co nemůe opatřit sám, opatřuje řada Jeho pomocníků Této situace vyuívá mjr. Katek a Jeho mise dokonale ke zpravodajským účelům. K získání ádoucí nálady Jsou na večírky zvány dívky pochybných mravních kvalit z jednoho praského kadeřnického závodu, které slouí společnosti jako animírky.

Zajímavé je, e ve spojení s americkou misí mjr. Katka je védský přísluník Erick Granath ze Stockholmu, přívrenec bývalého poslance Jaksche, který se zabývá paováním německých přísluníků z ČSR do védská.

Vedle zmíněných večírků upravuje si mise majora Katka cestu pro své zpravodajské cíle různými intervencemi ve věcech majetkových a osobních (udělení státního občanství, proputění z vazby nebo z internačního tábora). Rovně tím, e zařizuje rozdílení různých darů z USA, například léčiv, přístrojů pro čs. vysoké koly a podobně, zajiuje si velmi iroký okruh známostí a vlivu, který vyuívá jako zpravodajské sítě.

Upozorňuji, e oficiální poslání mise mjr. Katka neodpovídá stávající situaci, tj. úkolu vyetřování válečných zločinců. Rovně funkce repatriační Je bezpředmětná vzhledem k malému počtu osob, které vůbec přicházejí v úvahu a které jsou nyní jí vlastně repatriovány.

Prosím o sdělení Vaeho stanoviska a zejména, jaká opatření můe tamní úřad podniknout, aby tato mise byla z Československa odvolána..,

Tigrid poněkud posmutněl a zneklidněl. Gratulace od Katka ani od Tauba z americké mise v korespondenci nebyla, leč objevil jinou obálku a tvář se mu opět rozjasnila. Byla odeslána z Londýna a na kartičce, kterou z ní vyňal, bylo u p. f. 1946  připsáno jediné písmeno: dvojité W.

Potěilo ho, e si na něj vzpomněl major Weiner, moná, e u plukovník Weiner. Zavzpomínal. Koncem října naznačil, e čeká povýení. Ale o tom se zmínil jen tak v řeči, kdy seděli spolu ve foyeru hotelu Espla-nade a čekali na dva pracovníky britské ambasády, ťtiskového ataéŤ Cecila Parrota a tajemníka Williama Barkera.

Aby nebyli zbytečně na očích, vyjeli si tehdy na výlet do křivoklátských lesů, ne ale v naletěném diplomatickém automobilu, ale docela malou picolkou, její koupi prý Barkerovi zprostředkoval od ředitele zálony na Vinohradech Komárka osobně generální tajemník národně socialistické strany docent Krajina… Tigrid se podivil, jak Barker bezpečně zná cestu a jak perfektně mluví česky. Kdy usedli v restauraci v Niboru, diplomat se mu svěřil, proč. K Berounce a do okolních lesů rád jezdíval, kdy ve třicátých letech studoval na Karlově univerzitě filozofii a slovanskou filologii. Zasmál se, e stejně tak dovedně by mohl putovat i Moskvou, nebo v Moskvě studoval později rutinu. Proel kus světa: byl vedoucím Baova internátu v Tilburgu, vojenským pozorovatelem ve Finsku; Cecil Parrot zase působil v Jugoslávii na dvoře krále Alexandra a byl vychovatelem jeho syna  tehdy prince  a po válce sesazeného vládce Petara. A oba dva také svého času studovali s Weinerem, ale co a kde, o tom pomlčeli. Tigrid se vak dovtípil. Povaoval si za čest, e tito tři  a podle funkcí čelní agenti britské tajné sluby  ho povaovali za přítele, byli k němu sdílní a pozorní.

Nebude nijak nápadné, budete-li se stýkat jako urnalista s tiskovým ataé, naznačil mu Weiner. Mr. Parrot vám postupně ozřejmí, oč máme zájem … Mimochodem: víte, e ná společný přítel z Londýna, pan Goldstůcker aspiruje jako komunista na diplomatické křeslo? Můete-li, podpořte jeho jmenování.

Na to nemám vliv, popravdě odpověděl.

Ale máte, pane Schonfelde. Máte břitké pero a spolu s panem doktorem Ducháčkem ovládáte vlivný časopis ..

Obzory? Bohuel, mají směně malý náklad. Oproti třeba ťTimeŤ …

Nepředbíhejme čas… Zatím máte ťObzoryŤ, a mluvíme-Ii konkrétně o Goldstíickerovi, stačí jen docela malá zmínka, přesněji: pička, podiv nad tím, proč se komunisté, by jinak vzdělaní, snaí proniknout do diplomatických funkcí, kdy by je měli přenechat lidem v diplomacii zkueným a zběhlým. Můete se v malé glose otázat, zdali by třeba pro pana Goldstttckera nebylo vhodnějího uplatnění doma.

A buďte ujitěn, e si to komunisté přečtou. Ti, kteří rozhodují o obsazování diplomatických míst, si to určitě přečtou, dodal Barker. A předpokládejme, e učiní toté, jako kdyby jejich tisk radil straně lidové, zda by nebylo vhodnějí, aby třeba pan ministr Hála popustil úřad ministra pot nějakému listonoi a vrátil se někam na faru jako sluha boí… Pochopitelně, zasmál se Barker, odpověděli byste, e si do svých věcí nenecháte mluvit, a pokud jde o ta diplomatická křesla, odpoví vám patrně komunisté stejně. Navíc Goldstúckerovo Jmenování moná urychlí.

Tigrid přikývl, ji během zdlouhavého výkladu pochopil, jakou taktiku Angličané sledují.

Mr. Parrot pak vysypal z hlavy několik dalích Jmen lidí, kterým Je nanejvý nutné věnovat pozornost. Snaíme se na stávající i vnitřní pohledy nahlíet z perspektivního hlediska. Přítí rok mají být volby. Měli bychom včas vědět, kde je kdo. Kde koho máme. O koho se lze v budoucnosti opřít. Kdo se ke komunistům opravdu přidal a půjde s nimi, a bude, co bude, a kdo s nimi Jen flirtuje. Ta řádka jmen, o nich jsem mluvil, není konečná. Časem si je budeme korigovat, některá krtat, jiná přidávat; pokud jde ale o vás, Mr. Schčnfelde, o vás jsme přesvědčeni, e vás neztratíme.

Ale…

Není nutné, abyste se obhajoval, pane Schčnfelde, zasáhl Weiner. j,Známe se přece velice dobře z Londýna. A pokud vím, zachoval jste se po návratu do Prahy přesně, jak Jsme si řekli… Sice Jste se poněkud víc, ne jsme čekali, zhlédl v majoru Katkovi, ale Američané nejsou nai nepřátelé a nae cíle jsou do jisté míry spo-léčné. Pokud bych k vám měl výhradu, tak pouze jednu…**

Netuím, co? pohlédl Tigríd na majora Welnera.

Weiner se liácky pousmál.

Gtinther Achenbach. Říká vám něco to jméno?

Achenbach? zamýlel se.

Bývalý esesák, který je nyní v zajateckém táboře ve francouzské zóně v Mylhúzách a chce označit jisté místo u Prahy, kde Němci prý zakopali bedny s důleitými listinami… Francie nabídla vaemu ministerstvu zahraničních věcí, e je ochotna dopravit toho Achenbacha pod eskortou do Prahy, abyste si ho tu vyslechli…**

Ano, ano, zalapal po dechu. Vzpomínám si… Měl to na stole kolega Opočenský a informoval o tom vnitro.

A vy, Schónfelde, jste informoval Katka. To vás nenapadlo, e takové dokumenty by zajímaly i nás?

Tou otázkou se cítil zaskočen. Původně onomu přípisu, který u kolegy Opočenského viděl, ani nepřipisoval velkou důleitost. Jakýsi zajatý esesák se chce udělat zajímavý a vytěit z toho výhody. Krátce na to byli vak v Estu. Obvyklá společnost: Ivo DucháČek, jeho ena Francina, původem Francouzka, Bitterman, Franta Klátil ze Svobodného slova, Kurt Taub a Charles Katek s Vlastou a Věrou. Kdy pak seděli u barového pultu a popíjeli, prohodil major Tigridovi, e Věra je k mání. V legraci se Tigrid Katka zeptal, co za ni?

Co nabídnete?

Tigrid si vzpomněl na připi, který v úřadě viděl.

Poblí Prahy prý existuje poklad, ví o něm jistý Achenbach, kterého mají pod klíčem Francouzi. Kdy si ho vy, Američané, vyzvednete a přivezete, můete ten poklad získat. On, Tigrid, zařídí, aby ten připi se na ministerstvu jednodue ztratil.

Katek nápadně zbystřil pozornost.

O tom ji něco vím, kývl hlavou. Ale i přesto díky, Mr. Tigrid. Chtěl bych vás vak poprosit, abyste o celé záleitosti mlčel. Zhola nic o tom nevíte, ádný připi od Francouzů jste neviděl … Rozumíte mi?

Tigrid sice přikývl, ale majorovi dobře neporozuměl. Jediné, co pochopil, e Katek byl o té záleitosti ji někým informován a to, e byl předběhnut, ho hnětlo. Uvaoval kým? Opočenský poslal onen připi na ministerstvo vnitra. Agendu toho druhu má v. resortu  Jak věděl  lidovecký funkcionář dr. Zavadil, ten, který Pecháčkovi opatřil byt na nábřeí. e by on?

Věnujme se vak příjemnějím věcem, pokračoval Katek. Ta dáma, kterou jsem vám představil, je nejen půvabná a milá, jak jste jistě sám zjistil. Navíc je zcela bez závazků, momentálně i pracovních. Působila a dosud v sekretariátu mise, je naprosto spolehlivá a naí společné věci oddaná. Na pokyn z Washingtonu mise zanikne, ne sice zcela, ale přivtělí se k zastupitelskému úřadu Spojených států v Praze. Nebude to hned ani zítra, ale mám příkaz okamitě sníit počet pracovníků  as Věrou se, bohuel, i kdy nerad, musím rozloučit. Říkal mi Mr. Ducháček, e hledáte schopnou a předevím mlčenlivou sekretářku. Lepí nemohu doporučit. . Byl bych vám osobně povděčen, kdybyste ji přijal.

Nic ml v tom nebrání, naopak, řekl Tigrid. V duchu byl asten, e alespoň v něčem můe Katkovi vyhovět. Ji během několika hodin, co byli v Estu, poznal, e dotyčná Věra je důvěrnou přítelkyní Vlasty Smolíkové, Katkovy tajemnice a milenky, která s majorem nejen úzce spolupracovala, ale i bydlela v hotelu Steiner. Snadno sí vypočetl, e zaměstná-li Věru, přimkne se i za její pomoci k důvěrnému okruhu Katkových přátel, a Charles Katek byl vlivnou osobností ji v Londýně, nato zde. Tigrid věděl od Ducháčka a Bittermanna o jeho úzkých stycích s ministry Stránským, Ripkou, Drtinou, a Hálou… Major měl o politickém dění informace z první ruky a ve Washingtonu byl zřejmě dobře zapsán, kdy jej pověřili řízením rezidentury americké zpravodajské sluby právě v Praze.

Věru přijal, ale po měsíční zkuební době ji byl nucen propustit. Ne, e by nezvládla práci, ikovná byla jak v úřadě, tak v soukromí. Jeho manelka, která přijela do Prahy v červenci, zabalila záhy kufry a vrátila se do Londýna, zklamaná jím i Prahou; a tak s Věrou i Čas ili. Jene kdosi v osobním referátu zjistil, e nová Tigridova sekretářka nejene pochází z rodiny, která se na Těínsko přihlásila za války k nacistům, ale e i Věra tam byla známa jako ochotná milenka mnoha válečných mocipánů.

V Niboru, kdy tehdy seděl s Angličany, přila i na to řeč.

Začal jsem mít o vás strach, prohodil Cecil Parrot, kdy jsem se dověděl, koho vám major Katek podstrčil. Učinil jste dobře, e jste se s tou enou v úřadě rozloučil. Doporučoval bych vám, abyste s ní rozvázal i osobní pouta. Stáváte se známý, v článcích jste nápaditý a útočný. Vyuijí-li komunisté vaich sympatií ke zkompromitované kolaborantce, odzbrojí vás. A tomu byste měl předejít.

Parrot má pravdu, usoudil. Ostatně  sám o tom ji uvaoval. Věra je sice půvabná a milá, ale zbytečně by pro ni riskoval pověst a kariéru… Naplno jí to ovem takhle neřekne, jen jí naznačí, e její minulost je zatím na překáku. A dá jí naději, e snad časem, a se poměry urovnají; pak snad …

xxxx

V novoročenkách, v nich právě listoval, zahlédl obálku se znakem javorového listu: e by Mr. Cameron? Spěně ji otevřel. Opravdu: vzpomněl si na něho kanadský ataé v Československu, kapitán letectva R. A. Cameron. Velice vlivný důstojník, přesněji: politik. Přátelí se hlavně s národně socialistickými předáky, předevím s Drtinou, který, ač z Londýna mluvil do rádia stejně jako Tigrid, vrátil se domů s gloriolou buditele, dík pseudonymu Pavel Svatý… Chvíli si gratulací prohlíel a zamýlel se nad ní. Vycioval z ní náznak určitých  ne jetě přesně definovatelných sympatií  v ádném případě nebyla tahle novoročenka jen zdvořilostním blahopřáním. U to oslovení: Drahý příteli …

Tohle, podobné oslovení zvolil i rada amerického velvyslanectví v Praze Bruíns Milý příteli…!

Probíral dál korespondenci, která přispěla velkou měrou k jeho dobré náladě, kdy zazvonil telefon.

Zaslechl hlas Kurta Tauba. Netrpělivě očekával, co má nejblií Katkův spolupracovník na srdci.

Neruím vás z práce? tázal se Taub.

Ale kdee.

Končí rok. Co kdybyste na chvíli zael ke mně? Mám pro vás zajímavý vzkaz od éfa, a k pití taky něco.

Z Černínského paláce měl k Taubovi na americkou misi jen pár desítek kroků. Přeel Loretánské náměstí a pod podloubím zazvonil u dveří domu č. 2. Jakmile se otevřely, zavoněla ji z chodby nasládlá cizokrajná vůně, kterou jemný čich zhodnotil jako vůni pomerančů a anýzu.

Horký aquavit?

Je z Norska, přivítal ho Taub. Seveřané nejlíp vědí, čím se mají zahřát… Nejdřív se napijeme, ne?

Cheerio! řekl Tigrid a zvedl sklenici.

Cheeriol

Nápoj byl mírně nasládlý a dobře chutnal.

Tenhle neřád pálí, ani nevím kde, pousmál sé Taub a dívaje se Tigridoví do očí, dodal: Hlavně, e víme, kde jsou těchovice.

Co to říkáte? pomyslel si Tigrid. Pil u předtím  anebo? Kurt Taub hleděl na Tigrida zcela střízlivýma očima. Mám vám vyřídit pozdrav od éfa. Major Katek vás chtěl vidět osobně, ale měl napilno. Volal ho ze Států Tomík Baa a prosil ho, aby s několika naimi chlapci tady odjel do zámku v Loučce … Jednak se tam o svátcích trochu poveselí, a jednak: Baovi tam v tom jejich zámku nechali nějaké drobnosti a myslí si, e kdy u přili o Zlín, nemuseli by přijít úplně o vechno. Kdyby jim to převáel někdo jiný, asi by daleko nedojel, ale pod naí firmou  snad to vyjde.

Určitě, Mr. Katek přece poívá navíc i diplomatickou imunitu ,..

To sice poívá, ale přesto vás ádá, kdyby náhodou z toho někdo chtěl dělat aféru  půjde o trochu zlata a nějaké perky - tak abyste příhodně zasáhl. Bedny se povezou v americké vojenské sanitce a samozřejmě, Katek na ni nenechá nikoho sáhnout. Kdyby něco, tak se odváely jen staré písemnosti a osobní dokumenty, patřící Baově rodině 

Baa republice své u zanechal, ne?

Tak nějak byste to mohl vysvětlit v novinách, bude-li třeba.

Pokud vím, Loučka patří nejen Tomíkovi, ale i Janovi. U něho se tam za okupace scházela německá honorace…

I s touhle záleitostí byste si snad poradil, ne?… Mimochodem, mám vám taky vyřídit, e ta anketa, co jste spustil v ťObzorechŤ, byla proklatě trefná… Ale nevím přesně která, nezlobte se.

Zatím byla jediná: ťJaké poslání má Československo po válce v Evropě a Jak můe přispět k posílení důvěry a spolupráce národů v Evropě ..

Zřejmě tu myslel. Natřel jste prý rudé velice chytře .. *

To řekl major Katek?

Povídal Jsem, e Katek. Byl Jsem u toho, kdy sl to chválili se starým pánem, tedy s naím velvyslancem Steinhardtem, který se při té příleitosti nechal o vás informovat.’

No a?

Taub sl poviml Tigridova zvídavého pohledu.

Nebojte, Věra Je u smazaná. e Jste Ji vylil, to nesl dost nelibě. Nakonec ale uznal, kdy Jsme o tom spolu mluvili, e se vás zastávám právem.’

Vy?

Na to zapomeňte, mávl Taub rukou. Pohybuju se víc dole ne éf, a tak pro některé záleitosti mám větí pochopení. A e Jsem píchl vám? Počítám, e to na vás neztratíme.

Co o mně říkal major Mr. Steinhardtovi? naléhal znovu Pavel Tigrid.

Jako kdybyste byl Jenom ná. Dokonce velvyslanci ani neřekl, e Jezdíte s Angličany na Křivoklát, ani e si s Parrotem tykáte a e vás Weiner kontaktoval u v Londýně.

Jak Tigrid seděl, ztuhl, a aby zakryl rozpaky, přidrel se sklenice s chladnoucím aquavitem. Bylo to prvně, kdy se některý z Američanů zmínil o Jeho stycích s pracovníky britské tajné sluby, a jak ted seznal, vědomosti o tom měli dokonalé. Chtěl přemýlet, od koho asi Jsou. Vzápětí se dovtípil, e s tím se zdrovat Je nesmyslné, e musí na naráku nějak příhodně zareagovat, nebo seznal, e byla vyřčena zcela záměrně.

Jde vcelku Jen o některé maličkostí..začal váhavým hlasem, avak Taub mu nedovolil, aby řeč dokončil.

Právě proto, pousmál se a v ertu dodal: Nic netrvá věčně, ani láska k Jedné slečně… říká se to tak, ne?

Přikývl, ani chtěl.

Právě proto té vaí známosti s naimi chudnoucími přáteli nepřikládáme velký význam. Nemusím vám snad dávat na to čestné slovo. Patrně je vám Jasné, e kdy si s vámi povídáme  a taky se s ledačíms svěříme, e ve vás důvěru máme. Majora konkrétně těí, e Jste ho upozorni] na ten francouzský připis, který se týkal výpovědi toho zajatého esesáka … I kdy jsme byli o té záleitosti informováni z jiného pramene, svědčí to o prozíravé náklonnosti k nám.

Angličané ji o tom vědí taky, horlivě poznamenal Tigrid a ve zlé předtue, e můe být podezřelý, e prodával na dvě strany, začal okamitě Tauba ujiovat, e on se o Guntheru Achenbachovi nezmiňoval Weinerovi ani Barkerovi a Parrotovi. Uklidňoval ho Taubův povznesený úsměv, jen naznačoval, e i to si Američané prověřili a vědí, e v tomhle případě drel jazyk za zuby.

Angličané leccos vědí  nakonec vy sám jste jim u v Londýně dohodil pár ikovných informátorů  jene: ne se rozhoupou a ne jejich přísluný Sir si troufne něco podepsat, my u jsme hotoví a opraujeme si ruce. Tigridovi zasvítily oči, potěilo ho, e čímsi Američanům přispěl, by jetě netuil Čím.

U se naly ty  ty důleité listiny?

jetě je sice nemáme, ale u víme přesně, kde jsou - a i o tom mám s vámi promluvit, vlastně jsem to u začal, kdy jsem se zmínil o těchovicích.

Tak tam?

Poblí těchovic, na pravém břehu Vltavy, alespoň to tvrdí Achenbach. Od Francouzů jsme si ho u vypůjčili. Navrhli jsme jim společnou akci, ale bojí se rizika a případné diplomatické zápletky, tak nechávají ve tie na nás… Major ale předvídá, e a si nai z Frankfurtu přijedou vybrat tu tolu  mají tam být bedny s kompletními tajnými zápisy o jednáních říských protektorů a seznamy českých kolaborantů, tzv. čestných spolupracovníků jejich bývalé zpravodajské sluby  rozruch jistě nastane. Má u promylené, jak ho eventuálně utií, v tom směru vás bude jetě později informovat. Nejdůleitějí teď je, aby se o Achenbachově výpovědi nedověděli komunisté …”

Existuje ten připis.

Ovem. Je vak bezpečně zahrabán v jednom trezoru a o jeho obsahu vědí jen tři lidé, a vy jste jedním z nich. Můete se spolehnout, Taube …

ádáme vás o dvě sluby: ani slovem se o té věci nezmiňovat nikomu, ani nejdůvěrnějímu příteli, a vypukne-li během měsíce, nejpozdějí do dvou měsíců kolem těchovic nějaká aféra, nechceme, abyste mlčel.

Budete o nás psát i ostře v intencích, na nich se jetě domluvíme. Tak si pomalu bruste péro . . 

Taub domluvil, dolil z konvice horký aquavit a zvedl sklenici.

Cheerto!

Taubova sdílnost Tigridovi zalichotila a také ho povzbudila. Zvedl sklenku k přípitku a sebejistě se zatvářil.

xxxx

Podíval se na hodinky.

Je teprv půl esté a monsignore rámek ho pozval k sobě do vily na sedmou hodinu. K lidoveckému náměstkovi předsedy vlády je z Černínského paláce do Bubenče deset, nejvý patnáct minut. Přes hodinu má čas, avak: co s ním?

Měl by napsat glosu k volbám, jsou u za dveřmi, do pětadvacátého května 1946 zbývá pouhých čtrnáct dní. Cosi mu vak napovídá, e předseda strany dr. rámek sl ho pozval právě kvůli předvolební kampani a Pavel Tigríd si není jist, zda je s psaním Obzorů spokojen.

Usedl do křesla, u něho byl odkládací stolek s hromadou novin. Po jedněch sáhl a rozlistoval je. Zaujala ho ploná inzerce. Pomyslil si, e reklamy u opět začínají mít vih, slogany připomínají stará zlatá léta první republiky. V obličeji mu proskočil úsměv.

Pamatujte si tří slova: Na klobouky Oulíková Opět je mír  opět jsou lesněnky proti kali a chřipce  Vechno z gumy od Sazimy  Chcete dobrý moučník mít? Jen ho s KVETOU připravit  Přítě zase koupím v Ase  Volte výrobky Hikokočárky, nábytek, vozidla, hračky  Je čas na sluivé dřeváčky. Nabízíme je v barvách hnědé, modré a Černé… Jsou volně v prodeji za 99 Kčs  oznamuje Baa …Národní podnik Baa!

Baův inzerát připomněl Tigridovi Katkův výjezd na zámek Loučky. Kurt Taub mu naznačil, e akce dobře dopadla. Co odtamtud odvezli, to sice neřekl. Určitě pořádnou kořist, kdy transport z Moravy do Německa kamuflovali vojenským sanitním autem a kryli se Červeným kříem. Natěstí z toho ádný rozruch nebyl. Zato těchovice vyvolaly bouři.

V únoru tam dorazila kolona čtyř nákladních aut se třinácti mui, mezi nimi byli: americký zpravodajský důstojník nadporučík Owen, zručný enista kapitán Stephen M. Richards a samozřejmě i esesák Giinther Achenbach. Nikoho se ani nezeptali, o ádné povolení neádali, hned se na pravém břehu Vltavy, v místech bývalé střelnice zbraní SS, pustili do díla, Jako kdyby byli doma, Achenbaeh nalezl zaminovanou tolu, odkud po znekodnění náloí vytáhli za pomocí navijáku několik těkých beden se vzácným listinným materiálem, auta s nimi okamitě odjela, avak vojáci z posádky v Hraditku a stráŤ mistr ze těchovic způsobili poplach.

Katek to tuil, připomenul si Tigrid rozmluvu s Taubem při horkém aquavitu.

Československá vláda okamitě protestovala u americké vlády, poadovala navrácení ukradených dokumentů a přiměřenou satisfakcí. State Departementu nezbývalo nic Jiného, ne sepsat prohláení, v něm se potvrzoval čin policejní Jednotky amerických okupačních vojsk v Německu, Je vstoupila do Československa a podařilo se Jí odvézt určitý počet dokumentů, které byly ukryty v kopcích jině od Prahy. Jak se pravilo doslova v prohláení: Tyto dokumenty byly zabrány, protoe détachement amerických okupačních vojsk v Německu byl informován, e tyto dokumenty mohou vrhnout světlo na předválečné plány Hitlera a na způsob Vedení války nacistickou armádou … Americká vláda vyjádřila hluboké politování za tento incident a nařídila okamité vrácení dokumentů československé vládě.

Jene  a tomu se tehdy Tigrid podivil, redaktor listu The Pittsburgh Press Shapiro, který expedici doprovázel, přesně vypsal, co v bednách Američané objevili. Za nejvzácnějí nález označil seznam českých kolaborantů. Ale v bednách, které se později vrátily do Prahy, nebyl, jako v nich nebyly í některé dalí dokumenty, o nich Shapiro psal. Tigrid se zajímal, jak argumentovat? Katek nemohl americkému novináři přijít na jméno, navrhl, aby se napsalo, e některé bedny byly transportem poničeny, take se musely nechat zhotovit nové, a k jejich obsahu raději mlčet.

Komunistům zacpeme ústa taky tím, e rozpustíme vojenskou misí  a v tichosti se stáhneme, řekl major Tigridovi. A pak? Čas pracuje pro nás.

Od dr. Ivo Ducháčka se později Tigrid dověděl, e kolem Kat kovy osoby byla prudká debata jak v zahraničně politickém výboru sněmovny, tak ve vládě. Komunisté ádali Katkovo vyhotění, ale lidovecký ministr Hála, podporován národními socialisty, slovenskými demokraty a některými sociálními demokraty, se ho zastal ťjako mue dekorovaného Čs. válečným kříemŤ a i tím, e ťmise byla rozputěna a Katek jmenován oficiálně do funkce amerického ataéŤ. Vlna rozhořčení zvolna utichla. Taub zůstal i v nové Katkově funkci po jeho boku, a tak hlavní aktéři skandálu astně přeili. Ačkoliv Bezpečnost pátrala, odkud byli Američané informováni o zaminované tole a jak se dověděli o francouzské nótě týkající se Achenbacha, stopy byly ikovně zameteny; na Tigrida přitom nepadl ani stín podezření. Navíc naplno se spustila předvolební kampaň, v ní se jak v dravé řece utápějí jedny a vynořují se druhé ostré a pičaté lehy, které těchovickou aféru ji zamlily, nejde o majora Katka, ale o to: kdo z koho?!

Prohlíel si sociálně demokratický týdeník Svět práce, do kterého občas píe přítel Sachs. Zaujal ho úvodník věnovaný právě blíícím se volbám. Viml si ho také proto, e v textu zahlédl Ducháčkovo jméno.

V článku se vzpomínalo, e nadstranický týdeník Ferdinanda Peroutky uspořádal konfrontaci čtyř politických programů, ke kterým se budou voliči vyjadřovat 26. května. Otiskl články intelektuálních přísluníků Čtyř politických stran na téma Proč jsem vstoupil do své strany.

Mluvčí strany lidové dr. Ivo Ducháček, četl  zdůrazňuje, e jeho strana je jediná nesocialistická a idealistická. Dovolává se křesanství jako prazákladu politického programu své strany, a to obecně, nekonkrétně tak, jako se vdycky odstupující systém bránil nastupujícímu křesanským idealismem proti ťmaterialistickému hmotařstvíŤ. Křesanská politika v tomto smyslu je vdycky jen otázkou vhodně volených citátů a nikoli otázkou spolehlivého vědeckého programu s konkrétními odpověďmi na společenské problémy. Jsou paněltí diktátoři a jsou italtí lazaroni a oba se dovolávají křesanského idealismu. Křesanského idealismu se dovolával Bonifác VIII. 1 páter Hála. Zdá se, e to ve vech případech dávalo lidem stejně neurčitou odpověď na jejich starosti jako dnes.

