Hůl s rukojetí kordu - Václav Podzimek

Prolog

John Baker miloval nedělní dopoledne. Celý týden se těil na chvíli, kdy jeho

manelka s dcerou odejdou do kostela, aby se na zpáteční cestě proly New Yorkem

nebo navtívily přátele a oba se bude zabývat svou sbírkou známek. Bude listovat v

albech a s potěením prohlíet cenné exempláře.

Oné dubnové neděle roku 1895 měl zvlá příjemný pocit. Zařazoval do sbírky nové

přírůstky. Proto přijal sdělení sluebné, e přiel člověk, který si přeje mluvit s pánem domu, se značnou nelibostí. Seel po schodech rozhodnut, e pokud návtěvník přichází s obchodem pod dvě stě dolarů, nebude se s ním bavit a okamitě ho vyhodí.

V hale stál asi dvacetiletý mladíček s ohromným kufrem u nohou. Baker, jetě dříve

ne k němu doel, si ho důkladně prohlédl. Nevysoký, podsaditý, s tváří boxera a s

hladce ulízanými vlasy. Spíe oklivý ne hezký. Pozoruhodné vak na něm byly jeho

oči. Modroedé, pronikavé, vyzařující sebejistotu. Způsobily, e otázku: Co si

přejete?” vyslovil Baker daleko méně odpudivě, ne měl původně v úmyslu.

Přiel jsem vám nabídnout umělecky provedená těítka, odpověděl mladík sice

patnou angličtinou, zato vak tónem, jako by právě na tuto nabídku Baker čekal řadu let. Co? zeptal se Baker.

Umělecky provedená kamenná těítka, opakoval mladík stejně sebejistě jako

poprvé.

Vy mi chcete prodat těítka? Mně, majiteli kamenolomu a jedné z největích továren

na kamenické výrobky ve Státech?”

Ano, právě vám. Otevřel objemný kufr a podal Bakerovi cosi, co připomínalo

Lincolnův pomník v miniaturním provedení.

Baker na první pohled poznal, e má co dělat s tuctovými výtvory.

A to vás uiví? zeptal se.

5

Nevalně,” odpověděl mladík, ale kadý začátek bý vá těký.

S kým jste v obchodním spojení, chtěl věděl Baker. Těítka vyrábím sám.

Jsem vyučený kameník. U které firmy jste se vyučil?”

Nebudete ji znát, je to evropská firma. Tedy emigrant.

Ano. Ferdinand Kostka, politický emigrant. Snad právě proto ode mne lidé kupují.

Politika je v módě. Přiel jste svrhnout americkou vládu?

Chci získat přízeň Ameriky

V Bakerových očích blýskl plamének zájmu. Vy jste Němec? Nikoliv, Čech.**

A s politikou …?**

Jsem členem sociálně demokratického hnutí. V Čechách jsem byl za tuto činnost

pronásledován a hrozilo mi zatčení. Proto jsem odejel do New Yorku.

Baker se na okamik zamyslel. Pak obrátil směr hovoru jinam.

Vezmu si tři kusy, řekl.

Mladík se chystal v kufru zalovit. Baker mu v tom zabránil.

Těítka převezme sluebná a také vám zaplatí. Platbami pod deset dolarů se osobně

nezabývám. Nepůjde o deset dolarů,44 upozornil mladík. Třikrát patnáct je

čtyřicetpět.

Za ty peníze lze koupit dost velký náhrobní kámen, poznamenal Baker.

Jistě, souhlasil Kostka, nikoli vak umělecky provedený.

Baker jako by si náhle na něco vzpomněl. Navtivte mne zítra ráno v kanceláři.

K slubám, pane.

Baker se obrátil ke schodům a zavolal na sluebnou: Mary. Objevila se okamitě.

Zaplate tomu pánovi třicet dolarů a dejte mu adresu mé firmy.

Čtyřicetpět, opravil Kostka. Ne, třicet. Moje velkorysost není bezmezná.

Ani se ohlédl, vyběhl Baker po schodech. Na svoji tlouku dost hbitě.

6

Kostka přiel do kanceláře přesně. Musel vak dlouho čekat, ne si Baker pro něho

nael čas.

Hodlám vás zaměstnat,” řekl, sotva se za Kostkou zavřely dveře.

Kostka něco podobného očekával. Překvapení se vak přece jen dostavilo.

Jako dělníka v kamenolomu, dodal Baker.

Mám vyí ambice, odpověděl Kostka trochu vyveden z míry.

Ale já vás potřebuji právě tam. Nejsem dobrý kameník.

To jsem poznal. Podle těítek. Ale v naem případě to není rozhodující. Mám zájem o vae politické zkuenosti.

Teprve teď ukázal Baker na idli před svým pracovním stolem.

Kostka se posadil a vrátila se mu sebejistota.

Kameníci připravují stávku. Někde ji začali. Stávka hrozí i mé firmě Na vás je, abyste jí zabránil. Jak, to u je vae věc. Přijímáte? Kostka otálel s odpovědí.

Za mimořádné sluby vyplácím samozřejmě i mimořádné odměny. Kostka přikývl.

Za dva měsíce mi podáte zprávu, co jste podnikl, uzavřel Baker rozhovor a podal mu

ruku. Zřejmě si viml Kostkova zklamaného výrazu, proto sáhl do jedné ze zásuvek

ohromného psacího stolu a podal mu obálku.

Kostka, ani o ni zavadil pohledem, ji zastrčil do náprsní kapsy. Hmatem se vak

ujistil, e nebude mít důvodu k nespokojenosti.

Za dva měsíce navtívil Bakera znovu. Tentokrát ji nemusel čekat a idle mu byla

nabídnuta ihned. Chtěl podat zprávu, ale Baker ho předeel.

Vechno vím. Stal jste se předsedou odborové organizace a stávka byla zaehnána.

Doufám, e na dlouhou dobu.

Bude to záviset do značné míry na vás, poznamenal Kostka. Řekl jsem dělníkům,

e je nesmyslem stávkovat, mohou-li dosáhnout zvýeni mezd jinak.

Baker zrudl v tváři. Ale to je podvod, na to vás přece nepotřebuji.

8

Kostka se nedal vyvést z míry.

Zcela soukromě jsem si vypočítal, e stačí, vynaloíte li na dočasné zvýení mezd

jen třetinu toho, oč byste přiel při měsíční stávce. A oni byli odhodláni stávkovat i déle. Zvýení mezd vás přijde levněji a mně značně zvýí autoritu, co bude výhodné i pro firmu. Baker souhlasil dost neochotně.

Při loučení opět vytáhl ze zásuvky obálku. Tentokrát vysypal její obsah na stůl,

odpočítal několik bankovek a uloil je zpět.

I vy se musíte podílet na zvýené reii, poznamenal, kdy Kostkovi obálku podával.

Kostka se rozhodl neprotestovat. Jetě není vem dnům konec.

Opravdu nebyl. John Baker, úspěný podnikatel, který se v obchodních kruzích těil

pověsti nesmírně chytrého člověka, se vzápětí dopustil jedné z největích chyb svého ivota. Pozval Kostku na večeři do své rodiny.

Kostka proběhal celé odpoledne New Yorkem ne sehnal oblek, který splňoval tři

základní poadavky. Nesměl být drahý a současně musel budit dojem opaku, nesměl

být staromódní, ale současně měl vyjadřovat, e Kostka ač mladý, je člověk seriózní a musel také dokonale padnout na jeho nikoli standardní postavu.

Zřejmě se to podařilo. Kdy mu sluebná otevřela, zůstala na něm viset obdivným

pohledem. Na jeho obleku, postavě i překrásné kytici, kterou drel s elegancí člověka, pro něho dávat enám květiny je kadodenní záleitostí.

Baker očekával hosta v hale. Podal mu ruku s gestem vyjadřujícím biblické Nechte

maličkých přijíti ke mně. Pak zavedl Kostku do salónu a nabídl mu koňak.

V okamiku, kdy dopili své sklenky, se objevily dámy. Mrs. Bakerová, jí by nikdo

nehádal jejích skutečných padesát, ale o dvacet méně a Miss Bakerová, jí by ni kdo

nehádal jejích skutečných třicet, ale o deset více. Krásná matka s oklivou dcerou.

Kostkovi chvíli trvalo, ne si vzpomněl, kam poloil kytici pro paní domu. Ale pak ji předal s gestem panělského granda. Odměnou mu byl obdivný pohled, kteří říkal: Líbí se mi, chlapečku. Chtěl pohled Mrs. Bakerové opětovat, ale pak si uvědomil, e se musí soustředit na pravý objekt svého zájmu.

9

Bakerova dcera Barbara se na rozdíl od matky velmi snaila, aby ono Líbí se mi

chlapečku” na ní nebylo patrno. Podařilo se jí to jen částečně.

Podávala se večeře. Nejlepí, jakou Kostka ve svém ivotě jedl. Potí byla jen v tom, e nebylo o čem hovořit. Baker, důsledný zastánce zásady, e se doma nemá mluvit o obchodních záleitostech, se marně snail udrovat rozhovor v jakési neutrální

rovině a Kostka se nesnail vůbec o nic. Plně mu dostačoval obdivný pohled, jím ho

obě dámy častovaly. K trapnému okamiku dolo a při kávě. Matka jemně naznačila,

e by Mr. Kostka u nich měl přenocovat.

Dcera se rozhořčila. Mělo by se trochu víc dbát na její čest. Přece nemůe spát s

cizím mladíkem pod jednou střechou. Otec Baker ji podpořil. Moná proto, e

souhlasil s dceřinou teorií, moná proto, e dobře znal svoji enu.

K východu doprovodila Kostku sluebná Snaila se mu naznačit, e by se dalo leccos

podniknout, aby se nemusel vydávat do nepřívětivé noci.

Kostka jako by její naráky nepochopil. Ve hře bylo přece mnohem více. Vědom si

této skutečnosti prospal zbytek noci na lavičce v parku. První ranní autobus ho dovezl ke kamenolomu.

Uléhal na své lůko, velkoryse nevnímaje pínu a zápach ubytovny. Dnes přece

udělal významný ivotní krok. Důleité je, aby se vyvaroval chyb. Nesmí být

vtíravým, ale nesmí také dopustit, aby na něho dámy zapomněly. Dlouho nemohl

usnout, přemýleje co dál.

Přemýlel zbytečně. Barbara se objevila za dva dny. Dala ho odvolat z pracovitě a

pozvala na procházku. Dcera majitele firmy přece můe vechno. Přivedla Kostku do

značných rozpaků. Nevěděl co si obléci. Ukázalo se, e rychlé rozhodnutí bývá

zpravidla nejlepí. Objevil se v bílém tričku, dávajícím vyniknout jeho muné postavě.

A Barbara znechucena degenerovanými synky newyorských spekulantů, kteří dříve

ne ji políbili si zjistili výi tatíčkova konta, naletěla.

Události dostaly rychlý spád. Za tři měsíce byla svatba. Za est měsíců poté křtiny.

Dvojnásobné. Holčičce dali jméno Vilma, chlapci Emanuel. V obchodním rejstříku

zaregistrovali přejmenování firmy Baker. Nový název zněl- Baker a Kostka.

10

Baker se domníval, e má řadu důvodů ke spokojeností. Zvlá se mu líbilo, e jeho

novopečený ze se rozhodl ponechat si funkcí předsedy odborové organizace dělníků

kamenolomu. A by by se to zdálo sebeneuvěřitelnějí, dělníci s tím souhlasili.

Vymohl přece, e dostali přidáno.

Barbara v manelství přímo rozkvétala. Bůhví jak Kostka dokázal přemoci odpor,

který k ní cítil od prvního okamiku, kdy ji spatřil, ale opravdu rozkvétala. I paní Bakerová byla spokojena. Po střízlivém odhadu svého zetě dola k závěru, e se na ni jetě dostane.

Jen sluebná Mary byla zklamána. Nový pán se k ní zdaleka nechoval tak, jak

očekávala. Druhý den po svatbě jí vytkl, e číe na víno není dost čistá a pak nebylo dne, aby si nenael důvod k nespokojenosti s její prací. Na chudé se přece musí přísně.

Skandál přiel jako blesk z čistého nebe.

Stavební firma Rosenthal a spol. zakoupila rozsáhlé pozemky na okraji New Yorku.

Na obzoru byl velký byznys. Zatím jen na obzoru, protoe cenu pozemků

znehodnocovala skutečnost, e se v jejich středu nacházel starý hřbitov. Rosenthal

vyvinul značné úsilí, aby byl hřbitov zruen. Podplatil ji větinu představitelů města, aby výsledek se rovnal nule. Na hřbitově odpočívali v honosných hrobkách zakladatelé největích firem, celá dynastie newyorského kapitálu. A na jejich boha té potomky byli i představitelé města krátcí.

O Rosenthalových potíích se dověděl Kostka. Druhý den ji seděl v jeho kanceláři a

předloil svůj plán.

Zruit hřbitov se vám nepodaří. Zbývá jediné řeení. Přemístit jej jinam, prohlásil a udělal dramatickou pauzu, aby se mohl popást na Rosenthalově údivu.

Nebude to jednoduché a bude to stát hodně peněz,” poznamenal skepticky

Rosenthal. Bylo vak zřejmé, e je rozhodnut návrh akceptovat.

A co vy, přece jste za mnou nepřiel, abyste vykonal dobrý skutek?”

Nemohu si dovolit dělat dobré skutky zadarmo. Moje poadavky jsou vak velmi

skromné. Za návrh nechci vůbec nic. Mám jen jednu podmínku. Vekeré práce s

přestěhováním hřbitova, týkající se mého oboru, zadáte mně. Mám na mysli

přemístění hrobek, jejich opravy a podobně.

11

Rosenthal chvíli přemýlel ne se zeptal: Do kdy jste schopen předloit finanční

rozpočet? Budou ml stačit dva týdny.

Rozloučili se velmi přátelsky. Stali se obchodními partnery.

Kostka předloil velmi podrobně vypracovaný rozpočet u za týden. Výsledná suma

byla vysoká. Rosenthal souhlasil a poté, kdy se mu podařilo usmlouvat sníení o

deset procent. Kostka přijal, předstíraje nelibost. Ve skutečnosti byl velmi spokojen .

Předpokládal, e dojde k dohadování. Proto ji předem zvýil cenu, k ní svými

výpočty doel, o pětinu.

Kdy se později Baker o iniciativní akci svého zetě dověděl, a sem mu ji schvaloval.

Dokonce byl trochu hrdý na Kostkův obchodní talent. Ale co následovalo, vyvolalo v

Bakerovi zuřivost.

Kostka zadal práci, spojenou s přestěhováním hřbitova, konkurenci. A co horího,

konkurenci, která u ani konkurenci nebyla. Firma Conolli, kdysi Bakerův nejvánějí soupeř, leela téměř na lopatkách. Osmdesátiletý majitel ji udroval jen silou vůle.

Vysoký věk oslabil jeho podnikavost a obchodní dravost. K tomu se přidruily rodinné potíe. Synovi, v něm kdysi viděl budoucího majitele, nemohl svěřit ani dolar, protoe jej vzápětí propil. Vloil tedy vekerou naději do dcery. Vybere jí vhodného manela a firma zůstane v rodině. I tato naděje se zhroutila v okamiku, kdy se dcera zamilovala do zpěváka pochybných kvalit a utekla s ním kamsi na jih země.

Nabídku přijal starý Conolli jako tonoucí chytající se stébla, i kdy mu Kostka nabídl pouze polovinu sumy dohodnuté s Rosenthalem. Souhlasil i s podmínkou, e obchod můe být uskutečněn jen tehdy, stane-li se Kostka spolumajitelem jeho firmy. Byl

tomu dokonce rád. Konečně přijde do podniku mladý, schopný chlap.

Rodinná rada Bakerových zasedla hned poté, kdy se v novinách objevila zpráva, e

firma Conolli má nového spolumajitele.

Baker zcela v rozporu se svým dobrým vychováním mlátil do stolu a dával Kostkovi

značně nepřívětivé přívlastky.

Ze se musel silně přemáhat, aby nedal najevo svoje uspokojení. Teď u jen zbývá,

aby se novopečená Mrs. Kostková připojila k otci nějakou nadávkou a on vstane,

opustí dům a jí nikdy se nevrátí.

12

Samozřejmě, ani se vzdá jediného centu, na něj má právo. Firma Ba ker a Kostka

jeho odchodem přece nezanikne.

S potěením zjistil, e jeho ena se snaí přeruit stavidla otcovy výmluvností a něco říci. Ubytuji se v hotelu a dál se uvidí, pomyslil si.

Konečně se jí to podařilo. Kostka nevěřil vlastním uím.

Tatínku,” řekla shovívavým tónem, který si oblíbila, kdy se stala dvojnásobnou matkou. Neměl bys být na Ferdinanda zlý. Udělal dobrý obchod, protoe je starostlivý otec. Pečuje o rodinu a v New Yorku se mohou dvě velké kamenické firmy

docela dobře uivit.”

Korunu vemu nasadila tchyně. Sladce se na Kostku usmála, pak vstala a objala ho.

Ná Ferdinand je poklad, tatínku.”

Baker seděl a s údivem přihlíel dojemné scéně. Po matce začala Kostku bouřlivě

objímat i dcera. Vzpamatoval se, a kdy si uvědomil, e líbání bylo ji dost.

Poručil sluebné, aby podávala večeři. Během jídla nepromluvil. Teprve při moučníku

se zmohl na otázku. U které firmy teď vlastně bude pracovat? U mně nebo u

Conolliho?”

Překvapením večera jetě neměl být konec.

Ani u jedné. Zaloím vlastní firmu. Provozní kapitál budu mít.” Aby se vyhnul dalímu objasňování, prohlásil milovaný ze, e ho bolí hlava a odeel do své pracovny.

Pečlivě za sebou zamkl a co nejpohodlněji, pokud to dovolovaly rozměry křesla, se

uloil ke spánku.

Zanedlouho podnikl kroky k zaloení vlastní firmy. Začal najímáním dělníků. S

kadým uchazečem mluvil osobně a nepřijal do svých slueb nikoho, kdo nebyl

ochoten souhlasit, e jedinou vhodnou osobou pro funkci předsedy odborové

organizace je sám majitel firmy.

Firma Ferdinand Kostka začala vzkvétat. Během tří let se stala nejvíce prosperující ve svém oboru. Zakázky se jen hrnuly. Zejména poté, co dělnictvo ostatních kamenických firem vstoupilo do stávky. Stávkovalo se i u Bakera a Conolliho.

U Kostky ne. Ve funkci předsedy odborové organizace dosáhl, e dělníci uznali

neúčelnost stávek. Ne sice vichni. Ale ti, kteří ji nechtěli uznat, byli Ihned proputěni.

13

Kostka se stal v poměrně krátké době zámoným člověkem. Mohl být spokojen, ale

nabyl. Zamknut ve svém pokoji před náporem manelčiny něhy se jedné nocí rozhodl,

e zanechá obchodování s hrobkami a náhrobními kameny. K vedení firmy najde dost

jiných lidí. Cítil se předurčen k závanějímu poslání.

Kapitola I

V londýnském hotelu Thrno Nuns si odjakiva potrpěli na důstojný klid a kadý

hlasitějí hovor zde byl povaován za projev nevychovnosti. Halasná společnost,

která se jednoho zářijového podvečera roku 1914 usadila v restauraci za bohatě

prostřený stůl, se proto rázem stala středem nelibé pozornosti. Americká angličtina

přímo rouhavě hlaholila sálem a její hlasitost se úměrně zvyovala s kadou dalí

číí ampaňského. Chtě nechtě museli ostatní hosté vyslechnout vzruující záitky

popíjejících dam a pánů z dobrodruné cesty z Prahy do Londýna. Dámy se ji

poněkolikáté s rozhořčením v tvářích i hlase vracely k osobním prohlídkám na

německo holandské hranici. Pánové si vyprávěli o rozbitých letounech, kanónech a

autech, přepravovaných z Belgie kamsi do nitra Německa k opravě, i o belgických

zajatcích, vagónech s raněnými a rakvích z nehoblovaného dřeva, putujících stejným

směrem. A také o těstí, e se jim téměř v poslední minutě podařilo stihnout

holandskou lodí, plující do města nad Temí. Bylo patrno, e společnost je z prvního setkání tváří v tvář s válkou stále jetě náleitě vydělena, ale na její chuti k da lím přípitkům to nic neubírá.

Výjimku tvořili pouze dva lidé. Mení čtyřicátník a krásná mladičká černovláska,

sedící po jeho pravici. Vzruení ostatních jako by se jich netýkalo. Seděli mlčky,

ampaňské jen usrkávali a občas mezi sebou prohodili několik tichých slov.

Jetě pár dní a bude to moci svléknout, řekl mu při jedné příleitosti své společnici Dívka jen kývla hlavou.

V okamiku kdy se nad nimi sklonil číník, aby jim dolil ampaňské, mu se tlumeným

hlasem, snae se, aby ho ostatní neslyeli, zeptal.

14

Je přítomen vá kolega Kocman?

Právě nastupuje slubu v baru,” odpověděl číník po pohledu na hodinky.

Chtěl bych s ním mluvit. Tady. Číník přikývl a vzdálil se.

Následoval dalí přípitek. Na brzké ukončení války. Nikdo ze společnosti si neviml, e jim nalévá jiný číník.

K slubám pane, jsem Kocman, řekl česky, kdy dolil číi mui, jen ho pozval.

Znáte pány Mullera a Liku, funkcionáře londýnského Sokola?” zeptal se mu rovně česky. Jistě, pane. Můete zařídit, aby mne po půlnoci čekali v baru?

Samozřejmě, pane.Děkuji vám.

Společnost se právě zabývala předpovědmi dalího průběhu války, kdy se u stolu

objevil recepční. Je, prosím, přítomen Mr. Kostka?

Čtyřicátník vrhl povzbudivý pohled na svoji mladou společnici, které se nepodařilo

skrýt zděení a vyel do haly. Bujará společnost jeho odchod nezaregistrovala.

V hale se téměř srazil s třemi mui. Jste Mr. Kostka? vypálil jeden z nich. Přikývl.

Scotland Yard. Jste zatčen, půjdete s námi.

Pochopil, e odporovat nemá smysl. Obstoupili ho tak těsně, e cítil na tváři jejich dech. K výtahu. Pobídku doprovodili nepříli jemným stisknutím jeho předloktí.

Trojice rozhodným gestem naznačila liftboyovi, e ho nepotřebuje.

Vyjeli do třetího patra. Kostkův podiv vzrůstal. Nezdálo se mu pravděpodobné, e by

Scotland Yard měl v tomto hotelu detaované pracovitě.

V pokojovém zámku zarachotil klič, dveře se otevřely dokořán a kdosi ho postrčil.

Vstoupil do standardního hotelového pokoje. Dvě starobylé postele a jetě

starobylejí skříň, uprostřed těký, vyřezávaný stůl. Jeden z muů Kostku vyzval, aby se za něj posadil. Sám pak zaujal místo proti němu. Zbývající dva se pohodlně uvelebili na postelích.

15

Chvílí mlčeli Kostka horlivě přemítal, co toto podivné zatčení znamená.

Aby bylo jasno, spustil náhle bez úvodu mu sedící proti němu Jste zatčen pro

podezření ze pionáe proti Anglii. Byl jste vyslán z Prahy přes Německo a

Holandsko, abyste v Londýně předal instrukce některému ze svých agentů. Dnes

odpoledne jste se s ním seel.

Kostkovi se ulevilo. A do tohoto okamiku se obával, e padl do rukou agentů

německé pionáe, předstírajících britskou policii.

Pánové, nebuďte smění, prohodil se strojeným klidem. Jsem Čechoameričan, v

Praze jsem navtívil příbuzné a známé. Teď se vracím zpět do Států. Mám americký

pas.

Je falený, poznamenal jeho protějek. A proč se vracíte takovou oklikou?

Zdálo se mi to bezpečnějí. S kým jste se dnes odpoledne seel? zeptal se mu.

S nikým. Kostka se rozhodl, e na tuto hru nepůjde.

Mu jako by podobnou odpověď čekal, kývl směrem k posteli. Na stole se objevily

černé polobotky s rozřezanou podrákou. Trůnily na ubruse zcela nezvykle.

Znáte je? Neznám. Kostkovi bylo jasné, co bude následovat.

Opravdu následovalo.

Pokojská je nala pod vaí postelí a jako opravdová Angličanka je odevzdala je

přece válka. Bylo třeba kápnout boskou.

Odpoledne jsem se seel s panem Porterem, urnalistou, a předal mu zprávy o

přípravě odboje v Čechách.

S panem Porterem? nasadil mu nechápavý výraz. Nepospíchal, vědom si, e

vechny trumfy jsou v jeho rukou.

Začneme, pane Kostko, pěkně od začátku. Povolání.

Obchodník, člen Sdruení čechoamerických novinářů.

Jak dlouho ijete v Americe?

Dvacet let. Vae politické přesvědčení?

Sociální demokrat.

Účel vaeho pobytu v Čechách?

Návtěva příbuzných a známých, zopakoval Kostka dost nepřesvědčivě.

16

Vyslýchající shovívavé mávl rukou. K tomu se jetě vrátíme. Kdo je dívka, která

cestuje s vámi?

Moje dcera. Co ví o vaem poslání?” Nic.”

Mu náhle udeřil pěstí do stolu a rozkřikl se: Konec s legrací!

Dva, kteří si dosud hověli na posteli, vyskočili a postavili se Kostkovi za zády.

Kdo vás vyslal do Čech, s jakým posláním, účel vaeho pobytu v Londýně!

Zřejmě na znamení, e legrace opravdu skončila, poloil mu jeden z muů, stojících

za jeho zády, ruku na rameno.

Američtí přátelé, kapituloval Kostka.

Napětí v pokoji poněkud povolilo.

Kostka si v duchu rychle shrnoval, co řekne. Do vech detailů se mu jít nechtělo.

Nebylo vak třeba spěchat. Mu sedící proti němu ztratil svůj hrozivý výraz, udělal

několik kroků ke dveřím a zazvonil na číníka.

Objevil se velmi rychle a Kostka se nemohl zbavit dojmu, e stál za dveřmi. Téměř

stejně rychle přinesl whisky Bez sody. Mlčky si přiukli.

Rozjařená společnost v restauraci mezitím vystřízlivěla. Rozneslo se, e v hotelu byl zatčen německý pión. Uvědomili si, e z jejich středu zmizel Kostka a zděení jeho dcery bylo nanejvý výmluvné. Měl jsem za úkol zjistit situaci v Rakousko-Uhersku,

postoj Čechů k válce a jejich záměry. Kostka mluvil ji bez jakýchkoliv zábran. Svou roli sehrávala i vypitá whisky. Číník přináel ji druhou láhev. Co jste předal panu Porterovi? Plány dalího postupu Českého odboje. V nejblií době pojedou někteří četí politici za hranice. Prosí ho o podporu. Znovu si přiukli.

Pane Kostko, snail se jeho protějek naladit nanejvý přátelský tón Rádi bychom si přečetli zprávy, které vezete do Ameriky. Ty přece nebyly ukryty v botách?

Kostka zaváhal jen na chvíli. Dcera je má zaity v korzetu.

18

Jeden z muů se vytratil z pokoje.

Za chvíli se vrátil s vyděenou dívkou, která bezradně zůstala stát uprostřed

místnosti. Svléknout, rozkázali.

Ale pánové, snail se protestovat Kostka. Snad by bylo lépe někde jinde.”

Neradi bychom byli o něco oizeni. Chceme vidět vech no. 

Viděli téměř vechno, by se dívka snaila o opak. A Kostka musel silně přemáhat

chu vyskočit a dát kadému z těch chlapů jednu mezi oči.

Operace byla skončena. Mui se doslova vrhli na tenké lístky papíru, sloené tak, aby v korzetu ani dost málo nedeformovaly dívčino tělo. Bylo by to nejen nápadné, ale i koda.

Zprávy vrátíme zítra,” sdělili mu způsobem, který ji předem vylučoval jakoukoliv námitku. Jak dlouho se hodláte zdret v Londýně?” zeptali se.

Celá skupina odpluje ihned, jakmile se nám podaří získat místo na lodi.”

Ale to je přece maličkost. Tedy za dva dny. Lodí Saint Louis.”

Kostka rád souhlasil. Zbývalo udělat za setkáním tečku.

Úkolu se ujal dalí mu z trojice, který doposud nepromluvil ani slovo.

Pane Kostko, nadechl se jakoby k dlouhému projevu, tahle válka dlouho nepotrvá.

To je jasné. Zřejmě je také, e o poválečném uspořádání se bude rozhodovat zde, v

Anglii. Nikoliv v Americe, která je stále jetě neutrální. Spousta velijakých nárůdků, stejných jako je ten vá, český, se u dnes snaí zajistit si výhody pro budoucnost.

Je vás mnoho a na kadého se asi nedostane. Rozhodovat budou zásluhy. Na frontě

i mimo frontu. Ty druhé jetě více. Dáváme vám monost. V zájmu své vlasti byste jí

měl vyuít.”

Kostka ochotně stiskl podávanou ruku. Ucítil v ní balíček bankovek.

Sdělili mu jméno člověka, u něho se má po příjezdu do Spojených států hlásit. Nebyl to nikdo mení ne Mr. Howard.

Jetě po půlnoci se Kostka seel s londýnskými sokolskými funkcionáři. Upozornil oba pány mimo jiné, e asi budou brzy poádáni o určité sluby ve prospěch Angličanů.

19

Nebylo by rozumné nevyhovět. Aby jejich vlastenecké nadení podpořil, dal jim

část bankovek, které před několika hodinami dostal. Podstatně mení, ne byla

ta, kterou sl ponechal.

Kapitola II

Mr Howard přijal Kostku ve své washingtonské pracovně V mnohém připomínal

bankovního úředníka. Rovně rozhovor, který se mezi nimi zpočátku rozvinul, se

zdál tomu nasvědčovat. Zeptal se Kostky na obchody, zajímal se, jak se daří

synovi a vyslovil podiv nad odvahou vzít s sebou na nebezpečnou cestu do

Evropy dceru Vilmu. Kostkovi dolo jen s nepatrným zpoděním, e tento

blahobytně a mírumilovně vyhlíející pán je o něm výborně Informován Pak přeli

na téma války a Kostka musel vyslechnout toté, co v Londýně. O malých

národech a jejich zájmech, o nich se bude po válce rozhodovat, o nutností

zásluh na frontě i mimo ni.

Vechno je mi zcela jasné. Úplně vechno.” Vytáhl z kapsy několik pečlivě

sloených papírů a poloil je na stůl.

Seznam rakousko uherských záloních důstojníků, specialistů, kteří m ají

pozítří s falenými pasy odjet holandskou lodí z New Yorku do Evropy v zájmu

sluby jeho císařskému Veličenstvu. Prosím, seznam je vám k dispozici.”

Howard si papíry přiblíil před oči a letmo je přelétl pohledem. Zřejmě ho jejich

obsah zaujal, protoe vylovil z kapsy saka koené pouzdro, nasadil s i brýle a

začal pozorně číst.

Zajímavé ale potřebuji znát zdroj informací, abych si mohl udělat představu o

věrohodnosti seznamu “

Nemusíte mít nejmeních pochyb. Pocházejí přímo z rakousko-uherského

konzulátu.”

Více zřejmě nehodláte prozradit,” napůl se zeptal a napůl konstatoval Howard.

Nehodlám,” řekl Kostka, v duchu hrdý sám na sebe s jakou rozhodností toto

slovo pronesl. Přece nebude prozrazovat, jaké terno před několika dny udělal.

20

Jednou pozdě večer zavolal Kostku telefonicky Čechoameričan Kare a pozval ho na

přítí den do své lékárny. Domluvili návtěvu na desátou hodinu dopoledne. Kare

ponechal obsluhu zákazníků svému synovi a zavedl Kostku do pěkně zařízené zadní

místnosti, v ní občas, zdrel-li se v lékárně déle, přespával. V pohodlné lenoce

seděl mu středního věku, oblečený podle poslední newyorské módy.

Nazdar, řekl po Kostkově příchodu, vyskočil z pohovky a el mu vstříc.

Podali si ruce.

Frantiek Korecký, představil se. Tajemník rakouského konzulátu. Chci vám

nabídnout spolupráci. 

Kostka chvíli uvaoval, zda nejde o provokaci. Kare, jako by mu četl mylenky, ho

ujistil, e ve je v nejlepím pořádku. S panem Koreckým se zná ji řadu let.

Jak si nai spolupráci představujete? zeptal se Kostka, stále jetě ne zcela

přesvědčen.

Takto, odpověděl Korecký, otevřel aktovku a přisunul před Kostku tlustý svazek

spisů. Kostka zjistil, e co mu tento mu nabízí, má nesmírnou cenu. Leely před ním originály i opisy kabelogramů rakousko-uherského ministerstva zahraničí newyorskému konzulátu, záznamy o různých transakcích s americkými společnostmi a

jiné velmi závané zprávy a dokumenty.

A co já s tím? zeptal se Kostka s hranou bezradností.

Je na vás, abyste pro ně nael uplatnění, prohlásil Korecký. Chci být uitečný vlasti.

Ale moje finanční monosti nejsou příli velké, poznamenal Kostka.

Chci být předevím uitečný vlasti, opakoval Korecký.

Doma Kostka zprávy pečlivě roztřídil. Některé si ponechal, jiné předal ruskému

vyslanectví. Howardovi dal jen malou část. Pro začátek to bude stačit.

Opravdu stačilo, protoe Howard se stále jetě nemohl od dokumentů odtrhnout.

Ověříme si to, řekl konečně. Je-li vechno v pořádku, nebudeme nevděční.

Chápu, poznamenal Kostka. Více ani nečekal. Připili si na spolupráci.

Apropó, kdy u mluvíme o spolupráci, něco bychom potřebovali.

21

Věc pro vás jak dělaná. Prý máte ikovné spolupracovníky. Teprve se učíme.

Jedná se o obchodní kancelář, jejím ředitelem je dr. Riedel. Velmi zajímavý pán.

Organizuje nákup válečného materiálu od amerických firem pro Německo.

Prostřednictvím obchodních společností neutrálních zemí. Na první pohled je to

naprosto bezúhonné. Ale jen na první pohled. V současné době nám hrozí soudní

proces s chicagskými jatkáři za zabavení nákladu masa, vyváeného do neutrálních

evropských zemí. Odtud měl být předisponován do Německa. Potřebujeme důkazy, e

byl zaplacen z německých peněz. Máme v Riedelově kanceláři své lidi, ale nemohou

nic zjistit. Vechny doklady nosí neustále u sebe. V aktovce, kterou si zřejmě bere

i do postele Je třeba mu ji odejmout. To nebude jednoduché, poznamenal Kostka

skeptickým tónem, ale Howardovi neuel plamének zájmu v jeho očích.

Dohodneme se, kul elezo, dokud bylo havé.

Musím si to dobře promyslet, snail se Kostka předstírat nerozhodnost, ale červeň v jeho tvářích prozrazovala zaujetí.

V Riedelově obchodní kanceláři potřebují sekretářku. Kdybyste měl vhodnou enu,

která by mohla na přípravě plánu spolupracovat, dalo by se zařídit její přijetí.

Měl bych. Svoji dceru.

Výborně, ale musí se o místo ucházet co nejdříve. Stačí zítra?

Jste mu činu, poznamenal Howard s obdivem. Sdělil Kostkovi jméno úředníka

Riedelovy kanceláře, na něho se má dcera se ádosti o přijetí obrátit.

Rozcházeli se jako nejlepí přátelé.

xxxx

Vilma Kostková se ukázala dcerou hodnou svého otce. Za čtrnáct dní pořídila přesný

program Riedelova pracovního dne. Jediná monost, jak se dostat k aktovce, se

naskýtala při cestě doktora Riedela ze zaměstnání. Vracel se domů tramvají,

doprovázen jedním ze svých nejbliích spolupracovníků.

Po pečlivém posouzení byl právě na tom vypracován plán krádee aktovky.

22

Velmi prostý. Dva Kostkovi lidé si opatřili aktovku tée barvy i stejného tvaru a

několik dní Riedela sledovali na kadém kroku, aby prozkoumá li jak provést

záměnu. Nezapomněli ani na takovou ma ličkost, aby jejich aktovka odpovídala

Riedelově i svým objemem. Proto ji denně, tak jak rostla Riedelova agen da,

doplňovali starými novinami.

Po krátké době byly obě aktovky nabity k prasknutí. Doktor Riedel se rozhodl

opatřit si aktovku větí. Veel do obchodu, sledován oběma mui. Vybral si

největí aktovku, jakou měli na skladě. Pak poádal, aby mu na její zámek vyryli

ozdobné R, které sám namaloval. Ne postřehl, e je při svém malířském výtvoru

sledován.

Koupit po Riedelově odchodu stejnou aktovku bylo velmi prosté. Dá t si v jiném

ochodě na ni vyrýt ozdobné R rovně nebylo obtíné. Dalí den doplnili aktovku

na přísluný objem. K provedení akce bylo zvoleno červencové sobotní

odpoledne. I kdy věřili v úspěch, Kostka se pro kadý pří pad rozhodl přijmout

pozvánku na koktají na anglickém vyslanectví. Nechtěl si také dát ujít

příleitost, aby v případě zdaru informoval Howarda co nejrychleji a osobně.

xxxx

Doktor vyel z úřadovny na Brodwayi v doprovodu své ho společníka a zamířil ke

stanici. Oba Kostkovi muové ho následovali. Jetě naposled se přesvědčili, e

objem obou aktovek se shoduje. Pak vichni nastoupili do tramvaje . Doktor

Riedel a jeho průvodce se usadili uvnitř vozu . Jeden z Kostkových muů,

třímaje v ruce aktovku, se postavil nad nimi a druhý zůstal stát na ploině. Po

několika minutách jízdy si zapálil cigaretu. Rozhořčení cestující přivolali

průvodčího. Přihnal se ve snaze přimět kuřáka, aby cigaretu uhasil.

Nevíte, e je v tramvaji kouření zakázáno?”

Nevím, odpověděl kuřák. Nevidím, e by zde byla tabulka s podobným

nápisem. Vyfoukl kouř průvodčí mu přímo do obličeje.

Průvodčí se nemínil dát snadno vyprovokovat. Je to tak samozřejmé, e

podobné nápisy nejsou třeba.