Zamyslel se: by vstoupil do lidové strany a veřejně se rovně prohlauje za politického katolíka, v duchu dával pisateli za pravdu. Tak, jak si představují dělat politiku duchovní, tím naden není. Jsou nesocialistickou stranou a měli by jít proti komunistům ostřeji. Líbí se mu dr. Helena Koeluhové, která otevřeně hlásá: jakýpak Koický program? Jakápak spolupráce v Národní frontě? Distancujme se jak od Národní fronty, tak od politiky spojenectví s Východem, vyhlasme válku komunistům, přimkněme se k západním demokraciím. Měli jsme být proti znárodnění, proti tak zvané národní oěistě … Helena Koeluhové je kuráná ena, ale staří lidovci s ní ne-sympatizují, připadá jim jako posedlá ďáblem, příli radikální pro jejich kondelíkovské představy o zboném ivotě. A rámek, který ho volá, jistě mu vytkne, e v Obzorech dopřávají a příli místa právě jí.

xxxx

Kdy zaparkoval vůz před domem č. 3 v ulici zvané V bubenečských vilách, a kdy byl sluhou uveden do rámkova pokoje, podivil se; rámek poádal, aby sluha přivolal Frantika.

Byl to Frantiek Hála, ministr, o něm byla zmínka v článku, který před chvílí četl. Přiel  jak byl  v upanu, s předsedou lidové strany a náměstkem předsedy vlády sdílel jeden dům, v něm oba ili s kuchařkou, sluhou a domovníkem.

Monsignore rámek mluvil tie, téměř nesrozumitelně a řeč ho namáhala. Onemocněl lehčí chřipkou, je to mrzuté, e právě nyní, kdy by bylo třeba, aby absolvoval desítky předvolebních schůzí.

Nemohu-li za lidmi, navtěvují oni mě, pravil a napil se čaje, které s mísou tvarohových koláčků mezitím naservírovala kuchařka. A také Frantiek mě pravidelně Informuje o dění, které probíhá… Rovně také čtu ťObzoryŤ, pane redaktore. Ji delí čas zastupujete doktora Ducháčka, který je často zaneprázdněn státními úkoly v cizině. Chtěl bych od vás slyet upřímná slova: co si o mně myslíte?

Tato otázka ho zaskočila. Proč se ptá rámek právě jeho? Určitě se dověděl, e ve straně se potají hovoří

O Jeho chorobě Jako o váné a kalkuluje se s tím, kdo usedne místo něho na předsednické křeslo. Za svého případného nástupce povauje rámek pátera Hálu, s ním spolupracuje dlouhé desítky let. Ale pravicové křídlo by nejraději vidělo v čele osobnost mladí a kuránou: Helenu Koeluhovou, případně jejího manela ministra zdravotnictví dr. Adolfa Procházku. Také při volbě případných kandidátů padlo Jméno Ducháěkovo  a rámek ví, e Tigríd s Ducháčkem jsou jedna ruka. V Anglii sl také oba dva od Ripky vyádal, aby posílili Jeho stranu, která postrádala nejen mladé schopné urnalisty, ale

i mladé intelektuály.

Jsem v rozpacích, monsignore, začal diplomaticky. Dobře jsem vaí otázce neporozuměl.

rámek se zabořil do měkké lenoky a Jak měl ve zvyku, sepjal ruce a pohrával si s prsty.

Zbavme se vech okolků, jste chytrý a vnímavý mladý mu a těí mě, e jsem se ve vás nezklamal. Onehdy Jsem mluvil s americkým velvyslancem Steinhardtem a v rozmluvě s ním byla i zmínka o vás. Ptal se mě, nalézám-li ve vás dostatečnou podporu.

Zřejmě Steinhardt u rámka sondoval. Ale proč? Chtěl si snad pro Katka ověřit, jakou má Tigríd u předsedy strany pozici a jak dalece je pro Američany v lidoveckém tisku pouitelný?

Ponechme stranou rozbroje a rozmíky, Jimi je nae strana infikována, pokračoval rámek. Doneslo se mi, e vy a Ducháček máte patřit ke skupince doktorky Koeluhové, její zaujatost vůči komunistům a její výroky na adresu sovětského Ruska jsou jistě věcné a nelze jim upřít jistý význam. Pro mnohé nae stoupence znějí její výklady nesmírně přitalivě, mnohdy dokonce přitalivěji ne slova boí.

Tigrid se nenechal vyvést z míry.

Promiňte, monsignore; ale nebyl Jste Informován správně, řekl a myslel na rámkova osobního tajemníka Pecháčka. Navenek se sice vyhlauje za rámkovce, ala bedlivě sleduje zákulisní manévry, aby se včas mohl případně od sympatií k předsedovi odpoutat. Tigrid ví o kadém hnutí v lidoveckém sekretariátě a také to, e Pecháček perspektivně aspiruje na křeslo generálního tajemníka strany lidové, padne-li s odchodem rámka dosavadní mu v této funkci, dr. Adolf Kllmek

Neospravedlňujte se, pane redaktore, není to nutné. Tím, e jste s Ducháčkem otiskli Koeluhové některé její články, neučinili jste chybu. Paklie mi Gottwald vytýká, e rozvracíme nae spojenecké vztahy s Ruskem, e v praktické politice se i tím stavíme proti Koickému programu, na který jsme přistoupili, jetě nehoří. Tyto výtky s lehkým srdcem přijímám. Opakuji, co jsem ji několikrát veřejně vyhlásil: Nikdy nepřestanu sledovat linii politiky dr. Benee, na jeho přímou výzvu jsem odjel do zahraničí. V Anglii jsem se stal předsedou vlády, a tudí přímým tlumočníkem politické koncepce, kterou vyjádřila vláda i smlouvou se Sovětským svazem. Jsem zastáncem diplomatické a vojenské spolupráce, avak jsem proti bolevizaci. Jako Koeluhové!

rámka řeč unavila, přivřel oči, čeho vyuil Hála, aby se do rozhovoru vmísil.

Jde ve skutečnosti jen o taktíku … Bojovat proti komunismu musíme, seč nám síly stačí. Konkrétně já ve svých převolebních projevech na prvním místě upozorňuji na smrtelné nebezpečí průniku cizích ideologií. Ostře se stavím portl extrémním pokusům marxistickým.

Musíme být taktičtí, vstoupil opět do rozhovoru rámek. Mám za to, e Gottwaldovi víc ne pičaté výroky Koeluhové leí v aludku ťObzoryŤ jako takové, tak, jak je s Ducháčkem děláte. Víc ne jedovatý výpad, řekl bych plivance, líbí se mi vae věcná a věrohodná  řekněme tomu: kritika sovětské politiky. Je velice chytré pouívat citace zahraničních novin. Vzpomínám si na jeden článek  byl k Postupimské konferenci… Ano, z ťManchester GuardianuŤ, hbitě přitakal Tig-rid, vzpomenuv přitom půvabné Sheilly Grandduffové, s ní ho seznámil major Weiner, a která ho doposud přes Cecila Parrota zásobuje protisovětskýmí články.

Myslím, e z ťManchester GuardianuŤ … Čtenáři ťObzorůŤ se dověděli, e Rusko má vinu na tom, e postupimská usnesení byla destruktivního rázu  a tak dále … To je přece značně průkaznějí, ne kdyby tatá informace vyla z pera Koeluhové nebo z mého… Takto dělat protisovětskou politiku je velmi správné. Snaíme se, Tigrid se cítil polichocen. Po tom podivném úvodu se mu ted ulevilo.

Chtěl bych, pokračoval rámek, abyste jako ná čelný urnalista věděl, proč nemohu souhlasit s politikou, kterou propaguje dr. Helena Koeluhové.

Odmlčel se a pohlédl na Tigrida, který sahal do kapsy pro zápisník a tuku, aby si předsedův výrok poznamenal, čím zároveň naznačil, e ho hodlá příhodně zveřejnit  a rámka podpořit.

Proč nemohu souhlasit s Koeluhovou? znovu si poloil rámek otázku, na ni vzápětí odpověděl: Poněvad usiluje o rozkol ve straně. Odmítá kněze, o nich tvrdí, e u nejsou duchovními vůdci strany a propaguje extrémní politickou orientaci přímo na Západ.

V rámkové tváři se objevil úsměv.

Rozumíte mi? Takto bych to formuloval pro veřejnost … Pokud jde o mě osobně, byl bych rovně pro absolutní se odpoutání od Ruska. Ale nesmíme být hazardní hráči. Otevřeně začít s protisovětskou politikou, znamenalo by za současné politické konstelace zprvu rozdvojení naí strany a vbrzku její záhubu. Vytrhnout se ze svazku Národní fronty by bylo nesmyslně netaktické. Mr. Steinhardt je stejného názoru… Vdy úkolem naí strany lidové strany je, aby mírnila překotnou socializaci, aby chránila soukromé majetky, a se jim říká továrníci nebo hokynáři.

Tak to taky o poslání strany povětinou píeme, dodal Tigrid.

Ano, souhlasně přikývl rámek. Mějme přitom na paměti, e v budoucnu dojde jistě s komunisty k ostrému střetnutí, a abychom v tomto střetnutí mohli sehrát příslunou úlohu, musí být nae řady stmeleny. Podle mého názoru nevyjdou z nynějích voleb národní socialisté jako strana vítězná. Zenkl má příli velké oči. Tím, e strhl právě volbami svou stranu ostře doprava, a také tím, e zjevně ustoupil od dohodnutých uzancí, konkrétně kdy se postavil proti jednotné organizaci mládee a výstupem mladých národních socialistů se pokusil o rozbití svazu mládee, připravil se o mnoho desítek tisíc voličů. Pan Steinhardt sice rovně věří ve vítězství národně socialistické strany, leč si myslím, e je mylně o situaci informován, jak bych odhadl, tak pravděpodobně Firtem … Ne, ne  pro nae vítězství jetě situace nedozrála, ostatně  znáte názor pana Kíngsbury Smitha?

Amerického urnalisty?… Byl tady v březnu…

Včera jsem četl, co napsal… Ty noviny má při ruce, Frantiku, řekl rámek, zatímco Hála }e ji hledal. Přečti ten zatrený odstavec.

Levý radikalismus vyvíjí v politickém dění Československa velmi aktivní činnost. Vyskytují se hlasy, e komunisté získají ve volbách 26. května větinu.

Poválečná mnichovská zrada způsobila, e československý lid ztratil důvěru v západní demokracii. Sedm let nelítostné nacistické vlády zvýilo sympatie ke komunistům, kteří byli nej aktivnějím elementem v podzemním hnutí.

Vojenské síly, které osvobodily Československo, přily dříve z Východu ne ze Západu a prezident Bene se vrátil do Prahy z Moskvy s podporou sovětských autorit. Hála dočetl a odloil noviny.

Vezměte si je, pane redaktore. A opět navtívíte Procházkovy, dejte to paní doktorce Kouluhové přečíst. Nepočítám, e její umíněností tento článek pohne, ale měla by se nad tím alespoň zamyslet…

U doktorky Koeluhové byl jsem jen náhodou, nevyhledávám její společnost, ozval se Tigrid.

Neměl bych nic proti tomu, kdybyste nyní si náhodnou návtěvu zvolil. Nic jí sice nevzkazuji, ale pokud to neví, mohla by se vaím prostřednictvím dozvědět, e pokud bude setrvávat v činnosti, ohroující existenci naí strany takovou, jaká je a jak se konstituovala po osvobození, bylí bychom nuceni se s ní po volbách rezolutně vypořádat … Tím míním, e uvauji o jejím vyloučení z řad členstva lidové strany. Bylo by to sice bolestné, ale nanejvý nutné Součtem volebních výsledků, které budou pro komunisty patrně velice příznivé, skutečný boj proti komunismu teprve začne  a tím bych přeel k dalí věcí, proč jsem vás pozval.

rámek kývl na Hálu, který drel v ruce jakousi listinu. Jde o Časopis naí mládee ťNové díloŤ.

Navrhl jsem, aby měl průbojnějí název .,.

Vím, přeruil ho Hála Chcete, aby se jmenoval ťVývojŤ, a Ducháček a dalí povaují za vhodné, abyste byl jeho éfredaktorem.

Podle mých představ by měl být ťVývojŤ mladím bratrem ťObzorůŤ, takové  jak bych to řekl přesně  lidové vydání, ťObzorůŤ, svým obsahem přístupné iroké čtenářské obci. Ofenzivní týdeník, který by účinně prosazoval nai politiku.

Po volbách bude zapotřebí podobný časopis, přitakal monsignore rámek.

Toté si myslím i já, ovem celá ta záleitost má háček. Páter Hála se zahleděl na Tigrida.

Patrně tuím, jaký. ťVývojeŤ se chtějí zmocnit někteří kolegové, kteří mě jednak nemají v lásce  povaují mě víc za národního socialistu ne za lidovce, jednak mají představu, e bych časopis neřídil v křesanském duchu … Můj názor je ale ten  Tigrid se rozohnil, e věřící mají své noviny  kupříkladu list ťKatolíkŤ, který vydává Svatováclavská liga, ale my přece potřebujeme burcovat nejen v otázkách náboenství a víry, ale předevím proti komunismu, a postavit ťVývojŤ do slueb této věcí je přece toté, ne-li víc.., Mohl bych znát argumenty, s nimi kolegové operují…?

Píí  přečtu vám to, samozřejmě, e o tom pomlčíte  i ve vlastním zájmu … Tedy: časopis, který měl původně vycházet jako časopis mládee, pod názvem ťNové díloŤ, byl konečně povolen pod názvem ťVývojŤ  a stále jsou vedena jednání o osobách redaktorů, programu a Ideové náplni časopisu. Podle představ mládee má být tento časopis ideově výchovný v duchu křesansko sociálních zásad strany. Má tak nahradit mezeru ve stranickém tisku a pomoci vybudovat z dosud mnohotvárné masy strany. skutečně pevné ideové hnutí Podle posledních zpráv, které jsme získali z tiskového oddělení strany, má být éfredaktorem tohoto časopisu dosavadní redaktor ťObzorůŤ Pavel Tigrid. Osoba redaktora Tigrida se podle jeho dosavadní činnosti nezdá být zárukou, e časopis by by] veden v takovém duchu, jak dnení potřeba strany vyaduje.

Tigrid, zamyleně sedící v křesle, zavrtěl hlavou a zlostně sevřel rty.

ádáme proto, pokračoval ve čtení memoranda Hála, aby vedení časopisu bylo svěřeno jako éfredaktoru poslanci dr. Chudobovi, který je ochoten tuto funkci zastávat. Funkci hlavního redaktora by převzal ideový referent mládee Frantiek Xaver Juránek. Dalí spolupracovníky by si tito dva vybrali po dohodě s Vámi . Hála se nadýchl: Na vysvětlenou, ten dopis je adresován mně.

Tigrid pohlédl na rámka, který se lhostejně tvářil, nevypadal, e by jej obsah listu vzruoval, co hosta poněkud uklidňovalo.

Podle naeho názoru má ťVývojŤ důvod existence jedině v tom případě, e bude veden v tom duchu, jak uvádíme. V případě, e by jeho hlavní poslání, tj. ideová výchova nenápadnou formou, mělo být uputěno, ztratila by mláde zájem na tomto časopise a nemohla by ani s dobrým svědomím podniknout ty akce, které pro rozíření ťVývojeŤ má v programu. Upozorňujeme znovu, e nechceme z časopisu ťVývojŤ vytvořit nějaký organizační věstník, nebo strnulý doktrinářský časopis, nýbr záleí nám na tom, aby srozumitelnou, nenápadnou formou byly ířeny křesanské ideály naí strany.

Prosíme Vás, slovutný pane ministře, jetě jednou, abyste své laskavé rozhodnutí učinil ve prospěch námi předloeného návrhu, poněvad bychom velmi rádi vydali první číslo ťVývojeŤ k 1. září. Podepsáni  a tak dále.

Protrhl okamik ticha.

Osoba redaktora Tigrida se tedy podle jeho dosavadní činnosti nezdá být zárukou? jak pro koho, potměile se pousmál. Viml si, e rámek přikyvuje. Tedy nic není prohráno. A páter Hála ledabyle skládal dopis a zastrkával jej do kapsy upanu.

Nemám nikomu nic za zlé, dopřejme kadému, aby projevil svůj názor na to, co vak vydávají za stanovisko vekerého vedení mladých lidovců, zobrazuje jen tendence jisté skupinky, která se vás snaí ovlivnit, pane ministře.

Mně je ta situace známá, vím také, e vae jmenování éfredaktorem naopak čile podporují mladí stoupenci strany, jejich mluvčím je Eduard Bauer.

Jsou to smělí chlapci, ozval se rámek. Mně se Bauer osobně velice líbí. Je cele oddaný naí věci, srdnatě se dovedl utkat ve slovních půtkách s mladými komunisty na fóru svazu mládee. Bojím se jen, aby nepodlehl extrémistickým vlivům doktorky Koeluhové.

Mohu se za něho zaručit, monsignore 

Měl byste posílit svůj vliv na mladé členstvo naeho hnutí, zejména na Klub lidových akademiků. Studentstvo je naí velkou nadějí.

Snail jsem se ji .. úmyslně pauzou naznačil zaváhání … naráím vak přitom na jednoho kolegu,

který  nevím … zdali z osobních důvodů či jiných, označuje mě za vaeho odpůrce, monsignore. Vím, e o mně a o Ducháčkovi rozhlauje, e jsme jakousi násadou v lidové straně a zneuívá naich dřívějích vztahů k levici k tomu, e mě i Ducháčka líčí jako politické prospěcháře ..

Kdo je to? zeptal se Hála.

rámek oil.

Myslíte doktora Pecháčka?

Nechtěl jsem se vaeho osobního tajemníka dotknout, ale kdy jste sám uznal za vhodné jmenovat ho, odpovídám: ano..Přitom si nemohl odpustit poznámku, v ní v očích předsedy lidové strany náleitě Pecháčka očernil.

Máte bystrý postřeh, řekl rámek. Zjistil jsem, e i doktor Pecháček patří k těm, kdo povyují osobní kariéristické cíle nad zájmy hnutí. Z povzdálí se jim snadno mluví o tom, e rámek s Hálou vzdávají před Gottwaldem jednu pozici za druhou. Příkladně doktor Chudoba, jeho vlastností si jinak velice cením, přiel mi svého času roztrpčen, e jsme souhlasili s retribučními dekrety, tak jsme mohli nesouhlasit, panuje-li mezí lidem, a pochopitelně i mezi věřícími nenávist vůči těm, kteří kolaborovali s Němci. Nemohl jsem ádat přece pro ně odpustky. Odpověděl jsem Chudobovi: Je sice drastické, ale bude zapotřebí odsoudit nějakou tu hokyni, aby váeň ulice byla upokojena. Komunisté mají nesmírný vliv a je chyba, e mnozí nai lidé si neuvědomují, jaký. Věřím, e za pomoci západních spojenců je zbavíme toho vlivu, při nejmením ho alespoň značně oslabíme  Časem. Ale nelze jít ukvapeně hlavou proti zdi. Tou cestou se dali národní socialisté, a by s nimi úzce spolupracuji a přál bych jim vítězství ve volbách, obávám se, e budou muset své taktické plány do budoucna přehodnotit … Předpokládám, e část jejich členstva bude po volbách zklamána a nastane přeliv k nám. Proto také tak naléhám, aby se radikálně skoncovalo s rozmíkami, abychom měli jasno a stáli při sobě svorní  a budeme-li později nehlučně a chytře pomalu rozebírat střechu nad hlavou Národní fronty, překvapíme Gottwalda spí ne křikem a silnými slovy.

Monsignore rámek si otřel čelo a pak prstem ukázal na Tigrida.

A na vás přitom spoléhám.. Prozradím vám, e nedávilo jsem se o politických záměrech konzultoval s panem Steinhardtem a velvyslaneckým radou Bruinsem, ostatně jsem vám to ji naznačil v úvodu. Plně schválili moji koncepci a slíbili ji vemoně podpořit. Přejí si také, aby ná nový časopis, jemu jste dal jméno ťVývojŤ, vypadal podle vaich představ a vás označili za jediného moného éfredaktora. Nalezneme u nich i hmotnou podporu, nutnou k tomu, aby ná nový týdeník, určený irokým masám, byl i přísluně informovaný a reprezentativní … Plně vám důvěřují  a já rovně, pane Tigride … Spojte se s Eduardem Bauerem a snate se o správnosti naich záměrů přesvědčit i své dosavadní odpůrce ve straně, myslím mladé. O Pecháčka a o dalí se postarám dílem já a dílem Frantiek. Podíval se na Hálu, který přikyvoval.

Po volbách, a se vzruení uklidní,  pokračoval rámek, budete oficiálně jmenován éfredaktorem ťVývojeŤ. Vyberte si vhodné spolupracovníky tak, abyste mohl přitom vykonávat své diplomatické povolání na ministerstvu zahraničí… Bude to moné?

Tigrid se cítil na vrcholu blaha.

Stihnu obojí, spolehněte se, monsignore.

Pracujete na americko-britském odboru a bylo by koda popustit vae místo jinému, mohli by se ho případně zmocnit komunisté, a to bychom neměli dovolit. rámek, který ji měl na krku sedmý kříek, ztěka se zvedal ze idle, aby stiskl Tigridovi ruku.

Dobrý vítr do plachet, pane éfredaktore, řekl, pouiv ji nového titulu. Přítí volby budou přiblině za dva roky. Věřím, e za dvě léta můeme dosáhnout kýeného cíle, a e ve státě zaujme nae strana váené uznání a postavení..

Pokusím se o to přičinit, alespoň malým dílem, dodal skromně. Zmocňoval se ho stav příjemné euforie: dosáhl prvního stupínku z programu, který si vytkl ji v Anglii. Lehce si spočítal, e z místa éfredaktora týdeníku, který zazvučí, je ji jen krůček, aby v přítích volbách kandidoval do sněmovny. V roce 1948 mu bude jednatřicet. Půjde-li ve tak astně jako dosud, pak nemá daleko ani k ministerskému křeslu.

Toho večera slíbil navtívit jetě dr. Helenu Koeluhovou, je zvědavá, co mu chtěl rámek. Byl ale nyní tolik zaujat sám sebou, e se nechtěl setkáním s ní rozptylovat. Co rámek naznačil, to jí řekne později. Řidiče s autem poslal do úřadu a sám se vydal z Letně procházkou dolů ke Strakovce a dál podél Vltavy.

Na řece zahlédl plující dřevěnou maketu majáku. Osvětlovaly ji reflektory: kruhový znak s brkem zářil před Národním divadlem jako měsíc v úplňku. A pod ním národně socialistické volební heslo:

S námi nezabloudíte!

Usoudil, e není patně vymyleno, jen je otázka, nakolik zabere.

Cestou na ofín spatřil mladíka s dívkou. Právě přelepovali lidovecký plakát se sloganem  e kadé násilí je faismus  velkou jedničkou, číslem komunistické kandidátky. A hned vedle lepili na stěnu plakát s rudou hvězdou. Také na něm bylo volební heslo: Republice více práce  to je nae agitace.

Převolební horečka ho nyní ale opustila.

Ani ji nepřemýlel nad tím, jak volby dopadnou. On u vyhrál, a to bylo ze veho teď nejdůleítějí.

Bude mít noviny, po jakých dávno touil. A v nich  zcela volnou ruku.

Napadlo ho, e by měl alespoň telefonicky poděkovat Kurtu Taubovi. Přes Katka a Steinhardta se mu podařil skvělý tah. Kdy o tomhle plánu mluvili po těchovickém skandálu, sám nevěřil, e se tak dokonale a rychle povede.

Na nábřeí zael do nejblií telefonní budky. Mluvil s Taubem a zjistil, e pro něho to ádná novinka není.

Chvíli váhal, ne se odhodlal vytočit číslo Koeluhové. Překvapilo ho, e také věděla o jeho jmenování a dokonce i o schůzce, kterou měl s lidoveckými předáky.

Řekli vám, e mě vyloučí?

Zřejmě o tom uvaují.

Kdepak uvaují: u se rozhodli. Slyel, jak se hlasitě směje. Tím nás ale neumlčí, buďte bez obav. Hlavně, e jste uspěl vy s ťVývojemŤ. Takový časopis, to je v naich poměrech atomová puma ale to jistě víte nejlépe sám … Nezastavíte se na skleníčku?

Měl ji na jazyku říci, e je pozdě, ale podle informací, které doktorka Koeluhové měla, usoudil, e je víc

ne zadobře s Američany a e politiku, kterou dělá, dělá s jejich souhlasem. Povauje ho za svého člověka a on nemůe a ani ji nechce zklamat. Mít dvě elízka v ohni, být zadobře se rámkem i s Koeluhovou, s Angličany i Američany  co by za to jiný dal.

Za půl hodiny jsem u vás, řekl do sluchátka a zavěsil.

5

Je úterý, jeden z parných dnů horkého léta roku 1946: úterý devátého července.

Toho dne jsou noviny rychle rozprodány a není divu: otiskují prohláení nové vlády, která vzela z květnových voleb a jejím předsedou se stal představitel vítězné nejsilnějí strany, komunista Klement Gottwald.

Věříme naemu lidu, prohlásil Gottwald ve sněmovně. Víme, e nemá rád plané sliby a pokrytecká lichocení. Víme, e miluje pravdu. A pravda je ta, e přítí dvě léta budou jetě tvrdými a těkými léty, e se jetě v mnohém budeme muset uskrovnit a e budeme muset mnohem více ne dosud pracovat…

Přítí dvě léta, jak pravil Klement Gottwald, budou jetě tvrdými a těkými léty. A to nejen při uskutečňování dvouletého plánu obnovy a rozvoje republiky, ale i v zápase o upevnění lidově demokratické moci, v boji o spravedlivý socialistický řád.

Odpovědí jsou pracovní činy.

V úterý 9. července, kdy bylo uveřejněno prohláení nové vlády, vyjela v poledne z Českomoravské dvacátá pátá lokomotiva vyrobená po osvobození.

Ve středu 10. července byla v loděnicích Praha sputěna na vodu první loď vyrobená po válce. Je určena pro dopravu PrahaHamburk.

Do Strakovky, kde je sídlo předsedy vlády, přichází ze vech končin republiky záplava telegramů: pracující v nich vyjadřují souhlas s prohláením Klementa Gottwalda a slibují udělat ve pro zdar dvouletky. Z národního podniku Tatra ohlaují zvýení výroby nákladních vagónů. V severočeském revíru překročí plánovanou těbu. Třináct tisíc inenýrů hlásí, e jsou připraveni budovát republiku. Jako dar republice vyhlaují ostravtí horníci na neděli 14. července dobrovolnou směnu.

xxxx

Ani Pavel Tigrid nezahálí.

Je červencová letní neděle, neděle čtrnáctého, kdy havíři sfárali na mimořádnou směnu a zřekli se za ni výdělku ve prospěch republiky, jako ve vední den pracují statisíce lidí v továrnách, a venkov se zalidnil brigádami z měst. V nedělní Lidové demokracií právě s datem 14. července vychází článek nazvaný Věčná otázka naich dějin.

Článek útočí předevím proti spojenectví se Sovětským svazem a napadá Koický vládní program. Tigrid nepodepsal tentokrát článek ádným ze svých pseudonymů, nýbr plným jménem.