Jak vidíte, pro mne to samozřejmé není, znovu vyfoukl kouř průvodčímu do

tváře.

23

Ten ztratil klid a snail se kuřákovi vytrhnout cigaretu z ruky. Nastala vřava, protoe někteří z cestujících chtěli průvodčímu pomoci.

Doktor Riedel povstal, aby viděl, co se na ploině děje. Na okamik pustil ruku ze své aktovky. Právě tento okamik stačil, aby mu stojící nad ním aktovku vymě nil.

Kdy doktor Riedel zjistil, e z tohoto místa stejně nic neuvidí, znovu se posadil.

Instinktivně přitiskl aktovku k sobě. Nikoli vak ji svoji.

Na nejblií stanici mu s ukořistěnou aktovkou vystoupil. Jeho společník na ploině se stále jetě hádal s průvodčím, ale ji se zdaleka mení vervou. Tváře se jako ztělesněné rčení o moudřejím, který ustoupí, vyhodil nakonec zbytek cigarety z

tramvaje. Projevům údivu průvodčího a spolucestujících, kteří dosud kroutili hlavami nad jeho nestoudnosti, nevěnoval nejmení pozornost. Měl jinou starost. Sledovat, zda doktor Riedel neobjeví záměnu aktovky předčasně. Nic takového se nest alo. Oba

mui se ivě bavili, přičem doktor Riedel stále tiskl aktovku ke svému boku.

U Riedelova bydlitě vystoupili. Mu, který svojí cigaretou vyvolal tolik vzruchu, jel o stanici dále.

xxxx

Ihned po svém vstupu do sálu Kostka postřehl, e na koktajlu panuje vzruená

nálada. V prvních okamicích se dokonce domníval, e vzruení přítomných souvisí s

jejich akci. Vzápětí tuto mylenku zavrhl jako nesmyslnou. Nemýlil se.

Přistoupila k němu jedna z anglických dam, s ní se ji dříve při podobné příleitosti seznámil. Co tomu říkáte, pane Kostko? zeptala se plna pohorení.

Nevyjádřil se, protoe nevěděl k čemu. Dáma nepovaovala za moné, e by nebyl

Informován.

Přece aféře s tou patnáctiletou dívenkou,u snaila se mu připomenout.

Kostka stále jetě nic nechápal.

Dáma mu poeptala jméno významného amerického představitele.

I velký státník je jen člověk řekl.

24

Ale přece jen, s patnáctiletou,” nedala se odbýt dáma. Ráda by byla přela k

podrobnostem. Nedal jí monost a taktně se odporoučel.

Své stanovisko k aféře pak zopakoval jetě několikrát.

Ukázalo se, e i ostatní pánové se vyjadřují v podobném smyslu. Ovem jen ve

společnosti dam. Byli-li sami mezí sebou, komentovali případ trochu jinak. Tolik

ostudy a na nic. Vyruili ho předčasně. 

Konečně přila očekávaná chvíle. Objevil se číník a sdělil, e pan Kostka má telefon.

Zvedl sluchátko a trochu se mu roztřásla kolena.

Slyím.”

Objekt zájmu je na správném místě.”

Gratuluji,” řekl se zpoděním.

Kostka měl pocit, e mu narůstají křídla.

Veel do sálu a pohledem hledal Howarda. Viděl ho stát ve společnosti několika dam.

Zřejmě jetě probírali státníkovu aféru.

Odvedl ho stranou, Akce A je skončena úspěně.

Howard se nesnail skrýt svoji radost

Veli jste do historie této války, řekl. Značně to přehnal, ale Kostka se ocitl v

rozpoloení, v něm byl schopen uvěřit i větím nesmyslům.

Koktajl opoutěl s pocitem vítěze.

Ve Washingtonu nastal poprask. Obsahem aktovky bylo kompromitováno mnoho

státníků, politiků a jiných osob, zajímajících významná společenské postavení.

Kostkovo bankovní konto silně vzrostlo.

Kapitola III

Německý diplomat ve Washingtonu baron Schelling, urostlý chlap s bujnou kticí

černých vlasů, připomínající spíe Itala ne Němce, byl v diplomatickém sboru velmi

oblíben. Dovedl mnoho věcí, které ostatní nedokázali. Měl pěkný baryton a rád zpíval, znal spoustu anekdot a dobře je vyprávěl, výborně hrál na klavír a byl také vynikajícím tanečníkem. Při zvlá zdařilých společenských podnicích předváděl, provázen nadeným potleskem přítomných, stojku na hlavě. Kladné vlastnosti barona

Schellinga jetě násobila jeho ena, dcera statkáře odkudsi z jihu Německa.

25

Krasavice, říkalo se o ní a bylo tím řečeno ve.

I diplomaté zemí, které nebyly s Německem v přátelském vztahu, ho k sobě rádi zvali

a neméně rádi přijímali jeho pozvání. Výsledkem bylo, e Schelling, ani si toho byl mnohdy vědom, přináel velmi cenné zprávy.

Sám německý velvyslanec, starý mládenec, trávil v rodině Schellingových větinu

svého volného času. Lákalo ho příjemné rodinné prostředí, tajně zboňoval baronovu

manelku a dovedl náleitě ocenit i to, e Schelling nebyl schopen nehoráznosti, jí se tak často dopoutěli ostatní jeho diplomaté. Nikdy ho toti ani ve snu nenapadlo bavit se při večeři či jiných příjemnostech o sluebních věcech.

Jen jediné lo velvyslancovi, a nejen jemu, ve styku se Schellingovými na nervy, jejich děti. Desetiletá Kristýna a čtrnáctiletý Wolfgang byli zhýčkaní, namylení, drzí.

Slouilo vak ke cti jejich rodičů, e si toho byli vědomi a snaili se najít řeení.

Dokonce je i nali. V podobě Anny Burgerové, učitelky angličtiny. Pokud byla s nimi, děti jako by ztrácely svoje patné vlastnosti. Vynahrazovaly si to sice dvojnásobnou měrou ihned po jejím odchodu, ale to u se dalo vydret. Trávila s nimi větí část dne.

Anna Burgerová byla Čeka. Táhlo jí na čtyřicítku a nepříli nároční byli ochotni o ni prohlásit, e je hezká. Historie jejího příjezdu do Spojených států byla tak sloitá, e Kostka, který se o ni zajímal, ji nikdy plně nepochopil. lo o historii velké zhrzené lásky. Teď ila Burgerová u tety a naplňovala svůj osamělý ivot vestrannou péči o Schellingovy děti.

Kostka se s ní poznal na jednom z krajanských večírků. Nikoliv náhodou. Musel

mnoho věcí zjistit a zařídit, ne k seznámení dolo. Konečně seděli u jednoho stolu, poslouchali orchestr, který se ze vech sil snail, aby bylo k poznání, e hraje če skou polku a zapíjeli v domácnostech krajanů vyrobené koláče pivem, které se rovně

snailo, aby alespoň vzdáleně připomínalo Staropramen.

K hlavnímu cíli setkán s Burgerovou se Kostka rozhodl dojít oklikou. Opatrně se

vyptával, mají-li Schellingovi často hosty a zvou-li ji někdy na společenské podniky, které pořádají.

26

Kdy přisvědčila, nenápadně se zmínil, e rozhovory, které se při podobných

příleitostech vedou, musejí být asi velmi zajímavé.

Jistě, jde o rozhovory, které by zajímaly pionání slubu.”

Kostka zalapal po dechu a usilovně přemýlel, jak pokračovat v rozhovoru. Nemohl

přijít na nic, co by se mu zdálo rozumné Nebylo to vak vůbec třeba

Kdybyste o někom takovém věděl, byla bych ochotna. Baron potřebuje trochu

skřípnout, pronesla se zlobou v hlase.

Buď si k ní dovolil příli mnoho, nebo příli málo, napadlo Kostku. Mýlil se.

Ty jeho parchanty ji přestávám snáet, dodala.

Rozhodl se riskovat. Mne by to například zajímalo.

S vámi se stýkat nemohu. Mohla by tím utrpět moje pověst.

Spojku. Potřebuje spojku, napadlo Kostku. Snail se rozpomenout na vhodnou osobu.

Vyla mu vstříc i v tomto směru. Pekárnu tety vede Jiří Valenta, můj přítel. Chcete-li, brzy vás navtíví. Budu se těit.

Jiří Valenta přiel za tři dny. Kostka ho přelétl pohledem a doel k závěru, e být

enskou, vyhnul by se mu na sto honů Připomínal těsto. Barvou obličeje i roztřesenou postavou. Předal vak zprávu, která mu rázem v Kostkových očích vynesla přízeň.

Německá zpravodajská sluba získala plány opevnění Spojených států a má teď velké

starosti, jak je dostat do Německa. Aby doprava plánů byla naprosto bezpečná, byla k ní zvolena hůl s rukojetí kordu. Plány budou ukryty v její dutině. Doprava dokumentů byla svěřena americkému urnalistovi James Parkerovi, který donedávna pracoval na evropských bojitích jako zpravodaj americké tiskové sluby. Těí se přízni

německých a rakouských míst a byla mu tajně propůjčena hodnost plukovníka

rakousko-uherské armády. Parker má zajitěna místa na holandské lodi Rotterdam

pro sebe, svou paní a dítě na 22. srpna. Současně s plány pobřeního opevnění bude

ve zvlátním balíku dopravovat i jiné závané materiály německého a

rakousko-uherského velvyslanectví.

27

Valenta by si byl po předání zprávy jetě rád popovídal. Viděl v Kostkovi velkého

Českého vlastence a setkat se s nim bylo pro něho významnou událostí. Kdy vak

Kostka zjistil, e se od mistra pekařského ji nic nového nedozví, zmocnila se ho

netrpělivost. Aby sezení zakončil, vytáhl z náprsní taky několik bankovek a podal je Valentovi. Ten se na něho podíval pln údivu.

Kostka si jeho pohled patně vysvětlil a proto dodal:

Slečna Burgerová bude samozřejmě odměněna zvlá.

Valentův údiv jetě vzrostl. Teprve teď Kostka pochopil.

Nezlobte se, prosím, řekl, jel jste za mnou na druhý konec města a ztratil několik hodin drahocenného času, proto jsem myslel..

Kdybyste se jetě jednou pokusil mi dát peníze, nemohl bych u nikdy přijít, skočil mu do řeči Valenta. A Anna by také jistě nebyla ochotna vás informovat. Vydělávat na slubě vlasti je podlost.

Jste vzácný člověk, poznamenal Kostka.

Potřásl Valentovi rukou a doprovodil ho ke dveřím. Pak si oblékl plá a jel

informovat Howarda.

Nalezl ho doma.

Nezdálo se, e Howard má z Kostkovy návtěvy velkou radost. Kdy vak vyslechl

zprávu o Parkerově misi.

Jeho rozmrzelost se rázem změnila v nadení. Gratuluji vám, pane Kostko.

Kostka přijal gratulaci s rozpaky, je pro podobné případy předepisuje slunost.

Získat tuto zprávu bylo jistě namáhavé, naukl Howard.

Divil by ses, kdybys věděl, jak to bylo snadné, pomyslel si Kostka.

Nahlas vak řekl: Jde o výsledek dlouhodobějího úsilí.

Moje agenturní sí nezklamala.

Howard ani nemrkl, take Kostka nepoznal, zda mu věří či nikoliv.

Doufám, e bude k závanosti zprávy přihlédnuto při odměně, poznamenal Kostka.

V případě úspěchu zcela určitě.Ráno dne 22. srpna dostal jeden ze zřízenců

rakousko-uherského konzulátu úkol odnést objemný balík, dobře převázaný a

zapečetěný, na loď Rotterdam a tam jej odevzdat panu Parkerovi.

28

Jetě ne s ním stačil opustit budovu, Korecký, předem informován Kostkou, balík

změřil a opatřil dokonce i vzorek papíru a provázku. Ve doručil Kostkovi. Odtud pak vzorky putovaly k Howardovi.

V té době největí holandský parník Rotterdam potřeboval k přeplavbě Atlantiku o tři a čtyři dny více ne anglická plavidla. Tím bylo umoněno, e do Falmouthu, kde byla kadá loď podrobena britské kontrole, se vechny podrobnosti Parkerovy cesty, včetně vzorků papíru a provázku, dostaly dříve ne Rotterdam. Sdělení, e Parker

skutečně nastoupil na loď, opíraje se o hůl s rukojeti kordu, bylo podáno

kabelogramem.

Pro Kostku začaly dny napjatého očekávání. Kadé ráno si na mapě zaznamenával

místo, kde Rotterdam právě brázdí oceán. Představoval si, e a se Angličané

zmocní dokladů, s nimi se plaví Parker, dojde k převratným událostem. Spojené státy vstoupí do války a Německo bude před světovou veřejností tak kompromitováno, e mu nezbude ne kapitulovat. Děti se pak budou ve kole moná učit, e Ferdinand

Kostka pomohl udělat konec válce.

Jeho nervozita vzrostla, kdy přiel čas, kdy podle výpočtu měl být Rotterdam ve

Falmouthu. Několikrát denně telefonoval Howardovi, ale vdy se dověděl, e dosud

nepřila ádná zpráva.

Po několika dnech, které strávil jako v horečce, se rozhodl jednat. Vrazil do

Howardovy pracovny a posadil se do křesla.

Neodejdu dříve, dokud se nedovím, zda Rotterdam ji připlul do Falmouthu a jaký byl výsledek prohlídky. Budu čekat třeba měsíc, pokud se mne ovem nezbavíte násilím.

Howard, zprvu ohromen drzostí člověka, který se dosud k němu choval poníeně,

rychle přemohl nelibost. Kdy promluvil, měl ji zase svůj mírně shovívavý,

dobrosrdečný tón.

Já a násilí, to je přece absurdní představa. A čekat také nebudete muset. Před chvílí jsem se vechno dověděl. Nedal jste mi čas, abych vás mohl sám zpravit.

Kostka vyskočil z křesla. Jak to dopadlo?”

Sluně. Nejde vak o nic, co by stálo za vzruení. Balík byl zabaven a obsahoval

některé skutečně zajímavé dokumenty.

29

Zajímavé, pane Kostko, nikoli senzační.” A co hůl s rukojetí kordu?

Bohuel. Hůl nalezena nebyla. To není moné. Mám zjitěno, e s ní nastoupil na

loď. Přece ji nehodil do moře.

Chápu, e je to dost nepravděpodobné, ale co v nai práci nedochází často k

nejnepravděpodobnějím rozuzlením? patně hledali,” řekl Kostka téměř plačky.

Pane Kostko, zatkli Parkera, tři dny prohledávali loď a ani jediné místečko

nevynechali. Nic. Pouze balík. Kostka odcházel od Howardn zklamán. Doběhli ho a on

se dal doběhnout. Nedostane se do učebnic

.

Kapitola IV

Mezi americkými dělníky to vřelo. Rozhodli se svést boj za ukončení války a cestu

viděli v zastavení dodávek válčícím zemím. Připravovali generální stávku, o jejím

zahájení měl rozhodnout připravovaný kongres Americké federace práce. Monopolisté

byli velmi znepokojeni. Stejně znepokojeni byli představitelé válčících mocností.

V newyorském hotelu Majestic se jednoho večera sela pestrá společnost.

Diplomatičtí zástupci Anglie, Francie, Ruska a dalích zemí. Nechyběli ani američtí

kapitáni zbrojního průmyslu a také představitelé dělnictva. Bylo sice velmi sporné, zda oni blahobytně vyhlíející muové dreli někdy v ruce pilník či stáli za soustruhem, ale zcela nesporné bylo, e jejich bankovní konta jsou naprosto nedělnická.

Mezi přítomnými nebylo rozporů. Velmi rychle se shodil, e stávce je třeba za kadou cenu zabránit. Kostka nechápal, proč byl mezi tuto elitní společnost pozván.

Vysvětlení se mu dostalo a po závěru jednání, kdy problém stávky byl ji vzat z

pořadu dne a pozornost se soustředila k jídlu a pití.

Dovolíte, pane Kostko? uchopil ho pod paí mu, o něm Kostka věděl, e patří k

nejbohatím americkým průmyslníkům.

30

S doktorem Riedelem jste to provedl znamenitě, řekl a vedl ho do hotelové haly.

Stálo mne to sice pár tisíc dolarů, ale spravedlivému boji porobených národů je třeba přináet oběti.

Kostka se nadechl, aby mu vysvětlil zájem českého národa a úmysl co nejvíce zkříit

německé záměry. Průmyslník mu k vlasteneckým výlevům nedal příleitost Nic mi

nevysvětlujte, poádal i přikázal zároveň. Válka se bez obětí neobejde. Dokonce ani bez finančních. Ty dolary jsme ji připsali na oltář vlasti. Ale teď byste nám, americkým vlastencům, a nejen americkým, mohl značně pomoci.

Kostkova tvář se změnila v otazník, čeho si jeho protějek nemohl nevimnout.

Je třeba zabránit stávce a nebude to příli obtíné.

O výsledku hlasování rozhodne těsná větina. Nechtěl byste se o to pokusit?

Kostka na chvíli zaváhal. Ale opravdu jen na chvíli. Do té doby, ne se jeho společník zeptal:

Padesát tisíc dolarů snad bude stačit, nemyslíte? Pokusím se, řekl rychle Kostka.

Částka dola na Kostkovo bankovní konto hned přítího dne, take odjezdu do

Atlantic City, kde se měl kongres konat, nestálo nic v cestě.

Po příjezdu zael Kostka k největímu místnímu klenotníkovi a koupil perlový

náhrdelník, za deset tisíc dolarů. Pak se ubytoval v nejlepím hotelu.

Je zde Mr, Collins? zeptal se recepčního. Ano, ji několik dní, odpověděl. Spojil

Kostku do Collinsova pokoje. Dohodli si schůzku na večer do baru. Collins, významný

funkcionář Americké federace práce, byl Kostkův dávný přítel. Spojovala je iluze o

jejich pokrokovosti, předstíraný kladný vztah k dělnické třídě a opravdově kladný

vztah k penězům.

V baru bylo v tuto časnou večerní hodinu téměř prázdno, protoe hosté zpravidla

přicházeli a kolem půlnoci. Mohli si pohodlně vybrat útulné místečko pro dva, určené samozřejmě pro zcela jiné účely.

Jaké to bylo v Evropě, zeptal se Collins. Budete mi to muset jednou vyprávět,”

dodal, vědom si, e dnes bude na pořadu jiná záleitost.

Velmi rád. Jak se vede Mrs. Collinsové? změnil Kostka směr rozhovoru.

31

Trpělivě pak vyslechl cosi, co se podobalo lékařské zprávě o zdravotním stavu

manelky i celé páně Collinsovy rodiny.

Dovoluji si vaim prostřednictvím poslat milostivé paní malou pozornost z cesty po

Evropě,” řekl Kostka. Vytáhl z kapsy pouzdro, z něho neodstranil títek s adresou klenotníka. Manelka bude potěena,” zareagoval protějek a bez váhání zasunul pouzdro do kapsy. Věděl, e Kostka není v těchto záleitostech skoupý.

Chvíli bylo ticho, Collins čekal, a přijde pravý důvod jejich setkání a bylo mu také jasné, o čem bude řeč.

Jak dopadne hlasování na kongresu?” přeel Kostka rovnou k věci.

Stávka nebude,” řekl Collins sebevědomě a s jistotou, protoe se nezmýlil v účelu schůzky. Víte to zcela určitě?”

Chtěl se ujistit Kostka, i kdy věděl, e tento mu, pokud je ochoten něco říci, nemluví do větru. Zcela určitě,” konstatoval Collins. Bude zamítnuta větinou devíti hlasů.”

To není moc,” stále jetě se nemohl Kostka zbavit pochybností.

Není, ale stačí. Darebák, napadlo Kostku. Dostal za tento poměr hlasů nejméně čtvrt miliónu a jetě se nestydí vzít si ode mne perlový náhrdelník.

Collins se vak nestyděl ani dost málo. Pouzdro s perlovým náhrdelníkem, které ho v

náprsní kapse mírně tlačilo, naplňovalo jeho nitro hřejivým pocitem.

Bar se mezitím zaplnil. Protoe povaovali za zbytečné dále si cokoli vyprávět, obrátili pozornost k přítomným kráskám. Na dvě z nich nenápadně kývli.

xxxx

I kdy Kostka o věrohodnosti Collinsova sdělení ani dost málo nepochyboval, rozhodl

se, e si je prověří. Ve dvou dnech, které zbývaly do zahájení kongresu, se potuloval mezi delegáty. Přijíděli vázáni usnesením organizací, které je vyslaly, take sčítání bylo poměrně snadné. Celkový výsledek Kostkovi dokázal, e Collinsův údaj je přesný.

32

Na kongres neel, i kdy jeho známosti by mu dveře kongresového sálu otevřely.

Výsledek hlasování byl pro něho překvapením. Stávka byla odmítnuta nikoli devíti, ale čtrnácti hlasy. Zřejmě mezi odborovými předáky zapracoval jetě někdo jiný.

Události se vyvinuly zcela neočekávaně. Američané i představitelé Angličanů,

Francouzů i Rusů doli k závěru, e Kostka dokázal potřebnou větinu koupit. Ti,

kdo v tomto směru sehráli rozhodující úlohu, měli zřejmě dobré důvody o této úloze

pomlčet. Kostka se stal uznávaným hrdinou a nebylo mu to nepříjemné.

Stačilo těch padesát tisíc? zeptal se ho jeho mecená.

Dalích padesát jsem přidal z naeho českého odbojového konta, odpověděl Kostka

bez nejmeního uzardění. I my jsme připraveni přináet pro národ nejvyí oběti.

Výpis z bankovního účtu mu za několik dnů sdělil přírůstek padesáti tisíc dolarů.

xxxx

Lidé, kteří přijeli na slunnou Floridu strávit léto, poznali válku na své opálené kůi jen velmi málo. V rozporu s touto skutečností vak neopomněli na kadém kroku zdůrazňovat válečné obtíe, jim jsou vystaveni. Nezasvěcený by se mohl snadno

domnívat, e se právě vrátili z první linie.

Kostka s dcerou Vilmou a synem Emanuelem v bohaté míře vyuívali slunečních

paprsků. Syn bude na podzim přijat do americké armády a dcera Vilma sice ztratila

zaměstnání u Riedelovy firmy, byla vak Angličany za tuto ztrátu náleitě

odkodněna, take se mohla nyní zcela věnovat vedení agendy svého otce. Obchodní

i té druhé, při ní dokázala uplatnit svůj talent nejvíce.

Při jednom sladkém nicnedělání se v písku floridské pláe seznámila s irským

obchodníkem, ijícím ji dvě desetiletí v Americe. Slovo dalo slovo a Vilma zjistila, e obchodník je aktivně zapojen do irského národně osvobozeneckého boje, v něm

hraje velkou úlohu zejména svými financemi, je je ochoten v nemalé míře tomuto

účelu obětovat. Seznámila ho se svým otcem, který jeho počínání velmi schválil. Ano, pro národní svobodu nelze litovat obětí.

34

Ani těch nejtěích, vlastních peněz.

Neopomněl Irovi zdůraznit, co sám byl nucen tolikrát vyslechnout. O poválečném

uspořádání se bude rozhodovat v Anglii a kadý národ si musí svoji svobodu

zaslouit. V Anglii? trochu udiveně se zeptal Ir. Ano, v Anglii.

A a po válce?” doplnil otázku otázkou.

Jistě. Jakékoliv předčasné akce by mohly ukodit zájmům spojenců,” poučil ho

Kostka.

Po návratu z Floridy neopomněl o tomto svém kratičkém rozhovoru s Irem informovat

Howarda.

Ano, Irové něco chystají a Anglie by vám byla velmi vděčna za kadou informaci.

Neměl byste s tím člověkem ztratit kontakt.”

Kontaktů vak nebylo třeba. Jednoho večera navtívil Kostku Korecký. Z výrazu jeho

tváře bylo patrno, e přináí cenné zprávy. Poloil na stůl opisy kabelogramů,

posílaných Iry, ijícími v Americe, prostřednictvím amerického konzulátu v Mnichově

vůdci irského revolučního hnutí, který il v Německu.

Zbraně pro jedenáct tisíc muů jsou připraveny ve skladiti jednoho z

irskoamerických obchodníků. Budou odeslány koncem roku lodí do Holandska a odtud

na místo určeni, sdělovalo se v nich.

Tuhle zprávu musí Angličané vyváit zlatem,” řekl Koreckému.

Korecký potěkal kabelogramy. Přilo by je to příli lacino.”

Mistr Howard se ukázal jako kavalír. Zaplatil i váhu desek, do nich byly kabelogramy uloeny. Náklad lodi byl zabaven, jakmile vplula do anglických výsostných vod.

xxxx

Mistr Howard se ukázal jako kavalír jetě několikrát. Nejtědřejí byl v případě

jednoho z vůdců indického osvobozeneckého hnutí.

Ve začalo velmi prostě. Kostka chystal oslavu dvacátých narozenin dcery Vilmy.

Dlouho přemýlel jakým darem vyjádřit, e má svojí dceru rád a odvděčit se jí za

významné sluby, které mu v jeho práci a dosud prokázala.

35

Rozhodl se koupit některé ze starých Indických uměleckých děl. Navtívil prodejnu

Indického obchodníka s uměleckými předměty pana Kary. Nemusel dlouho vybírat.

Zlatá soka Buddhy se mu zalíbila na první pohled. Pan Kara vyslovil fantastickou

sumu, přesahující Kostkovy monosti.

Kostka se vak nemínil zlatého Buddhy vzdát. Při druhé schůzce v hotelu City se Kara Kostkovi svěřil. Pokud by lo o něho, byl by ochoten slevit, ale nemůe. Odvádí dvacet procent z kadého prodaného předmětu indickému národně osvobozeneckému

hnutí. Nikoliv rád, ale jeho ivotní touhou je vrátit se jednou do Indie. A protoe tam Angličané věčně vládnout nebudou, nechtěl by, aby pro několik mizerných desítek tisíc dolarů mu to ti, kteří se jednou v jeho vlasti ujmou moci, znemonili. Proto

odvádí.

Seli se jetě několikrát a stali se důvěrnými přáteli. Navtěvovali se navzájem a

postupně jeden druhého představili svým přátelům. Tak se Kostka seznámil s

některými osobnostmi Indického národně osvobozeneckého hnutí v New Yorku.

Netrvalo dlouho a dověděl se ve, co potřeboval.

Mistr Howard rozhodl, e operace můe být zahájena.

V enevském bytě představitele indického národně osvobozeneckého hnuti zazvonil

jednoho rána telefon. ena, která se představila jako manelka jeho přítele, sdělila, e volá z Paříe a potřebuje s ním nutně mluvit. Nemůe zajet do enevy, protoe nemá výcarské vízum. Ind nebyl ve své práci začátečníkem, aby snadno uvěřil. ena

ho vak zahrnula takovým mnostvím podrobností ze ivota newyorských Indů, e

pozvání do Paříe přijal. Dohodil se, e se sejdou v restauraci známého paříského

hotelu. Sama se k němu přihlásí.

Do restaurace vstoupil přesně v určenou hodinu. Přelétl pohledem hosty a viml si

eny, která vstala a la mu vstříc. Jeho pozornosti vak neulo, e spolu s ní vstalo i několik muů.

Vyběhl do hotelové haly. Ne se muům podařilo Inda dostihnout, ozval se výstřel.

Pronásledovaný se zhroutil, pistole mu vypadla z ruky, odrazila se od mramorové

podlahy a francouzské policii pak dost dlouho trvalo, ne ji nala, zapadlou pod

jedním z křesel. Mistr Howard podával večeři jen pro nejblií přátele.

36

Po hlavním jídle pronesl přípitek na úspěnou spolupráci s Kostkou. Pak otevřel

krabici, která do té doby stála na okně a předal mu zlatého Buddhu.

Vilma měla z drahoceného daru nesmírnou radost. Nedokázala ji zkalit ani

skutečnost, e od jejích dvacátých narozenin uplynulo ji půl roku.

xxxx

Kapitola V

Madame de Bogory, dcera carského ruského generála, vyslaná do Spojených států

exilovou vládou kníete Lvova jako spojka s americkými úředními místy, byla

krasavice vysoké statné postavy, s dlouhými černými vlasy.

Kostka se o tom znovu přesvědčil dlouhým pohledem, pak vstal a tie nalapuje, aby

ji neprobudil, odeel do koupelny. Oholil se, oblékl a zapálil si cigaretu.

Miláčku, u zase kouří před snídaní?” ozvalo se z lonice angličtinou s nezvykle měkkým přízvukem. Nemám čas snídat. Moc spěchám, drahá. Ví přece, e budu v deset hodin přijat na americkém ministerstvu zahraničí. Straně ti závidím.

Nevím proč.

Ale ví, stejně dobře jako já. Pojede do Ruska, do mého rodného Petrohradu.

Vichni z tvého oboru tam přece teď jezdí. A tak významný člověk jako ty u toho

nemůe chybět. Nevím, miláčku, jestli se nemýlí.-

Nemýlím se ani trochu. Vím to z nejpovolanějích míst.

Kostka odloil nedopalek cigarety do velkého broueného popelníku, popoel k jejímu

loi a dlouze ji políbil.

Jsi cítit kouřem, poznamenala, avak tón hlasu ani způsob, jakým se k němu

přivinula nenaznačoval, e by jí to příli vadilo.

Stále jetě v jejím objetí se nenápadně podíval na hodinky. Zjistil, e má opravdu

nejvyí čas. Trvalo jen několik vteřin, ne svedl zápas mezi povinností a touhou

vklouznout vedle ní pod přikrývku.

37

Samozřejmě, e zvítězila povinnost. Nepříli jemně se vyvinul z jejího objetí, přitáhl si kravatu, která se pod náporem její něhy uvolnila, smetl neviditelné peříčko z klopy saka a zamířil ke dveřím.

Počkám tu na tebe, miláčku.

Asi za hodinu se vrátím, odpověděl o zlomek vteřiny dříve ne za sebou zavřel.

Událostí se vak vyvinuly tak, e nebyl schopen svůj slib splnit.

xxxx

Pověřenec amerického státního sekretáře ho přijal ve své honosné pracovně, v jejím

zařízení se mísila účelnost se snobismem. Tlusté koberce, starobylý vyřezávaný

pracovní stůl, nejmodernějí stropní osvětlení a nízký konferenční stolek s koenými klubovkami.

Sotva se posadili, veel do pracovny tajemník, postavil na stolek láhev whisky a

podnos s krásnými brouenými sklenkami. Pak se diskrétně vzdálil.

Přiukli si. Na vítězství společné věci. Pověřenec vypil do dna, Kostka jen usrkl.

Snad nejste nemocen? zeptal se.

Nikoliv, ale předpokládám, e budeme projednávat závané věci, upřesnil Kostka.

To není důvod, abychom nevypili do dna. Pověřenec si znovu nalil a přinutil Kostku, aby se s ním napil.

Chci vás poádat, přeel ihned k podstatě návtěvy, abyste odjel do Petrohradu.

Můete si vzít s sebou tři spolupracovníky. Odjezd je pozítří. Do té doby budou

vyřízeny potřebné formality. Ve jde samozřejmě na účet mé vlády.

Ale… snail se Kostka vyuít příleitosti, která se mu hned tak nenaskytne.

ádné ale. Ve je promyleno, přeruil ho pověřenec. Zaloíte v Petrohradě

tiskovou kancelář Slaw-Press-Buro. To není patné co? Vy Slovan, Rusové Slované,

bude to budit důvěru.

Není to patné,44 konstatoval Kostka, ale zřejmě také ne vechno.

Jistěe ne. Rozvinete i dalí činnost. Takovou, kterou v dohodě se spojeneckými

představiteli uznáte za účelnou.

38

Rozumím,” poznamenal Kostka.

Moc bychom potřebovali důkazy, e ruská revoluce je placena Němci. To povaujte

za nejdůleitějí.”

Kostkovi nebylo třeba dále nic vysvětlovat. Pochopil, e právě tohle je v jeho poslání tím hlavním. Pověřenec mu naznačil, e je čas rozloučit se.

V pracovně se znovu objevil tajemník. Pan Kostka pozítří odjídí do Petrohradu.

Zařiďte ve potřebné. A také pro jeho spolupracovníky,” rozkázal pověřenec.

Kabe, Jedlička, Morávek,” vypálil Kostka bez dlouhého uvaování. Byli to jeho nejlepí lidé.

Výborně,” řekl pověřenec a vzápětí dodal tajemníkovi: Připravte samozřejmě i

doporučující dopis pro naeho vyslance v Petrohradě.”

Kostka se nenápadně podíval na hodinky. Stihnu madame de Bogory v posteli,”

napadlo ho. Začal velmi spěchat. Jetě moment,” zarazil ho pověřenec.

V půl dvanácté vás očekávají na francouzském, v půl jedné na anglickém a v půl

druhé na ruském vyslanectví. Budou asi mít jetě některá specifická přání.”

Podali si ruce a Kostka vykročil ze dveří. Madame de Bogory čeká marně, napadlo ho.

Zaskočil do kanceláře ministrova tajemníka, sdělil vechny potřebné údaje a pak ji

musel velmi spěchat, aby na francouzské vyslanectví přiel včas.

Specifických přání neměli na francouzském ani anglickém vyslanectví příli mnoho.

Vichni se soustředili jen na jedno. Dokázat, e ve, co se dnes v Rusku děje, je

koupeno německými penězi a nemá slouit ničemu jinému ne vítězství Německa ve

válce. Trochu jiná situace byla na ruském vyslanectví. Jeho pracovníci byli do svých funkcí ustaveni carskou vládou a nevěděli, zda nová prozatímní vláda je ve funkcích potvrdí. Ta vak měla spoustu jiných starostí a největí z nich, aby se vůbec udrela u moci.

Kostkův starý známý, ruský vojenský přidělenec, se sice snail nedal na sobě znát

svoje starosti, ale do jeho bývalé rozhodnosti v soudech o výsledku války tentokrát

mnoho chybělo. Nicméně dal Kostkovi řadu typů na lidi z aristokratických kruhů, na

ně se po svém příjezdu do Petrohradu můe jeho jménem obrátit.

39

Kostka poděkoval, jako by mu přidělenec prokázal nesmírnou slubu. Musel se vak

přemáhat, protoe podobných typů měl ji dostatek od madame de Bogory.

xxxx

Kostka, Kabe, Jedlička a Morávek pozítří opravdu odcestovali. Na cestu do

Petrohradu potřebovali dobu tří neděl, kterou vyuili studiem učebnic ruského jazyka.

Petrohradský hotel Select, v něm se ubytovali, nevybrali náhodně. U dávno se stal

střediskem cizinců, kteří sem přijeli pomáhat prozatímní buroaznl vládě

Kerenského. Politici, vojáci v civilu, publicisté, novináři. Nebylo jich málo a nebyli bezvýznamní. Stály za nimi vlády mocností i meních zemi, monopoly i nejrůznějí obchodní společnosti. Stál za nimi kapitál celého světa. e za kadou i sebemení

slubu dobře platí, poznali nejlépe obyvatelé okolních domů. Kadou noc a do

ranních hodin se z hotelové restaurace i baru ozýval řev, který jim nedal spát.

To jsou oni, řekl jednou Kostkovi uprostřed podobného veselí americký obchodník z

New Yorku, za jeho oficiálním posláním sondovat monosti obchodních styků s

prozatímní vládou se skrývalo poslání zcela jiné. Téměř na chlup podobné Kostkovu.

Chlastají za peníze, za ně dosud nic neodvedli. Ubíjejí v alkoholu svoji bezmocnost pochopit, co se vůbec v této zemi děje, vstoupit do kontaktu s někým, kdo je u toho.

Vechny jejich typy zcela selhaly. Nikoliv na neochotě různých těch kníat a kníátek, ti by prodali za dolar i vlastni kůi, ale na tom, e jsou to lidé mimo hru. Nic nevědí a nic nechápou. A tak spasitelé Ruska v noci chlastají, dopoledne spi a odpoledne si navzájem mezi sebou prodávají různé smylenky, aby vytvořili svým chlebodárcům

zdání, e alespoň něco dělají. Selo se vedení tiskové kanceláře Slaw-Press-Buro.

Předsedal Kostka. Pronesl projev, který si den předtím připravil. O posvátném posláni kanceláře při prohlubování slovanské vzájemnosti, o novinářské odpovědnosti i o tom, e velká doba si vyaduje velké činy. A také něco o zbědované zemi a její záchraně západními demokraciemi. Spokojen se rozhlédl po svých posluchačích.

40

S uspokojením zaregistroval, e poslouchají velmi pozorně. Kdy skončil, nadeně

zatleskali. Vichni tři. Kabe, Jedlička i Morávek.

Dolo k volbě vedení. Ředitelem byl zvolen Kabe. Bylo vidět, e ho volba těí,

nicméně si nedokázal odpustit poznámku, e nejpovolanějím člověkem pro tuto

funkci by byl Kostka.

Mám jiné poslání,” poznamenal Kostka skromně, starat se o velkou politiku. Tím vak nemá být řečeno, e úkoly naí tiskové kanceláře je mono podceňovat.”

Nepodceňovali je. Zvykli si měřit význam kadé práce výí částky, jí je dotována.

Jedličkovi bylo svěřeno spojení s českými krajany, usedlými v Rusku. Morávkovi

protiněmecká propaganda

Kapitola VI

Po oficiálním otevření tiskové kanceláře se Kostka rozhodl informovat o úkolech

kanceláře Kerenského vládu a poádat ji o pomoc v práci. Díky svým významným

doporučením byl přijat okamitě.

S muem v generálské uniformě se shodli náramně rychle. Generál měl pochopeni.

Kdy se vak Kostka zmínil o svém poslání dokázat, e bolevici jsou placeni

německou vládou, projevil se jako skeptik.

Obávám se, e se vám to nepodaří, i kdybyste se sebevíce snail. Není to toti

pravda. Jsou silní něčím zcela jiným. Fanatismem chudáků. Opravdu chtějí v Rus ku

vybudovat beztřídní stát.”

Nedovolte, aby se Lenin dostal k moci,” řekl Kostka.

V této zemi mohou demokracii ubránit jen bodáky. Ty potřebujeme mnohem víc ne

vás,” vypadl náhle generál ze svého uhlazeného tónu. Hodně bodáků a hodně krve.

Rozumíte, pane Kostko, hodně krve. V krvi utopit tohle bolevické spiknutí. To je

cesta. Vichni ti darmolapové v hotelu Select jsou nám na nic.”