S datem 15. července 1946 je v archívu ministerstva zahraničí uloen záznam, v něm se uvádí:

Na podkladě uvedeného článku byl Tigrid vyzván přednostou osobního oddělení ministerstva zahraničních věcí, aby se okamitě odebral na pracovní úřad za účelem zruení pracovního poměru a bylo mu předloeno k podpisu prohláení, jím měl doznat, e se tímto Článkem postavil proti programu vlády Národní fronty, co je Čin neslučitelný s povinnostmi úředníka ministerstva zahraničních věcí. Tigrid prohláení odmítl podepsat a byl proto dán na dovolenou.

xxxx

Lidovecký ministr zdravotnictví dr. Adolf Procházka, manel dr. Heleny Koeluhové-Procházkové, nyní jí vyloučené, bývalé členky své strany, si vzhledem ke své přísně střeené ivotosprávě vdy po obědě rád hodinu nebo dvě pospal.

V pondělí 22. července 1946 musel učinit výjimku.

Na naléhání své eny napsal po Tigridově proputění ze slueb ministerstva zahraničních věcí osobní dopis ministrovi Janu Masarykovi, v něm ho ádal, aby svým vlivem změnil rozhodnutí přednosty osobního oddělení a zasadil se o to, aby schopný a perspektivní urnalista mohl i nadále zastávat svou funkci v americko-britské sekci.

Článek, který vzbudil pohorení jak ve veřejnosti, tak na ministerstvu, byl prý míněn jako úvaha o věcech byvích a jsoucích, a autor nesledoval tím ádné cíle protistátní. Sepsal jen jistou fikci, jsa ovlivněn projevem bývalého britského premiéra Winstona Churchilla, který pronesl za asistence amerického prezidenta Harry Trumana, při příleitosti převzetí čestného doktorátu ve Westminster College v americkém městečku Fultonu. Pavel Tigrid jen interpretoval Churchillův projev na nae poměry a snail se po svém vyloit premiérovu mylenku, e máme sice zájem spolupracovat se Sovětským svazem, ale na scénu e padl stín. Winston Churchill ve Fultonu  se souhlasem Trumana  prohlásil, e v Evropě byla sputěna ťelezná oponaŤ, která rozdělila kontinent, a naím posláním  jak doslova řekl  je osvobození národů na východ od ní z totalitní kontroly Moskvy … Komunisté rozumějí jen tvrdé mluvě. Rusko si jistě nepřeje válku. Ale starou rovnováhu nemůeme nastolit, a proto musíme proti nim jít i silou. A Tigrid se inspiroval.

Jeliko ministr Masaryk na Procházkovu intervenci do konce týdne neodpověděl, v pondělí poádal ministr Procházka o audienci a dostal odpověď, e ve 13 hodin je očekáván. Proto si toho dne nemohl ani na minutu zdřímnout a hned po obědě odjel do Černínského paláce, zatímco Pavel Tigrid popíjel s jeho enou doma kávu a vyčkávali Procházkův návrat.

Příjemně jste mě překvapil, řekla, kdy spolu osaměli. Ale můete mi prozradit, kdo vám to poradil? rámek ani Hála určitě ne. Sice se komunistů děsí jako čert kříe, ale schovávají před nimi hlavu do písku jako ptrosi.

Po tom, s čím se mu svěřil předseda strany rámek, vzrostlo jeho sebevědomí, take i kdy obdivoval Helenu Koeluhovou jako zastánkyni tvrdého protisovětského a antikomunistického kursu, i jako enu, která přečkala okupaci v konkubinátu s nacistou, a rozehnala se s manelem Procházkou, který politicky působil v exilu  a po válce se opět za něho provdala, a přesto měla odvahu se veřejně exponovat, bránil se odpovědět na otázku, kterou mu poloila, přímo.

Kdo by mi radil? Bude mně u pomalu třicet, pousmál se.

Krásný věk. Závidím vám. Já jsem bohuel starí, zato bohudík zkuenějí. Leccos znám  a tak se nezlobte, e jsem se zeptala. Mě toti také ádal Cecil Parrot, zda bych nemohla nějak vhodně rozvířit mylenky, které zazněly z Churchillova projevu ve Fultonu … Avak v momentální situaci, kdy se jedná, zdali mi přísluí či nepřísluí poslanecký mandát, nemohla jsem poslouit. Přilila bych olej do ohně a nepodpořila bych sebe ani nai společnou věc. Jsem ráda, e jste se toho ujal vy.. Zasvítily jí oči. Nebude vám to zapomenuto.

Domnívám se, pronesl s důrazem. Vak jsem taky v důsledku toho článku první nezaměstnaný, zabručel. Jestli mě nezachrání Masaryk nebo Parrot, půjdu o holi ebrácké.

Koeluhové se zasmála.

Leda tak na Karlovo náměstí do redakce ťObzorůŤ Ráno jsem mluvila s Ducháčkem a říkal mi, e u vám nechal k sobě do pracovny nastěhovat psací stůl . . To a zjistí komunisti, zjeí se jim vlasy: ke tváči Ducháčkovi si přisedl tváč Tigrid . . A co teprv, a vyjde ťVývojŤ. Stihnete to k prvnímu září?

Chtěl bych, jestli rámek mé jmenování neodvolá  teď po té aféře . .

Zavrtěla hlavou.

Měl dost potíí se mnou, ne Steinhardtovi vysvětlil, k čemu je dobré, e se veřejně se mnou rozehnává A aby k tomu velvyslanec kývl, musel slíbit, e a bouřka kolem mě utichne, nebude bránit, abych psala do ťObzorůŤ a do ťVývojeŤ a abych spolupracovala se éfredaktory těchto listů  doslova řekl: s Ducháčkem a Tigridem. Dostal radu, aby na výtky ve vládě odpovídal Gottwaldovi, e existuje svoboda tisku  a e řídí stranu a nerediguje noviny.

Proto se ani slovem nezmínil o té mé stati.

Určitě, přikývla.

Zaslechli, jak před vilou zastavil ministrův automobil a podivili se, e dr. Procházka se tak nečekaně brzo vrátil, vdy jetě ani nedopili kávu.

Přiel očividně zklamaný a znavený horkem moná i jednáním na ministerstvu zahraničních věcí.

Masaryk tam nebyl? zeptala se ho Koeluhová, sotva usedl do křesla a začal si otírat skla brýlí.

Byl  ale já ho nepoznávám.

Copak? Ztratil humor?

Ani ne. Tigrida nazývá Čunyklern, káravě pokývál hlavou směrem k novináři a dodal: Lepí pseudonym jste sí pro ty své články nemohl vymyslet?

Tigrid se nadýchl, chtěl vysvětlit, proč si zvolil pro antikomunistícké glosy jména náleející stájím, Čunyklá proto občas střídá se Stračenou Bulíčkovou; ale ministr Procházka ho zvednutím ruky zarazil.

Chcete tím drádit komunisty, vím, ale neshledávám to příli taktické a moudré.

Tak co Masaryk? naléhala Koeluhové.

Podal mi ruku a pravil, e ministerstvo je ministerstvo, e vztahy k Sovětskému svazu jsou dány smlouvou a Koickým programem, a e nemůe trpět, aby kterýkoliv úředník jeho úřadu sí chodil na trh s vlastní zahraniční politikou jako nějaký hokynář.

Ale Tigrida přece zná jetě z Londýna, namítla Koéluhová. Kdyby chtěl, mohl by ho pardonovat.

Určitě, ale jak jsem poznal, nechce.

Tím ale nahrává komunistům.

Toté jsem se mu snail naznačit, ale rezolutně mi dal najevo, e Tigrídův článek popudil i jeho.

Tak vida, pokýval hlavou zklamaně Tigrid. U v Londýně vypadal Masaryk pro nás nejistě.

Té idle na ťzahraničíŤ je ale koda, zamyleně poznamenala Helena Koeluhové.

Věřme, e časem si tam sedneme i na lepí idle a křesla, řekl Tigrid, skrývaje zklamání z nepodařené intervence optimistickou vidinou. Kdy jsem tedy na dovolené, pojedu na dovolenou. Angličtí přátelé mě zvou do Londýna, měl bych tam pobýt asi do 15. srpna ..

xxxx

V době, kdy se Pavel Tigrid v metropoli nad Temí seznamuje v četných rozmluvách s Churchillovým projektem studené války a učí se nové politické abecedě, která sé nazývá politikou síly, konají se doma zcela odliné porady, k nim dal impuls Budovatelský program vlády Klementa Gottwalda.

A vláda uloila …

…aby do 15. srpna sdělil ministr průmyslu předpoklady velkého zvýení výroby uhlí, ocele, eleza,

elektrického proudu, nákladních vagónů, lokomotiv, traktorů, nákladních aut, hospodářských strojů, pohonných hmot, fosfátových hnojiv a hnojiv dusíkatých, textilií a obuvi, cementu, cihel a jiných stavebních potřeb,

… aby do 15. srpna sdělil ministr zemědělství předpoklady velkého zvýení výroby masa, sádla, másla, mléka a vajec,

…aby do 15. srpna sdělil ministr techniky, za jakých předpokladů bude během dvou let postaveno 125 000 bytů a odstraněny válečné kody na budovách,

.., aby do 15. srpna sdělil ministr dopravy a ministr pot předpoklady, za nich dopravní výkon ve dvou letech dosáhne výkonu z roku 1937 a předpoklady k dobudování bratislavského a komárenského přístavu a ministr techniky, aby sdělil různé předpoklady k zprůmyslnění Slovenska.

Do 15. srpna musí mít vláda na stole nejdůleitějí předpoklady nutné pro vypracování dvouletého plánu.

xxxx

Pavel Tigrid neopomenul později učinit k dvouletému budovatelskému plánu alespoň poznámku.

Napsal:

Plakáty a hlučné volání ,dvouletce zdar tu pomáhají pramálo, ale kromě toho jsme pro zdar dvouletky neučinili skoro nic ..

Komunistická Tvorba, která tento jeho výrok přetiskla, ho opatřila nadpisem: Vzácně upřímné doznání

6

Z Londýna si přivezl Chruchillův portrét v oleji, dar přítele Karla Bruáka, hlasatele BBC - a také cenný poznatek, e britský lev nápadně pelichá, a kdysi mocné impérium e neúprosně spěje k bankrotu. Zjistil, e hlavní role ve vedeni svobodného světa se razantně ujímají Američané, bez jakéhokoli sentimentu ke staré dobré Anglii.

Procházel sedmipokojovým bluditěm svého nového bytu, který si vedením lidové strany nechal přidělit, v duchu chválil známého praského německého velkolahůdkáře Lipperta, který tuto vilu ve Střeovicích v ulici

Na Dračkách úhledně zvelebil, a přemýlel, kam Churchilla pověsit. Nakonec ho umístil do rohového tichého pokojíku, kde si zřizoval pracovnu, naproti oknu, jím britský státník s doutníkem v ústech hleděl z obrazu přes veleslavínský hřbitov a Červený vrch k východu. Srovnal obraz, který mu nejen připomínal Churchillův ostrý proslov ve Fultonu, ale i dalí expremiérovy výroky, je posbíral za svého pobytu v Anglii. Na svém sídle na Chartwellu nedávno prý opakoval svým známým několikrát: Brzy bude nová válka. Za tři nebo čtyři roky!… Nesmíme čekat, a bude Rusko připraveno. Věřím, e atomovou bombu nebudou mít dřív ne za osm let.

Pohlédl na telefon a zauvaoval, má-li nejdřív zajet do redakce a teprve pak navtívit Kurta Tauba na americké ambasádě, nebo dřív se zastavit u Tauba a pak navtívit redakci. Momentálně mu vak připadala schůzka s Katkovým spolupracovníkem důleitějí ne vechno ostatní.

Ji v Londýně se dovtípil, e dojde-li k válce, budou Američané v čele západní aliance, zatímco Angličané, kdo ví, jestli budou hrát druhé, spí třetí housle.

A má-li dvě elízka v ohni  jak u Britů, tak u Američanů, napadlo ho, e zbytečně mrhá silami i přízní. S Parrotem či Barkerem můe tu a tam povečeřet, sem tam můe v ledačems vyhovět i novému britskému vojenskému přidělenci Mertonovi, kterému byl předán Weinerem, ale častěji ne dosud by se měl vídat s Kurtem Taubem, na něm záleí, jakou bude mít pověst u Charlese Katka, nedávno povýeného na plukovníka. Je sice u Američanů sluně zapsán, leccos pro ně vykonal, ale proč má Čekat, a přijdou za ním?

Měl by sám nějak ukázat. Ale jak?

Před časem se Taub zmínil, e by velmi ocenili informace o těbě smolince v. jáchymovských dolech. Dotazoval se, zda by mu Tigrid nemohl doporučit nějakého spolehlivého informátora. Na Karlovarsku by se jistě nael někdo z vaich ..

Bohuel, ádného nezná, slíbil ale, e se přeptá.

A co něco napsat?

Dohoda, uzavřená mezi vládami ČSR a SSSR z 23. listopadu 1945 o rozíření těby rud a koncentrátů v Československu obsahujících radium a jiné radioaktivní prvky

a o jejich dodávkách Sovětskému svazu nedává Američanům spát.

Je nebezpečí, e nás připraví o atomový monopol, pravil Taub. Časem určitě. Ale dokud máme pumu jako jediní  chápete?

Jak by nechápal? Atomový monopol dovoluje Američanům, aby alespoň prozatím mohli jednat z pozice síly a tvrdě prosazovat své zájmy. Můe přijít čas, kdy atomová puma sehraje svou zákulisní roli i při jednáních o poměrech v Československu, v něm se stále úspěněji prosazuje politika komunistické strany. Něco by se mělo o uranu napsat!

Stačí zmínka, nejlíp v ťObzorechŤ, poradil Taub. My pak zařídíme, aby se toho chytil třeba ťNew York TimesŤ nebo londýnský ťTimesŤ či ťManchester GuardianŤ a rozvíří se ve světě antisovětská kampaň.

Porozuměl a pochopil, ale zároveň si uvědomoval, e podepisoval ferman, který upozorňoval, e jakékoliv informace o těbě uranové rudy v Československu se pokládají za státní tajemství a není dovoleno je zveřejňovat.

Tehdy Taubovi namítl, zdali je vhodné, aby zrovna on obcházel toto nařízení.

Máte přece spolupracovníky, dopisovatele, ne?

Tenhle nápad ocenil. Přemýlel, koho pouít. Probral několik jmen, a si vzpomněl na třiadvacetiletého studenta práv Jana Kolára. Je to ambiciózní chlapec, ikovně píe, komunisty nenávidí a rád by se později stal zaměstnancem v lidoveckém tisku. Co kdyby mu uloil, aby pro ťObzoryŤ napsal glosu. Doktor Ota Slezák, zdravotní rada na ředitelství Národní bezpečnosti, jinak Tigridův přítel, by mohl Kolárovi poradit. Kdysi působil v Jáchymově a článek by mohl vyznít v tom smyslu, e těba uranové rudy zplundrovala Jáchymov jako lázně, čím jsme přili o valuty.

Ten článek vyel, a ne Tigrid odlétal do Londýna, zaslechl, e Kolár byl vyslýchán Státní bezpečností… Jakpak to asi dopadlo?

Píchl prstem do číselníku a vytočil číslo redakce ťObzorůŤ. Navíc měl těstí, e telefon vzala sekretářka Ivana

Volá z Londýna? podivila se; vak se také vrátil o den dřív, ne měl.

Nikoliv… Z naí budoucí rezidence. Američané měli

volné místo ve Skymasteru, který letěl přímo do Prahy, tak jsem toho vyuil  abych byl dřív u tebe.

Domluvil si s ní schůzku na večer a současně se zeptal, zdali není něco nového kolem Jáchymova.

Ty to neví? zaslechl vystraený hlas.

ťCo?

Nemá v potě obsílku?

Nedíval jsem se… A jakou?

Moment, řekla a na okamik poloila sluchátko. Po chvíli ho opět zvedla. Podali trestní oznámení..

Na Kolára?

Na Kolára, na Slezáka i na tebe.

I na mě? Co je to za nesmysl?

Mám to při ruce, vezmu to večer s sebou.

Ano  ale přečti mi, jak to zdůvodňují. Jeho hlas zazněl naléhavou netrpělivostí i strachem.

Trestní oznámení, je podalo ředitelství Národní bezpečnosti, oddělení Státní bezpečností  a tak dále  na Jana Kolára, narozeného 2. 1. 1923, studenta právnické fakulty  a na zdravotního radu dr. Slezáka  a na Pavla Tigrida  a tak dále  pro uveřejnění článku v časopise ťObzory dne 27. 7. 1946, čím se jmenovaní dopustili trestného činu podle § 5 a 18 zákona na ochranu republiky.

A důvod? Nezná důvod?

Jo  tady se píe: v článku uveřejněném v ťObzorechŤ je mimo jiné uvedeno, e v Jáchymově je nadále těena uranová ruda horníky-Němci, pod vojenskou ochranou dolu. Vzhledem k tomu, e jáchymovské lázně jsou v těsné blízkosti uranových dolů, bylo nutno odříci několika stům zahraničních pacientů návtěvu a léčení v jáchymovských lázních.

Dále se tu říká, e tento článek napsal pro redakci ťObzorůŤ jejich dopisovatel Jan Kolár, který poznatky o Jáchymovských dolech získal od doktora Otakara Slezáka a článek  poslouchej  předal Tigridovi, který zastupoval nepřítomného éfredaktora listu dr. Ivo Ducháčka. Tigrid přesto, e byl informován o zákazu uveřejňování takovýchto zpráv v tisku s ohledem na zachování důleitého státního tajemství z hlediska obrany státu, článek v ťObzorechŤ uveřejnil, ani by o něm informoval odpovědného redaktora ťObzorůŤ Bedřicha Partaje… To je vei

Hm, zahučel. A co se o tom říká v redakci a na sekretariátě?

Partaj soptil. Myslí si, es mu chtěl podrazit nohy tím článkem, ale náhodou se tu objevil Taub s kartónem amerik, tak ho zas uklidnil. Dokonce Partaj půjčil pak Taubovi dopisy, co přily na ten Jáchymov  take: klid po pěině… Taky se tu zastavil Eda Bauer, povídala jsem mu o tom, a má to prý pustit z hlavy. Přes jednoho známého zařídí, aby se to u soudu smetlo ze stolu … Spokojen?

Fajn, Ivanko, ale vylekalas mě.

Nezlob se, neuvědomila jsem si, e jsi přiletěl dřív, myslela jsem si, e tě Taub u Informoval. Říkal mi toti, e pro tebe zajede na letitě. Mám dojem, e tě moc shání. Brnkni mu  a večer nashle.

Ivana, sekretářka ťObzorůŤ a jeho nastávající manelka, pro ni také rezidenci tady Na Dračkách chystá, mu promluvila z due, a sdělením, e ho Taub netrpělivě očekává, mu pozvedla náladu. Uvaoval, co se asi děje, e ho Kurt Taub potřebuje.

A byl rád, e ho potřebuje.

Přátelství s Američany ponese jistě dobré úroky.

7

Říká vám něco jméno Valtr, uhodil na Tigrida americký ťdiplomatŤ Kurt Taub, přičem si pohrával s jakýmsi dopisem a záhadně se tvářil.

Valtr?

Zavrtěl hlavou.

Nevzpomínám si. Nevím  proč?

Je to tábní kapitán SNB, povauje vás za kamaráda a hrozně rád by se s vámi zase seel.

Zase? Jak to?

Ocitl se v rozpacích, nevěda, kam Taub svými otázkami míří. Proboha! Nepodezřívá ho snad  ?

Záhy se vak z překvapení probral: půjde o nějaký omyl nebo o provokaci. Přimhouřil oči, v nich předtím proskočil zlověstný úsměv. Kdo by právě jeho mohl podezřívat z příteličkování právě s esenbáky? A ke vemu jetě ze spolupráce? Viml si, e na Taubově stole leí jetě dalí dopisy a podle adres na obálkách odhadl,

e je to korespondence, která přila redakci na jáchymovský článek a kterou redaktor Partaj Taubovi zapůjčil.

Potřeboval bych, kdybyste se s tím Valtrem seel a alespoň kdybyste předstíral, e jste na něj nezapomněl. Asi by s ním byla řeč.

Já ho ale opravdu neznám, alespoň si nevzpomínám …

Bydlel jste před válkou v Kralupech?

Ano, jako kluk, ovem krátce  kdy otec pracoval jako chemik v petrolejce ..

Souhlasí… Ten Valtr byl o něco starí, cvrnkali jste spolu kuličky a chodili na fotbal. Bydleli jste ve stejném domě…

Moná. Nevím … Ukate, Tigrid sáhl po dopisu, který mu Taub podával.

Je u odsunu Němců z Karlovarska … A podle toho, co píe, nezdá se mí, e by viděl ťruděŤ. Co si o tom myslíte?

Začten do dopisu, pokýval Tigrid hlavou, ale zahloubán do řádek, četl si dál… Je věrným čtenářem ťObzorůŤ a líbí se mu Tigridovy články, úvahy a glosy, imponuje mu jeho odvaha. Srdečně ho zdraví, Obzorům gratuluje za článek o Jáchymově, který seděl, a pokud jde o Jáchymov, rád by Tigridovi sdělil jednu velice zajímavou informaci, která by ho jistě jako novináře zajímala. Museli by se vak spolu sejít. Kdyby se Pavel Tigrid mohl uvolnit a přijel do Varů nebo do Chebu, nejen e ho velice rád přivítá, ale sdělí mu věc, podle něho, mimořádné ceny. Stačí zavolat nebo napsat…

Mám vyřídit, ozval se Taub, plukovník Katek by se vám cítil zavázán, kdybyste nám s ním zařídil styk. Chtěli bychom ho kontaktovat.

Jistě, řekl Tigrid, jeho hlas vak zazněl váhavě. Co kdy, zamýlel se nahlas  je ten Valtr nastrčený. Těko za něho můu ručit. Nevzpomínám si na ádného Valtra.

To nechte na nás, pousmál se Taub. U jsme se po něm poptali.

Jak jsem zachytil ten dopis, posadili jsme na něho kapitána Balota ze sluebny v Selbu Zjistil, e jediné, co má Valtr proti nám  Američanům  je okolnost, e generál Patton se zastavil u Plzně a nevtrhl do Prahy.

Zajímali jsme se, jakou má stranickou legitimaci. Pravděpodobně ádnou, ale sympatizuje s vámi. Přes agenturní sí v Karlových Varech jsme zjistili, e si za pár estáků zařídil luxusní bydlení. Oplatky od Němců, kteří by se rádi vyhnuli odsunu, sice odmítá, chce mít čisté ruce, ale jako ťvlastenecŤ jde na ruku některým národním správcům, jim vyjímá z odsunu lidi, které si oni označí. Tak vypadá sluně. Pokusím se ho najít  a uvidíme. Pak bych vás seznámil.

xxxx

Po několika týdnech, s Tigridovým doporučením, seel se Kurt Taub v hotelu Raucher  Cassablanca v Mariánských Lázních se tábním kapitánem Bohumilem Valtrem.

Informace od Valtra byly zajímavé. Měl zprávy z ministerstva vnitra, e tam komunisté dávají dohromady seznam osob, které označili zadrení gestapáci za své agenty nebo konfidenty. Jde přiblině o tři sta lidí. Nedávno se dověděl, e mezi nimi je i jeho jméno. Zatím je klid po pěině, nikdo se o něho neotřel ani slovem, ale dříve či později jistě dojde k výslechům a moná i ke konfrontacím.

Líčil svou historii:

Nai odbojovou skupinu zaloili v roce 1939 bývalí důstojníci armády, já tehdy slouil na direkci a dostal jsem se tam na doporučení jednoho agrárního poslance. Bylo nás asi dvanáct: jetě dva profesoři, lékárník a jeden chemik. Dali jsme jí jméno Vpřed a dokonce navázali spojení s Londýnem. Byl klid, nic se vcelku nepodnikalo, pořád se čekalo na nějaký rozkaz z Anglie, ale poněvad ádný nepřicházel, tak si ten inenýr-chemik vymyslel, e by se mohla vyrábět pro sabotání účely jednoduchá zápalná tělíska, jejich hlavní součástí by byl sodík. Vymylené to bylo krásně, jen se hledal někdo kdo s těmi bombičkami půjde zapalovat… A já tehdy z policejních berichtů věděl, e gestapo jde najisto po jedné komunistické skupině, byli to mladí kurání kluci. Tak jsem si řekl, e bychom je mohli varovat a zároveň jim přihrát ty bombičky, aby na útěku uspořádali Němcům pořádný ohňostroj. Velitel té naí skupiny  dej mu pánbůh klidný spánek  sice navázal spojení s těmi

kluky, ale nevaroval je, jak jsem chtěl já. jen jim přihrál ty bombičky. A samozřejmě: kluci s tím zapálili jedno skladitě a začal blázinec. Gestapo bylo auf, kluky chytli, ale ti mlčeli. Ovem gestapáci zaregistrovali, protoe ty komunisty sledovali, styk naeho velitele s nimi, a tak si ho pěkně v Pečkárně vypůjčili. Nechci mu nic vyčítat, při výslechu z něj dostali jména vech členů skupiny  a zatkli i mě. V Pečkárně mě dostal do ruky Leímer a hned na mě vyrukoval, e vlastně celá ta záleitost byla z mé hlavy e jsem měl spojení s komunistickou buňkou a e jsem věděl o chystaných sabotáích … Povídám: Pane komisaři, ale to je přece nesmysl. Já, starý četník, bych přece nikdy nemohl sympatizovat s komunisty… Přitom mě napadlo, e bych si mohl zachránit kůi, a tak jsem Leimerovi řekl, e jsem to s těmi bombičkami nahrál na ty komunisty schválně, protoe jsem z berichtu věděl, e se po nich jde a e jsem chtěl se dostat s nimi přes ty bombičky do styku, abych je pak sám mohl usvědčit a oznámit, jene v té skupině, do ní jsem jako schválně kvůli tomu vstoupil, rozhodli jinak a poslali na styk velitele… Ale, řekl jsem Leimerovi, kdyby mě bývalo gestapo nepředelo, byla to otázka několika hodin a dostali zprávu ode mne a mohli je sebrat i s třaskavinami. Nebyla to pravda, ale Leimer mně na to skočil: tím jsem zachránil sebe  a kromě toho chemika a lékárníka, co dávali bombičky dohromady, vechny ostatní… A teď, protoe některý z gestapáků, kteří byli u toho  nebo třeba Leimer sám  si na mě vzpomněl, můu být označen jako udavač, konfident a zrádce národa… A přitom jsem dva roky seděl pro politiku a pro podezření ze sabotáe.

Valtr si oddechl, chvatně sáhl po krabičce amerických cigaret a zapálil si.

A nic víc jste neměl? zeptal se Taub.

Valtr se nadechl.

Leimer byl ikovný gestapák, kdy jsem mu řekl, e proti komunistům bych se spojil i s ďáblem, pousmál se a řekl: kdy je máte rád jako vi v koichu, tak vám dáme příleitost, abyste se po nich povozil. A celé ty dva roky, co jsem proseděl na Pankráci, strkali mě do cely jednoho po druhém …

Musel jsem mu donáet, řekl Valtr. Jene předtím, ne mi Leimer umonil, abych jetě se třemi chlápky prchl za převozu do Terezína, kde jsme měli být podle papírů popraveni, ujistil mě, e vechna akta, týkající se mé činnosti, osobně spálil. Chtěl za to jen jediné, kdyby se dostal do nesnází a po válce se na mě nějak obrátil, abych mu pomohl  doslova řekl: podle svých moností a sil… Ovem  u se neukázal. Nai ho dostali a předali Rusům, působil nějaký čas taky někde na Bělorusku, ale dal bych za to krk, e Leimer o mně nemluvil. Patrně nějaký člověk od něj nebo z Pankráce. Čili vůbec netuím, co se o mně ví nebo neví.

Podle papírů jste tedy odbojový pracovník, který se zapojil ji v osmatřicátém roce, a kdy byla skupina vyzrazena, čekal jste douhá léta na vynesení ortelu smrti a holý ivot jste si zachránil těsně před popravou útěkem.

Taub se otočil na Valtra a pousmál se. Projednám s Tigridem, zda by se nemohl celé té záleitosti ujmout ve vá prospěch. Něco za něco. Já zas potřebuji vědět něco o nových nalezitích smolince u Chebu. Myslím, e se dohodneme.

xxxx

Taub slib dodrel a Tigrid napsal. Na tento článek reagovala komunistická Tvorba poznámkou, nadepsanou titulkem:

Zvlátní poměr Vývoje ke spolupracovníkům gestapa.