Trochu se vzpamatoval. Vás mezi ně samozřejmě nepočítám. Vae doporučení

prozrazují, e nejste zvyklý brát peníze zadarmo. Hodně bodáků a hodně krve, to

jediné můe zachránit Rusko.”

41

Kostka byl jedním z funkcionářů českého odbojového hnutí, který se právě vrátil do

Petrohradu z návtěvy legií, pozván na schůzku krajanů, usedlých v Rusku.

Příli radosti z pozvání neměl. On, pión uznávaný mocnostmi, má zasednout za

společný stůl s lidmi, kteří kromě několika článečků, sesmolených do krajanských

časopisů, pro věc odboje zatím nic neudělali. Podával se čaj a chudičké toasty.

Kostka s mírným pohrdáním pohlédl na talíř, který před něho postavili a nesnae se

ani příli skrývat svoji nechu, usrkl nelibě vypadající a jetě neliběji chutnající téměř hořkou tekutinu. Přitom ho napadlo, e matka měla pro podobné tekutiny velmi přiléhavé slovo. Nemohl si vak na ně vzpomenout.

Představitel odboje právě přeel na líčeních svých záitků z návtěvy u legií. Mírně se dojímaje, vyprávěl o vlasteneckém nadení a bojovém odhodlání čackých hochů, jak doslova řekl, kteří přeběhli z rakousko-uherské armády do ruského zajetí.

Vechno pro matičku vlast, to je jejich heslo. Národ se jim bude muset po válce

odvděčit, prohlásil pateticky a napil se. Jaké jen bylo to matčino přiléhavé slovo,

znovu a marně se snail rozpomenout Kostka. Řečníkova dojatá tvář náhle změnila

svůj výraz. Zachmuřil se. Bolevici nám dělají potíe i v legiích. Je to neuvěřitelné, ale bolevický mor pronikl i mezi nae lidi. Není jich mnoho, ale jsou nebezpeční.

Prohlaují se za stoupence beztřídního ruského státu a světové revolu ce. Chudáci,

vstoupil Kostka poprvé do jeho monologu. ádné nebezpečí bolevické revoluce

neexistuje. To si jen pánové Kerenský a jiní vymýlejí, aby mohli uzavřít separátní

mír. Nechce se jim válčit. Tak je to.

Řečník vrhl na Kostku shovívavý pohled. Mám jiné informace, pane Kostko. Od

francouzských a anglických přátel. K revoluci dojde a bude to pro spojence zlé,

velmi zlé. Ale v tom je právě nae příleitost. Legie budou jedinou řádně

organizovanou vojenskou silou na ruském území. Potřeme revoluci. My, Čei. Byl

bych rád, kdybyste pochopil velikost naeho poslání. Ale to je jen mezi námi, pánové, obrátil se k ostatním přítomným.

42

Ti jen s obdivem povzdechli. Kostka je přelétl pohle dem a zdálo se mu, e jim

vidí a do aludku. Nebylo těké uhodnout, e právě přemýlejí, jak na této

zprávě pro sebe co nejvíce trhnout.

Ani si to uvědomil, znovu se na pil čaje. A znovu mar ně zapátral v mysli po

matčině přiléhavém slově.

Řečník jim nakonec připomněl nutnost nejvyích obětí pro vlast a vem bylo

jasné, e jde zejména o oběti finanční. Nastalo podávání rukou. A právě v

okamiku, kdy tiskl muovu pravici , Kostku napadlo ono matčino přiléhavé

slovo.

Čůránky, servíroval nám čůránky, opakoval si znovu s pocitem blaenosti, e s

jeho četinou to jetě není tak zlé.

Vyel rychle, aby nemusel ztratit dalí čas s lidmi, s nimi několik hodin seděl

za jedním stolem. Vzápětí vak byl nucen uskočit zpět do vchodových dveří.

Hrozil ho pohltit dav, spěchající ulicí. Chvíli zůstal bezrad ně stát za dveřmi, ale pak se rozhodl. Přidal se k nim.

I kdy jeho oděv, výtvor jednoho z nejlepích newyor ských krejčí, nápadně

kontrastoval s hadry těch, kdo pochodovali po jeho boku, nikomu to teď zřejmě

nevadilo. Spolu s nimi dorazil k petrohradskému cirku. Uvnitř bylo nabito.

Kostka se prodíral co nejblíe k řeč nické tribunce.

Právě začal projev. Nadení přítomných neznalo me zi. I těch, kteří z projevu

nemohli slyet ani slovo. Zbě dovaní, vychrtlí, rozedraní lidé v hlediti cirku byl i ochotni ke vem obětem. I těm nejtěím. Lze vůbec ho vořit o obětech, jedná-li, se o vítězství revoluce?

Kostka zůstal stát jako přimraený. Nebyl schopen pohnout se. A to nejen proto,

e v hlediti nebyl u ani milimetr místa. Po mnoha letech slyel opět slovo

soudruzi. Slovo, které pro něho kdysi mělo příchu svobo dy, spravedlnosti,

těstí. Bylo to vzruující. Napjal ve chny své síly, aby se vymanil ze zajetí

mylenek mue za řečnickým pultem, aby se vymanil ze s trhující atmosféry

mezi těmito lidmi, kteří vsadili ve na revoluci a vůbec jim to není zatěko.

Vůbec nepřemýlejí o smrti, ale o ivotě. Spravedlivém, astném pro vechny,

i ty nejzbědovanějí. Mnoho bodáků, mnoho krve,” vzpomněl si na gene rála. Má

pravdu. Bodáky a krev, jiné cesty není. A my jsme darmolapové.

43

My vichni, kdo se v hotelu Select prodáváme.

Bodáky a krev. S těmito slovy na jazyku a se zbědovanou tváří se tlačil k východu.

Ustupovali mu. Lidé, kteří se rozhodli neustoupit nikomu a ničemu.

Soudruhovi se udělalo nevolno, zaslechl tu a tam.

Dostal se na čerstvý vzduch. Zhluboka se nadýchl. Soudruh vám jetě ukáe,

zasyčel. el po nábřeí Něvy, pohrouen do mylenek. Málem se srazil s dvojicí

mladých lidi. I oni byli pohroueni. Jeden do druhého. Kostkův pohled utkvěl na

dívčině tváři.

Svojí podobou mu silně připomněla jinou enu. Sice o desítku let starí, ale neméně

krásnou. Manelku jednoho z představitelů České národní rady v Rusku,

s ní se nedávno seznámil. Říkalo se, e její mu, americký a anglický agent, vděčí

za svoji pověst úspěného pióna jen jí. Ona obstarává nejzajímavějí zprávy.

Ti mi pomohou,” řekl si a zamířil k jejich bytu.

Manelé obývali honosný dům na nábřeí Něvy. Jetě dříve ne stačil zazvonit,

objevil se sluha v livreji, otevřel bohatě kovanou bránu a s úklonou ho pustil dovnitř.

Kostka se mu snail vysvětlit účel své návtěvy, ale sluha nebyl ochoten poslouchat.

Vedl Kostku po mohutném schoditi do prvého patra. Objevila se paní domu, nabídla

Kostkovi ruku k políbení a tvářila se, e není ani dost málo překvapena jeho

příchodem. Zavedla ho do salónu. V duchu přitom proklínala manela, e jí zapomněl

ohlásit pozvání tohoto člověka.

Ani manel nebyl příli překvapen. Zvykl si ji na rozmary své eny, která si velmi

často zvala přátele a známé, ani povaovala za nutné mu předem něco sdělit.

Salónem se nesla árie z Oněgina. Zpíval ji mu s překrásným tenorem a neméně

krásnou tváří. Tenoristu doprovázela na klavíru ena v nádherné toaletě, s účesem,

který prozrazoval, e autorem je některý z nejvěhlasnějích petrohradských

kadeřníků. Na její tváři vak ani silná vrstva líčidla nedokázala zakrýt vrásky

padesátiletých.

V křeslech blízko klavíru seděli tři postarí pánové a jedna neméně postarí dáma,

její zjev prozrazoval, e někdy před čtvrtstoletím musela být krasavicí.

44

Hostitelé spolu s Kostkou zůstali stát opodál, aby neruili. Kdy árie dozněla, paní domu vzala Kostku jemně pod paí a uprostřed potlesku, který samozřejmě patřil zpěvákovi a nikoliv nově příchozímu, nastalo představování.

Pan Kostka, významný českoamerický obchodník a politik,” řekla nikoliv bez jisté dávky hrdosti hostitelka. Výkvět petrohradské společnosti, dodala pak s neméně nadneseným pohledem na přítomné dámy a pány.

Padala jména. Kostkovi utkvělo v paměti, e ena za klavírem se jmenuje Youngová a

ena v křesle Voronovová.

Youngová, Voronovová, usilovně se snail vybavit si v paměti, co o nich ví. Pak si

vzpomněl a na tváři se mu rozhostil blaený výraz.

Youngová, bohatá baltická Němka, německá piónka, udrující uitečné styky se

sekretářkou amerického vyslance v Petrohradě. Voronovová, baletka petrohradského

divadla, o ní se říká, e byla carovou milenkou. Podávala se večeře. Paní domu

dokázala přidat jedno místo navíc pro neohláeného hosta, ani si toho kdo viml.

Kostka od svého příjezdu do Petrohradu jetě nejedl tak vybraně jako zde. Vedle

něho sedící madame Youngová mu během večeře několikrát sáhla na koleno. Při

kávě se přemohl a jeho ruka jakoby náhodou také zabloudila na její koleno. Při

koňaku postoupil o několik centimetrů výe. Doprovodil pak madame Youngovou

domů. Přesněji řečeno, a do její lonice. Vrhla se na něho, sotva za sebou zavřel

dveře. Madame u dávno spala spokojeným spánkem. Kostka, předstíraje spánek,

úsilovně přemýlel odkud začít. Rozhodl se pro psací stůl. Jetě jednou se přesvědčil, zda ena vedle něho opravdu spí a pak vstal. Opatrně nalapuje bosými chodidly na koberec, začal s prohlídkou.

Zajímavý nález učinil hned ve druhé zásuvce. Byl to zápisník, vázaný v kůi. Jakási

miniaturní účetní kniha s polokami K-8000 rublů, R-6000 rublů, Z-9000 rublů,

E-10 000 rublů. Rychle se oblékl, zápisník strčil do zadní kapsy kalhot, podíval se na pravidelně oddychující enu a utěuje se v duchu mylenkou, e ani slubu vlasti nelze přehánět, vyběhl z lonice.

45

Z hotelu telefonicky poádal, aby mohl mluvit s generálem Kerenského vlády, s ním

před několika dny jednal. Generál byl ve své kanceláři. Lidé bojící se o moc zpravidla nespi příli mnoho.

Mám důkazy, řekl do telefonu. Nezvratné důkazy o tom, co tolik potřebujete.

Generál si přál důkazy ihned vidět.

Kostka předloil zápisník a po generálově tváři přelétl na zlomek vteřiny stín

zklamání. Ale opravdu jen na zlomek vteřiny.

Dobré, řekl po chvilce přemýlení. Vzal list papíru, načrtl na něj písmena K, R, T, Z.

Pak ke kadému připsal jméno některého z bolevických funkcionářů. Spokojen se

svým nápadem, odsunul papír stranou.

Teď u to není dobré, ale vynikající, sdělil Kostkovi.

Rozloučili se. Jetě ne Kostka stačil opustit místnost, generál zvedl telefon.

Policista, který madame Youngovou vyzval, aby ho následovala do petropavlovské

pevnosti, byl nesmírně překvapen její reakcí. Jetě v polospánku se k němu přivinula v domnění, e jde o Kostku.

Ve vězení byla madame poádána, aby do svého zápisníku připsala jména, která jí

nadiktovali. Poslechla velmi ochotně, ale s takovým smíchem, e měli obavu, zda se

nezbláznila. Pak byla proputěna.

Za dva dny vylo ono senzační odhalení v novinách. Kostka se stal v hotelu Select

hrdinou dne.

Bohuel jen do té doby, ne baletka Voronovová s notnou dávkou kodolibosti

roznesla po Petrohradě, e písmena v zápisníku madame Youngová ve skutečností

znamenala začáteční písmena jmen jejích milenců a částky, které na ně za

poskytované sluby vynaloila.

V novinách se samozřejmě ádná tisková oprava v tomto smyslu neobjevila.

xxxx

Obyvatelům hotelu Select začala hořet půda pod nohama. A nejen jim. Bylo mono

téměř nahmatat, e bolevická revoluce je přede dveřmi.

Z komínů ambasád se od rána do noci valil hustý dým. Pálily se spisy, které se

nesměly dostat do nepovolaných rukou. Některé z nich vak spálit nelo, jejich cena

spočívala právě v tom, e existovaly.

46

Ke cti přili kurýři, ochotní a schopní od vézt spisy do bezpečí. Samozřejmě, e

za příslunou odměnu. Kostka dostal řadu nabídek. Přijal je bez váhání.

Vechny. Kromě tučného honoráře měl jen jednu podmínk u. Nikdo, ani nejlepí

přátelé, se o jeho poslání nesmí do vědět. Chtěl, aby ti, kdo ho v ysílají, měli

pocit, e se bude starat jen a jen o jejich písemnosti. Vyzbrojen slunou řádkou

kurýrních listů různých zemí se připra voval k odjezdu. Připravoval, ale

neodjíděl. Jetě bylo třeba zařídit důleitou věc.

Jednal proti vem zásadám konspirace , ale nic jiného se nedalo dělat. Měl málo

času. A také nehrozilo ne bezpečí, e by v této revoluční době někdo věnoval

jejich setkání pozornost.

Tak dolo v polovině října roku 1917 k setkání vedení Slaw -Press-Buro s jeho

spolupracovníky. S těmi, kteří po zralé úvaze pánů Kostky, Kabee, Jedličky a

Morávka byli uznáni za vhodné pro pionání činnost uvnitř budoucího

bolevického státu. A také pro vystoupení v době, a dojdou svého naplnění

bodáky a krev.

Seli se ve vile jednoho z pozvaných. Na útraty ka nceláře. Ředitel Kabe se

mohl přetrhnout horlivostí, aby ve náleitě klapalo a také proto, aby se snad

domácí pán nepokusil uetřit z bohatých dotací něco pro sebe.

Bolevická revoluce přijde co nevidět,” zahájil setká ní Kostka, nevímaje si

udivených pohledů posluchačů.

Ano, přijde co nevidět. V současné době neexistuje síla, která by tomu mohla

zabránit.”

Zase pohledy plné údivu a nepochopení. Přesně jak bylo domluveno, dva číníci

začali podávat slanečky a brambory. A samozřejmě vodku. Tváře přítom ných se

na chvíli rozjasnily. Kostka přeruil svůj projev, aby nabral na vidličku slanečka.

Bez brambor. Neměl je rád. Napili se, ani někdo pronesl přípitek. Zatím jetě

nevěděli na co.

Jsem informován, e ve vhodný okamik dojde k in tervenci spojenců,” ujal se

opět slova Kostka, ve snaze dostat se co nejrychleji k jádru věci. Tváře

přítomných se opět rozjasnily. Mimoděk sáhli po sklenkách a zjis tili, e jsou

prázdné. Číníci přiskočili, aby nedostatek napravili.

47

Na intervenci, pokusil se jeden z přítomných.

Není vyloučeno, e intervence bude rozdrcena,” zchladil jeho nadení Kostka. Napili se tedy jetě jednou bez přípitku.

Teprve pak přijde vá čas. Poctivá práce ve prospěch bolevického státu, veřejné

funkce, důvěra spoluobčanů. To je vá úkol.” Znovu podiv a nepochopení.

Abych tedy vstoupil do bolevické strany, ozval se obchodník Kačmarek a sepulil

rty, aby naznačil, e si hodlá odplivnout.

Bylo by to nejuitečnějí, co byste mohl udělat, řekl Kostka rozhodným tónem. To

platí i pro ostatní pány. Jde o perspektivní práci.

Pánům jen pozvolna docházelo, co se od nich chce. Nicméně docházelo.

Na pořad jednání přiel borč. Tvářili se, jako by jím byli úplně zaujatí. Přemýleli o nepříjemném poslání, je jim bylo nabídnuto.

Nebylo zcela jisté, e malý muíček na konci stolu, majitel realit z Moskvy, první

pochopil co se od nich ádá. Historickou skutečností vak zůstane, e jako první

vstal, pozvedl číi s vodkou a pronesl slova, na která Kostka touebně čekal.

Pánové, kdy to jinak nejde, dovolte tedy, abych připil na loajalitu.

Výborně, konstatoval Kostka s potěením.

A aby bylo zcela jasno dodal:

Na loajalitu k bolevikům do doby, ne dostanete jiný úkol.”

Konečně se rozjasnily tváře i těm nejméně chápavým.

Na řadu přiel kotlet po kyjevsku.

Kostka se opět zachmuřil. Jednak u vědomí, e má co dělat se zabedněnci, kterým

trvalo dvě hodiny ne pochopili co se od nich chce a jednak proto, e mu stříklo máslo na sako.

Uklidnil se, kdy k němu přiskočil číník se álkem horké vody a stopy po másle

zmizely. Nabyly podoby velké mokré skvrny, rozprostírající se po celé klopě.

Podávala se káva a koňak. Kostka vstal a pronáel poslední přípitek:

A ije demokracie, svoboda a humanita na celém světě 

A ije, zvolali ti, kdo byli jetě mocni slova. Ostatní poloili zmoené hlavy na desku stolu.

48

Udělal jsem, co jsem mohl,” konstatoval Kostka, kdy mu číník oblékal kabát. Ví bůh, e jsem nemohl udělat více.” Velká říjnová socialistická revoluce ho zastihla v Londýně.

Kapitola VII

Na rodinné radě Vilmy a Emanuela Kostkových bylo dohodnuto, aby Jobovy zvěsti

sdělila otci po jeho návratu do New Yorku Vilma.

Přijala svůj úděl s klidem a vědomím, e ona je pro to skutečně nejpovolanějí.

Ledacos s ním ji v jeho práci proila, mnohé z ní pochopila a pronikla do jejích tajů.

Otec se objevil po několika dnech.

Ji měsíc tě shání madame de Bogory. Kdy jsem jí řekla, e se v Rusku zdrí delí dobu, nevěřila. Prohlauje, e se vrátí kadým dnem,” přivítala ho Vilma.

Přejdi k věci,” poznamenal Kostka.

Po válce je kadý frajtr generálem,” začala Vilma trochu oklikou, chytřejí z nich,i takoví se mezi frajtry najdou, bývají generály u deset minut před jejím skončením.”

K věci,” pobídl ji znovu.

Víc k věci u snad ani mluvit nemohu. V tom toti vechno spočívá. Obviňují tě, e

ulévá pro sebe prachy z revolučního fondu. Jsi ochoten pracovat pro kohokoliv, jen

kdy ti zaplatí a mám také dojem, e některé zprávy, které jsi poslal z Ruska,

nepředali dále. A jetě něco. Jsi prý samá enská.”

Tak podívej se, kotě. Prachy jim po válce vyúčtuji. Ale obávám se, e spíe ne mně, to bude nepříjemné jiným. Reii přece musím z něčeho hradit. Dělám pro kohokoliv?

e bych dělal pro Němce, to mi nikdo nedokáe. A pokud jde o enské, vysvětluj těm

ignorantům, e zpravodajec se bez enských ani nehne.”

Vilma sice poslouchala se zájmem, ale z její tváře se nedalo vyčíst, zda s ním

souhlasí či nikoliv.

e zadrovali mé zprávy, to je svinstvo. Jetě jím to odvedu.”

50

Obávám se, otče, e jim nic neodvede. Jestli sis myslel, e bude po válce v Praze ministrem, tak to pus z hlavy. Jsem ale vlastně ráda. Co bychom tam dělali?”

Dceruko, buď moudrá. Je třeba být tam i tady.

Ale oni tě opravdu nechtějí. Na budoucí vysoké funkce je jich i bez tebe víc ne

dost.”

Já je donutím, aby mne chtěli. Pojedu po válce do Prahy, ne abych prosil o drobečky, které smetou ze stolu. Musí se přede mnou klanět.”

Líbí se mi tvůj nenapravitelný optimismus.”

Vím co říkám, kotě. Teď se přihlásím na frontu. Do první linie. Budu bojovat v řadách americké armády.”

Přeruil je zvonek telefonu. Kostka zvedl sluchátko.

Ano, miláčku. Těím se, miláčku. Ne, nezapomenu, miláčku.”

Vilma pochopila, e by se měla nenápadně vytratit. Madame de Bogory se konečně

dočkala. Odcházejíc, pohladila otce po rameni.

Nebude to mít chudák lehké. Ani s madame de Bogory, ani po válce v Praze, napadlo

ji.

xxxx

Na americkém ministerstvu války přijal Kostku pracovník rozvědky plukovník Anthony.

Nabídl mu funkci ve zpravodajské slubě s určením pro střední Evropu. A také

hodnost kapitána americké armády,

lo o trochu nií hodnost, ne Kostka očekával. Přestoe byl rozhodnut nabídku

přijmout, vyádal si dva dny na rozmylenou, aby nevzbudil dojem, e se nemůe

dočkat.

Přítě přijal Kostku na americkém ministerstvu války jeho budoucí nejblií nadřízený plukovník Emmerson.

Nepochybovali jsme, e nabídku přijmete,” řekl, kdy Kostka sdělil svoji kladnou odpověď.

Pak se Kostky začal vyptávat na jeho dosavadní hodnost, vojenskou odbornost a

průběh sluby v armádě.

Kostkovo sdělení, e nikdy nebyl vojákem, ho doslova okovalo.

Nepoznal jsem dosud mue vaeho věku, který by nikdy nenosil zbraň,” poznamenal stále jetě ohromen. Teď tedy máte monost,” řekl Kostka nepříli sebevědomě.

51

Plukovník se omluvil, e musí vyřídit cosi neodkladného.

Vrátil se po dvaceti minutách. Budete se muset hodně učit. Vá odjezd do Francie

trochu odloíme.”

Dostal za úkol vzít mne, i kdy jsem naprostý vojenský laik, konstatoval Kostka s

potěením.

Byl přivolán major, jeho jméno Kostka přeslechl. Vypracovali hrubý plán Kostkovy

odborné přípravy. A také nejrůznějích zkouek a testů.

Jejich vyhodnocení provedu sám,” řekl plukovník s povzbudivým pohledem na

Kostku. Majorovi naznačil, e se můe vzdálit. Zůstali sami. Plukovník vytáhl ze stolu desky, na nich bylo s vysokou tábní kulturou napsáno Kostka”. Rozevřel je a rozhodil po stole několik listů papíru. Dopisy,” řekl ledabyle. Od vaich krajanů. Dost oklivé. O finančních podvodech, rozkrádání českého revolučního fondu, ochotě prodat se komukoliv a jetě jiných ne moc pěkných věcech. Vechno se týká jednoho

člověka. Vás, pane Kostko.” Kostka se nadýchl. Dříve ne stačil říci první slovo své obhajoby, plukovník udělal něco zcela neočekávaného. Roztrhal papíry na malé kousky a zapálil je. Kdy u mu plameny hrozily seehnout prsty, odhodil zbytky do

popelníku. Chvíli se dívali, jak oheň zvolna uhasíná.

Nejsme malicherní, pane Kostko, a očekáváme, e ani vy nebudete. Tím spíe, kdy

nemohu zaručit, e někdo z mých podřízených si o své újmě neudělal kopie.”

Kostka chtěl přece jen něco říci. Plukovníka vak nic nezajímalo. Předeel ho slovy:

U o tom nebudeme mluvit. Není přece o čem.” Ukázal na zbytky shořelého papíru.

Kostka se začal učit předpisy, řády, instrukce. Vedle věcí uitečných i zcela zbytečné.

Například o tom, jaké posmrtné pocty náleejí kapitánu americké armády.

Absolvoval zkouky a testy s vědomím, e vyhodnocovat je bude mu, který má pokyn

Kostku za kadou cenu přijmout.

52

Kapitola VIII

Kdo v americkém generálním tábu vybíral místo pro jeho zpravodajskou slu bu v

Evropě, nemohl opravdu vybrat lépe, kdy se rozhodl pro Chamonix, známé

francouzské turistické a sportovní středisko, tradiční východisko horolezeckých túr na Mont Blanc. Výhodně spojil uitečné s příjemným. Tím uitečným byla blízkost výcarských a italských hranic, přes ně se snadno pronikalo i do nitra Německa, tím příjemným překrásné přírodní scenérie.

Kdy sem na jaře roku 1918 Kostka dorazil, městečko ničím nepřipomínalo oázu

příjemné pohody, jí a do nedávná bylo. Počet obyvatel se z dřívějích necelých

čtyřiceti tisíc téměř zdvojnásobil. Na kadém kroku bylo mono potkat americké

vojáky. Jediný hotel byl jimi nabit k prasknutí, stejně nabity byly i různé penzióny a penziónky. Volný nezůstal ani jeden pokoj, donedávna pronajímaný turistům.

Kostka ve zbrusu nové uniformě kapitána americké armády musel poprvé v ivotě

opustit svoji zkueností prověřenou zásadu, e je třeba se po příjezdu do nové ho

působitě nejdříve ubytovat, pak pojíst a teprve poté se zajímat o práci. Nezbylo mu ne vzdát se touhy po teplé koupeli i chutném obědě a vydat se k výstavnému stylovému domu, kde se nacházelo velitelství americké zpravodajské sluby pro

Evropu. Nálada se mu rázem zlepila, kdy zjistil, e plukovník Emmerson je ji opět zde a za půl hodiny ho přijme.

Přivítali se způsobem, jakým se vítají staří známí. Teprve potom si Kostka viml, e po Emmersonově levici stojí vyzáblý major. Emmerson si pospíil, aby ho Kostkovi představil.

Major Morren, řekl stručně.

Major vstal a vyčkal, a mu kapitán Kostka podá ruku.

Zdá se, e si mne povaují, napadlo Kostku.

Opravdu si ho povaovali, co se projevilo o několik minut později.

53

Ubytování samozřejmě nemáte, řekl Emmerson. A také jste jetě nejedl. Zvu vás na

večeři. Pak se obrátil k majorovi. Uvolnit jeden pokoj v hotelu během dvou hodin. Jak to provedete, je vae věc.

Major ani nemrkl. Není nic snadnějího. Poleme ihned někoho na frontu.

Plukovníkův výraz nasvědčoval, e si majorovy pohotovosti cení.

Vás, majore, zvu na večeři samozřejmě také, řekl. Vyuijeme času, abychom si

pohovořili o úkolech pana kapitána Kostky, jejich splněním by mohl nám,

Američanům, i svému národu hodně pomoci.

Přijetí bylo skončeno.

Major Morren zavedl Kostku do kanceláře a ukázal na jeden ze dvou stolů. Vae

pracovna. Doufám, e vám nebude vadit, budu-li ji sdílet společně s vámi. Máme

naprostý nedostatek pracovních místností.

Kostkovi to nemohlo vadit i kdyby chtěl.

Major vydal několik telefonických příkazů a pak se plně věnoval svému novému

spolupracovníkovi. Vědom si, e člověka s prázdným aludkem nelze obtěovat

sloitými problémy, omezil se na informace o poměrech ve městě, o nejkrásnějích

vycházkách i o tom, kde se lze nejlépe najíst a napít.

Přeruil je telefon. Major několik vteřin poslouchal, pak řekl děkuji a zavěsil.

Pokoj je připraven, sdělil Kostkovi. Rychlost, s jakou major dokázal vyřídit pokyn

nadřízeného, vyvolala Kostkův obdiv.

Jak řeit v tomto hnízdě enskou otázku vám povím a přitě, příleitostí bude jetě dost, dodal major. Doprovodil Kostku a k východu z budovy.

Kdyby někdo chtěl poučit neznalého člověka o přednostech francouzské kuchyně,

nemohl by tak učinit lépe ne plukovník Emmerson. Jim vybraná jídla zapíjeli

vynikajícím vínem ročníku 1910 a Kostkovi neulo, e plukovník si vdy, kdy se

krásná dcera paní domu sklonila, aby před něho poloila talíř či mu dolila víno,

neodpustil rozko nechat ruce spočinout na jejích oblých tvarech. Při jedné příleitosti se pokusil o toté Kostka, jemné kopnutí, jím ho dívka nenápadně obdařila, mu vak dokázalo starou vojenskou pravdu, e mezi plukovníkem a kapitánem je rozdíl.

54

Na pořad večera přila káva. Přeli do jiné místnosti a zabořili se do křesel. Dívka hbitě sebrala nádobí ze stolu a vyla z jídelny. Kostkovi neuel její pohled, věnovaný jen a jen plukovníkovi. Prozrazoval, e se dnes nevidí naposled.

Mohli přejít ke sluebním záleitostem. Kostka se rozhodl vystoupit se svojí koncepcí.

Aby si nemysleli, e mají před sebou diletanta. Promyslel si ji cestou z New Yorku.

Pro začátek potřebuji zřídit zpravodajské kanceláře v Paříi, Padowě a enevě.

Pařískou kancelář povedu osobně, enevskou povede nadporučík Raimond,

americký Čech, architekt.” Chvíli zaváhal, zda jim má sdělit i to, e nadporučík je blízkým známým jeho dcery. Dost blízkým, jednou ho nachytal v její posteli.

V Padowě povede kancelář můj syn Emanuel, nadporučík americké armády.”

Plukovník i major naslouchali jeho plánům s obdivnými pohledy.

Nalili si koňak a zvedli číe.

Vá návrh se schvaluje,” řekl plukovník místo přípitku. Hlavním vaím úkolem je získat zprávy o hospodářské situaci států, s jejich vznikem se počítá po rozpadu Rakousko-Uherska.

A o stavu komunistického hnutí v těchto zemích.”

Kostka vyuil situace. Potřebuji vytvořit podmínky, abych si mohl vybrat vhodné

spolupracovníky.”

Předlote mi návrh,” řekl plukovník. Bylo vak patrno, e ho sluební věci přestávají zajímat. Stále častěji zalétal pohledem ke dveřím, z nich vyla mladá Francouzka.

Major Morren i kapitán Kostka pochopili, e by se měli vzdálit. Plukovník jim ani dost málo nebránil.

Vraceli se do hotelu. Byl jste skvělý,” sdělil Kostkovi major. Dopustil jste se jen jediné chybičky.”

V Kostkově tváři se objevil otazník.

Major ho postřehl. koda, e jsem s vámi jetě nestačil probrat enskou otázku. Tam daleko silněji ne kdekoliv jinde platí zásada, e nelze poruovat subordinaci. Ale nebojte se, ani kapitáni tady na tom nejsou patně. Americká demokracie je svým

smyslem pro člověka, jeho zájmy a potřeby, nepřekonatelná. Ujiuji vás, e slečny,

určené pro kapitánskou hodnost, jsou docela pohledné.”

55

První Kostkova cesta v nové funkci vedla do Itálie. Navtívit zajatecký tábor, v něm se mezi rakouskými zajatci nacházeli i Čeí a Slováci.

Bylo detivé ráno, kdy nastoupili na táborovém prostranství, aby vyslechli projev

kapitána Kostky, O vlasti, pro ní je třeba přináet oběti. O nutnosti bojovat za ni se zbraní v ruce, a o povinnosti vstoupit do čs. legií. Kostka vynaloil vechno své řečnické umění, aby zagitoval dvě stovky chlapů v upiněných a rozedraných

rakouských uniformách.

Kdo je přípraven k oddané slubě vlasti v legiích, krok vpřed, zakončil.

Nikdo se nepohnul. V zástupu rozedranců se zvedla ruka. Kostka se zachmuřil, ale

dříve ne si stačil rozmyslet, zda je správné diskutovat či nikoli, kdosi ze zástupu vykřikl: Vy jste Čech nebo Američan?”

Čech, který poznal, e své vlasti můe teď nejvíce prospět v americké uniformě,”

odpověděl Kostka, rudý v tváři. Tak zařiďte, aby nám dali najíst.”

A za co máme bojovat?” zvedl se jiný hlas. Polete nás proti Rusům?”

Třeba i proti Rusům, bude-li to zájem vlasti vyadovat,” vyletělo z Kostky.

Tam si bojujte sami,” ozvalo se ze zástupu.

Nepříjemnou situaci vyřeil italský plukovník, jen ho doprovázel. Dal rozkaz k

rozchodu.

Vraceli se k táborové kanceláři. ádám, aby byly sníeny příděly potravin pro české a slovenské zajatce,” řekl Kostka. Rádi vyhovíme, odpověděl plukovník.

Přiblíil se k nim jeden ze zajatců. Co chcete?” zeptal se Kostka.

Tento tábor, pane kapitáne, je pod silným vlivem boleviků,” sdělil mu poníeným tónem. Jména,” rozkázal Kostka. Mu je začal ze sebe pomalu soukat.

V kanceláři vám dají tuku a papír, sepite je,” zasáhl plukovník. Zajatec zřejmě pochopil, oč jde a horlivě přisvědčil.

Za půl hodiny mi přineste seznam,” stal se Kostka opět pánem situace.

Uprostřed oběda vstoupil jeden z táborových dozorců.

56

Podal Kostkovi lístek, obsahující několik desítek jmen. Kosíka jej přelétl zrakem.

Jetě dříve ne se dostal ke konci dlouhé řady, plukovník mu jemným způsobem vzal

lístek z ruky.

Ve zařídíme sami, řekl rozhodným tónem.

Kostka neodporoval. Vdy mu působilo nesmírné potěení, jestlie pinavou prácí za

něho vykonali jiní.

Pak si na něco vzpomněl. A přivedou toho mue, který podal hláení,” řekl dozorci.

Proedivělý padesátník uctivě stanul u dveří.

Vae jméno?”

Inenýr Červinka, absolvent obchodní akademie.”

Jaké jazyky znáte?

Francouzky, anglicky, německy,” odpověděl zajatec.

V kuchyni mu dejte něco k jídlu, zakončil Kostka s pohledem na dozorce. Ten horlivě přisvědčil a vyel spolu se zajatcem na chodbu.

Prosím, aby byl zajatec Červinka přidělen do Chamonix k mým slubám, obrátil se

Kostka na plukovníka. Setkal se s porozuměním.

Tak získal Kostka svého poradce pro hospodářské otázky budoucího

Československa.

Kapitola IX

Dalí Kostkova cesta vedla do výcarska. Tato neutrální země se stále více stávala

centrem tajné sluby vech válčících zemí. Sem vak ji Kostka nemohl cestovat tak

pohodlně jako do Itálie. A také ne v uniformě amerického důstojníka.

Po poradě s majorem Morrenem rozhodli, e Kostka bude výcarsko navtěvovat

jako revizor účtů při americké nákupní komisi, která zde má své sídlo a provádí

obchodní transakce s válečným materiálem.

Shledání Kostky s dcerou bylo velmi bouřlivé. Neviděli se ji řadu měsíců a měli si

tolik co povídat. Vilma během krátkého pobytu v Bernu nezahálela. Jako ve doucí

Kostkovy podřízené sluebny americké zpravodajské sluby získala cenné zprávy o

činnosti některých funkcionářů evropského komunistického hnutí.

57

Kostka proíval dvojí radost. Ze setkání s dcerou, i z toho, e jí mohl tlumočit

spokojenost nadřízených.

Tak vyprávěj,” pobídl, sotva se usadil v jejím přepychovém hotelovém apartmá.

Vsadila jsem na ruské emigranty a dost to vychází,,” uvedla ho do situace. Je jich teď ve výcarsku jako much. Kadý druhý je kníe. Někteří se uchytili jako číníci, jiní zprostředkovávají cizincům známosti s děvčaty nebo se iví ve výcarských barech jako gigolové. A vichni velenutně potřebují peníze. Zpravidla vak nemohou za ně

nic nabídnout. Kromě povídaček, kdo vechno se chystá vtrhnout do Ruska a ujmout

se tam moci. Nejuitečnějí jsou ti bez titulů, kteří si také hráli na revolucionáře, ale museli utéci, protoe je bolevici prohlédli a do morku kosti. Stále jetě mají styky s některými lidmi v politických kruzích a dovedou jich vyuívat.”

Chytrá hlavička,” nedokázal skrýt svoji otcovskou hrdost Kostka.

Neukvapuj se, hlavní teprve přijde. Za hodinu. Věra Pokorná, sluebná u baronky de

Beville.” Neznám,” konstatoval Kostka.

Nebyla vdycky baronkou. V Americe se jmenovala Mrs. Hesketh.”

Kostka si vzpomněl, e o eně podobného jména leccos slyel.

Myslí tu krásnou Turkyni?”

Vilma přisvědčila. Při jedné svačině u baronky de Beville jsem si s Pokornou trochu popovídala. Pochází odněkud z Moravy a ráda by změnila místo. Baronka má denně hosty a dívenka moc práce. Chtěla by slouit u mne. Pozvala jsem ji a co mi řekla,

bylo velmi zajímavé. Hlavně pokud jde o barončiny návtěvy.”

Kostka poposedl a chystal se vyslechnout podrobnosti. Ale Vilma mu nedala monost.

Měli bychom jít něco sníst.”

Kostka se podřídil. Jetě dříve ne vyli na chodbu, neodpustila si Vilma napomenutí.

Otče, té dívence, Pokorné, jetě není devatenáct. V tomto případě by ti spí sluela role hodného strýčka.” Chtěl se urazit, ale pak od svého úmyslu upustil.

Chvatně pojedli a vrátili se do pokoje. Pokorná přila přesně.

58

Měla zavalitějí postavu a krásné na ní bylo jen její mládí.

Vilma ji seznámila s otcem. Představil se jako obchodník, působící ve Francii a často zajídějící za obchody do výcarska. Pak z dívenky nenápadně vytáhl její nedlouhou ivotní historii, která se velmi podobala příběhům, je tuctoví písálkové servírují

unuděným paničkám pro zahálčivá odpoledne. Její rodiče měli hospodářství někde u

Kroměříe. Matka Věry Pokorné zemřela pří porodu druhého děcka a otec se znovu

oenil. Velmi uvítal, kdy jeho sestra, vdova, se nabídla, e vezme tehdy čtrnáctiletou Věru k sobě do Olomouce a dá ji do gymnázia. Před začátkem války odjela Pokorná s tetou do výcarska. Teta tam měla převzít jakési dědictví a Věra chtěla poznat cizí

zemi. Ve výcarsku se vak teta provdala za advokáta, který dědictví vyřizoval a Věra se znovu stala nadpočetnou. Vrátit se domů ji nebylo vzhledem k válečné situací moné. Přijala místo sluebné u baronky de Beville. Ostatní ji Kostka znal.