Časopis Vývoj se více ne který jiný velmi rozhořčuje nad počínáním ministerstva vnitra, které vydalo jako tajnou pomůcku pro bezpečnostní orgány republiky seznam osob, nařčených přísluníky gestapa a sicherheitsdienstu ze spolupráce s nimi.

V protektorátu bylo v době okupace zasazeno skoro 6000 gestapáků a SD. Jejich úspěchy v boji proti národnímu odboji Čechů pramenily  bohuel  ze zkuenosti, e se nalo značné mnoství zrádců mezi samotnými Čechy, kteří zrazovali gestapu své bratry. Je nabíledni, e se ministerstvo vnitra ze své úřední povinnosti snailo a snaí zjistit a odevzdat soudu národa co největí počet těch prodejných Jidáů, od nich očistit nae řady je největí zásluhou národní očisty vůbec.

Proto bylo okolo 300 přísluníků gestapa a SD, kteří nám byli vydáni americkými a anglickými úřady, nebo

které se nám podařilo po revoluci u nás zajistit, podrobeno hloubkovým výslechům, jejích předmětem mimo jiné bylo zjiováni, kteří přísluníci naeho národa s nimi spolupracovali a dělali jim udavačské nebo důvěrnické sluby. Obsah těchto výslechů byl prozkoumán a osoby nařčené shrnuty v seznam, který se stal podkladem pro dalí etření, prováděné bezpečnostními orgány. Proti ádné z asi 3800 osob v seznamu obsaených nebylo zahájeno trestní řízení, dokud nebylo etřením gestapácké nařčení prokázáno, poněvad je logické, e nařčení gestapákem můe mít jen relativní cenu. Je také samozřejmé, e mezi nařčenými bude řada osob nařčených ze msty nebo zlomyslnosti; je ke cti ministra vnitra a jeho tuto záleitost provádějících úředníků, e jsou známy pouze tři takové případy, zatímco několik set v seznamu uvedených zrádců čeká ve vazbě na odsouzení nebo bylo ji odsouzeno mimořádným lidovým soudem.

Proto jsou krokodýlí slzy ťVývojeŤ slzami falenými. Doufáme, e ministerstvo vnitra se jimi nedá svést ze své cesty za odhalováním kolaborace tak hnusné, jako je konfidentství proti přísluníkům vlastního národa.

Po návratu z Londýna stal se Tigrid důvěrným přítelem Kurta Tauba, omezil styky s Angličany, a je rád, e tak učinil. Američan si jeho náklonnosti i slueb váí a oceňuje ho. Kdy advokát přítele Édy Bauera, ač se snail, nedokázal zlikvidovat trestní oznámení proti Tigridovi, Slezákovi a Kolárovi, je hrozilo nejen soudem, ale i politickým skandálem, stačila zmínka  a Taub, zřejmě přes Katka zařídil, e celou záleitost smetl ze stolu osobně ministr spravedlnosti Prokop Drtina. Kdy se v lidové straně znovu ozvaly pochybnosti, zda je vhodné, aby mu bylo svěřeno křeslo éfredaktora Vývoje, poté, kdy byl proputěn ze slueb ministerstva zahraničí, opět Taub zapracoval. Je nejen klid, ale dr. Pecháček, který Tigrida nikdy neměl v lásce, ho uctivě zdraví, ačkoli je o pár let starí. Navíc Taub zařídil, e prostřednictvím amerického kulturního střediska dola na konto lidové strany náleitá finanční dotace s poznámkou, e náleí časopisu Vývoj. Vyla ji dvě čísla, v tisku je třetí. V duchu se pousmál: Taubův nápad, aby v prvním čísle slíbil, e Vývoj bude informovat své čtenáře o Sovětském svazu, kde má své spolupracovníky, kteří jej budou pravidelně zásobovat zprávami o ivotě a práci v SSSR, byl chytrý.

Soudruzi se podiví, a zjistí, jaké zprávy od prameně bude ve Vývoji tisknout.

Vechno mu vychází jak zásluhou Američanů, tak i vlastním přičiněním a chytrostí. Včas rozpoznal, kě komu se přidat. I auto by neměl, kdyby nebylo Tauba, Kurt se mu zmínil, e ambasáda oficiálně pauje z Německa levná auta  pro přátele, a zároveň ho přivedl na mylenku: co kdyby poádal rámka, aby z rozpočtu strany uvolnil pár desítek tisíc na vozidlo, které jako urnalista a propagační pracovník strany potřebuje.

Tigrid vzpomíná, jak se monsignore oíval  tolik peněz, tolik peněz  ale nakonec podepsal, kdy slyel, e zase z americké kapsy se podpoří tiskový fond.

Je rád, e se mohl Taubovi revanovat: kdy prvně svezl Ivanu citroenem a řekl jí, kdo mu auto sehnal, a naznačil, kým Taub ve skutečnosti je, přila na skvělý nápad. Její přítelkyně Ludmila pracuje v kanceláři prezidenta republiky. Denně Jí prochází rukama zajímavá korespondence a různé materiály, z nich mnohé jsou přísně tajné. Jistě by Američany zajímaly… Ted u je Kurt s Ludmilou jedna ruka a onehdy se zmínil, e za ten tip si zaslouí, a se budou s Ivanou brát, pěkný svatební dárek. Počítá, e se oení v lednu nebo v únoru, jen co dostane zprávu z Londýna, e bylo úředně zrueno jeho anglické manelství. Pak si odstěhuje Ivanu z Podskalské ulice k sobě do Střeovic. Je zvědav: s jakým darem se vytasí Taub?

8

Přivinul ji k sobě a políbil. Ale jen krátce a chladně, spí ze zvyku nebo z povinnosti, ne z lásky Vysmekla se mu, pohodila hlavou, upravila si rozputěné vlasy a zahalila se do brokátového upanu.

Spěchá? zeptal se. Máme přece jetě čas, Joka nepřijde dřív ne v sedm… Je přece pátek.

U půjdu, bude lepí, kdy u půjdu .. Pro mě i pro tebe! Oči jí zaslzely, hned se ale opanovala. Otřela si je rukávem a přinutila se k úsměvu.

Co je, Mariano?

Přece konec. Přiznejme si to  a neříkej, e ne. prosím tě o to.

53

Ale  proč?

Mlčky se posadila do křesla, ze skleněné dózy na stolku si vzala camelku, promačkala ji a zapálila si. Jak se zasmála, kouř z cigarety rozfoukla.

Proč? Nedělej, e to neví! Zítra si sem nastěhuje Ivanu  a té je dvaadvacet. Zasnila se. Mně kdy bylo dvaadvacet  ach  kde jsou ty časy?

Zítra se jenom oením, a to jetě neznamená, e my dva..

Samozřejmě, budeme se vídávat, vdy bydlíme v jednom domě, ale raději zapomeneme, e jsme bývali víc ne přátelé. Přiznej si, e to chce taky, hlas jí poklesl  víc ne já … Já se s tím smířím a nemám ti to za zlé. Tvá láska mi bude scházet, lhala bych, kdybych tvrdila opak, ale nemohu a ani nesmím ti překáet… Představ si, kdyby se Ivana dověděla, e mezi tebou a mnou…

Přeruil ji.

Jak by se to asi dověděla?

To ena pozná, bezpečně to pozná, a kvůli mně si přece neponičí manelství a kariéru. Lpí na tobě, obdivuje tvůj talent a tvé schopnosti, je pyná na to, e patří jenom jí. Kdyby zjistila, e ji podvádíme, myslí, e by mlčela, jako mlčí Joka?

Joka? ulekl se. Tys mu něco říkala?

Uhnula pohledem a promluvila do kouře doutnající cigarety. Jetě to tak. Stačí, e se starají přátelé a e není slepý.

Já ale nepozoroval, e by …

Mně taky nic nevyčítá. Je nakonec asten, e s ním iji a e mu dělám samaritánku. Kůra ve výcarech byla k ničemu, a tubera ho sírá stále víc a víc. Smířil se nějak s osudem  a myslím si, e ho při ivotě drí u jen práce: Saroyan a Sinclair, které překládá, a páteční dbánek vína a kamarádi v Makarské  a já, e jsem prostě s ním Ví, co se kolem něho naběhám, co vechno obstarám a sháním  a kdy mi sám nemůe dopřát příli radosti a rozptýlení, mlčky mi dopřává tebe. Nevím, ale nic nám zřejmě nevyčítá, asi uznal, e já jsem tě chtěla, moná e ti je i vděčný, e ses mě ujal; v kadém případě si přátelství s tebou povauje. Sám přece ví, e mu neunikne řádek, který napíe, hltá tvé články, a kdy je čte, vidím, s jakou rozkoí. Pousmála se. Tuhlé povídal  nevím, co to četl  es ho málem přesvědčil, aby vrátil sociálním demokratům legitimaci a přestoupil k vám. Ptal se mě, jestli nevím, zdálí berete také bezvěrce, řekla jsem mu, e kdy nabíráte kolaboranty, jistě byste nepohrdli i atheistou ..

Ale, Mariano, s úsměvem okřikl Pavel Tigrid manelku svého dávného přítele Josefa. Mluví  jako kdybys četla Rudé právo; pamatuj si, e kolaboranti jé slovo z komunistického slovníku. My  jako lidé, pochop: jako lidé, tvrdíme, e nai zrádci, kdy u toho ostrého slova mám pouít, byli jenom osobami svedenými, e jsou to lidé české krve a e je humánní povinností vinu odpoutět.

Pobaveně pokyvovala hlavou.

Ano, ano  správně! Ví, e se z tebe stal báječný řečník, hotový tribun  tedy ne lidu, ale tribun. Pozoruji, e deklamuje stále Častěji od té doby, co tě v Klubu akademiků nesli od řečnického pódia na ramenou, á e se ti řečnění zalíbilo.

Má postřeh, Mariano, a to jetě neví, jaký aplaus jsem měl v Brně  v listopadu i v prosinci na naem semináři. Zavrtěl hlavou, a snad inspirován chválou, vzal z baru skleničky a whisku. A jak nahnědlý nápoj naléval, vzpomněl vzácné shody. Toté, cos mi právě řekla, řekli mi v Brně i dva významní muové, pova: mr. Parrot, tiskový ataé Britů, a mr. Kollarek, takté tiskový ataé, jene Spojených států amerických… A ti nějaké řečníky v ivotě u slyeli! Zvedl skleničku, ani by co k tomu řekl, take Mariana nevěděla, zdali si připíjí sám sobě, či snad…? Je to přípitek na rozloučenou?

Na zdorovie! hlasitě se zasmál.

Co? podivila se Mariana ruskému přípitku. Komu to chce připíjet?

Svým ivitelům, záhadně se zatvářil, přitiskl skleničku ke rtům a naráz ji do sebe obrátil Zůstala seděl v křesle jako přimraená, číi v jedné a cigaretu v druhé ruce a nechápavě na něho zírala.

Rukávem si přejel ústa a mlčel, jako by se pásl pohledem na rozpačitou Marianinu tvář.

Čeho se leká? Smíchem vyprskl. Ne, nejsem tajný agent rudých. Ale rozuměj: bolevici mě vlastně iví tím, e vůbec jsou. Vlastně bych jim měl být vděčný za to, e vyhráli válku. Jinak bych musel sedět někde v Anglií nebo Americe a neuivil bych se ani jako hlasatel. Pro koho bych asi co hlásal? Američani by se určitě nakonec s Němci dohodli. Povzdechl si. Asi bych zase opraoval ubrusy a musel se ivit jako pingl, jako kdy jsem v devětatřicátém přijel do Londýna.

Mariana ji pochopila význam přípitku, který z Tigridových úst zněl v rutině, a vypila whisku.

Tys byl číníkem, to ani nevím. Kde?

Ale, mávl rukou. V jednom pinavém klubu na Oxford Street, raději na to ani nevzpomínám. Moc práce za málo peněz  a navíc se vyadovala zdvořilost. Jetě e tam jednou zael Eda Goldstúcker, můj známý jetě z Prahy. Dobře se zapsal u komunistů a mě znal jetě z doby, kdy jsem fandil Trockému. Povídal, e na číníka je mě koda a trochu mě popostrčil. Sice ne moc, ale trochu jo, troku. Uchytil jsem se alespoň pro začátek, ne dorazili Ivo Ducháček, Ripka, rámek  a celá ta prominentní kamarila ..

Zaslechli úder domovních dveří a kroky na schoditi. Mariana si přejela dlaněmi obličej, upravila účes, zapnula upan a pootevřela dveře.

Z pátečního posezení v Makarské vinárně se vracel její manel Josef. Byl to drobný, tíhlý, a vychrtlý mu, viditelně poznamenaý těkou tuberkulózou. Pokalávaje odloil si v předsíni plá a veel do pokoje. Zpravidla míval pergamenově naloutlé tváře, teď vak jeho líce byly rozpáleny moná vínem, moná třeskutým mrazem, který, přestoe byl ji únor, nepolevoval.

Povídali v Makarské, začal, kdy se uvelebil v uáku  jestli vím, proč spěchá se svatbou. Vrásky na jeho čele se nakrčily, Tigrid nevěděl, mluví-li váně, či se pokouí o prým, jak mívá ve zvyku.

Já e spěchám?

Jo. Aby tě nepředběhl princ Mountbatten, který ohlásil sňatek s anglickou korunní princeznou Albětou. Sedí, co?

To sis vymyslel, dobřé.

Kdepak já, Kodíček s tím přiel. Vrátil se z Londýna, ale zase tam jede. Dostal skvělý dob v redakci Central European Observeru, a ví, co taky povídal? Na Fleet Street angličtí kolegáčkové si tě moc chválí. Citují prý z Vývoje vechny ty tvoje napalovačky, říkají, e to jsou lágry, k nim se nedostanou ani korespondenti, kteří si oupají podráky po Praze.

Na opačném konci Prahy, poblí nábřeí v jednom bytě v Podskalí, bylo toho večera veseleji ne v Tigridově vile ve Střeovicích.

Asi pětačtyřicetiletá, aramantní paní vdává zítra dceru a je na výsost astná, e Ivanka bude mít za manela tak význačného mue: éfredaktora! V kuchyni načíná máslový dort a pečlivě ho porcuje, jetě připraví mísu obloených chlebíčků a přitom přemýlí, který klobouk by si měla zítra vzít. Mrazy nepolevily, take místo gabardénového plátě, jej si nechala narychlo uít, musí vykartáčovat starý perziánový koich. Je ale u obnoený a tak má starosti, aby ji sousedky nepomluvily.

Některé v domě se u nechaly slyet: pchá  to je nějaká partie? Redaktor? O patro ní je jedna, která zná jméno nastávajícího zetě a měla o něm říci, e je to starý reakčník a správcová nosila po domě nějaký časopis, v něm Pavla pomlouvali. Ten časopis se pak objevil u Myků v dopisní schránce, dala-li ho tam domovnice, nebo jiná partaj?

Časopis, o něm uvaovala, právě koloval mezi mládeí, která zaplnila byt v Podskalské ulici a zapíjí s Ivankou její zítřejí velký den. Jsou to větinou přítelkyně Ivany, Tigridovy snoubenky, se svými pánskými protějky a známými.

Číe s vínem se pozvedly.

A ije nevěstal

Oči jí radostí hoří a vlhnou.

A je konec krásné svobody, hlasitě se zamýlí, nebo důvodem této oslavy je předevím rozloučení se svobodou.

S Pavlem e je konec svobody? zahřímal jeden z mladíků. Naopak s ním, Ivko, teprv začne svobodně ít.

Za nic jiného nebojuje ne za svobodu, přidal dalí. Byl také funkcionářem lidovecké mládee, a oba byli s Tigridem dobří přátelé. Vak to byli také oni, kteří se zasadili ve vedení lidovecké mládee o to, aby idle éfredaktora připadla Tigridovi. Z ťVývojeŤ nebude plátek pro svíčkové báby ani věstník pro funkcionáře, nýbr politická platforma.

A ije svoboda psaní i svoboda lhaní!

Přípitek je rozesmál, nebo byl parafrází titulku Článku v Tvorbě, kritizujícího Pavla Tigrida. Zmíněné číslo Tvorby se objevilo ve schránce, před chvílí tu kolovalo.

Opodál společnosti, v křesle u knihovny, sedí asi třiadvacetiletý mu, který je v této partě znám pod přezdívkou Platón. Je studujícím praské filozofické fakulty a na půdě Klubu lidoveckých akademiků vánivým diskutérem. Zároveň s přezdívkou si vyslouil í pověst rejpala. Nicméně mezi lidoveckou mládeí se těí vánosti.

Zalistoval v Tvorbě, v ní je článek týkající se Iva-nina enicha a jeho časopisu. Platón, nenechávaje se ruit zpěvem a halasem ostatních, si ho pročítá.

Je vskutku nadepsán slovy, které překroucené zazněly v přípitku.

Svoboda psaní anebo svoboda lhaní,

Pan éfredaktor Tigrid je nespokojen, čte Platón. Hluboce nespokojen. Je velkým paladinen] tiskové svobody, fanatickým obdivovatelem ťNew-York TimesŤ, londýnského ťTimesuŤ a ťManchester GuardianuŤ a chtěl by u nás zavést jejich zvyky a jejich ťvysokou úroveň zpravodajstvíŤ.

Pan éfredaktor Tigrid má poslání. Chce kritizovat vládu. Celou vládu, samozřejmě. Třese se přímo netrpělivostí napsat Článek o nedostatcích potovní dopravy a kritizovat ministra Hálu. Anebo článek o organizačních vadách veřejného zdravotnictví a kritizovat ministra Procházku. Avak nějakou záhadou jsou články éfredaktora Tigrida vdy buď útokem na ministerstvo informací, nebo ňa ministerstvo zemědělství, nebo na ministerstvo vnitra. e tito tří ministři, které pan éfredaktor kritizuje, jsou vichni komunisté, je náhoda. Vysoká úroveň jeho zpravodajství vylučuje jednostrannost.

Podíváme-li se vak trochu blíe na tři listy, kterých si tak váí pan éfredaktor Tigrid, uvidíte, e jejich objektivnost se nelií od jeho. Dnení éfredaktor New-York Times napsal společně s jedním kolegou po první světové válce knihu, ve které zaregistroval vechny lí listu proti Sovětskému svazu. Podobná, avak mnohem tlustí kniha, by se dala napsat dnes. Nedávno hlásily New-York Times, e Sovětský svaz mobilizoval svá vojska v Jugoslávii. Byla to zpráva vysoké zpravodajské

úrovně, měla jen tu malou vadu, e ádná sovětská vojska v Jugoslávii nejsou Vysoká zpravodajská.úroveň londýnského listu Times nezabránila, aby se před druhou světovou válkou bezvýhradně nepostavil do slueb Chamberlainovy mnichovské politiky. Byl to dokonce londýnský Times, který jako první světový list navrhl odstoupení československého území Německu. Dnení Manchester Guardian je známý svou protikomunistickou politikou. Pan éfredaktor Tigrid by si tedy u nás přál vysokou zpravodajskou úroveň protisovětskou, protikomunistickou a mnichovskou.

Knihovna, u ní seděl parák přezdívaný Platón, zadrnčela chvějícím se sklem, jak se o ni opřel Eda, jeden z hostů, třímaje v ruce číi se ípkovým vínem. Ztěkly mu po něm nohy, take i jeho kroky nebyly pevné, spí vratké.

A já kde jsi, a tys tady, halasně se rozkřikl. Čte si, čte si? Napřáhl ruku se sklenicí. Napij se, Platóne, a neblbni. Napij se taky jednou. Jetě jsem tě neviděl oralého … Napij se, aspoň kvůli Ivance se napij… Holka se nám vdává, a za Pavla se vdává.

Nechci, nezlob se, Edo, mně to prostě nechutná..

Fajnovka! Jsi chytrej, ale se fajnovka… Jen si hltni. Je to domácí, zdravé pitivo. Kdy má zbouranej aludek, tohle ti ho neopraví, ale taky nepopatní.

Aby měl klid, přijal nabízenou sklenici a trochu upil, čím Bauera upokojil.

A je ti fajn? Je ti fajn! A polez mezi nás. Volal Pavel, jede sem.

Platón oil.

Dobře, e sem jede. Zrovna touím se ho na něco zeptat.

Eda se zahleděl na časopis, který měl Platón na klíně.

Snad s ním nechce filozofovat o tomhle?

Myslím, e ho klepli na hlavičku.

Ty se, chlape, umudruje. To ví, e ho klepli, ale má svou taktiku a linii.

Edo, Édáčku, zaznělo z vedlejího pokoje, a toto zavolání ho odlepilo od knihovny a s poklebkem ve tváři opoutěl kamaráda.

Z vedlejího pokoje se ozval halas.

Přijeli… Pavel přijel!

Třesklo zavírané okno a společnost se vyhrnula z bytu,

aby přivítala enicha před domem a okoukla jeho citroen.

Student, jemu se říkalo Platón, dočetl a odloil časopis v luté obálce na stolek. Slyel, jak vedle se znovu rozproudila zábava. Zaslechl i Tigridův hlas. Platón se zvedl, přeel pokojík a stanul ve dveřích. Kývnutím přivítal Tigrida.

Vzal ze stolu číku naplněnou jakýmsi sladkým likérem, a ač znám jako abstinent, zvedl ji a pronesl poněkud zvlátní přípitek: Pozor! Dává se na cestu, z ní není návratu.

9

Konečně povolily třeskuté mrazy a slunce, by hřeje jetě spoře, rozpoutí zvolna naváté hory sněhu. Mimořádné zimní prázdniny, které vzhledem k mrazivé nepohodě se protáhly toho roku a do 3. března, také ji skončily, třídy jsou ji vyhřáté; v Praze vak stále Jetě platí zákaz vytápění kaváren a nočních podniků.

Nepřízeň počasí tíivě dolehla na republiku, která začala proměňovat v činy Gottwaldův budovatelský plán obnovy a rozvoje. Ale ten je hned v začátku ohroen: v důsledku silných mrazů je viditelně ochromena doprava. Z jízdního řádu bylo nutné vyřadit dvanáct rychlíků a některé osobní vlaky, aby se eleznice uvolnila pro přepravu uhlí, bez něho by se zastavil provoz v továrnách a vyhasla světla v ulicích a v bytech. Na sloupech, na rozvodech drátů pracují elektrikáři při dvacetistupňo-vých mrazech píí noviny. Průvodčí pracují v nevytopených vozech elektrické dráhy, dělníci rozkopávají promrzlou dlabu, aby opravili prasklé potrubí.

Ze vech stran se volá po uhlí… Víc uhlí!

Povrchové uhlí přichází do elektráren ztuhlé, hlásí reportér ze severu Čech, přichází v ohromných kusech, drtiče nemohou obrovské kvádry zvládnout, ale těí se. Mostečtí havíři mají ztuhlé a omrzlé ruce, dech jim zamrzá na ústech, ale nevzdávají se. Naopak.

Odborářský deník Práce píe:

Závodní rada ervěnické elektrárny se dohodla se závodními radami dolů Hedvika a Jan verma, e horníci budou pracovat dvanáctihodinové směny, aby zachránili dodávky pro průmysl a domácností.

Na Kladně fárají horníci na osmihodinové směny i o sobotách a nedělích.

A nejen na achtách, i jinde se pracuje s nesmírnou obětavostí a houenatostí a komunisté jsou osobním příkladem. Kadý pracovní čin té doby by zasluhoval, aby byl obsáhle popsán.

Ale ne vichni si přejí takovou republiku, jakou vytváří větina rukou a hlav …

Orgány kriminální sluby, dočítají se lidé, zabavily v jednom dnu 32 000 metrů látky.

Byl odhalen gang melinářů, pokouejících se rozvrátit zásobování. Zamelili 140 tisíc kg masa.

Je zákaz vytápět bary… ale v mnoha je příjemné teplo a uhlí nepostrádají.

Jeden z takových nočních lokálů se jmenuje Grado a je na Starém Městě poblí Tylova divadla. Rozpálená koksová kamna hnou jako horké letní slunce nad stejnojmenným italským přímořským letoviskem. A jako tam, podávají se i tady vekeré italské speciality: spagety počínaje a mořskými rybami, v úpravě frutti di maře, konče. Nápojový lístek neukazují, ale mohou kdykoliv poslouit vyhláenými a vybranými víny. Zásluhou Tigridova přítele, který často zajídí do Terstu jako úředník pomoci pro obnovu tamějího přístavu, dorazila právě zásilka starých ročníků známých značek Frascati a Albano.

Jako aperitiv poslouím pánům? Campari? Bitter nebo cordial?

Kývnutím vybídl Tigrid spolustolovníka, aby si vybral. Ten se pousmál. Campari neznám, jetě jsem ho nepil…

Dvakrát cordial, rozhodl Tigrid.

asnu, jak to ovládá, pousmál se mu, který sice v čistých, ale obnoených atech a vzhledem vůbec nepřipomínal návtěvníka exkluzivních nočních lokálů. Byl o pár let starí ne Tigrid, vypadal unaveně a ustaraně. To ví, u nás jsme zvyklí na slivovici a na obyčejné sklípky, dodal jakoby na omluvu. Byl z Brna a představoval se jako spisovatel Zdeněk R., ale psaní mu moc nelo. Kdy zjistil, e větí věhlas získá jako lidovecký funkcionář, odloil pero a vykročil za kariérou snazí. Měl talent vypravěče, raději mluvil, ne psal a tak se stal záhy nejen zábavným společníkem v kavárnách, ale

í zaníceným mluvčím moravské pobočky Klubu lidových akademiků. Povaoval si to za čest a hlavně za stupínek k poslaneckému mandátu, který mu přislíbil brněnský lidovecký velmo dr. Bohdan Chudoba. Víc ne Chudoby si vak cenil Tigrida. Viděl v něm mue, jemu je jednou souzeno stanout v čele nebo alespoň na čelném místě v lidoveckém hnutí  a ve státě, samozřejmě a padne Gottwaldova vláda. e komunisté budou vytlačeni ze vech rozhodujících míst, o tom byl skálopevně přesvědčen. jenom jetě nevěděl, stane-li se tak v důsledku války  jak loni v Brně při kolení funkcionářů naznačil právě Pavel Tigrid, nebo zda to bude dílem společné akce stran lidové, národních socialistů a slovenských demokratů. Zatím se Zdeňkovi R. zdálo, e i kdy se házejí Gottwaldově politice, vytrvale zdůrazňující nutnost spolupráce stran Národní fronty, klacky pod nohy, je jich pořád málo, komunisté je překračují a mělo by se s tím něco udělat… A co, o tom se přijel s Tigridem poradit.

Ten upíjí campari a připomíná, e na Moravě mají lidovci silné pozice. Ale to ví Zdeněk R. také. Ne sice po celé Moravě, ale na Hané a na jihu je hodně statkářů, přivyklých dret se agrárního hesla ťvenkov jedna rodinaŤ. Kdy se jim nedostalo po válce agrární strany, sympatizují s těmi stranami, které svým programem a kadodenními skutky jdou proti komunistům, jako kdysi strana agrární. Přidali se k národním socialistům a k lidovcům, na Moravě víc k lidovcům ne k národním socialistům. Ale jsou ji také netrpěliví. Mají obavy z přítích voleb. Výhrají-li je komunisté, strachují se, e přijdou o své zisky …

To je třeba ivit, Zdeňku! pokyvuje hlavou Tigrid. Strate je Ruskem. Já vám ve ťVývojiŤ příhrávám, jak můu a Ducháček v ťObzorechŤ taky. Omílejte jim bez ustání, co je lepí? My - anebo kolchozy.

To jsem chtěl slyet. Já si toti myslím toté. Ale naráím, pořád jetě naráím na takové, co říkají, e jsme podepsali se Sověty smlouvu o přátelství a e jsme v Koicích přistoupili na vládní program, kde se to přátelství fedruje a e jako nesmíme otevřeně se vyslovit. Dokonce, pova, i v naí partaji jsou takoví, kteří si myslí, e přátelství se Sověty je nam ku prospěchu, e nas nedají a tak dále  ostatně, zná to.

V tom je ta bída  já ti rozumím  ale věčně taktizovat, být jednou pro a podruhé proti, to je sebevraedné kličkování. Podívej se na Anglosasy; ti to rozjeli naplno  a za války to byli spojenci Rusů. Co říkají? Rusko je nutné zničit dřív, ne bude mít atomovou bombu. Churchill odhaduje, e ji bude mít za osm let a radí, aby se do toho láplo hned. Mám zprávy, e se k tomu ji na Západě chystají. A co my? Linka, politická linka  mezi námi  a pro nás je jedna: abychom v případné válce zajistili předpolí. Musíme vytlačit komunisty ze vech vedoucích pozic. To je prvořadý, momentální cíl. Tady v Praze u na tom společně s národními socialisty, a dokonce i s některými sociálními demokraty, pracujeme. Lettrich se slovenskými demokraty dělá taky své. A není slabý, získal si podporu bývalých luďáků, a to jsou vlci, kteří po rudé kůi prahnou. Nejsme tak slabí, jak by si mohl myslet ten, kdo jen sčítá, kolik hlasů jsme dostali my a kolik oni Ale taky nesmíme podceňovat Gottwalda. Komunisté zase nejsou tak slabí, jak si myslí Zenkl. Ostatně to poznal, kdy se pokusil vyjmout ze znárodnění obchodní domy. Chtěl to dát jako prezent paní Anderové..

Myslí ASO?

Myslím paní Anderovou, manelku Andera, majitele obchodních domů z Olomouce.

A Zenkl s ní jako něco má, zajímal se R., přehrav se najednou do role pavlačové klepny.

Zahýbá s ní. To je nakonec jeho věc, to bych mu nevytýkal. Ale má-li klapky na očích jako obstaroní milenec, jako politik by měl být ostří… Gottwald se vyzná, neslibuje nic nesplnitelného, nemluví o vzduných zámcích, ale o potíích, a získal si právě otevřenou mluvou  ten svůj lid. My musíme nalézt jinou ťotevřenou mluvuŤ, rozumí mi?

R. přikývl.

Za kadou cenu  neohlíej se na nikoho  je třeba rozbourat vztahy k Sovětskému svazu. To je první, co musíme rychle udělat. Já to dělám taky, a kdy vzdychá monsignore rámek a ptá se, jestli to nepřeháním, a co má říct Gottwaldovi, který mu vytýká, e ve vládě vybočujeme, sepnu ruce a řeknu: ťPane předsedo, dělám to v naem zájmu  a pokud jde o pana předsedu vlády, vyřiďte mu, e jsem plnoletý a e mě nemůete ukočírovat… Starý pán se skleroticky pousměje  a řekne: ťDobrá, dobrá … Já byl taky kuráný, kdy Jsem řečnil ve vídeňském sněmuŤ.

R. se hlasitě rozesmál.

Má pravdu. Nasadíme si na chvilku kraboku. Snad to nebude dlouho trvat a nezadusíme se pod ní.

Toho se neboj! Ostatně leccos, co dělám, asi tuí, e si nevymýlím sám Jsem ve styku a radím se s určitými lidmi. Jak u jsem ti naznačil, jeden z nich tě chce osobně poznat… A přijde, mluv s ním otevřeně jako se mnou, a bude-li něco chtít, vyhov mu… Je to v zájmu naí věci.”

U vchodu se ozvalo tiché evelení.

Dobrý večer, pane konzule! Buďte vítán, pane konzule!”

Kurt Taub veel do zeřelého lokálu a přesto, e měl na očích brýle s kouřovými skly, najisto zamířil k Tígridovi. Ten mu představil Zdeňka R.

Jsem nadmíru potěen pozváním pana éfredaktora,” pravil. A jsem asten, e vás osobně poznávám, pane spisovateli. Přesvědčil jsem se, e vae jméno má v Brně dobrý zvuk.”

Kurt Taub objednal láhev sektu a odmítl, aby mu hudebníci zahráli jeho oblíbený pochod Yankee Doodle. Nechtěl na svoji přítomnost v Gradu zbytečně upozorňovat, také proto, e se Zdeňkem R. měl jisté úmysly. Charles Katek mu uloil, aby rozířil agenturní sí na Moravě, a mu, kterého mu za tím účelem Pavel Tigrid předvedl, zdál se mu  jak během večera zjistil velmi vhodný.

Posléze si vichni tři připili.

Na co?

To mělo zůstat jejich tajemstvím.

xxxx

V neděli 23 února 1947 přináí Rudé právo zprávu, e v těchto dnech odevzdal velvyslanec SSSR v Československu V A. Zorin ministru zahraničí Janu Masarykovi protestní notu proti tiskovému orgánu lidové strany Obzorům V notě se zdůrazňuje, e časopis Obzory otiskuje ji vícekráte tendenční nepřátelské zprávy o Sovětském svazu, a vzhledem k tomu, e éfredaktorem Obzorů je dr. Ivo Ducháček, předseda zahraničně politického výboru Ústavodárného národního shromádění, povauje sovětské velvyslanectví za velmi důleité, aby se mu dostalo sdělení, jaká opatření hodlá československá vláda podniknout v důsledku uveřejňování provokačních článků, které jsou ve zjevném nesouladu s přátelskými vztahy mezi SSSR a Československem.

V Tvorbě čteme, e měla několikráte příleitost poukázat na antisovětské psaní ťObzorůŤ, které s chutí otiskovaly protisovětské výroky z různých reakčních amerických, anglických a francouzských časopisů ťpro informaci svých čtenářůŤ. Kdo by si konečně nepamatoval, e ťObzoryŤ byly ji po dvakráte předmětem zákroku ministra informací Václava Kopeckého a e se o nich jednalo dokonce ve vládě. Mimořádnou pozornost veřejnosti vyvolala také schůze lidoveckých akademiků dne 7 listopadu loňského roku, které se zúčastnili i pánové Ducháček, Chudoba a Tigrid a která vyzněla jako nehorázná antisovětská demonstrace.

Ná lid není slepý, pamatuje si a ví, e byl-li nucen zakročit sám sovětský velvyslanec, e vrchovatá míra ji přetekla. Tak to dál jít nemůe Kdo chce oslabovat ná spojenecký svazek se SSSR, kdo chce poruovat základy naí bezpečností, musí být prohláen za nepřítele republiky.

Také redakční článek v březnovém čísle měsíčníku slovanského výboru v SSSR Slavjané se zabýval urnalistickou činností Pavla Tigrída a měl přiléhavý název: Zločinci pera v Československu.

10

Sluebná nakoukla dveřmi

Budete si jetě něco přát pane?

Mrzutě zvedl hlavu Před ním byl psací stroj a v něm vsunutý papír. Do rána by měl napsat komentář, politickou bilanci roku. Jak začít, rozmýlí jí drahnou chvíli, ale mylenky se mu bláznivě a nespoutaně honí hlavou Nemůe se důkladně soustředit.

Nic .. Jděte spát… Anebo? .. Uvařte mi konvici kávy, ale silnou. Potřebuje se vzpruit, té noci nebudeme mít na spánek ani pomylení. A ráno by měla

Ivana odnést rukopis do redakce. Musí stihnout uzávěrku vánočního čísla Tiskárna čeká.

Kousek unky a chléb s máslem, nechcete?

Třeba, přikývl. Kývl by na cokoli. Ze veho nejvíc touil po klidu, aby ji mohl začít s psaním.

Vedle psacího stroje leel diář a desky s výstřiky. V diáři měl nejen běné denní zápisky: kam jít, koho přijmout, co zařídit, ale telegraficky si do něj poznamenával i různá rčení, je zaslechl, i nápady a náměty, z nich pak při psaní a proslovech čerpal. Spolu s výstřiky to byl jeho příruční archív, v něm ji často nael inspiraci.

Teď v diáři zalistoval…

xxxx

26. dubna 1947-Vrátili jsme se z Anglie. Z východoevropských států vkládá Churchill naději jedině na ČSR a Benee. Věří, e Bene se za nás v rozhodně chvíli postaví. Rozhovor s W. (důstojník SIS WeinerJ. Doporučuje orientovat se na pravá křídlo soc. dem. (Vilím, Majer) Za pomoci některých sociálně demokratických hlasů mohli bychom vyloučit komunisty z vlády. V tom lze očekávat pomoc Labour Party.

xxxx

Seznámil Ivanu s Peggy. Představil ji jako redaktorku rádia BBC, s ní za války pracoval, a naznačil jí, e by potřeboval být na hodinku, na dvě sám, sám s Bruákein. Pochopila!

V rádiu by chtěli s tebou natočit interview, ikovně zalhala Peggy. Co kdybys mi enu svěřil, proli bychom si Carbariy Street a Kings Road. Tebe móda stejně nezajímá.

Nastoupil na linku Piccadilly a za chvíli ji seděli s Karlem Bruákem nad álky s voňavým čajem v malém pubu poblí Knightsbridge.

Nejdřív přila řeč na staré známé, hlasatele BBC, kteří byli s Tigridem v české stáji  jak říkali čs. oddělení britského rádia O Schwarzovi a jeho pokročilé tuberkulóze Bruák věděl Ale co dělá Berger? zajímal se.

Valter nebo Mikulá?

e Valter Berger se uchytil u sociálních demokratů a je ministerským úředníkem, Bruák ví.

Myslím Mikuláe, známého podvodníka. To přízvisko nebylo náhodné a Bruák věděl od generála Moravce ji za války, e Mikuláe Bergera, který byl přijat v roce 1941 do BBC, v třicátých letech odhalila čs. zpravodajská sluba jako agenta nacistického abwehru, působícího na severní Moravě a na Slovensku. Berger se tehdy pokusil vykoupit donáením a informacemi, je byly větinou vymylené. Poznámku, e jde o zpravodajského podvodníka, měl dokonce vepsanou v osobních spisech, ale protoe v Londýně konal oddaně sluby ministru Ripkovi, jeho černá minulost se zatuovala.

To neví, jak se uchytil?

Loni byl v Londýně a dokonce u nás v rádiu, ale vyhnul se mi.

Dělá sekretáře Ferdinandu Peroutkovi, ale rozdává vizitky s titulem tajemník Svobodných novin a časopisu Dneek.

Celý on, tak to je jasné…

Co?

e se dostal k Peroutkovi. Zřejmě ho tam přistrčili jeho kamarádi ze Secret Service ..

Ale..

Diví se, nebo árlí? Bruák plácl dlaní Tigrida přes koleno.

Bruák se přiklání k Tigrídovi  u jste se rozhod li, kdy přestanete doma lapat kolem horké kae?

Zatím se vypustilo pár zkuebních balónků a dalí jsou přichystány. Snad to spustíme na podzim, snad v zimě  nejpozději v zimě Na jaře  v květnu  mají být volby a kdybychom k nim nechali dojít, to by byl amen.

A bude po Národní frontě, zasmál se Bruák.

U měla namále v březnu, kdy se jednalo o průmyslových konfiskátech v pohraničí. Jestli na ně mají bývalí majitelé nárok, či ne…

Pak spolu dohodli, co připraví londýnský spolupracovník Vývoje” pro nejblií čísla. Tigridovi by se hodil článek, jak Angličané vidí Československo.

1. květen 1947: Nejmení náměstí, nejhloupějí projev. Volat Ducháčka, aby jednal s Hálou. Proč nejsme útočnějí?

xxxx

Toho mue nemá rád, i kdy je to Angličan, Reuterův praský zpravodaj Hawkins. Nedávno o Československu napsal, e je to země bez senzačních titulů, k čemu dodal, e v této době uprostřed středoevropského chaosu je to jediná země, která má a provádí plán.

Včera poádal Tigrida britský tiskový ataé Cecil Par-rot, zda by se nemohl Mr. Hawkinsovi na pár hodin věnovat. Potřeboval by spolehlivého tlumočníka a zkueného průvodce, nebo chce věrně zachytit atmosféru oslav Prvního máje. Z Londýna byl varován, e můe dojít k nepokojům, přesto by byl rád svědkem zejména komunistických oslav  a jako britský občan má obavy. Rád by si ověřil, zda účastníci komunistického průvodu půjdou z donucení, či z jakých důvodů se masově účastní lidé komunistických shromádění.

Stáli na Václavském náměstí, kde mluvil Gottwald. Hlava na hlavě, pro Tigrida zdrcující podívaná. Sám Hawkins odhadl, e je tu přes 200 000 lidí a ani se nikoho neptal, proč přiel. Poznal to. Aplaudovali i tehdy, kdy řečník připomínal, e kadý krok vpřed musí být vykoupen těkou prací.

Zavedl ho na Staroměstské náměstí, kde měli srazitě národní socialisté. Mluvil dr. Zenkl a Tígrid zjistil, e pletl páté přes deváté. Tvrdil, e by se na první republiku nemělo hledět jako na něco vysloveně patného, tvrdil, e jsou proti kapitalismu a v socialismu e chtějí hledat svou cestu a chtějí ji hledat pro sebe a po svém. Sociální demokraté se shromádili na náměstí Republiky a slovo měl Zdeněk Fierlinger. Mluvil o nutnosti zachovat sílu a jednotu pracujícího lidu, aby u nás nemohla vzniknout ádná reakce… a zdůraznil, e za námi a s námi je Sovětský svaz. Měl potlesk, a hrstka jeho odpůrců ve straně, která na jiných fórech se snaí kormidlovat doprava, se vůbec neozvala.

Nakonec zajeli na Malostranské náměstí, kde řečnil páter Hála. Nebýt tu pár stovek lidoveckých akademiků a pár desítek maminek a tatínků, kteří spojí výlap na

Malou Stranu s návtěvou chrámu sv. Mikuláe; bylo i tak malé náměstí, jako je Malostranské, poloprázdné.

To je tiejmení náměstí v Praze? zeptal se Hawkins a Tigrid se mu u styděl říct, e mení u je jen Kozí plácek. V duchu měl zlost na vedení strany: mohli zorganizovat svoz straníků z venkova, protlačit se do vnitřní Prahy a dát slovo třeba Ducháčkovi  nebo? Ano nebo jemu. Hála mluvil z řečnitě jako z kazatelny:

.. Ná křesanský solidarismus znamená, e pomáháme, kde je pomoci třeba, a nevyvyujeme třídu nad třídu.,. Hájíme svobodu podnikání jednotlivců, které vak v křesanském řádu neznamená vykořisování slabích silnějím, ale pomoc a spolupráci.,Věčné ale, avak … Jsme ufňukaná reakce, ostuda, pomyslel si Tigrid. Jeho představivost ochabla, kdy se ho Hawkins zeptal, jak si představuje První máj v Praze za rok.

1. máj 1948?

Odpověděl, e není prorok. A vyplní-li se slova Winstona Churchilla, který dokonce předvídá počátek nové války ji na tuto zimu, pak za rok můe být z Prahy třeba i rumitě cihel. Hawkins je naivní. Zasněně hleděl na títy starobylých malostranských domů a řekl, e by to byla koda.

Byla. Lepí ale cihlová rumitě ne Gottwald na Hradčanech. Chápe Mr. Hawkins?

Ano, pokýval hlavou. Snad.

xxxx

1. června 1947: veřejná schůze ČSL v Litomyli.

Transport K.

xxxx

Zazvonil telefon a jakmile zvedl sluchátko, poznal hlas ministra Hály: Potřebovali bychom, abyste si udělal na neděli čas. Je to moné?

Samozřejmě, jsem k dispozici.

Automobil máte v pořádku?

Jistě’. Přemýlí, co mimořádného se děje. Chce-li od něho něco místopředseda strany, zpravidla se to dovídá od jeho sekretářky nebo od Ducháčka. A teď mu volá přímo.

Na neděli 1 června je svolána veřejná schůze do Lidového domu v Litomyli, mohl byste tam referovat?

Zbystřil pozornost.

Na jaká téma, pane ministře?

Avizovali jsme přednáku o světě, Německu a o vnitřní problematice, ale tím se nemusíte svazovat. Sesumírujte si řeč podle svého . . A se vrátíte do Prahy, jeďte ihned za mnou. Počkám na vás u primáře Haiíka v nemocnici Karla Boromejského. Na shledanou, Tigride.

Slyel, jak sluchátko zaklaplo. Proč byl Hála tak stručný? A proč má jet za ním do pitálu? A proč ho vůbec deleguje do Litomyle? Doslechl se snad od Ducháčka nebo od kohosi jiného, e rozcupoval jeho vlaný májový projev? Moná, e měl jet do Litomyle sám, dověděl se, e na lidoveckou schůzi se chystají vyrukovat také komunisté, a lekl se.

Z přemýlení nad záhadným telefonem ho vytrhl Taub. A jako jasnovidec začal, sotva veel.

V neděli jedete do Litomyle, něco bych potřeboval. Rozevřel aktovku, vyňal z ní mapu a rozloil ji na stole.

Maličkost. Tigride. . Dívejte sé. Na zpáteční cestě pojedete přes Holice Avak nebudete pokračovat na Hradec Králové, v Holicích se dáte doprava na Seze-mice Objedete Kunětickou horu a přes Němčíce se dostanete do vesničky, která se jmenuje Dříteč .Necháte auto před hřbitovem  ale nezamčené, a zajdete se podívat na Veverkův hrob To byl jeden z bratří, kteří vynalezli pluh  jak se říkalo  ruchadlo. Chvilku nad hrobem postojíte a a se vrátíte k autu, bude u něho stát jistý mu: stáří přiblině třicet, je ostříhaný na jeka Zeptá se vás, zdali nejedete do Pardubic… Tím si ověříte, e je to Kolakovič…

Kolakovič? Kdo to je?

Jeden  jeden ná přítel, odpověděl váhavě Policie, a komunisté předevím, rádi by ho dostali. Přechází z Polska k nám do amerického pásma . Představí se vám jménem Kolakovič a prokáe se malou černou vlaječkou s červenou hvězdou ..

Banderovec?

Ale snad přísluník Organizace ukrajinských nacionalistů 

Tigrid zalapal po dechu Doposud se vystříhal dobrodruství, při nich lo  jak se říká  o krk. Líbila se mu jemnějí zákulisní Činnost. S chutí zásoboval Američany informacemi z vládních kuloárů, dovedl ermovat perem, uměl neohroeně řečnit, a teď se má zaplést s banderovci? I kdy jejich teroristické a zákodnické akce ve ťVývojiŤ i v ťObzorechŤ omlouval, i kdy tvrdil, e kdybychom těmto lidem umonili neruený průchod republikou na Západ, nevradili by a nedrancovali, přesto sí byl v duchu jist, e to jsou vehoschopní zločinci. Věděl, e mnozí farmáři je podporují a skrývají je a vidí v nich hrdiny ťprotibolevické válkyŤ, ale proč zrovna on má riskovat a převáet jakéhosi banderovského pohlavára, hledaného policií. Svěřil se s obavou Taubovi. Přece by toté mohl zařídit někdo jiný.

Mohl, máte pravdu, přisvědčil Taub. Jene plukovník Katek vyslovil přání, abyste se o Kolakovíče postaral vy s Hálou.

Proto je tedy delegován do Litomyle, a proto má v neděli přijet za Hálou, zřejmě s tím Kolakovičem.

Je to jak pro nás, tak pro vás důleitý člověk. Spojka tepana Bandery, který je u v Mnichově. Vyzvedli bychom si ho nejraději sami, ale v poslední době zjiujeme, e někteří vai tajní se pokouejí nám koukat na prsty. A svěřit Kolakovičův transport jen tak někomu, to bychom zbytečně riskovali.

A co kdy náhodou nás zastaví?

Má perfektní doklady.

Ale, co kdy ho poznají i přesto…?

Taub se pousmál: Jestli se bojíte, do ničeho vás nenutím. Řeknu jednodue plukovníku Katkovi, e… Skočil mu do řeči.

Co bych se bál? Nesmysl! Napadlo ho, e Kolakovičův převoz můe být zároveň i jeho zkoukou. Katek, který ho zná jako zběhlého a ochotného informátora, si moná prověřuje, zda je k pouití i k plnění jiných úkolů. Dojde-li k ozbrojenému střetnutí s komunisty, či k válce, pak  ?

Kolakovič bude v Dříteči u hřbitova v neděli 1. června přesně ve čtyři odpoledne… A kdyby náhodou vás hlídka stavěla, umí se o sebe postarat. Vy ho neznáte, prostě vás stopl, a tak jste ho svezl.

Strach se vak Tigrida stále drel a spadl z něj, a kdy přijel do Litomyle a zaparkoval před Lidovým domem. Odhadl, e se tu shromádilo několik stovek

občanů. Obřadně ho uvítal předseda lidovecké organizace jako neohroeného mue, jen svou odvahou posiloval vlastenecké vědomí národa za války i nyní. Pár studentů shromáděných u vchodu skandovalo: Sluce svítí, hvězdy blednou  vyhrály to jenom jednou!

Přivítání mu dodalo kurá, která se jetě znásobila, kdy podle pískotu zjistil, e sál nenaplnili jen stoupenci lidové strany. Sebevědomě se rozhlédl a začal.

Vědecký úvod, v něm zaútočil těkými kalibry na dialektický materialismus, jak zjioval, nenadchl. Zboně naslouchající mui v prvních řadách začali  tu jeden, tu druhý, zívat.

Proto začal z jiného soudku: Musíme dnes velmi přísně a důrazně rozliovat tyto dvě věci: politickou práci a náboenskou činnost, katolickou akci. Musíme mezi nimi vést velmi zřetelnou dělící a demarkační čáru. Jsem si jist, e jsem ve shodě s naimi nejvyími církevními autoritami, kdy takto mluvím. Nesmíme ztotoňovat věc náboenství, věc církve s existencí kterékoli politické strany. Je omyl  zaermoval vztyčeným ukazováčkem myslí-li někdo, e lidová strana je výhradně stranou katolíků. Chceme a musíme se spojit a sejít i s naimi evangelickými bratry a přísluníky ostatních křesanských církví v boji proti materialistickému nebezpečí. Nadechl se: Celá nae křesanská civilizace je dnes smrtelně ohroena materialistickým nebezpečím, které podvrací samy základy křesanské kulturní tradice. Tváří v tvář takovémuto nebezpečí by měly ustat vechny rozmíky mezi křesany. Ano  díváme se jetě dnes  a právě dnes k Římu a spatřujeme v něm vrcholek světa, nad ním hrdě vlaje prapor svobody.

Udělal řečnickou pauzu. Odvedl nutnou daň svému politickému katolicismu, a teď mu ji nic nesvazuje jazyk, aby dal volný průchod vlastní agitaci.

Navázal na závěrečnou větu: . . Prapory svobody ale

hrdě vlají i ve Spojených státech amerických, ve Velké Británii, Francii. Anglosaský svět se stmelil aby čelil totalitnímu komunismu . .Oči mu plály, tváře hořely, co chvíli si stíral z čela pot. Vychrlil svůj obvyklý arzenál pomluv a nadávek na Sovětský svaz. Prohlásil, e komunisty povauje za ruskou násadu, komunisté prý znásilňují Národní frontu, co je dokladem jejich totalitnich metod a bezohledného plánovaného komunizování země.

Ale i jejich čas se naplní, pravil. Ne Sovětský svaz, ale jedině Západ a předevím Spojené státy mohou být naí jedinou oporou. Marxistické ideologie se nenajíme, láska k socialismu nás neoatí. Malý stát, jako je Československo, musí se přičlenit k velmocem. Sovětský svaz, i kdy zabírá velký kus planety, není velmocí, a blízká budoucnost to prokáe. Tím si je jist. K rozumu a poslunosti je třeba přivést předevím nae komunisty. A ne-půjde-li to po dobrém, půjde to po zlém. Z hodnověrných pramenů je informován, e záhy můeme očekávat nabídku rozsáhlé americké pomoci… Jene .. má tak mocná Amerika pomáhat zemičce, která ji u uráí i ústy svého básníka?

Rázným hlasem začal odsuzovat báseň, kterou otiskla komunistická Tvorba. Báseň se jmenovala 1. máj 1947 a napsal ji Stanislav Kostka Neumann. Budi, je jeho věc, kdy v ní tvrdí, e země je nae, národ je ná, dnes celý svět je levý. Ale jak si tento člověk dovolil  a to si říká národní umělec  urazit prezidenta Spojených států. Prý: Pozor! Teď vchází pan Truman, imperialismu graf!

Sálem zabuil dupot a pískot.

Fůůůj!

Zvedl ruku, jako by chtěl příval protestů zadret.

Patrně jsou zde přívrenci těch, kteří napsali, e já  Pavel Tigrid  se pokouím zanést k nám mravy hitlerovských pasáků. Tím jsem sám sebe prý navdy vyřadil ze společnosti sluných lidí. Chtějí mě soudit před disciplinární komisí Svazu novinářů … A já se vás ptám: vyřadil-li jsem se svým názorem na tohoto ťnenárodníhoŤ umělce ze společnosti sluných lidí, kdo jste vy? Vy, kteří jste mě tak dojemně a radostně v Litomyli přivítali, vy, poctiví a dělní, kteří sice nevykazujete brigádnické hodiny odpracované ve prospěch pochybného experimentu, jemu říká Gottwald dvouletka, ale kteří ji svým vlasteneckým cítěním stavíte velkolepý chrám naí skutečné svobody.

První řady zatleskaly, ale jen první řady. Prostředek seděl mlčky, rozpačitě, zvedaly se ruce.

Kdy předsedající vyslechl hlasy tazatelů, z nich převáná větina, jak z otázek bylo patrné, si přála s Tigridem polemizovat, naklonily se na pódiu za stolem hlavy k sobě a posléze bylo oznámeno, e povinnosti nutí pana éfredaktora, aby během deseti minut opustil Litomyl, nebo referuje jetě jinde, a tudí se schůze konči…

Na hřbitově v Dříteč byl o hodinu dřív, ne měl. Usedl na lavičku ve stínu a přemítal o věcech přítích. Kdy u v Litomyli, kde má lidová strana silnou pozici, se setkal s odporem, pak v městech, kde mají komunisté 60, 70 a dokonce i 80 °/o, by také asi nemusel vyváznout se zdravou kůí. Taubovi se řekne: přinute komunisty, aby přili ke kříku. Ale jak? Jak?

Najednou si viml chlapíka, který obcházel jeho vůz. Byl v kostkované koili, přes rameno měl tlumok. Uasl: toho přece zná. Není to Kraus? Jednou mu ho představil Bauer po nějaké schůzi lidoveckých akademiků. Později zaslechl, e odjel do Německa a ji tam zůstal. Ano, je to Kraus.

Jedete do Prahy? oslovil ho mu v kostkované koili.

Sedejte, Kraus, pousmál se. Spolucestující se zaklebil: Jmenuji se Kolakovič a vás neznám, pane Tigride. Zahlédl, jak Kraus-Kolakovič si přendal z jedné kapsy do druhé černý átek s červenou hvězdou. Z kapsy, do ní ho zasunul, vyčnívala paba pistole.

xxxx

30. července 1947: pro Vojtěcha informace z Karlových Varů  Bitiermann? Ověřit dala Gustava (nar 15 6. 1919, ilina, bytem Praha XII.). Poděkovat Bunovi za vojáky.

Toho dne vechno stihl, a se sám divil, e se to podařilo. Ale s poslancem Č, který přijel z Bratislavy, a s ním se měl sejít na obědě v hotelu roubek, nemohl mluvit dřív, dokud si neprověřil, co je to za člověka. Jakýsi Gustav, který ho včera pozdě večer navtívil, mu nabízel schůzku s redaktorem Katolických novin, bývalým luďáčkým poslancem. Vzbudil kvůli tomu Tauba, a ten mu slíbil, e to do rána proetří.

Zajel za ním na ambasádu Nejdřív se chtěl za noční telefon omluvit, ale Taub ho vítal s rozevřenou náručí.

Nejen, e se nezlobil, ale byl rád, e mu o onom Gustavovi řekl.