O kadodenních návtěvách a mnoství s tím spojené práce.

Zajímaly ho předevím návtěvy. Dost dlouho uvaoval, jak se nejlépe dostat k

podrobnostem. Rozhodl se zeptat přímo.

Kdo baronku navtěvuje?” řekl s předstíranou lhostejností.

Dívka se zamyslela a začala ze sebe ve sypat. Nejdříve datum a pak seznam hostů

toho dne. Kostkoví chvíli trvalo, ne se přemohl, aby nevyskočil a neobjal ji. Pěkně popořádku, i s uvedením data návtěvy, před ním defilovala podezřelá německá jména, ale i jména zdánlivě bezúhonných francouzských, anglických i amerických

politiků, publicistů a jiných veřejných činitelů. A také ruských emigrantů. Ti ho zajímali nejméně, proto Věru přeruil. Jak je moné, e vechno tak dobře znáte?

Měla jsem vdycky dobrou pamě,” odpověděla dívka, a řekla jsem si, e tohle se mi můe hodit pro případ, kdyby mne baronka chtěla pomlouvat, e jsem líná.”

Jste chytrá dívenka a moje dcera vás ráda zaměstná. Ne jako sluebnou, ale jako

společnici. Samozřejmě a se odstěhuje z hotelu do vlastního bytu.

59

Do té doby byste měla u baronky vydret.”

Souhlasila s trochou zklamání v hlase. To znamená, e budu muset jetě s baronkou

do Sv. Mořice. Jede si tam na měsíc odpočinout.

Ohromením jetě neměl být konec. Při loučení dívka prohodila:

Baronka se ve skutečnosti jmenuje Storchová. Řekla mi to jednou, kdy jsem uklízela po hostech a ona se nemohla zvednout z křesla, protoe byla opilá.”

Nemá trochu koňaku?” zeptal se Kostka Vilmy, kdy se za dívkou zavřely dveře.

Samozřejmě, e měla. Nalili si, beze slova si přiukli a vypili do dna. Pak mlčky seděli, ohromeni fantastickou příleitostí, kterou jim Věra Pokorná právě poskytla.

Musím jít,” přeruil siestu Kostka. Vrátím se do Francie. Ihned.”

Vilma neprotestovala. Dobře věděla, e ve zpravodajské prácí je jednou z největích

chyb zmekání.

Ve francouzské pohraniční stanici Belegart stačil Kostka zaběhnout do bytu

poddůstojníka americké armády a převléknout se do uniformy. Měl zkuenost, e ve

výcarsku je nejvhodnějím plátíkem role finančního experta, po Francii se lze

nejlépe pohybovat v uniformě amerického důstojníka. Svůj civilní oděv pečlivě uloil do skříně. Věděl, e jej bude brzy potřebovat.

Plukovník Emmerson si pro Kostku udělal okamitě čas. Zpráva, e se Kostkovi

podařilo odkrýt známou německou pionku Storchovou, mu vzala dech. Kostka byl

sebejistý a stručný. Nejen proto, e nechtěl plukovníka připravit o drahocený čas.

Neměl také zájem vysvětlovat, e ke svému senzačnímu odhalení přiel jako slepý

k houslím. Jméno Pokorné se ve zprávě neobjevilo ani jednou. O to častěji v n í

figurovala Vilma Kostková.

Hned se vrátíte zpátky,” rozkázal Emmerson, kdy Kostka skončil. Tu enskou

musíme dostat. Unesete ji. Do Francie, Anglie či Itálie, nebo kamkoliv jinam mimo

výcarsko a Německo. Teď si jděte odpočinout a zítra v tuto dobu mi předloíte

návrh.”

Kostka měl na jazyku několik dotazů a poadavků, ale moudře usoudil, e teď na ně

není vhodná doba.

Přítí den předloil Ernmersonovi tři varianty plánu.

60

Vechny mají jeden společný nedostatek, pane kapitáne,” zchladil Kostku. Jsou zaloeny na vaí osobní neodolatelnosti u en. Ale Storchová není začátečnice.

I kdyby na vás nakonec naletěla, bude to chvíli trvat a my mnoho času nemáme. Řekl

jsem, e ji unesete, nikoliv, e si ji budete namlouvat. Vymyslete něco jiného.”

Kostka byl nucen vytasit se s návrhem, který se ani jemu samotnému příli

nezamlouval. Byl dost krkolomný.

Storchová jede za několik dní do Sv. Mořice. Mohli bychom se pokusit unést ji odtud letadlem.”

Správně.” Plukovník byl okamitě rozhodnut. Je třeba pracovat nejmodernějími metodami.” Zvedl telefon a pozval do pracovny majora Morrena.

Promyslete s kapitánem Kostkou detaily únosu Storchové a zabezpečte ve, co je

třeba.”

Plán, který vypracovali, byl jednoduchý. Tím sloitějí vak bylo jeho provedení.

Rozhodli se vyslat do Sv. Mořice letoun, který prozkoumá terén a vyhledá vhodné

místo pro přistání. A bude místo přistání určeno, Kostka odjede do Mořice, aby se

se Storchovou seznámil a ve stanovenou dobu ji na určené místo dostal. Jak to

provede, je jeho věcí. Rozhodne se podle konkrétní situace. Storchová pak bude

dopravena na francouzské území. Emmerson plán schválil.

O tři dny později ukázal major Morren Kostkovi na mapě jakési údolí, leící třicet

kilometrů na západ od Sv. Mořice. Byl stanoven den D a čas přistání. Kostka měl tři týdny času, přesto vak musel spěchat. Chtěl Pokornou zastihnout jetě v Bernu.

O dva dny později jí zase seděl ve Vilmině hotelovém pokoji. Ani by Věře Pokorné

řekl o co jde, připravoval ji, aby byla schopna představit ho Storchové jako svého

strýce. Prý proto, e má na seznámení se Storchovou obchodní zájem. Jako strýc její

sluebné bude mít větí naději na úspěch. Dívka uvěřila.

Dal si podrobně vyprávět o dívčiných rodičích a příbuzných, i o moravské vesničce, v ní ila. Nacvičovali si několik vzpomínek na svá dřívějí setkání. Nebylo to nijak snadné. Věra, bystrá dívka s dobrou pamětí, projevila naprostou neschopnost lhát.

Neustále se pletla a při kadé li se červenala jako kolačka.

61

Kostka byl zoufalý. Byl u téměř rozhodnut úmornou práci přeruit a hledat jiný

způsob seznámení se se Storchovou, ale uvědomil si, e by to bylo jetě horí.

Teprve při třetí schůzce doel k závěru, e by to snad mohlo vyjít. Byl také nejvyí čas. Storchová odjede do Sv. Mořice pozítří.

Vyčkal jetě několik dní a pak se i on vydal do proslaveného sportovního střediska.

V duchu své role strýce sluebné se ubytoval v nepříli kvalitním hotelu. Zjistil, e baronka de Beville si pronajala stylovou vílu na samém konci města.

Na návtěvu se vydal přítího dne dopoledne. Otevřela mu sama majitelka vily. Tón,

jím ho přivítala, ztratil mnoho ze své laskavosti, kdy se dověděla, e jde navtívit barončinu sluebnou. Věra Pokorná mu vyběhla v ústrety a scéna překvapení ze strýcovy návtěvy se jí vydařila celkem sluně.

Zavedla Kostku do svého pokojíku a rychle ho zasvětila do situace. Storchová sem

asi opravdu přijela odpočívat, protoe dosud zde jetě neměla ani jednoho hosta.

Chodí na krátké procházky a větinu času prospí. Teď právě snídá. Mohli by se

pokusit o seznámení.

Kostka souhlasil bez valného nadení. Nesnáel, kdy ho někdo vyruil při snídani a

bál se, zda Storchová není podobný typ. Doel vak k závěru, e by bylo koda

nepokusit se vyuít příleitosti. Věra odběhla a vrátila se se zprávou, e Kostka je očekáván. Vzal ji za ruku a tak také vstoupili do jídelny. Pro méně zkuené to mohl být docela dojemný obrázek. Storchová jej zřejmě dojemným neshledávala. Bez

valného zájmu krátce pohlédla na dvojici a vzápětí se zase zcela věnovala svému

álku mléka Teprve po chvilce milostivým gestem ukázala Kostkovi, aby se posadil.

Představil se, dávaje bedlivý pozor, aby k ní byl obrácen z profilu. Dle úsudku

mnohých en byl právě z profilu nejhezčí. Nic vak nenasvědčovalo, e by si toho

Storchová vimla. Kostka ztratil hlavu a v duchu blahořečil plukovníku Emmersonovi,

e odmítl varianty zaloené na představě, e Storchová na něho poletí.

Neletěla ani trochu. Zeptala se, jak mu jdou obchody, projevila zájem o jeho zdraví

i o zdraví jeho rodiny.

62

Stačil jetě v rychlosti sehrát s Věrou jednu z nacvičených scén vzpomínání na

minulost a to bylo vechno. Pochopil, e by se měl vzdálit. Krásná Turkyně usoudila, e učinila své povinnosti zadost.

Vrátili se do Věřina pokojíku. Snad v tom sehrála roli jeho uraená muská jeitnost, snad jetě něco jiného, ale skutečností zůstalo, e Kostkovi se Věra najednou začala jevit jako velmi přitalivá. Zdrel se dost dlouho, mnohem déle, ne se sluelo na strýce, který přiel navtívit neteř. Věra pak musela velmi spěchat, aby stačila své paní prostřít k obědu.

Navtívil Věru Pokornou jetě několikrát, ale bez úspěchu. Přesněji řečeno úspěch se dostavil vdycky, ale byl zcela jiného druhu, ne jaký teď Kostka potřeboval předevím. Se Storchovou se setkal pouze jednou. Odpověděla mu na pozdrav

kývnutím hlavy a vůbec neprojevila zájem se s ním bavit.

Den D se neúprosně blíil a Kostka usilovně hledal řeení. Bylo jasné, e jeho

původní plán zapůsobit na Storchovou mohutným dojmem, několikrát si s ní vyjet na

výlet, v určený den ji zavést k letounu a za pomoci posádky ji donutit, aby do něho

nastoupila, se zhroutil. Doel k závěru, e zbývá jen chloroform nebo obuek. A dřina s kufrem, ve kterém Storchovou ponese do droky.

V den akce přijel k vile v droce. Vystoupil, chvíli počkal, ne mu drokář podal veliký kufr, a pak zazvonil. Přila mu otevřít Věra. Zavedla ho do svého pokoje v domnění, e se bude opakovat průběh jeho dřívějích návtěv. Vyprostil se z jejího objetí a

poádal, aby ho ohlásila Storchové. Odjídí a chce se s ní rozloučit. Dívka začala

plakat. Kostka se nervózně podíval na hodinky a zjistil, e do startu letounu zbývá

hodina. Má nejvyí čas. Ujistil ji, e se do týdne vrátí. Uklidnila se a la.

Kostka se jetě naposled přesvědčil, zda si nezapomněl vzít lahvičku s chloroformem.

Vilou se rozlehl výkřik hrůzy. Kostka poznal Věřin hlas. Za několik vteřin, bílá v tváři, vrazila do pokojíku.

Je mrtvá Baronka je mrtvá,” opakovala jako smyslů zbavená. Kostka popadl kufr a vyběhl směrem k východu. Dívka za ním. Musí zůstat. Bylo by to podezřelé,” řekl v běhu.

63

Pak si na něco vzpomněl a zastavil se. Byl dnes u ní někdo na návtěvě?”

Před hodinou, mluvil německy.”

Kostka skočil do droky. Udal místo, kde mělo čekat letadlo.

Dorazili přesně v určený čas. Letadlo tam nebylo. Kostka předstíraje, e se prochází, jetě chvíli počkal. Marně.

Rychle na nádraí,” křikl na drokáře.

Tři hodiny, které zbývaly do odjezdu vlaku, se mu zdály nejdelími v ivotě.

Nic zvlátního se vak nepřihodilo.

xxxx

Plukovník Emmerson nervózně přecházel pracovnou. Major Morren a kapitán Kostka

stáli v pozoru. Nehnutě. Jen pohybem hlavy sledovali směr plukovníkových kroků.

Vechno jste zpackali,” křičel plukovník.

Vrhl zdrcující pohled na Kostku. Měl jste ji unést a ne nechat zabít, pane kapitáne.”

Tón jeho hlasu byl dalek jakékoliv přívětivosti. Počínal jste si zřejmě tak primitivně, e i bába na hotelovém klosetu by větřila nebezpečí.” Kostka chtěl něco poznamenat.

Mlčte, na nic se vás neptám,” zarazil ho plukovník:

Pak přenesl svůj hněv na majora Morrena. Jak to, e tam nebylo letadlo?”

Pilot nemohl přistát pro patné povětrnostní podmínky,” hlesl major.

Na tak důleitou akci se vybírají piloti, kteří něco umí,” dával plukovník průchod svému vzteku.

Kapitola X

Zpráva, kterou obdrel od Vilmy signalizovala, e nepříjemnostem jetě není konec.

Přijeď okamitě, závané. Slovo závané nedalo Kostkovi spát. Věděl, e dcera

nikdy nepřehání.

64

Čekala ho na nádraí, co jenom zvýilo Kostkovo podezření. Musel se přemáhat,

aby se jí nezačal vyptávat v droce. Zastavili před pěknou vilkou.

Konečně jsem se dočkala. ivota v hotelu jsem u měla plné zuby.”

Teď u jen zbývá, aby mne jako sluebná přivítala Věra, řekl si v duchu. U vchodu je vak očekávala ena s proedivělými vlasy.

Neodolal, aby se na Věru Pokornou nezeptal.

Je ve vězení,” řekla dcera bez jakékoliv účasti. Pro podezření z vrady baronky.

Nemusí si dělat starosti. Nic ji nedokáí.”

Nedělal si je. Měl dost svých a věděl, e dalí na něho čekají. Nemýlil se.

Vypadá to zle,” řekla Vilma bez úvodu, sotva jim sluebná nalila kávu. Josef Burger pořádá pozítří tiskovou konferenci.

Chce na ní vyvolat odpor světové veřejnosti proti rozsudku nad jeho sestrou. Byla ve Vídni odsouzena k trestu smrti provazem pro pioná.”

Burger, Burger, nemohl si Kostka ihned vzpomenout. Pak si vzpomněl a mráz mu

přejel po zádech. Anna Burgerová, moje kurýrka,” téměř vykřikl.

Přesně tak,” potvrdila Vilma.

Vzápětí se uklidnil. Nepopraví ji. Rakousko-Uhersko je na lopatkách a nikdo si

nedovolí rozsudek vykonat. Tím spíe, kdy bude předem ovlivněno veřejné mínění.

Tisková konference zřejmě není patný nápad.”

Bojím se, e na ní bude řeč i o tobě,” řekla dcera.

Proč o mně?” zeptal se znepokojen.

Nevím, ale leccos tomu nasvědčuje.”

Nesmysl, snail se ji uklidnit, ale dceřina nervozita se přenesla i na něho.

xxxx

Kostka si spočítal, e na tiskové konferenci je přítomno asi dvacet dopisovatelů

největích francouzských a anglických listů. Také několik domácích výcarských

novinářů. Do listiny přítomných se zapsal jako Emanuel Kabe, člen Sdruení

čechoamerických urnalistů. Pohotění bylo velmi bohaté.

Nelitoval peněz pro záchranu své sestry,” řekl si Kostka. Zcela v rozporu se svými zvyklostmi vak číníka důsledně odmítal.

66

Tlak v aludku mu nedovolil něco vypít nebo sníst.

Burger se ujal slova. Byl zřejmě dobře informován. Vylíčil, jak jeho sestra byla na

začátku roku 1917 vyslána z Ameriky do Prahy v úloze kurýra, který měl informovat

české politiky o situaci v zahraničním odboji. V Německu byla zatčena a v Chebu

předána rakouským vojákům, kteří ji převezli do Prahy. Po výslechu v Praze byla

odtransportována k vídeňskému Landesgerichtu. Zde dolo k procesu.

Pak začal Burger líčit podrobnosti. e se nenael jediný český advokát, ochotný

převzít její obhajobu. Poadovali tak vysoká palmare, e bylo vyloučeno sehnat je a

zaplatit. Na konec se nael vídeňský obhájce, který převzal obhajobu zdarma.

Burger byl podrobně informován i o procesu. Doslova citoval resumé předsedy soudu

o provinění obalované: Případ jest jasný. Bylo prokázáno, e byla poslána českým

revolučním výborem v New Yorku prostřednictvím Ferdinanda Kostky do Čech se

zprávami pionáního a velezrádného obsahu. Obalovaná se z části k činu doznala.”

Po poradě soud prohlásil, pokračoval Burger, e obalovaná nemůe být souzena

pro velezradu, protoe se na ni vztahuje amnestie císaře Karla. Odsuzuje se tedy k

smrti pro pioná.”

Kostka váně znepokojen tím, e padlo jeho jméno, byl pak Burgerovým závěrem

doslova ohromen.

Vznáím protest,” pokračoval Burger, proti postupu rakousko uherské justice a prosím, abyste v tomto smyslu mobilizovali světové veřejné mínění a zabránili tak vykonání nelidského rozsudku. Současně hodlám podat americkým úřadům udání na

kapitána americké armády Ferdinanda Kostku, e svým nekvalifikovaným, naprosto

neodborným postupem vystavil moji sestru nebezpečí ivota 

Kostka se vypotácel z místnosti. V duchu blahořečil skutečnosti, e ho nikdo z

přítomných nepoznal.

Seděl ve Vilmině společenském pokoji a netečně přihlíel, jak mu sluebná nalévá

kávu. Kdy odela, vrhl se na láhev koňaku. Nalil si vrchovatou číi a naráz ji do sebe hodil Chtěl si nalít podruhé, dcera mu vak vzala láhev z ruky.

67

Nepij otče. Jen slaboi hledají východisko z nepříjemností v alkoholu. Tebe jsem

mezi ně a dosud nepočítala. A uvědom si, e Američané tě nenechají padnout.

Budou tě jetě potřebovat.”

Vedením komise, ustavené aby rozhodla, zda Burgetovo obvinění, týkající se Kostky

je oprávněné či nikoliv, byl jmenován plukovník Emmerson. Jejími členy major Morren

a dva dalí majoři, které Kostka neznal. Zapisovatelem byl poručík, Emmersonův

pobočník. Komise se sela teprve po třech odkladech a bez Emmersonovy účasti.

Major Morren úvodem sdělil, e plukovník se nemůe jednání zúčastnit a pověřil

předsednictvím jeho. Pak vyzval Kostku, aby podrobně vysvětlil záleitost Anny

Burgerové.