Z předpokoje zavedl Tigrida do své pracovny, nabídl mu křeslo, a jak měl pravidelně ve zvyku, odzátkoval láhev whisky a naplnil dva kalíky.

Prověřil jsem si ho u třech důvěrníků: jméno souhlasí, adresa souhlasí. Má dobré styky na Slovensko, zejména k lidem, kteří tam teď komunistům dělají těkou hlavu… Ostatně ta zpráva poslance Buni o přípravách převratu, vy tady tomu říkáte spiknutí proti republice, ale já si myslím, převratu  je přesná … e děkujeme. A právě proto, Tigride ..

Přeruil ho.

Ale ta informace nebyla od dr. Buni, nýbr od majora áka … Je to jeden z těch pěti, které pro mě Buna vytipoval.

Taub se zamračil, rozevřel trezor, v něm měl kartotéku, a začal v ní listovat… Major Vratislav Halena, po ručík Jan Jehla, major Ladislav Popel, tábní kapitán Fechtner  probíral karty, které byly v Tigridově sloce  aha, tady  Mittig a ák. Buna, narozen 1908 v Bzenci, za okupace předseda okresního soudu v Bojkovicích. Před válkou činný v lidové straně a tělovýchovné organizaci Orel, nyní: poslanec ÚNS, předseda Klubu lidoveckých poslanců  souhlasí. Trochu jsem si to popletl, omlouvám se … Ale vrame se k tomu Gustavovi. Je naprosto spolehlivý, dokonce je to polopro-fesionál, před válkou absolvoval na Slovensku protipionání kurs, a mám zjitěno, e dělal pro britskou IS. Poslyte, Tigride, neposlal ho za vámi Barker nebo Parrot?

O Angličanech se nezmiňoval. Jenom řekl to, e Vojtěch, můj, tedy ná  pousmál se  spolupracovník, co pendluje mezi Prahou a Bratislavou, se prý zajímal o nějaké informace pro Vývoj. Ten Gustav mi zároveň naznačil, e by ho snad výměnou  zajímaly informace o tajném zasedání národně socialistického vedení v Karlových Varech.

Zhruba víte, oč tam lo, tak mu to řekněte. Moná to uvidíte  dejte ho dohromady s Bittermannem. Je moné, e by poslanec C. zajímal ministra Ripku. Bittermann, jako jeho tajemník, by schůzku jistě zprostředkoval. Jsem informován, e národní socialisté uvaují o velice těsné spolupráci se slovenskými demokraty, dokonce o tom, e by jejich strany mohly v budoucností splynout.

Zařídím, přikývl Tigrid.

Ale toho Gustava mi nenechte utéct. Moc by se nám hodil. Nějak ikovně ho oukněte, domluvte si s ním schůzku, třeba pod záminkou napsání nějakého článku. Jistě na tom obědě bude. Podle toho, co jsem o něm slyel, dělá tomu poslanci pistolníka. Tigrid se zamyslel: Poslanec za luďáky a teď za demokraty, vlivný urnalista, pravá ruka biskupa Vojtaáka …

Napadlo ho, e by se mohl podívat, je-li poslanec Buna v parlamentě. Ten by mohl toho slovenského poslance znát, a jistě také ví, jaké kontakty má vedení strany lidové na slovenské demokraty. Podíval se na hodinky. Bylo jedenáct, měl téměř hodinu volna. V kanceláři klubu lidoveckých poslanců Buna nebyl, ale sekretářka mu sdělila, e je dole ve sněmovní restauraci.

Seděl tu sám a jakmile Tigrlda spatřil, zvedl se a s úsměvem ho vítal. Náhodou volal pana Tauba na americkou ambasádu a od něj se dověděl, kdo je v Praze.

Prý s ním obědváte … U jsem vás kvůli tomu sháněl, mluvil jsem v redakci ,Obzorů* s milostivou paní, jsem rád, e vás můj vzkaz zastihl.

Tigrid si pomyslel, co asi Buna Taubovi chtěl?

Toti,  začal Buna, kdy se posadili, získal jsem jisté informace, týkající se Slovenska, a byli bychom patní bratři, kdybychom si je nechali pro sebe… Komunisté na vnitru  ale je to přísně důvěrné, pane éfredaktore  shromaují jakési důkazy o revoltě jistých slovenských skupin, které se natěstí nesmiřují s Národní frontou a chtějí slovenské boleviky zlikvidovat. Pochopitelně  prý jsou v čele toho hnutí funkcionáři a členové bývalé Hlinkový strany, kteří nali útočitě v demokratické straně.. Nevíme doposud přesně, jak zevrubné informace vnitro má, ale ví se prý ji o nějakých tajných skladitích zbraní  a také, a na to by se měli nai sloventí bratři připravit, nitky k vedoucím osobnostem prý vedou do vedení demokratické strany. Konkrétně se důvěrně mluví o tom, e hlavní osobou spiknutí má být osobní tajemník náměstka předsedy vlády Ursíniho, pan Obuch. A je prý podezřeni i na generálního tamní nika DS Hodu a na některé poslance, jejich jména se dozvím  Uvaoval jsem, zdali bychom neměli zpravit předsedu demokratů dr. Lettricha přímo, ale doslechl Jsem se, e nepoívá příliné důvěry v radikálních kruzích… Ale poslanec Č. bude mít určitě spolehlivé styky.

Poděkoval dr. Bunovi, na nic se ji neptal, dověděl se víc, ne předpokládal. Jen mu Jetě vyslovil dík; s některými důstojníky z vojenského technického ústavu ji hovořil a poskytli mu výtečné informace, které potřeboval k napsání úvahy …

Před hotelem roubek ho ji vyhlíel Gustav. Nevedl Tigrida do restaurace, nýbr do poschodí, kde měl byt dr. Horák. Nikdy předtím tu Tigrid nebyl, ale věděl, e právě u Horáka se často scházívá Charles Katek s Ripkou, Firtem  jeho Melantrich je naproti, i s Drtinou, ale bývají tu i Ducháček a Hála… Pan poslanec Č. si s vámi potřebuje pohovořit v klidu, a tak jsme dostali k dispozici soukromí, nevadí vám to? Gustav jako by se omlouval.

Naopak, přikývl Tigrid. Za okamik stál tváří v tvář mui, jeho sice osobně neznal, ale podle toho, co od něho četl ve slovenských katolických novinách, byl mu sympatický. A ze stejného důvodu i Tigrid jemu.

Kdy se vám představím jako faista, nevadí vám to? zeptal se, sotva si s Tigridem stiskl ruku.

Jak nás známkují komunisté, snad vynecháme, pane poslance.

Vidím, e mně biskup Buzalka dobře poradil. Je to vá horlivý a vánivý čtenář.

Biskup Buzalka? Neměl jsem jetě tu čest, v církevních kruzích, a to i českých, se pohybuji jen spoře.

Neráčíte ho znát? Zapomněl jsem, byl jste za války v Anglii. Pohrdlivě se o něm nyní praví, e ehnal německým zbraním. Patrně jim patně ehnal, kdy je přemohli neznabohové. Proíváme soumrak, ale věříme s Bohem, e noc opět vystřídá den. A vae víra, jak čteme, je tatá.

Při obědě se dovídá Tigrid, proč se s ním pan poslanec Č. seel: Oficiální představitelé jak lidové, tak národně socialistické strany by rádi spojili síly se slovenskými demokraty. Tuí, e takový blok, kdyby se postavil proti komunistům, průrazně by zasáhl do současné vnitropolitické situace a mohl by omezit vliv komunistů. Jene oficiální představitelé těchto stran si ze strachu před Gottwaldem a před veřejným míněním kladou poadavek, aby předtím, ne k dohodě o společném postupu dojde, vyloučila demokratická strana ze svých řad bývalé funkcionáře Hlinkový strany, i četné členy této strany, a úředníky Tisový státní moci. Bojí se kompromitace.

Je to nesmyslné a nedomylené. Uváeno do konce: kdybychom měli z demokratické strany odejít, kdo v ní zbude? Stane se z ní společek, vegetujíci na periférii politického dění. Ti pánové zapomínají, e volební úspěch demokratické strany na Slovensku byl předevím dílem naeho kléru, a knězi jednoznačně podporují nás, kteří bychom měli být odepsáni? Tisíckrát mohou komunisté ukazovat na biskupa Vojtaáka a poukazovat na to, e byl členem Tisový státní rady, Vojtaák se ani nehne. Jednak má na kněstvo mocný vliv, jednak je podpořen Vatikánem a je  tedy jsme  i ve styku s naimi představiteli v emigraci: se Sidorem v Římě a s Ďurčanským v Argentině … Máme k dispozici i církevní finance, a to také není nezanedbatelné.

Jeho přáním je, aby Tigrid poučil českou veřejnost  v tisku i při projevech  e takzvaní luďáci nejsou ádní vyvrhelové, ale spojenci, a to silní spojenci vech antikomunistů.

V tom smyslu byste měl zapůsobit i na pány Hálu a Ducháčka. Poadavek, abychom byli vyloučeni z demokratické strany, je z hlediska naeho společného boje neuváený. Připravit se o ná vliv znamená ztrátu ambicí Zenkla, Ripky, rámka, ale i sociálních demokratů Laumanna a Majera, kteří soupeří s Fierlingerovým levicovým křídlem.

Tigrid ho chápal. Kdy uvaoval nad tím, co mu poslanec řekl, litoval, e se s těmito lidmi nespolupracovalo v Praze ji dříve.

Z přemýlení ho vyruil poslanec Č. otázkou, koho spolehlivého by mu doporučil k jednání s národními socialisty. Hned uvedl jméno přítele Bittermanna, osobního tajemníka ministra Ripky. Jeho spolustolovník se, jak se zdálo, víc zajímal o generálního tajemníka národně socialistické strany dr. Krajinu. Měl informace, které znal i Tigrid, e Krajina organizuje při národně socialistické straně polovojenskou zpravodajskou sí.

V Bratislavě jsme dospěli k názoru, e bychom měli určité akce s Krajinou koordinovat. Tigridovi se tento člověk líbí. Mluví bez vytáček, jasně, přímo. V kruzích, jich je zřejmě mluvčím, hovoří se zřejmě o ozbrojené revoltě zcela otevřeně a počítá se s ní. Vzpomněl si na rozmluvu s Bruákem.

Pokusím se přes toho Bittermanna domluvit jetě s panem docentem Krajinou. Pomohl byste mi v tom?

Zavolal, a Bittermann tu byl za pár minut. Úřadoval za rohem v bývalé Pečkárně, ina ministerstvu zahraničního obchodu.

xxxx

Zaklapl diář, protáhl se v křesle a promnul si oči.

Neztrácel vzpomínáním čas? Inspiroval se něčím? … Luďácké spiknutí na Slovensku bylo v září odhaleno. Obuch byl zatčen, Ursíny musel odstoupit. Demokratická strana je zdiskreditována. I celoslovenský sjezd závodních rad v Bratislavě rozmetal její plány.

A v Praze?

Spekulace se suchem a s neurodou také nevyla. Feierabend radil, e v otázce neurody je nutné velmi dobře manévrovat. Dokáeme-lí to, řekl na schůzi národně socialistického zemědělského a lesního odboru  bude to v ná prospěch. Heslo: Čím hůře, tím lépe  pro nás, zůstalo jen heslem. Komunisté navrhli, aby bylo zajitěno zásobování, dát příplatky k výkupním cenám. Úhrada se měla čerpat ze zvlátní daně z majetku, kterou měli být zatíeni milionáři. Je jich téměř 35 000, a na ministerstvu financí vypočetli, e jejich majetek činí přiblině 50 miliard. Ve vládě 2. září byl komunistický návrh zamítnut, ale vzápětí se zvedla mocná vlna odporu z továren a vesnic, e jak národní socialisté, lidovci, tak i sloventí demokraté museli kapitulovat.

11

Za okny skuči sněhová fujavice. Tigridův citroen, zaparkovaný mezi limuzínami a dípy před palácem bývalé banky, v ní jsou nyní kanceláře americké zpravodajské sluby, se proměňuje ve sněhuláka. Myslel si, e dopoledne zajede do Wiesbadenu za Edou Bauerem. Jeho snoubenka, která je sekretářkou v Chemickém spolku v Praze, by snad mohla nenápadně zjistit, zdali Ivana dostala od něj telegram. Sám si domů netroufá telefonovat. Včera večer hlásila Praha, e ministerstvo vnitra vydalo úřední zprávu o odhalení příprav ozbrojeného puče Byla objevena skladitě zbraní, a jeho jméno je jistě na seznamu těch, kteří připravovali převrat. Moná, e u policie prohledává byt na Dračkách; snad dostala Ivana telegram jetě včas? Sdělil jí v něm, jak měli domluvě no, e těce onemocněl a e je nutné, aby za ním přijela … Snad z toho pochopila, e momentálně prohráli a e ji očekává tady, za hranicemi. I doma si jetě mnozí myslí, e Bene demisi nepřijme. Svobodné slovo jetě v neděli 22. února, kdy posílal Ivaně telegram, vyhlásilo sbírku na Fond bratrské pomoci, prý na pomoc veřejným zaměstnancům. Bene sice slíbil Zenklovi, rámkovi a Lettrichovi, e nedopustí, aby se vláda rozpadla, e v ní musí být zástupci vech stran Národní fronty, ale kde je v tom řečeno, e Gottwalda donutí, aby zasedl opět za jeden stůl s těmi, kteří se pokusili komunisty z vlády odstranit?

Katek má pravdu, kdy říká, e si sami nastraili past. Tvrdil to od začátku, e Zenkl, Ripka, Drtina, Hála i rámek věčným přelapováním a politikou dvojí tváře naháněli jen komunistům vodu na mlýn. Na jedné straně se tvářili, jako by podporovali Koický vládní program a dvouletku, na druhé straně obojí obcházeli… Měli přetrhat svazky s Národní frontou hned a otevřeně se přimknout k.Západu.

Poodeel od okna a uvelebil se v pohodlném uáku. Vzpomněl si, e cestou do Wiesbadenu si chtěl někde v papírnictví koupit diář. Měl by si ji začít poznamenávat sled událostí, které proívá, a snad by ji měl také začít psát. U snídaně v americké jídelně ho seznámili se éfredaktory Neue Zeitungu a Abendu. Oba listy financují Američané, a jsou to čtené a vlivné listy. éf Abendu měl dobrý nápad, přál by si, aby Tigrid napsal o praských událostech jako očitý svědek. e je ve Frankfurtu nad Mohanem, to jetě nevědí ani v Praze, nato zdejí Němci. Mrzí ho, e svůj diář, který míval pořád v kapse, nechal doma na psacím stole.

Poviml si sloky s hotelovými dopisními papíry, které leely na sekretáři. e by si načrtl osnovu článku pro Abend? Ale není to jetě předčasné?

Je středa 25. února 1948, a v Praze jetě nic definitivně rozhodnuto není. A tady také ne! Pokud ví, od rána jsou v permanenci telefonní linky, spojující velení amerických armád zde ve Frankfurtu s Washingtonem. U velitele evropské sekce americké zpravodajské sluby generála Hiibnera zasedají, posuzují specialisté kadou hodinu situaci v Praze. Co kdy povel ke startu letadel a ke turmu tanků bude přece jenom jetě dnes vydán? Ostatně plukovník Katek nevylučuje ani to, e kadým okamikem se můe také karta obrátit. Podaři li se Krajinoví a jeho agenturní síti vyvolat ozbrojené nepokoje, přidají-li se na Slovensku luďáci, a bude-li Bene pevný…? Vlastně by mohl být zítra nazpět v Praze! Sám příli této vizi nevěřil, ale ji pouhé pomylení, e i taková monost jetě je, zlepilo Tigridovi náladu.

Odstrčil desky s dopisním papírem, s psaním jetě počká. Poslechne si, co hlásí Praha. Zapnul malou philipsku. Jak poslouchal, začal si dělat poznámky.

Masově vznikají ve městech a na venkově akční výbory obrozené Národní fronty, které vylučují nejagilnějí stoupence národně socialistické, lidové a demokratické strany z politických stran a společenských organizací, propoutějí je z důleitých míst v závodech a státních úřadech. Ustavují dočasné vedení některých úřadů a podniků, dosazují národní správy, organizují akce na podporu vlády Klementa Gottwalda.

Václavským náměstím procházely po celý den manifestační průvody, ve večerních hodinách to byly průvody komunistů z praských závodů a okresů.

Hodinové manifestační stávky se zúčastnilo 2 500 000 pracujících. Vyskytlo se jen 1494 případů stávkokazectví, Z celkového počtu 24 000 závodů nestávkovalo jen 32 meních soukromých provozoven.

Od 10 hodin v úterý 24. února zasedalo představenstvo Čs. strany sociálně demokratické. Ve večerních hodinách opustili levicoví přísluníci zasedání a vydali provolání, v něm poadovali dohodu s KSČ. Sekretariát a tiskárna byly večer obsazený přísluníky a stoupenci levicového směru v sociální demokracii.

Prezident dr. E. Bene odpověděl na dopis KSČ z 21. února. Navrhuje v něm obnovu spolupráce a utvoření nové vlády za souhlasu vedení vech politických stran.

Ve večerních a nočních hodinách dne 24. února 1948 zasedalo předsednictvo KSČ, které připravilo odpověď na dopis prezidenta dr. Benee. Odmítá v něm jednat s dosavadními vedeními politických stran, jejich ministři podali demisi, a navrhlo doplnění vlády význačnými představiteli vech stran a venárodních organizací.

Ustavil se akční výbor v Čs. straně lidové v čele s A. Petrem a J. Plojharém. Převzal správu tiskových podniků Lidové demokracie a zastavil vydávání týdeníků Obzory a Vývoj … Akční výbor lidové strany převzal ústřední sekretariát lidové strany ..

Jak se zaposlouchal do zpráv, nepostřehl, e se zlehka otevřely dveře hotelového pokoje a e dovnitř vstoupil Kurt Taub.

Nemějte strach, e budete bez práce, kdy vám zakázali Vývoj.

Ach, to jste vy? … Bene u demisi podepsal?

Kolik máme? podíval se na hodinky. Deset. Podle ifry, kterou jsme před chvílí dostali, má v jedenáct přijmout Gottwalda, Zápotockého a Noska…

A myslíte  ?

Myslím, e podepíe… Na naí praské ambasádě nastal u stav obleení..

Coe? Kdo vás obléhá?

Vai! Kdekdo chce zmizet. A se k nám přivalí, nebudeme vědět, kde nám hlava stojí. Proto jsem taky řekl, e bez práce nebudete. Poloil před Tigrida obálku. Pozdravuje vás plukovník a posílá dotazník. Z těch otázek se nemáte vylekat, je to jen formalita..

K čemu? řekl, rozvíraje obálku.

Gratulujte si: ve je na nejlepí cestě, abyste dostal americké občanství… V pět si pro vás přijdu, chce vás v té souvislosti poznat osobně ná velký éf  generál Hubner.

To ale znamená, e je ji definitivně o Praze rozhodnuto ..

Já si myslím, e ano. Ale generál Watson, který má právě na drátě prezidenta Trumana - a ráno se vrátil z obhlídky Prahy  si myslí zcela něco jiného. Tudí v klidu čekejme, jak se situace vyvine… A jinak? Pootevřel barovou skříňku. Nemáte tu co pít, jak koukám.

Ani nechci!

Ale, ale  co víme? Pořádně jetě nic  a pak? Pít se můe na radost i na alost.

Kdy myslíte? kysele se pousmál.

A taky plním rozkaz. Barton-Texas osobně přikázal, aby se tady o vás starali jako o nejlepího hosta. Dole zařídím, aby vám ten bar trochu vyparádili, takhle vypadá jako vyraný krámek pro Němce. Tak se mějte a v půl páté si vás vyzvednu!

Barton-Texas! Jméno, které i Tigridovi znělo směně  jako vystřiené ze patného rodokapsu. Poívalo vak ve zdejím speciálním americkém hotelu značnou vánost. Bylo to krycí jméno plukovníka Charlese Katka, který tu měl pověst zkueného protikomunistického agenta. Objevil-li se v jídelně, četní Američané si pokládali za čest, kdy k jejich stolu přisedl.

e plukovníka pozdravuji  a e děkuji, zvolal jetě za odcházejícím Taubem, nače umlčel rádio vytaením ňůry ze zásuvky a usedl za stůl s hlavou v dlaních.

Katkovi vlastně vděčí, e vyvázl z Prahy se zdravou kůí. Co by asi s ním teď bylo? SNB jde po Horovi, Číkovi a Krajinoví. Jak se ráno dověděl z důvěrné zprávy, která přila z praské ambasády  jsou obviněni ze zločinů příprav úkladů o republiku, pro zradu státního tajemství a pro spojení s činiteli zahraniční mocnosti. Tyté trestné činy má i on na svědomí. Zatím jsou Hora, Číek a Krajina jako poslanci chráněni imunitou. Ne dá parlament souhlas k jejich zadrení, mohou zmizet. Ale on, co by zmohl on? Nepochyboval, e shromádili dost důkazů. Připravoval úklady o republiku? Připravoval. Vyzrazoval státní tajemství? Jakbynei A spojení s činiteli zahraničních mocností? Věděly-li orgány ministerstva vnitra o činnosti Angličanů Barkera a Parrota a Američanů Katka a Tauba, věděly jistě i o něm. Ostatně, e republiku rozvrací, o tom se zmínil Gottwald dokonce ve vládě, a ne jednou.

Chvíli uvaoval, zdali to byl jediný důvod, proč ho Charles Katek pozval v úterý 17. února na procházku do Stromovky, kde mu naznačil, e udělá nejlíp  v zájmu svém i v zájmu společné věci  kdy v tichosti, během dvou, tří dnů z republiky zmizí… Nic se tehdy vcelku jetě nedělo: seli se odpoledne, pár hodin poté, co bylo přerueno jednání vlády, protoe ministři stran národně socialistické, lidové a slovenských demokratů trvali na projednávání usneseni vlády z 13. února o situaci ve Sboru národní bezpečnosti, ač ministr vnitra, jsa nemocen, na schůzi nebyl. O denním programu vlády odmítli jednat. Věděl, e v tom je záměr, z toho e má vzejít záminka k demisi…

Myslíte, plukovníku, e nemáme anci? zeptal se tehdy, a Katek neřekl ani ano, ani ne. Jen mu sdělil, e byl právě odvolán a e s ním do Frankfurtu odjídí 18. února i Kurt Taub.

Měl byste také odjet do Německa, jste novinář, řekněme  na sluební cestu. A mohl by jet s vámi pan Bauer, pro změnu třeba na obchodní cestu. Pasy máte?

Přikývl.

Jetě tého dne večer dostali z americké ambasády permit.

S Bauerem mluvil Taub. Naznačil mu, e jistá americká firma, která má evropskou filiálku poblí Frankfurtu, ve Wiesbadenu, hledá podnikavého mue, který by zastupoval její zájmy ve východoevropských zemích. Ani se Taub nemusel ptát, má-li zájem. Znal Bauera: po něčem takovém dávno touil. Byl nabídkou naden a jeho radost neopadla, ani kdy se později ve Frankfurtu dověděl, e firma ve Wiesbadenu není výhradně obchodním podnikem, nýbr e je krycí úřadovnou americké zpravodajské sluby. Bauera zamrzelo jenom to, e se musel s Tigridem, který ve Frankfurtu zůstal, rozloučit.

Jen mu vrtá hlavou, jak se o jeho odjezdu dověděl Bittermann. Přijel za ním do vily ve středu večer, osmnáctého. A hned na něj uhodil  proč utíká? Proč odjídí z Prahy právě teď, kdy jde o vechno. Bene se viklá, líčil, odpoledne u něho byli Zenkl s Ripkou, prý s demisí souhlasí, ale má strach, aby se to někde nepřehnalo  prý opatrně, opatrně..Tím Tigridovi jenom nahrál.

Mám snad jít Beneovi domluvit?

Bittermann se najeil, řekl, e se mu zdá Tigrid divný. Místo, aby vyvedl do ulic lidovecké akademiky, jejich je idolem, balí kufr a jede se dívat na rozbité Německo. Anebo  zarazil se: Má strach, má snad informace, e Američané dávají ruce od nás pryč? Bitterinann byl jeho důvěrný přítel. Za léta, co se znali, opatřil mu mnoho cenných zpráv a dopomohl mu k četným vlivným stykům, nyní vak měl pramalou chu dělit se s ním a vlastně ani neměl, oč se sním podělit. To, co z Katkova doporučení  aby odjel  vyplývalo, byla nakonec jen domněnka, navíc jeho domněnka, je navíc mohla být i mylná.

S Američany se znám, to dobře ví, ale do karet jim nevidím.

Řekl to vak nejistě, nehodnověrným tónem, z čeho Bittermann vyvodil zcela opačný závěr.

Posly, nejede jim naproti?

Poněkud mu tím zalichotil, take se zatvářil jako Katek ve Stromovce a také neřeki ani ano, ani ne.

Později mu dolo, jak se mohl Bittermann dovědět o jeho odjezdu. S Katkovým souhlasem informoval o cestě do Německa dr. Helenu Koeluhovou. Té jediné se směl svěřit, e byl Katkem vyzván. Ale dřív ne ji stačil na to upozornit, veel do bytu její manel, ministr zdravotnictví dr. Procházka, doprovázen redaktorem Obzorů Zdeňkem Formanem.

To bylo v úterý večer.

Procházka byl unavený a rozčileně líčil, e odpoledne mělo pokračovat přeruené jednání vlády, ale kdy opět odmítli projednávat denní program, Gottwald jednodue schůzi ukončil a oznámil, e budou pokračovat 20. února na mimořádné schůzi. Komunisté a sociální demokraté ze Strakovky odeli, lidovci, národní socialisté a sloventí demokraté se shromádili ve rámkové pracovně  a je rozhodnuto! Přijali Ripkuv návrh, e podají demisi … Bene bude jmenovat úřednickou vládu a bude po parádě.

Jen aby, zapochybovala Koeluhové. Spí si myslím, e zůstanete na dlabě vy ne Gottwald.

Zenkl, Ripka, Drtina  to jsou přece Beneovi důvěrní přátelé, přece se jich nezbaví, a je i v jeho zájmu  a v intencích jeho politiky  aby Gottwald přestal vyhroovat ulicí..

To má pravdu,  zamyslela se Koeluhové. Jene ta ulice, můj milý, má hlasovací právo. A zvedá ruce pro Gottwalda, bohuel. Já jim říkala: věčně jen koketujete, jednou jakoby s dělnictvem, podruhé se ivnostníky, jednou křičíte, e hájíte zájmy malorolníků a zároveň fedrujete statkáře. Voláte po očistě, a kolaboranty div nekandidujete do sněmovny. Jednou jste pro znárodnění, jindy řečníte, e uhájíte svobodu podnikání. V průvodech taháte americké prapory a řečníte o vděčnosti Moskvě a zároveň kluci vyřvávají, e hvězdy půjdou ke zdi… To nemohlo jinak skončit. A jestli počítají bratříci, e je Bene podpoří, tak já, můj milý, začínám balit kufry jako Pavel.

Procházkovi sjely brýle a na pičku nosu, jak prudce se v křesle obrátil.

Vy - ?

Mám pozvání na kratí cestu do Německa. Myslím si, e také nebude na kodu, kdy polu nějaké články o tom, jak se na vládní krizi dívají na západě.

Tím poněkud ministra uklidnil. To ano, to ano  je nutné i to, přitakal, jsa ale viditelně nesoustředěn.

Kdy Koeluhové Tigrida vyprovázela, v předsíni ho poádala, aby pro vechny případy nemyslel v zahraničí jenom na psaní. Počítám, e se tam budeme muset přemístit. Někde bude třeba bydlet, pracovat, budeme muset získat od zahraničních přátel finanční prostředky. Porozhlédněte se, Pavle, po monostech  vak se vyznáte, víte, co myslím … Jestli to tady teď prohrají, budeme muset začít znovu, ale jinak, ne to tu vedli. Plně schvaluji, e jedete napřed, jako první.

Zamýlí se nad tou vzpomínkou, právě teď, kdy sedí nad rozloeným dotazníkem a má vyplnit kolonku povolání.

éfredaktor? Bývalý éfredaktor? Také by mohl napsat: první emigrant.

Přijel do USA zóny? Autem zn. Citroen F  7676 dne 19. února 1948.

Nynějí bydlitě? Frankfurt nad Mohanem, US Presscentr.

Průkaz? Pas ČSR č. 3164/27168/47.

Vzdělání? Střední v Praze, Kralupech, Karlových Varech. 4 semestry na právnické fakultě.

Domovská příslunost? Semily.

Zaměstnání? před rokem 1939: redaktor Studentského časopisu, časopisů Směry, Rozvoj, deníku Národní osvobození. Spolupracovník kulturní hlídky deníku A Zet. Vedoucí reisér divadla kolektiv mladých v Praze na Zbořenci a v Unitárii. Absolvent divadelního kursu ve kole M. Reindhardta ve Vídni. Po roce 1939: v Anglii  úředník Trust Fundu, číník, hlasatel BBC, úředník čs. ministerstva zahraničních věcí. Po roce 1945: úředník ministerstva zahraničních věcí, spolupracovník Lidové demokracie a Obzorů, éfredaktor týdeníku Vývoj. ..

K smrti nerad vyplňoval dotazníky, i nad tímto sedí s nechutí, by má cenu zlata. Ví, jak jsou Američané opatrní při udělování státního občanství. V Anglii ije několik jeho přátel, kteří u léta ádají americké úřady, a jen namísto občanství dostávají jen zdvořilé dopisy: jetě nelze, snad později. A on? Jak to řekl Taub? Ten dotazník je jen formalita. Zřejmě Charles Katek uváil jeho zásluhy …

Zadrnčel telefon. Volal Taub, ale telefonoval z kanceláře.

Bartoň potřebuje s vámi okamitě mluvit. Trefíte k nám? Nemám toti čas, abych přijel.

Trefím, Chtěl se zeptat, co se děje, e se tak náhlé a narychlo mění program. Ale napadlo ho, e v telefonu nelze.

Je to kousek  Goethestrasse 19-20.

Plukovník americké zpravodajské sluby, hřmotný a vysoký Američan Charles Katek ho ji čekal. Pokynul, aby se posadil, mlčky vzal list papíru, pak se podíval na hodiny, stojící v rohu pokoje. Ukazovaly půl čtvrté.

Před půl hodinou Bene podepsal, řekl a pohledem ulpěl na Tigridově tváři.

Tedy podepsal, hlesl Tigrid.

Plukovník se pousmál. Čekal jsem, co na to řeknete, a bál jsem se, jestli neřeknete, e je to konec! U dlouho si myslím, e na určité věci máme naprosto společný názor, jednodue, e je vidíme stejnýma očima. Proto, přiznám se, přál jsem si, abyste nebyl teď v Praze, nýbr tady  s námi. Mnoho naich přátel začne toti nyní vzdychat, budou svádět vinu na Benee, jeden na druhého, jen zapomenou, e k vlastnímu krachu si dopomohli také sami. Podcenili Gottwalda a komunisty, a čekali e je zachrání Bene  nebo nai chlapci. Za jisté situace byla ozbrojená pomoc moná, a víte sám, e jsme s ní počítali. Ale  za jisté situace! Slibovali, e zvednou na nohy celou Prahu, e povstane venkov, e studenti zaplaví Hrad. A zatím? Prahu zvedl na nohy Gottwald, zatím co pan Zenkl se válel v Olomouci v posteli paní Atvderové a Hubert Ripka si jetě tuhle sobotu vyjel na lye do Krkono … A teď asi valí oči… Zamával papírem. Ná vicekonsul Spencer Taggart byl před chvílí na Václaváku. Je nacpaný od Muzea a k Můstku. Celá Praha čeká na Gottwalda, který tam teď právě jede z Hradu, aby vyhlásil novou vládu. Podal Tigridovi záznam radiogramu. Tady je. Pochopitelně, e ádný z naich tam není. Budu od vás potřebovat, abyste mi sepsal vechno, co víte o nových lidoveckých ministrech. Podrobně: kdo je to Alois Petr a Josef Plojhar? Ale to nespěchá a momentálně to není důleité. Důleitějí je teď jiná věc ..

Katek zael za psací stůl a vyňal ze zásuvky sloku v černých koených deskách.

Poslyte, Tigride, mluvili jsme spolu o ledačems, ale nikdy jsem se vás nezeptal, jak vám zní slovo .agen?

Agent?

Jste intelektuál, a já během své dlouholeté sluby zjistil, e agent zní některým intelektuálům  jak bych se přesně vyslovil  méněcenně  nebo dokonce sprostě.

Z historie dávné i nedávné přece známe, e přece mnozí významní muové byli agenty  třeba Bruce Lockhart, plukovník Lawrence, Fleming, Graham Greene…

Čili vás neurazím, kdy vás budu od této chvíle povaovat za svého agenta, přesněji za agenta Ústřední zpravodajské sluby Spojených států? Ovem, souhlasíte-li s tím …

Nadechl se.

Přece ji v Praze ..

To jste byl ná důvěrník, chcete tedy. Rozevřel Černé desky a poloil je před Tigrida. To je něco jako pracovní smlouva, pokusil se zaertovat. Pracovní doba nepřetritá, práva skromná, plat sluný a povinnost mlčet! Kdo někdy zapomene, e něco takového podepsal, zpravidla se z důvodů náhlého úmrtí nemůe dostavit k soudnímu projednávání svého prohřeku… Sem se podepite! Ano?

Tigrid přijal nabízené pero, zběně listinu pročetl a přičinil svůj podpis.

Proto také okamitě obdríte americké státní občanství, abyste věděl, proč vám Kurt přinesl dotazník.

Nevím, jak vám mám poděkovat, plukovníku?

Snad si nebudeme děkovat navzájem. Ostatně, díky vám nebudeme v pokračující válce dobývat ádný nepřemoitelný val. Samozřejmě, e existují i dalí nai spolupracovníci, kteří se také přičinili o to, e mezi poddanými nové vlády se nachází značný počet naich lidí, a doufejme, e se zachrání i na vlivných místech, take nebudeme začínat s holýma rukama … V první řadě budeme muset zorganizovat znovu nai sí v Československu, ale na to mám jiné agenty, vás s tím nebudu prozatím obtěovat… Pro vás máme jinou práci… Generál Watson, který byl v Praze na obhlídce, dojednal na naí ambasádě  řekl bych odsun některých předních  teď u bývalých politiků. Jednak cítíme povinnost ujmout se jich, mnozí z nich nám prokázali mení či větí sluby, jednak je tu potřebujeme z důvodů právě politických. Sice Washington nemá dosud přesné představy, jak by měl vypadat nový československý exil, jisté vak je, e dříve či později vznikne cosi jako exilová vláda. Počítáme, e do naí zóny přijdou i tisíce řadových utečenců. Někteří pro skutečný ideový rozchod s politickými poměry, ale očekávejme, e mezi těmi, kdo budou ádat o azyl, budou i dobrodruzi, ijící v představě, e na západ od vaich hranic se povalují dolary jako smetí, jen je sbírat, přijdou jistě i různí delikventi, pro ně bude útěk záchranou před trestním stíháním … S řadovými přijdete do styku později, a je prověříme  na tom bude ze začátku pracovat nae pobočka ve Wiesbadenu, pan Bauer u k tomu činí přípravy. Pak se domluvíme na jakémsi přednákovém turné. Chtěl bych, abyste se snail těm lidem vysvětlit, e říkají-li si političtí uprchlíci, a se nám drí v Německu a nechtějí se rozutíkat do světa. Administrativně zajistíme, podle jejich počtu, aby největí síla zůstala tady. Uvaujeme, e by se z uprchlíků vytvořila časem jakási vojenská jednotka  československý legion  snad? Ve záleí na tom, jak se právě teď po událostech v Československu vyvine mezinárodní situace a kdy uznají nai generálové, e nazrál čas ke střetnutí s Rusy, Radili jsme se o tom dnes ráno, počítáme s rokem, dvěma, je zatím těké dělat prognózy. Ve ukáe čas. Katek se zamyslel, jako kdyby vzpomínal, zda řekl Tigridovi ve.

Snad bych měl začít také psát… A co noviny? Mohl bych obnovit ,Vývoj.

Ano, budeme potřebovat noviny, ale tím ,Vývojem

jste mi připomněl jednu velmi důleitou věc, na ni mě Washington důtklivě upozorňuje… Nesmíme dovolit, aby se nám tu začaly obnovovat politické strany. Exil by měl být jednotný, toti musí být! Jakmile dovolíme, aby si do jednoho kouta sedli národní socialisté a do druhého lidovci a do třetího sociální demokraté, začnou jedni osočovat druhé, ti e zavinili to, tamti zas ono, jedni dali na Benee, druzí ho podtrhli… K tomu zcela jistě sklon bude. Proto ani .,Vývoj ani Zítřek noviny ano, ale a se jmenují třeba ,Svoboda… Připravte mi na takové noviny návrh. A jetě jeden návrh bych od vás potřeboval.

Katek si zaloil ruce za záda a začal korzovat pracovnou.

Znáte Firta, myslím, zdali ho znáte dobře?

Jetě od Borového a z Anglie, v Praze jsme se příli nestýkali. V Londýně jsem ho jednou trochu pokritizoval v Kulturním zpravodaji  a od té doby ..

Nemá vás moc v lásce, vím to… Ale je to moudrý mu, dobrý organizátor, ádný snílek, to, co se dneska stalo, předpovídal… Polohlasně spí pro sebe dodal: Taggart se musí o něj postarat, nebo Kolárek. Opět pohlédl na Tigrida: Proč jsem ale vzpomněl Firta. Spolu se Zenklem jednali u s velvyslancem Steinhardtem o potřebě vysílače, který by byl umístěn poblí československých hranic a mohl propagandisticky v naem duchu působit na republiku. Ten návrh se ve Washingtonu líbí. V souvislosti s převratem nabývá dokonce mimořádného významu… My můeme spolu hovořit ji zcela otevřeně, proto bych rád, abyste do svého návrhu této stanice zapracoval i jeho úlohu, kterou by sehrál při řízení naí agenturní sítě. Jako hlasatel BBC jste přece odříkával v Londýně do mikrofonu hesla, ifrované vzkazy domovu. Něco podobného musíme mít také. Potřebuji vysílat zaifrovaná hesla, která budou slyitelná na běných přijímačích … Čili jsem vám ji řekl: věc druhá  vysílač někde u hranic, snad Mnichov nebo blí. Avak ani tohle není vá úkol Číslo jedna.

Taub mě seznámil se éfredaktory ..

Vím, vím  naich německých novin. Samozřejmě tam napite o praských událostech. Pochopitelně, e nebudeme vynáet na veřejnost zákulisí. Jinak, abyste věděl, bude existovat zákaz jakékoliv publikační činnosti.

Nedovolíme, aby kadý krabal pitval, jak to vlastně bylo, a kdy jsme slíbili přijít na pomoc, proč jsme nepřili… A tím se vlastně dostávám k vaemu prvořadému poslání. Dnes jetě přespíte v hotelu tiskového centra. Během zítřka se přestěhujete sem ..

Katek přikročil k plánu města Frankfurtu nad Mohanem, který zakrýval stěnu za psacím stolem.

Frankfurt, Henry  Budgasstrasse 64… Je tam telefon  moment  pohlédl do rozevřeného zápisníku, který leel na stole… 56366. Poznamenejte si! Myslím, e budete spokojen: čtyři pokoje, moderní, krásné bydlení. Je tam kompletní zařízení a co si budete potřebovat dokoupit, řekněte Taubovi, zařídí to serant Grampp, který vám bude k ruce a v době vaí nepřítomnosti se vám o byt postará. Je to byt v naí americké enklávě, nebudete se tam přihlaovat, dveře zůstanou bez vizitky… Ovem zítra navtívíte s Taubem jetě dalí vá byt. Je v Holbeinstrasse číslo 48. Starí dum, chudí zařízení, ale také obstojný. Tam si vizitku dáte a tady se také policejně přihlásíte. Je to vá konspirační byt a budete ho pouívat k jistým schůzkám, o nich se později domluvíme … Ovem měsíc, nejdéle dva, ačkoli máte ve Frankfurtu dva byty, budete bydlet tady: vila Alaska, Bad Oberursel. Dvacet, třicet kilometrů od města. Asi se ptáte proč?

Katek nabídl Tigridovi cigaretu, ale ten ji odmítl. Zapálil tedy sám sobě a chvíli hleděl do stoupajícího prouku modrého dýmu.

V té vilce shromádíme vechny politické prominenty, kteří z Československa přijdou, nebo které převedeme. Sejdete se tedy s prvotřídní společností. Ministři, poslanci, novináři, větinu z nich budete patrně osobně znát, a ty, které ne, tak poznáte tam. Třeba československé zpravodajské důstojníky. Vechny osoby, které tam budou, nai lidé vyslechnou. Vaím úkolem je vmísit se mezi ně tak, aby měli dojem, e jste jedním z nich. Odjel jste po dohodě s Koeluhovou a ne se mnou  mimochodem ji a Procházku převedeme ze vech nejdřív. Neutíkal jste zbaběle z Prahy  jak jistě budou říkat, nýbr jel jste pro vechny případy sjednávat kontakty. Mě jste vyhledal ve Frankfurtu, já vás přijal, slíbil jsem, e pro vás udělám ve, co mohu a ubytoval jsem vás v Alasce. Píete články, které bude od vás přebírat major Brox z naí úřadovny, a čekáte, Jako čekají ostatní, co s vámi bude. Chcete emigrovat do Anglie, kde jste za války il a kde máte přátele … Je ta legenda jasná?

Naprosto, přikývl.

Kromě článků bych chtěl, abyste po Broxovi posílal  řekněme tomu: drobné postřehy. Co kdo tam říká? Co tam prohlaují o nás? Zda jim jdou či nejdou pod nos výslechy? Jaké mají do budoucna plány? Kam chtějí? jaké styky na koho mají? A to potřebuji mít o kadém. Bezvýhradně o kadém, a se vám zdá sebespolehlivějí. Ty informace nám jednak pomohou roztřídit celou tu společnost, zváíme, koho si z nich pustíme do Států a koho ne  a pak? Zdá se vám to moná paradoxní, ale nemůeme zcela vyloučit, e některý z promimentů, třeba ze strachu před potrestáním, zaváe se před útěkem ke spolupráci s komunisty. To není fantazie, podobné případy se staly. Pochopitelně, e takový člověk se s tím nebude chlubit, ale při bedlivém sledování  i jeho nálad a reakcí na dotazy a na různé rozhovory lze vystopovat, kdo je kdo. jsou lidé, o nich jsme si jisti: třeba vá přítel Ivo Ducháček nebo Firt. Objeví-li se v Alasce, nicméně pro pořádek i o nich mi dělejte záznamy. Bude-li nutné, Brox vás vyzvedne a přiveze ke mně, do Frankfurtu budeme vozit k výslechu i některé dalí osoby. Nechci, abyste psal dlouhé referáty, stačí jen velice strohé záznamy. V Alasce jste naím agentem, a je vám tím svěřena velice odpovědná činnost. Samozřejmě, e je nutné, abyste se přitom zbavil vech osobních předsudků a případné zaujatosti. Na druhé straně podezření jetě neznamená, e dotyčného černě poznamenáváte na celý ivot … Nakonec, Katek se pousmál a poodeel k pootevřenému sejfu, do něho nahlédl. Ve vaich spisech se také objevují různé reference, a přesto jsme se spřátelili.

Poráka pučistů, ač se Katek přetvařoval jak chtěl, přece jen byla i jeho porákou, hrobem tříleté práce, kterou vynakládal.

Ve chvílích, kdy lid v praských ulicích manifestoval věrnost vládě obrozené Národní fronty Klementa Gottwalda, skládal agent Pavel Tigrid slib poslunosti imperialistické velmoci, vládě Spojených států amerických, do rukou generála Hůbnera, velitele frankfurtské úřadovny CIC.

Právě udělal tečku za rukopisem letáku, kterým chce Katek nechat zaplavit republiku. Jetě jednou pročetl strojopis, opravil drobné chyby a překlepy, vzal mýdlo a ručník a el se osprchovat.

Zjistil, e z umývárny je na malebné pohoří Taunus, na jeho svazích vila Alaska stála, nejkrásnějí výhled. Pousmál se do proudu crčící vody.

Je tu krásně? Je! V letáku tedy nele, slibuje-li v něm mladíkům, e na západě najdou krásy světa, svobodu, jakou dosud nepoznali, blahobyt, vestranné vyití. Zabere-li leták a přiměje-li mladé lidi k masovému útěku z republiky, bude mít Charles Katek ne legii, ale hned celou armádu.

Kdy se osvěil a oblékl, vyhlédl z okna. S chutí se nadechl čirého a svěího vzduchu, vonícího ji jarem. Třpytivý sníh roztávai, na svazích probleskovaly ostrůvky jasné zeleně, probouzejí se modříny a břízy, ale také rezne ostnatý drát, jím je tato zlatá klícka obehnána … Ten ostnatý drát ho mrzí, kalí dobrý dojem, který z téhle víly má, a také je mu protivný jednooký esesák, jen od rána do večera típá na dvoře dříví. A Němky v kuchyni! Včera zaslechl, jak jedna upozorňovala druhou, e je id. Nestěoval si, ale včera se o tom, kdy seděl se serantem Jakobsonem, zmínil.

To je těké, odpověděl. Jsou to Němci, a Němci tu nenávist mají v krvi… Já byl taky Němec, i kdy jsem teď Američan, dodal Jakobson.

Vám taky vadí můj původ . .

Mně u nevadí nic. Mně je vechno jedno, pane. Mávl rukou Jakobson. Jen si myslím, e kdy sem teď přijdou Čei, e to tu nebudou mít lehký. To víte  vude kolem jsou jetě v lágrech sudeáci, co jste je vyhnali, a je tu moc i těch, co je zmáčkli Rusové, a vás Čechy si dávají s Rusy dohromady … Tak si taky myslím, e se Alaska naplní, e by se měly posílit stráe. Připomeňte to taky Broxovi, na vás dá víc ne na mě.

Vzkázal to po Broxovi Katkovi a jetě poádal plukovníka o dvě sluby: měli by uvaoval o převedení rámka. Je mu sice pomalu osmdesát, ale potřeboval by ho tady. rámek je přece jenom osobnost, a dojde-li k nějakým stranickým sporům, mohl by se jím zatítit.

Navrhl Katkovi, aby se jeho jménem obrátili na brněnského spisovatele Zdeňka R., kterého kontaktoval Taub v Gradu. R. je ikovný, mohl by zorganizovat skupinu, která by rámka, třeba i s Hálou, převedla … A pak: starost mu dělá Ivana. Poslal jí přece včas telegram, jen byl smluveným pokynem k okamitému odjezdu z republiky. Pas i permi přece měla. Jestli hlídají jeho praský byt, snad by se nael ikovný člověk, který by se jí ujal a převedl ji. Jezdívala s bratrem Jirkou na umavu lyovat …

Snad se brzy objeví.

xxxx

Zatímco si plukovník Katek pročítal rukopis Tigridova letáku, Taub se zvedl ze idle, poodeel ke stěně a rozhrnul závěs, za ním byla mapa Československa. Jiní a západní hranici vroubily luté, modré a červené hlavičky pendlíků. Vyznačovaly tajné hraniční přechody, které prostřednictvím svých agentů zřídila CIC.

Taub hleděl mlčky na mapu a o čemsi přemýlel.

Ten leták napsal sluně, prohodil Katek. Odstrčil idli a s rukopisem v ruce se přiblíil k Taubovi. Papír mu podal.

Dej to hned tisknout a zařiď, aby první várku dostali Tigridovi přátelé. Agenti a se na ně obrátí přímo. A dá dohromady jejich seznam, přivezeme Tigrida z Alasky a kadému napíe osobní vzkaz. Lip to zní… A taky dohlédni, aby napsal do Brna tomu R., chce-li po něm rámka, můe mu naznačit, e jsme ochotni pro něj přiletět, ale ta akce musí být nejdřív z jejich strany perfektně připravena. Tigrid má pravdu. R. se mi zdá také pro tu záleitost nejschopnějí ze vech ..

Katek se zahleděl na mapu a po chvilce dodal: Kdyby to lo ovem bez letadla, byl bych radi. Jak vypadáme na jiní Moravě? Kdy se tam teď rámek usadil, nemůeme ho vozit před útěkem po republice.

Zatím tu máme dva kanály. Taub vzal ukazovátko a jeho koncem zlehka přejel jiní okraj hranice. Na Znojemsku prostor Mikulov, mezi obcemi Dobrá Pole a Frelichov, a na Hodonínsku prostor Potorná … Tudy ale bude Fiala převádět poslance Bartoe a majora generálního tábu Hromka ..

Tudy tedy nelze… rámka bychom mohli na tohle místo upozornit, a Hromka s Bartoem tu potřebuji mít co nejdřív, a musí jít spolehlivou cestou.

Tak počkáme, zda zajistí R. nějaké místo pro přistání.

A pokud jde o Tigridovou, ten jeho nápad, e by si vyjela s bratrem na lye, by se mohl realizovat. Ale na umavě jsme patní. Musela by někam do prostoru Domalic. Mohla by jet na Babylón … Ukazovátkem ukl na místo, o něm mluvil a jeho hrot posunul západním směrem. Odtamtud by mohla sjet k Fuchsově huti a tam by na ni počkal  nejspí Kolakovič … Zazubil se na Katka: Tigrid ho přetáhl z Dřítče, tak a zase tentokrát pomůe Kolakovič jemu, ne?

Katek se rozkročil, vsunul ruce do kapes, sklonil hlavu a o čemsi přemýlel.

Kdy posílá Kolakoviče na trasu?

Zítra.

A kdy se má vrátit?

Třetího března ..

Je to kruté, ale nelze jinak. Zařídí toto: Taggart vyrozumí Tigridovou, e musí být čtvrtého března v 17.00 hod. u Fuchsovy huti..

Snad třetího?

Čtvrtého! … Třetího března, a se bude Kolakovič vracet, zavolá v Domalicích policii a upozorní ji na chystaný útěk Ivany Tigridové. Řekne mu trasu, data, vechno.

Jinak by to nelo?

Jestli ví, tak poraď! Ale momentálně potřebuji mít Tigrida stoprocentně přikrytého. Mockrát jsme o tom spolu mluvili a jistě to chápe. Kdy sem přivezeme tu jeho, časem zjistí, e je svázán s námi, pozná to u podle jeho peněenky a bydlení, a můeme ho odepsat. A to v době, kdy ho nejvíc potřebuji. Za půl roku bude situace jiná. Pak a je s ním.

Já to uznávám, ovem neměl by se to dovědět.

To se taky nikdy nesmí dovědět, a Kolakovičoví řekni rovnou, jestli na tu záleitost okamitě nezapomene… Ale Kolakovič mlčí. Zná od Bandery, jak se honoruje vanění.

A a se bude ptát Tigrid?

Řekne mu, e naeho agenta natěstí chytili dřív,

ne dorazil k místu, kde měla čekat ta jeho, a je nám líto. Ostatně, co můe dostat? Seberou-li ji u Fuchsovy hutě, nebude to ani pokus o překročení hranic. Nejvý ji budou vyslýchat a na pár měsíců nám ji zdrí, a to právě potřebuji … Pak u ji ven dostaneme.

Jak uplývá čas, přibývají i nájemníci vily zvané Alaska  House. Jsou tu nejen mui kdysi známých jmen, ministři a poslanci, ale také lidé ostatním zcela neznámí, bývali důstojníci, zpravodajci, sekční radové a inspektoři, redaktoři, avak i eny, povětině jejich manelky, mnohdy i s dětmi.

Americký dozorce ji dostal přezdívku uňa, a pro vilu, je je ve skutečnosti malebným zámečkem, se ujal název zlatá klec. Přes momentální nedostatek kuřiva je jinak Alaska sluně zásobena, alespoň pokud jde o jídlo a pltí. Emigranti vesměs  dřív ne byli dopraveni sem, do Oberurselu  proli sběrnými lágry, take ostnatý drát, napjatý kolem Alasky a zákaz vycházek pro kadého bez rozdílu je to nejmení, co jim vadí. Proti tomu, jak ijí ti druzí v táborech  třeba ve Wasseralfingenu, v Dieburgu nebo v Bugehiitte, je Alaska komfortní internací, i kdy jeden jako druhý, kadý z těch, co tu jsou, očekávali jiné přijetí: důstojnějí a obřadnějí

Mezi prvními, kromě Pavla Tigrida, se tu objevil dr. Josef Černý. Předseda úřednické vlády z roku 1926, a v dalích vládách, téměř ve vech, a do roku 1939, ministr vnitra. Mu, z jeho rozkazu stříleli četníci do stávkujících horníků u duchcovského viaduktu, v Koutech, ve Frývaldově, do dětí v Radotíně. Bývalý agrární předák zapřádá nyní hovor s univerzitním profesorem dr. Ma-chotkou, sociologem, který ji v roce 1934 prohlásil přesvědčení o schopnosti rozumu za nevědecké, nárok na vzdělání jako na podklad plnějího ivota za omyl, a v roce 1946 se stal oficiálním ideologem českého národního socialismu.

Je tu zástupcem erifa, předsedy samosprávy, kteréto funkce se ujal bývalý generální tajemník národně socialistické strany docent Krajina.

V poledne se scházejí v jídelně-

Farář Kukrál povstává a před jídlem se modlí. Je následován jen nepočetnou skupinkou, k ní se ostentativně přidává dr. Jaroslav Pecháček. Taky lidovci Ducháček a Tigrid modlení ignorují a Duchácek líčí Tigridovi, jak skvělý je francouzský ministr zahraničních věcí Georges Bidault, jemu psal a kadým dnem čeká pozvání do Paříe.

Představ si, e Bidaultovou vání je jezdit vlakem. Ne vak elektrickým, vyprávěl mi, e ten je pro něj rychlý. Nejraději si nasedne na parní lokomotivu. V okrese Saone-Loire má malý statek, ale hospodář je mizerný. Kdy je tam, tak čte. Vánivý Čtenář! Říká se o něm, e prý pro rozečtenou knihu zmekal první dostaveníčko. A přijede za mnou do Paříe, představím tě. Jestli ovem nebudu v Monte Carlu. Chceme na léto do Monte Carla,. Francís tam má překrásný dům, samozřejmě s vyhlídkou na moře.

Najednou se obrací Ducháček na Krajinu: Bratře generální, bude náup? Ten gulá je sice z konzerv, ale ujde..

Mně u leze krkem, ozývá se Alois Číek.

V Praze v base byste takový neměl, popíchl ho bývalý ředitel Melantrichu Julius Firt, a řekl to schválně, protoe ví, jak Číkovi lichotí, e právě jeho jméno bylo mezi estí, je měli být vydáni parlamentem k trestnímu stíhání za přípravu ozbrojeného puče.

A Pavel Tigrid?

Přes den se zúčastňuje vech moných debat a v noci, kdy Alaska ztichne, zamkne se ve svém pokoji a píe.

xxxx

Pro BARTOŇ TEXAS.

Dr. Pecháček se měl v táboře Wasseralfingen důvěrně spřátelit s jistým ing. Jaroslavem Kabátníkem z Podmokel. Kabátník měl před útěkem z ČSR zpronevěřit 900 000 Kčs. T. č. je předsedou táborového komitétu. Pecháček výrazně podpořil svou autoritou jeho Jmenování. Za úplatek? U kuchyňského personálu se zajímal, zda lze směnit koruny za marky. Nabízí výhodný kurs těm, kteří mají v ČSR příbuzné.

xxxx

Hora mi sdělil; ena Ivo Ducháčka Francína, roz. Sag-niová, kolaborovala po obsazení Paříe s nacisty. Zachránila se sňatkem a odjezdem do CSR. Informaci má

Hora od francouzského vojenského ataé v Praze pana Phíllipo z roku 1947.

xxxx

Ivan Herben, éfredaktor Svobodného slova, tvrdí, e jetě před útěkem vybudoval doma zpravodajskou sí. Chce do Paříe, odkud prý naváe s domovem spojení. Má v úmyslu spolupracovat s Baovými agenty.

xxxx

Jistý Hudikar, prohlauje se za kapitána, vede kursy angličtiny pro začátečníky. Při čtení referátu o tiskové konferenci v Presscentru, kdy při ádosti o pomoc pro uprchlíky podepřeli jsme tezi Papánkovu, e únorové události v Československu vyvolalo a přímo podporovalo sovětské Rusko  vyslovil se, e je to vást. Chce emigrovat do USA.

xxxx

Tigrid jetě zůstal v jídelně chvíli s poslancem Horou. Usrkávají slabý čaj a vzpomínají na předelá léta, a protoe se důvěrně znají, tykají si.

Četl jsem v ,Abendu to tvoje pojednání, ale nezlob se, nesouhlasím s tebou. ĄÚnor přece nezačal milíonářskou dávkou nebo licitací kolem platů veřejných zaměstnanců. Začali jsme se přece od koických domluv distancovat hned v květnu 1945. Kdy komunisté ohlásili v duchu Koic zaloení jednotného Svazu mládee, neposlechli jsme. Alespoň my, národní socíalisté. Zorganizovali jsme sí samostatně Majáles, zaloili jsme organizaci mladých národních socialistů, a takhle se mělo tlačit vude důsledně . 

Mělo, přitakává Tigrid. Jene kdy jsem chtěl začít s ťVývojem, tak mi mnozí nai mladí začali házet klacky pod nohy, ze strachu ..

U jsem o tom mluvil nesčetněkrát: kdyby nebylo v naich řadách tolik strapytlů, ustraenců, zaprodanců a prospěchářů, mohli jsme u ve volbách v roce 1946 komunisty osolit… Já bych býval tenkrát brečel, kdy jsem viděl, jak nás voliči zklamali. Bylo to a neuvěřitelné, ale

stalo se. Na venkově, v některých obcích v Čechách dostali Jste vy, lidovci, dva a tři hlasy, my Jeden a dva hlasy a ostatní dostali komunisté. V květnu 1947 jsme v parlamentě horko těko znemonili, aby finanční strá byla rozputěna a nahrazena komunistickými pohotovostními útvary. Teď Jsem před těmi chlápky prchal Jak malý kluk, zrovna Já, člen bezpečnostního výboru sněmovny!

Taky jsem tě párkrát podepřel.

Já vím. Ty ano  a pak dlouho nikdo, protoe kadý si Jen hlídal to své koryto.

Bohuel, přitakal Tigrid v okamiku, kdy s lulkou v ústech přicházel ke stolu redaktor Sachs.

e bychom si dali dvě deci, usmíval se.

Leda čaje, řekl Tigrid.

Ale to musíte navtívit pana státního alobce dr. Drábka. Odnesl si konev s dovolením erifa na pokoj. Píe si podrobně deník, aby prý pro historii zachránil alespoň vzpomínky ..

To Tigrida zaujalo. Drábek ho ji předevčírem zval, tak tam nakoukne.

Půjdete se mnou? zeptal se Hory a Sachse.

Znám u ty jeho plačky nazpamě. Myslí sl, e to Jednou v Americe někde prodá a udělá kariéru.

es mi připomněl, přichytil se Tigrid Horovy naráky. Ani nevím, Sachsíku, e jsi byl éfredaktorem CTK? Já myslel, e tě ivilo Právo lidu.

Kdo ti co říkal? zatvářil se vystraeně Sachs.

Ale, tak se povídá, co Je na tom?

Kdy jsem byl v Regensburgu v Goetheschule, tak

jsem napsal do dotazníku, e uznej, e to tady zní líp a člověk vypadá jinak.

Hora mávl rukou. Je to jedno. Vichni sl tu na něco hrajeme. A jsme co? Vy tečkujte si sami, co Jsme. Dobrou!

xxxx

Pro BARTON-TEXAS.

Pod záminkou, e hodlám psát seriál o osudech naí emigrace, zapůjčil mi k pročtení  Jen k pročtení!  prokurátor Jaroslav Drábek své zápisky. Cituji některé Jeho postřehy, které charakterizují smýlení a názory jeho i Jiných:

Přicházejí (jako emigranti) z fronty, kde se u zuřivě bojuje. Pochopí to západní demokraté? Podají jim pomocnou ruku? Uvědomí si, e jsou to lidé, kteří bojovali také za jejich věc? Mají nárok na to, aby dostali najíst, aby měli kde přespat?

Studenti vydali včera (10. března 1948 v Regensburgu) první číslo psaných novin. Koupil jsem deset rezavých lic za jednu marku. Navtívil nás zpravodaj listu Stars and Stripes. Chtěl vědět vechno moné, ale kdy jsem mu vysvětlil nai situací, uznal, e nemůe o nás nic psát. Moje postavení v Goethově kole, kde hospodaří výlučně Němci, je den ze dne poválivějí a Američané jen slibují, e nás odsunou, avak jen slibují…

Ná vlak stojí někde v předměstí Norimberku. Naproti nám právě je kolonie sudetských Němců. Poznali, e ve vlaku je transport Čechoslováků. Pokřikují na nás a dělají srozumitelné posuňky, e jednou zase přijde den, kdy budou znovu stínat nae hlavy.

Chodíme dokolečka za dráty (v Alaska-House) a děláme plány do budoucna. Londýn se nám jeví jako dalí moná etapa.

eny (v Alaska-House) celý den perou a suí nae prádlo. Jsou mezi námi lidé  ba je jich větina  kteří nemají vůbec rezervní koili. Chodíme v lyařských kalhotách a botách.

Lidé jsou stále nervóznějí a podezřívají jeden druhého (Alaska-House). Odloučení od lidí a strach z nejisté budoucnosti ničí nervy. I tady u nás je to zjevnějí. Nepříjemné je, e se vzájemná nedůvěra a sočení projevuje na bázi stranické. Propadají tomu i lidé jinak klidní a vání. Stalo se například, e Krajina, který se chystá na odchod do Londýna, navrhl, aby bylo koncipováno jakési společné provolání, které by se on pokusil uplatnit v BBC. Seli se na to nikoli vání, klidní lidé  exulanti, nýbr rozvánění ministři a poslanci  straníci. Jedni povaovali provolání za málo křesanské, druzí zase měli strach, e je moc radikální.

Bývalí agrárníci a národní demokraté, kteří právem poukazují na křivdu, jí se na nich dopustila vláda koická tím, e jejich strany zakázala, začínají zastávat poválivou teorii, e jen oni jsou opravdovými bojovníky proti komunismu, poněvad ti vichni ostatní prý kolaborovali.

Nebude příli opojné dýchat vůně politické emigrace!

Z tábora Wasseralfingen dola zpráva, e tam lidé o nás mluví nepěkně. Prý jsme se postarali sami o sebe a na ně jsme zapomněli. Vůbec se jim nedivím. Jsme vak bezmocní. Američané se jen usmívají a slibují!

xxxx

Jak uplývá čas, vyprazdňuje se zvolna i vila Alaska. Pokojíky, které uvolnili nacističtí váleční zločinci pro české a slovenské prominenty, opět osiří. Jedni putují do Paříe, druzí do Londýna, podle toho, kdo má kde jaké a jak vlivné přátele. Také tu jsou lidé, kterým nezbylo nic jiného, ne přijmout nabídku k fyzické prácí. Jsou mrzutí. Jedním z nich je i dr Pecháček, kterému Tigrid nezapomněl, jak ho v pětačtyřicátém přivítal v Praze. Musí se překolit na havíře.

Osiří i křeslo, v něm kdysi v Alasce sedával nacistický marál Rundstedt, ne ho odvezli k soudu, a ve kterém si s oblibou hověl Pavel Tigrid s výsadou prvního nájemníka zlaté klece. Nemá starosti Pecháčka ani těch, co začínají bloudit Evropou, protoe jejich přání odletět odtud do Států, nebylo prozatím vyslyeno.

Vrací se do Frankfurtu, a má dovoleno dát kadému na cestu svou vizitku.

Je na ní adresa jeho konspiračního bytu v Holbeinstrasse 48. A kancelář? Frankfurt a./M., PRESSCENTER FMP. Telefon: 333 51. Je to lehce zapamatovatelné číslo a těí se, e přátelé zavolají: jak se mají, co dělají  a co chystají?!

xxxx

13

Opět byl v Řezně, v tomto roce ji potřetí. A pokadé kdy sem přijel, vyel si procházkou podél zvolna plynoucího Dunaje. Skrz koruny prastarých olí se zahleděl na tíhlou vě katedrály, připomínala mu, e tímto městem kdysi často ly průvody českých králů a praských arcibiskupů … A teď?

Zdravím, pane profesore!

Zprudka se ohlédl a spatřil uculujícího se mladíka,

jeho tvář sice odkudsi znal, ale nemohl si upamatovat odkud.

U sí mě nepamatuje?”

Boe …” Tigridovy oči se rozjasnily.

Říkali jste mí Platón, jak mě pojmenujete teď, to jetě nevím.” U ho poznal. Byl to jeden z Ivaníny party, mladý filozof z Klubu lidoveckých akademiků.

Co tu dělá?”

To je otázka,” zasmál se mladík. Kdy řeční, tak nepozná kamaráda, ani kdy sedl v páté řadě?”

Tak ty …?

Studují na pióna … [sme ve volné přírodě, nablízku nikdo, odposlech vyloučen a ty mě kolí; můu mluvit!”

Tak jsi se fajn uchytil.”

Fajn? Klidně mě práskni, jestli chce, ale podepsai jsem jim to jen  já tomu říkám: z pudu sebezáchovy. Byl jsem ve Schwabachu, na jaře, zrovna kdy jsi tam taky řečnil. Vzpomíná? Tenkrát jsi nám doporučoval, abychom si namluvili německý holky, e se tak lepí přeívají začátky okupace. Já to s jednou zkusil a div jsem se nedostal za katr.”

Jak to?”

Byla to komunistka!”

Člověče ..

Povím ti, nakládačku mi dali Amíci pěknou. Nejvíc běsnil nějakéj Valtr, bývalý četník. Vyslýchali mě tři dny a tři noci, a vlastně jsi mě zachránil ty. Ani neví, viď? Kdy u jsem asi pětkrát vypověděl ivotopis a třikrát ho napsal, a kdy jsem jim vyjmenoval kdekoho, protoe pořád chtěli styky  styky  povídám, e by někde v Německu měl být éfredaktor Tigrid … On zbystřil ui a povídá: jak ho znáte?

Tak jsem mu řekl, jak tě znám, a pak z něj byl docela slunej člověk. Uznale pravil, e v lágru nechytnu ádnou skvělou budoucnost, se studováním e to bude jetě dlouho sloitý a e by něco pro mě ikovného měl… Take tě taky můu pozdravovat od Jirky G.”

Tys byl v Praze?”

Dokonce u třikrát, a nejen v Praze.”

Jak tam je, povídej.”

Normálně. Kdybych to neviděl na vlastní oči, ani bych tomu nevěřil. Podle toho, co se tady píe, by si jeden

myslel, e místo tramvají jezdí po Václaváku tanky a e kvůli elezné oponě se tam u nedejchá, a ono to vůbec není pravda. Někdy si říkám, e jsem byl úplně zpitomělej, kdy jsem odtamtud utíkal.

Nejsi nějak nalomený?

Podívej: z čeho? jen konstatuji, jak věci jsou. A taky vím, e kdy jsem se tady přivázal, e se odvázat u nemůu, a tak věrně slouím vlasti a ideálům svobody.

O Ivaně jsi nic neslyel?

Zmáčkli ji esenbáci, kdy měla přijít..

To vím ..

Co je teď s ní?

Neptal jsem se, já se radi na nic neptám. Jsem té zásady, e čím míň toho vím, tím lip. e mě můou jednou dostat ivého, to je docela moný, a co pak?

Má pravdu. Otázkou, kterou Platónovi poloil, sl zároveň Tigrid prověřil, zda se mladík nechvástá. Přes jednu ze zpravodajských skupin mu zajistil Katek písemné spojení s manelkou, která v očekávání soudního řízení odjela z Prahy do Semil. Odhadují, e dostane asi tři měsíce podmíněně, a jakmile se naskytne příleitost, plukovník slíbil, e ji nechá převést přes hranice.

A G. je v pořádku?

Jo, a zdá se mí a moc klidný … Třikrát Jsem jim dělal listonoe, nevím, co piónují, ale ta Bauerova milá, myslím, e se jmenuje Milada, ta se tváří jako Mata Harl. Sedí s Jirkou G. Posledně jsem to Jirkovi říkal: e si nedáte na dveře cedulku: Tigrídova pionání přepáka. Oni se tam na plnou hubu baví, e jim píe, a ukazuje psaníčka, e jí píe Édáček, a jetě se chlubí s tím, e je ve Wiesbadenu a ona dostává jeho dopisy z Plzně. My nastavujeme krk, taháme potu přes čáru, a káča hloupá ..

Hlásil jsi to? zeptal se Tigrid s obavou, protoe duchovním otcem právě této skupiny byl on.

Nač? … Ostatní ilegalisti jsou stejní. V kadém hláení upozorňují, e je nejvyí čas, aby ty skupiny začaly být kvalifikovaně řízeny. A proto jsem se asi taky kvalifikoval do zpravodajského kursu… Ale posly, mohu se tě na něco zeptat?

listě!

Neříkal jsi ve Schwabachu  a taky v Burgu  to

bylo na jaře, e Američan! vletí na sověty nejpozději do zimy?

No a?

es dneska na přednáce povídal, e k válečnému konfliktu dojde a v letech 19501952 … Je tam spousta kluků, kteří tě znají a kteří tě slyeli, a řeknu ti na rovinu, o přestávce se povídalo: Tigrid kecá! A to jako tvůj kamarád nerad slyím. Doufám, e mě taky jetě bere za kamaráda, i kdy  gratulují, četl jsem: pan Pavel Tigrid je předsedou Evropské pobočky Výboru pro pomoc uprchlíkům. Anglicky to zní vzneeněji: Czechoslovak Relief Refugee Committee… Je to tak?

Je to tak, pousmál se Tigrid  a pokud jde o to datum, Američani vyvíjejí jetě účinnějí zbraň. A během dvou let taky rozmístíme důkladněji kádry, a doma zorganizujeme skutečný odboj. Teď se ti zdá Praha normální, protoe je v klidu. Nikdo lidi neburcuje, nikdo s lidmi naím jazykem nemluví. Pár letáků, co to je? Ale a se postaví vysílačka …

Podíval se na hodinky. Bylo půl páté. V pět na něj čeká před Park hotelem Maxmilián auto, aby ho odvezlo na sluebnu CIC Tirschenreuthu. Milena Marková, dalí z přítelkyň Ivany, tam Je s dr. Josefem Jandou. Přeli hranici, shánějí ho, a on je má přesvědčit, aby se vrátili do Prahy  a tam vedli odboj.

Vzal mládence za rameno a omluvil se, e spěchá.

A budu mít to rádio, tak tě angauji. Bere?

Kdy budu jetě dejchat.

Tigrid to myslel doopravdy a najednou si uvědomil, e mládence ani nezná pravým jménem. Říkalo se ti Platón.. e?

Jmenuji se Zbyek Sláma.

xxxx

U sl balil kufry a netrpělivě sledoval chod hodinek, zdálo se mu, e čas pomalu uplývá. Letadlo do Paříe startuje ve 14.30, večer u bude v Monte Carlu. Pozval ho dr. Ivo Ducháček s Francinou. Jsou prý skvěle opálení, něco peněz prohráli v ruletě, ale věří, e jim přiveze těstí.

Sáhl do zásuvky pro ekovou kníku a zalistoval v ní.

Spokojeně se usmál, v ivotě nevydělal tolik peněz, jako ve Frankfurtu za necelý půlrok, a přitom nikde  v Londýně ani v Praze nevydělával málo.

Něco v Monte Carlu pustí. Moná také, e něco dokonce vyhraje. těstí mu zatím přeje. Udělal dobře, e vsadil na Katka a od Angličanů se v tichosti distancoval. Byl také ji párkrát v Londýně, a mluvil tam s jejích agenty: s Krajinou, Vilímem a s Jostenem. Na politiku nemají ani čas pro věčné shánění peněz. ebrají, kde mohou, a vyebrali na cyklostilovaný bulletin a na metrák ostnatého drátu, který Josef Josten po večerech stříhá, vsazuje do kovových podstavečků a pokouí se zákaznictvu namluvit, e to jsou Pomníčky svobody, a drát, e je z československých hraničních zátarasů, z oné bájné elezné opony, která u zdejí smetánky vzbuzuje hrůzu.

Jetě by měl zajít do armádního bufetu a nakoupit nějaký alkohol a cigarety. Je to tam levné a Jsou tam nejlepí značky, Francina má hrdlo jako splav.

Hledal ve skříni aktovku, kdy vtom zadrnčel telefon.

Bartoň. Musím vám zkazit dovolenou. Je mi líto, ale musím. Poslouchal jste rádio?

Ne.

Tak sem přiběhněte.

Lítostivě pohlédl na rozevřený kufr a vyrazil.

e máte doma nového prezidenta, to snad víte, začal zdlouhavě Katek, jak měl ve zvyku, kdy byl patně naladěn. Právě vyhlásil amnestii a vem svedeným nabízí návrat. Kupodivu se to po lágrech rychle rozneslo a začíná tam um. Mnozí vai hrdinové najednou zjiují, e by se asi doma měli líp ne tady a začínají mít zaječí úmysly. Okamitě jsem nařídil vyměnit Kennkarty za osobní průkazky, které budou uprchlíky omezovat v pohybu. Dovolíme jim okruh padesáti kilometrů  a dál ani krok. Ovem, to je jenom administrativní opatření.

Katek zalovil v krabičce s cigaretami a jednu si zapálil.

Asi tuíte, co chci od vás.

Posluně přikývl.

Účinné slovo! Spoléhám na vai fantazii. Předpokládám, e jim barvitě vylíčíte, co by je čekalo, kdyby se chtěli s námi rozehnat a vrátit se. Slibte jim, co chcete. Předevím, e urychlíme emigraci, e západní vlády u rozhodly, e kadému umoní vycestovat, kam bude

chtít, e budou přednostně zařazováni do pracovního procesu.

Hm, pokýval znovu hlavou. Věděl, e je to pohádka, ale nebude to první ani poslední, kterou bude vyprávět.

Pojede s vámi Bauer, a posílám ho s vámi také proto, e bych chtěl, abyste si s ním příhodně mezí čtyřma očima promluvil. Mám zjitěno, e v tomto týdnu, v novinářské kampani, která v Československu předcházela vyhláení amnestie, byly pouity informace, které  nevím  ale zdá se, e pramení od něj. Nic se neříká naplno, ale mezi řádky se leccos naznačuje: zmiňují se o naích zpravodajských kolách, o metodách výcviku, a o některých akcích, na nich právě pan Bauer pracoval,

Vy ho snad podezříváte?”

To ne, ale promluvte s ním.

Místo Monte Carla projíděl pobořenými a zapiněnými městy a řečnil na rozvrzaných pódiích táborových kulturních domů. Ani si příli nepřimýlel, jen přizpůsobil své předunorové tvavé projevy současné situací, take zuboení utečenci měli uvěřit, e lepí jsou zavivené tábory ne návrat domů.

Víme, jsou i tady nedostatky, ale to jsou nedostatky velice přechodného rázu, by jsou nepříjemné a tíivé. Odeli jsme sem vak proto, abychom bojovali. Zrádci, netrpělivci a nedočkavci jen a se klidně vrátí, houevnatí vak záhy budou odměněni pozorností četných vlád, které umoní tisícům naich exulantů, aby dosytosti okusili dobrodiní západního světa. Své hranice nám otevřou vlády Francie, Belgie, Holandska, Austrálie a Argentiny, část exulantů, zejména kvalifikovaných přijmou i Spojené státy. Nech se kadý rozhodne, ale mějme přitom na paměti, e vae rozhodování mohou ovlivňovat i četní agenti tajné komunistické policie, kteří spolu s vámi pronikli k nám a snaí se nae dílo mařit… Pozorně se dívejte, znáte se sami nejlépe, a sami nejlépe asi tuíte, kdo je kdo.

Kdy Tigrid končil svůj projev v jednom z lágrů, viml si podsaditého, asi čtyřicetiletého mue. Kulatá tvář, brýle na očích. Prokrísta, snad to není dr. Buna.

Vás bych tu nečekal, pane poslanče!

Moc rád vás vidím … Slyel jsem, e přednáíte na

různých místech, kdosi mi ale říkal, e přebýváte v Anglii. Neznal jsem adresu ..

Buna vypadal spokojeně a upraveně, zjevem se značně od ostatních uprchlíků liil Viml si, e si ho Tigríd prohlíí.

Asi se divíte, e jsem tu uvízl… Ale zůstal jsem tu úmyslně. Tamhle mám kancelář. Mohu vás pozvat. Potřeboval bych s vámi pár slov  o samotě.

Bauer se ale cítil dotčen, kdy ho Tigríd ádal, aby na něj chvilku počkal, nicméně přikývl

Sotva veli do dřevěného baráku, poznal, e ho vede ke kanceláři CIC.

Úřaduji tady, a proto mám taky dokonalý přehled o lidech. Mám vytipované dva picly, ale to nechme stranou. Je tu jeden ikovný mladík, a zároveň odváný. Chtěl by nějakým činem doma poukázat na to, e jsme prostě tu, e existujeme. Přiel s nabídkou, zda-li by nemohl být poslán domů, kde by provedl nějaký atentát. Uvaovali jsme s přátelí, koho odstranit? Napadlo mě, e by bylo zároveň i naí věcí velice prospěné umlčet majora rama. Je to člověk, který si předsevzal udělat očistu ve státním aparátu … Je nesmírně houevnatý a přesto, e některé nae písemnosti byly včas hned po okupaci odklizeny, opatřuje si prostřednictvím svých lidí různá ústní svědectví. V současné době víme, e by mohl ohrozit některé nae lidi, kteří se zapojili do odbojového hnutí právě v mém kraji  na Boskovicku. Jedna kulka by ho navdy umlčela. Myslíte, e bychom měli informovat o tom americké úřady? Mám obavu, e raději o tom nebudou chtít slyet, aby se případně nezapletly… A tak jsem si myslel na vás, kdy jsem dostal zprávu, e přijedete ..

Já bych souhlasil, řekl Z politického hlediska jako odplata, jistě ta akce vzbudí doma úas a zvýí naí presti.

Co ti chtěl? zeptal se později, kdy usedli v hotýlku při cestě k večeři, Eduard Bauer.

Vcelku nic.

Hele, Pavle, odkdy máme před sebou tajnosti?

Viml si Bauerova neklidu i rozechvělého hlasu, a proto zkueně zaútočil.

Nemá náhodou tajnosti ty přede mnou?

Velký Texas mě podezřívá?

To se zeptej jeho. Ale jestli tě něco tíi, jsem snad tvůj kamarád.

Ze sejfu mně zmizely nějaké písemnosti. Náčrty některých akcí a materiály k některým skupinám v Praze a v Brně … Ale rámka s Hálou dostali u před tím … Take…

A ví, kdo?

Platón, kamaráde. Něco jsme pili, kde by mě napadlo, e mi přimíchá do napsu barbiturát.

Byl tedy jejich  Zbyek Sláma. Tigridovi vytanula v mysli jeho podoba i výsměný tón, jen zazníval z jeho řeči, kdy s ním před časem mluvil v Řezně.

Co s tím chce udělat?

Kdy to řeknu Katkovi, podá mi pistoli. Jinak se o takových záleitostech s nikým nebaví, vím to.

Mám ho snad poádat…?

Sláma byl i tvůj přítel. Valtr měl na něj podezření, ale kdy prokazoval styky s tebou …

Vím, přikývl Tigrid. Nic jsi mí neříkal, nic nevím, jasné? Něco ale Katek tuí. Chtěl, abych se tě nenápadně vyptal. Kdy ti prohlédne trezor, pozná něco?

Ne. Ale měli bychom varovat ostatní.

Tigrid chvíli uvaoval: To v ádném případě. Prostě je odepíeme, jinak odepíe Katek nás. Ve Frankfurtu to pohlídám, a ty mlč.

xxxx

Předstupoval před Katka se smíenými pocity. Ale kdy se plukovníka otázal, zda správně poradil Bunovi, Katek se na Bauera ani na nic ostatního neptal.

Hned mi sem přivezte Bunu i toho chlapce. Proberu to s nimi a pomohu jim. Ta akce musí zaznít! Přivezl jste mí dobrou zprávu, Tigride.

xxxx

14

Plynou léta a leckdo z emigrantů se ptá: co je vlastně s Tigridém? Slyeli jste o něm, viděli jste ho?

Ano: tu a tam se objeví v New Yorku na zasedání tzv. Rady svobodného Československa, ale do sporů, je spolu

vedou vyslouili političtí veteráni, nezasahuje. Mizí jako pěna, aby se za pár dní objevil zase v Londýně nebo v Paříi. Občas se mihne i v Bruselu a lze se s ním setkat i ve Frankfurtu. Do jeho konspiračního bytu na Holbeinstrasse jsou zváni různí lidé.

Něco chystá?

Předevím je agentem americké tajné sluby, jedním z pěti muů, obklopujících plukovníka Katka, kteří organizují a řídí zpravodajskou, diverzní a teroristickou činnost proti socialistickému Československu. A o tom pochopitelně nelze nahlas mluvit. Kdo ale zná Tigridův hlas, jednoho dne ho zcela zřetelně zaslechne: z rádia.

Do umotu desky hlásí Slyíte zkuební vysílání rozhlasové stanice Svobodná Evropa.

A netrvá dlouho a dovíme se, čím byl nejvíc zaneprázdněn. V Mnichově zahájila tvavé vysílání proti Československu vysílačka slouící americké pionání slubě.

Krátce na to objeví čs. bezpečnostní orgány v jedné mrtvé schránce vzkaz agentovi. Po deifrování se dovědí, co mu bylo vzkázáno:

Poslouchejte vysílač Svobodná Evropa, vlna 4417,2 a krátká v pásmu 49 metrů, relaci Vzkazy domovu, kadou první sobotu, neděli a pondělí v měsíci. Relace je vysílána ve 12.1512.30 a 19.4520.00 hodin. V této relaci uslyíte pravidelně toto heslo: Devětsil vzpomíná na svého přítele básníka. Toto heslo znamená, e je ve v pořádku, pokračujte klidně a rozváně ve své práci, ná kontakt pokračuje. Mimoto, za tímto heslem můe být jetě různé povídání, které nic neznamená a je určeno pouze ke klamání československých bezpečnostních orgánů, rozhodující je pouze výe napsané heslo a ke slovu básníka …

Mnichovská stanice Svobodná Evropa začíná od prvních minut svého zrodu řídit americké agenty pomocí vysílání smluvených hesel. Proto je také Pavel Tigrid nejen jejím prvním hlasatelem, ale i ředitelem.

A zároveň i realizátorem instrukcí, na nich spolupracoval:

Musíme postavit tajnou mezinárodní invazní armádu čítající asi milión specialistů, sloenou ze piónů, agentů a organizátorů, sabotérů, propagandistů a agitátorů… Přísluníky této armády musí být občané zemí, v nich hodláme uskutečnit politickou invazí… Nae politická

armáda musí navázat spojení s vybranými vůdci, organizátory a verbíři podzemních armád … Zřídíme noviny a rozhlasové stanice pro hnutí odporu, zorganizujeme tajná shromaditě. Musíme se postarat o vědění, penění prostředky a materiál, který budou podzemní armády potřebovat ..

V sedmačtyřicátém roce byl Pavel Tigrid nazván zločincem pera. O čtyři roky později napomáhá řídit prostřednictvím Svobodné Evropy vrahy a sabotéry, tajnou armádu agentů, k nim se přidal, a k nim doposud patří…….

Konec