Kostka, ji téměř klidný, přelétl pohledem svoje poznámky, vstal a chtěl začít. Major Morren ho vyzval, aby zůstal sedět. Tím se Kostka uklidnil docela. Začal líčit, jak v prvních dnech měsíce února 1917, poté, kdy Spojené státy přeruily diplomatické styky s Německem, začaly německé zastupitelné úřady v Americe likvidovat svoji

činnost. K odjezdu se připravovali vichni němečtí úředníci, počínaje velvyslancem a po posledního konzulárního zřízence. S nimi opoutěly Ameriku také jejich rodiny a mnohé neoficiální osoby, pro ně se dalí pobyt na území Spojených států stal

nebezpečným. Celkem několik set lidí, kteří měli odplout parníkem Frederick VIII.

z newyorského přístavu do Kodaně.

Kostka se rozhodl, e vyuije situace a vypraví touto lodí svoji kurýrku Annu

Burgerovou.

Burgerová návrh přijala. O svém přání odjet do výcarska, aby zde mohla navtívit

přátele a známé, se zmínila baronce Schellingové. Ta jí okamitě vymohla souhlas,

aby cestu podnikla společně s nimi.

Kdy se Kostka dostal a sem, jeden z majorů ho přeruil.

S kým jste se o vyslání Burgerové radil?”

Na anglickém vyslanectví,” odpověděl Kostka po chvilce zaváhání.

Ptal jsem se s kým a nikoliv kde, upozornil major. S plukovníkem Weismannem.”

Zajímal se o podrobnosti, které se týkaly posláni Burgerové?”

68

Dal si předloit podrobný písemný plán, o čem a s kým bude v Čechách jednat.”

Hovořil Weismann s Burgerovou také osobně?

Ano, jednou. Bez mé přítomnosti. Neřekla vám, o čem s ní jednal?”

Naznačila, e od něho dostala úkoly, je měla splnit během plavby a informaci předat přísluníku anglické tajné sluby, který se k ní v kodaňském přístavu připojí.

Podrobnosti neznáte? Neznám.

Pokračujte, prosím, vyzval Morren Kostku, kdy u major neměl dalí otázky.

Kostka vylíčil, jak důkladně se staral o její bezpečnost. Vechny cestovní záleitosti si musela vyřídit sama, před odjezdem se nesměla stýkat s nikým, kromě své tety.

Nikdo kromě tety ji nesměl doprovázet na loď. Na tetu měla také zasílat vekerou

korespondenci. K dotazu se přihlásil druhý, Kostkovi neznámý major.

Kdo kromě vás a plukovníka Weismanna Jetě věděl o tom, jaké poslání má plnit

Burgerová? Částečně její teta. Nikdo jiný? Mohu zaručit, e nikdo.

Co je vám známo o tetě Anny Burgerové?

Marie Kovalová, vdova po pekaři. Její manel zemřel v roce 1912. Osoba naprosto

spolehlivá. Byla do celé věci zasvěcena jen minimálně. Z tohoto důvodu a také pro

její, Kostkovi chvíli trvalo, ne nael přesnou formulaci, a také pro její dost omezený obzor si nemohla udělat nejmení představu, o co jde.

Jaké zprávy jste dostal o průběhu cesty Anny Burgerové? pokračoval major v

otázkách.

První zprávu poslala prostřednictvím tety z halifaxského přístavu, kde loď zakotvila k obvyklé anglické prohlídce. Sdělila, e ve jde hladce. Po několika dnech mi plukovník Weismann sdělil, e podle informace, kterou dostal diplomatickou cestou,

Burgerová opustila Kodaň a pokračuje v cestě. A pak vím u jen to, co bylo na tiskové konferenci, pořádané jejím bratrem.

Jste, pane kapitáne, zkuený pracovník. Proto bychom rádi znali vá názor. Kdo

zavinil zatčení Burgerové? zeptal se major Morren.

69

Nemám dost informací, abych mohl udělat tak závaný závěr.

Lze tedy přijmout závěr Josefa Burgera, e jste zatčení jeho sestry zavinil vy

diletantskou přípravou?

Takový závěr zcela rozhodně odmítám. Je neseriózní, rozhorlil se Kostka.

Souhlasíme s vámi, pane kapitáne. Ten správný se přece sám nabízí. Ale my

bychom jej chtěli slyet od vás, pronesl Morren tónem, kterým zpravidla mluví rodiče s malými dětmi. Netroufám si, pane majore.

Jen si troufněte, pane kapitáne, nezměnil Morren svůj tón. Víte přece stejně dobře jako my, proč k zatčení Burgerové dolo. Ale já vám řeknu, proč se zdráháte vyslovit svůj názor. Teď u Morrenův hlas nezněl vůbec shovívavě. Bojíte se. Chcete to mít dobré na vech stranách. Morren chtěl jetě něco dodat, ale včas se zarazil. Neměl

pokyn jít do krajnosti. Posloucháme vás, pane kapitáne, řekl po krátké pauze ji

zcela klidně.

Kdyby snad pan poručík přestal chvíli stenografovat, poznamenal Kostka nesměle.

Uvědomil si, e od kousnutí do kyselého jablka ho nic nezachrání. Zuby mu trnuly u

předem. Jde vysloveně o subjektivní názor, pánové, a nerad bych…

Major Morren pokynul a poručík poloil tuku. Kostkovi to dodalo odvahu.

Já si myslím, e vinni mohou být jedině Angličané. Pověřili Burgerovou úkolem, na

který nestačila. Prozradila se u na lodi a Němci jen čekali, a se dostane na jejich území. Odmlčel se.

e to ale trvalo, řekl Morren a začal si urovnávat své poznámky. Pak je strčil do

kapsy. I ostatní se chystali k odchodu.

Jetě moment, zarazil je Morren. Je třeba udělat závěr. Poručík vzal opět do ruky

tuku. Komise ve shodě se stanoviskem kapitána Kostky je názoru, e zatčení Anny

Burgerové zavinila svým diletantským postupem anglická zpravodajská sluba,

jmenovitě plukovník Weismann.

Máte to? zeptal se poručíka a po jeho přikývnutí dodal: Končím zasedání komise.

Kostka leel v posteli a v duchu si rekapituloval den.

70

Otázka, zda dnes vyhrál nebo prohrál, mu nedávala spát. Některá utkání končívají

i nerozhodně. Kdepak, vyhrál jsem, řekl si nakonec. O uspořádání Evropy budou

přece rozhodovat Američané. A já jsem jejich člověk. Vsadil jsem na správného

koně. Druhého dne ho k sobě pozval plukovník Emmerson. Včera vás trochu

potrápili,” řekl na uvítanou. Nesmíte se zlobit, jde přece o váné věci  Na chvíli se odmlčel Velmi si vás. kapitáne, ceníme. Jen bychom od vás chtěli více rozhodnosti nazývat věci pravými jmény. Americkými jmény. Kostka chtěl něco poznamenat, ale

plukovník mu nedal příleitost. U se o tom nebudeme bavit. Na včerejek

zapomeňte. Povaujte jej za bezvýznamnou epizodu Jedna k smrti odsouzená kurýrka

je přece detail, Tím spíe, e si netroufnou ji popravit. Válka je u konce a já bych vás rád viděl jinde ne v Chamonix. V enevě.

Tam se teď bude rozhodovat o Československu. O jeho budoucím hospodářském

uspořádání. To je podstatné. Svobody, demokracie a jiných řečiček se nikdo nenají.

Četí bankovní ředitelé Preiss a míd se do enevy u chystají. Bylo by zajímavé

znát jejich názory A také jim naznačit, e bez Ameriky to tam u vás nepůjde. Myslím, e to tuí. Kdy odjedete?

Kapitola XI

Zprávu, e byl vyhláen samostatný československý stát, se Kostka dověděl při večeři v hotelové restauraci. Číník mu ji sdělil stejným způsobem, jakým zpravidla oznamoval, e se dnes kuchaři zvlá vydařilo hovězí na víně či jiná znamenitost.

Kostku polila vlna radosti a zachtělo se mu o ni s někým podělit.

Rozhlíel se kolem. Restaurace byla plná. Hosté, větinou američtí důstojníci,

rozváně výkali svá sousta. Tu a tam spíe ze slunosti ne ze zájmu, mezi sebou

prohodili pár slov jen od jednoho stolu se ozývala hlučnějí zábava. Kostka napjal

sluch aby zjistil důvod veselosti. Netrvalo dlouho a věděl, oč jde. Oslavovali

narozeniny někoho z přítomných.

71

Cítil se uraen. Měli by přece přijít si s ním přiuknout a pogratulovat mu. Byl dokonce ochoten nějakou láhev zaplatit. Třeba o tom dosud nevědí, napadlo ho. Chvíli se tohoto jednoduchého vysvětlení drel, ale čím více o něm přemýlel, tím se mu zdálo

nepravděpodobnějí. Kdy nic jiného, číník je jistě upozornil stejně jako jeho.

Sdělovat hostům politické zajímavosti mu bylo koníčkem.

Jsou lhostejní, přeel dost neochotně k dalí úvaze. Nic, kromě jich samotných, je

nezajímá. e národ, který po staletí trpěl pod cizí nadvládou, získal konečně

samostatnost, je nevzruuje. Pak mu blesklo hlavou jiné vysvětlení.

Zapomněli nebo dokonce nikdy nevěděli, e jsem Čech. Povaují mne za Američana.

Jetě nedávno by se z toho radoval. Teď cítil tuto monost jako nesmírnou křivdu.

Polykal večeři ani si byl vědom co jí. Objednal si láhev koňaku, stále jetě doufaje, e si někdo vimne jeho marnotratnosti a zeptá se na příčinu. Sdělí mu ji a pak ji

nebude pít sám. Snad si i vimli, protoe tu a tam zalétl k jeho stolu zvídavý pohled, spojený s posunkem na pozdrav. Nikdo se vak nezeptal. Pil tedy sám. On, horlivý zastánce zásady, e pije-li člověk sám, má u jen krůček k alkoholismu. Pokud se

samozřejmě alkoholikem ji dávno nestal.

V duchu začal bilancovat svůj dosavadní ivot. Ve třiačtyřiceti letech je za čím se

ohlédnout. V tomto věku se u také dá dost bezpečně říci, jde-li ivot správným

směrem.

Mám dceru. Vynikající, řekl si. Chytrou i krásnou. Rovně syn Ferdinand není k

zahození, i kdy Vilmě nesahá ani po kolena.

Mám peníze. Nejsem boháč, ale při rozumném hospodaření by se s nimi dalo sluně

vydret a do konce ivota.

Nemám enu. Neměl jsem ji vlastně ani v době, kdy jsem s ní sdílel společné loe.

Tím spíe ne, kdy jsem toto loe opustil a ona později odela i od stolu.

Kostka se rychle napil, aby spláchl nepříjemnou vzpomínku na dlouhé hodiny, které

strávil se svým právním poradcem přemýlením jaká opatření přijmout, aby manelka

nemohla rozházet společný majetek. Stala se mecenákou.

72

Nikoliv dobročinných sdrueni a kostelů, ale mladíků nevalné pověsti.

Přece jsem jetě něčeho dosáhl. I kdy se znovu pořádně napil, dlouho si nemohl

vzpomenout čeho. Jsi kapitánem americké armády, naeptávalo mu jeho druhé já.

To jsem, řekl si v duchu. Nenápadně pohlédl směrem k jednomu ze zrcadel. Bylo jich

v restauraci tolik, e se kadý v nich mohl prohlíet přímo od stolu.

Uniforma mi sluí, utvrdil se. Jeho pohled se přenesl z vlasů, na nich bylo i v zrcadle patrno, e začínají poválivě edivět, na nárameníky. Pak si uvědomil, e jeho o dvacet let mladí syn je nadporučíkem tée armády.

Čím více klesala v lahvi hladina koňaku, tím neodbytněji se mu drala na mysl právě ta otázka, kterou se snail zaplait.

A co vlast? Mám nebo nemám vlast? A kde? Za oceánem nebo v Čechách? A co je to

vlast?

Nemusel dlouho přemýlet. Napadlo ho hned několik odpovědí. Vlast je tam, kde se

člověk narodil, kde il, kam ho to táhne zpátky, jestlie musel odejít. Kde má své

blízké.

Ne, přeruil sám sebe. Povídačky pro senilní staříky a romantické slečny.

Pak na to přiel. Vlast, to je země, kde má člověk moc, kde můe vládnout druhým.

Alespoň tak si to vdycky představoval.

Celá dlouhá léta snil, jak se jednou vrátí do Prahy. Jako hrdina oslavovaný zástupy, které se budou prodírat policejními kordony, aby mu mohly stisknout ruku nebo se ho alespoň dotknout. On jim bude kynout, a celá jeho bytost bude vyzařovat: Spolehněte

se na mne, povedu vás, ale musíte mne poslouchat. Ano, moc, to je pojem, s ním

vdycky neoddělitelně spojoval představu vlasti.

Pustí ho k moci v novém státě? Nemusel dlouho uvaovat, aby doel k závěru, e

sotva. U si to dokázali zařídit jiní, on přijde pozdě. Příli pozdě. Toto nikoliv nové zjitění ho dokázalo vdy znovu a znovu vzruit.

Stalo se tak i dnes. Sáhl po lahvi, aby dopil zbytek koňaku.

xxxx

73

Ráno jej probudila svíravá bolest hlavy a úporná ízeň. Mírně vrávoraje, doel k oknu a rozhrnul závěsy. Svítalo.

Přistoupil ke stolu s umývadlem a velkým kameninovým dbánem. Uchopil dbán

oběma rukama začal pít. Voda mu po bradě, krku i prsou stékala na podlahu. Bylo to

k něčemu dobré. Vrátila se mu schopnost uvaovat. První, na co si vzpomněl, byl

Emmersonův příkaz k cestě do enevy. Podíval se na hodinky a zjistil, e do odjezdu

vlaku mu jetě zbývá dost času. Sedl si na postel a přemýlel, co způsobilo, e se

přivedl do stavu, který u něho nebyl příli obvyklý. Prázdno v hlavě ustupovalo a

rozpomínal se na podrobnosti. Zcela v duchu rčení, e ráno bývá moudřejí večera,

mu včerejí úvahy připadaly přehnané. Jetě není vem dnům konec, zakončil svoji

rekapitulaci a začal se oblékat. Spolucestující ve vlaku nemluvili o ničem jiném ne o konci války. Snail se sdílet jejich radost, ale příli se mu to nedařilo. Ve stanici Belegard ve fungovalo normálně. Převlékl se do civilního oděvu s pocitem melancholie. Vdy tuto cestu moná podstupuje naposled.

Vilma mu hlásila, e pánové míd a Preiss ji odjeli. Jednání zřejmě nebyla sloitá.

Později zjistil, e v tomto směru a zcela výjimečně neměla pravdu. Bylo jetě příli brzo. Mnoho záleitostí, nezbytných pro finanční jednání, dosud nebylo rozhodnuto.

Proto se oba pánové vrátili do Prahy. Přijeli vak jiní, sdělila.

Zaradoval se. Konečně bude mít příleitost váně si s někým promluvit o své

budoucnosti. O budoucnosti nového státu také, samozřejmě.

Tuil, e se dcera chystá poloit mu otázku, která v poslední době silně zaměstnávala i jeho. Co bude dál? Mluvil o vem moném ve snaze nedat jí příleitost, aby otázku vyslovila. Marně

Jaké má plány, otče?” zeptala se.

Musím se jetě poradit, řekl způsobem, z něho vyplývalo, e se zatím nehodlá na

toto téma bavit.

Spěchal do hotelu. Recepční mu sdělil, e pánové někam odjeli a vrátí se k obědu.

Snail se vyuít času a navtívil ty, je při svém pobytu v enevě zpravidla

navtěvoval. Nikdo na něho neměl čas.

74

Válka skončila a začínalo se rozhodovat o míru. Na pořad dne přily také zásluhy a

známosti. Často spíe známosti ne zásluhy. Kostka byl přesvědčen, e obojího má

nadbytek.

Mui, které hledal, ji obědvali. Dost dlouho se rozmýlel, zda je vhodné ruit je při jídle. Obava, e po obědě mají pevný program a na něho by nemuseli mít čas, zvítězila. Zamířil k jejich stolu.

Očekával, e si ho někdo vimne a vyjde mu vstříc. Nic podobného se nestalo. Kostka

se tedy postavil za idli jednoho z nich, chvilku počkal ne spolkne sousto a představil se. Mu vstal, naladil tvář do radostného úsměvu a dokonce ho letmo objal. Opravdu jen letmo.

Představil se i s ostatními. Jména větiny z nich Kostkovi nic neříkala. Mezitím kdosi pokynul číníkovi, aby ke stolu přistavil dalí idli. Kostka byl připraven, e ho vyzvou, aby vyprávěl. e je bude zajímat svědectví o českém zahraničním protirakouském odboji.

Dolo k pravému opaku. Mluvili jen oni. Vichni na stejné téma. O nebezpečenství,

strastech a obtíích, které musel kadý z nich přemáhat při svém údajném boji proti

monarchii. Teprve po dost dlouhé době se jeden z nich obrátil na Kostku.

Tys to jistě také neměl lehké. Kostka v domnění, e teď je řada na něm, se nadýchl k delí odpovědi. Jetě ne stačil něco říci, zaslechl větu, která ho ohromila.

Velmi schvalujeme tvoje rozhodnutí zůstat i nadále v amerických slubách. Bude to

výhodné pro vlast i pro tebe.

Chtěl je ujistit, e se k ničemu takovému nerozhodl. Dříve ne tak stačil učinit, zvedli číe a připili na Kostkovy dalí úspěchy.

Náhle začali velmi spěchat. Jako na povel vstalí a jeden po druhém mu podali ruku. V

okamiku zůstal u stolu sám. Ne na dlouho. Přiel vrchní a předloil účet. Za vechny.

Pokusil se navtívit dr. E. Benee. Bylo mu sděleno, e pan ministr do konce svého

jednání v enevě nikoho nepřijímá. Jetě tého dne Kostka opustil výcarsko, ani se rozloučil s Vilmou. Bál se jejích otázek.

75

Plukovník Emmerson se choval velmi přátelsky. Kostkův předčasný návrat ho zřejmě

vůbec nepřekvapil. Nezajímalo ho ani, jak ve výcarsku pořídil.

Chcete asi vědět, co bude dál?” Kostka přikývl.

Nic se nemění, kapitáne. Konec jedné války mnoho neznamená. Dalí a jetě větí

pokračuji. Rozdíl je pouze v tom, e ne vdy se v nich střílí. A z amerických slueb se tak snadno neodchází. Dobrovolně u vůbec ne. Vy ani nemáte ke komu odejít. Jste příli zkompromitovaný člověk. Ale já chci ít v Československu,” poznamenal

Kostka. S tím ovem počítáme a bude vám vyhověno. Povaujeme to dokonce za

jedině správné. Po čase odloíte i uniformu. Bude to tak lepí. Ale zatím jetě ne. Vů-

bec nevadí, jestlie vás v ní doma lidé uvidí. Máte dotazy?” Nemám,” odpověděl, vědom si, e plukovník dotazy nemá rád.

Pak je tedy ve v pořádku. Můete se chystat na cestu do Prahy. Major Morren vás

zasvětí do podrobností. Vaím prvním úkolem v Československu bude..

Kapitola XII

Do Prahy, tentokrát ji hlavního města mladého československého státu, se Kostka

vrátil v lednu 1919. Nikoli jako oslavovaný vítěz z války, ale jako čtvrtý mezi čtrnácti.

Skupina měla honosné jméno, Committee on Public Information. O jejím poslání se

vyjádřil sám prezident Wilson, jako o důleitém. Roziřovat zásady americké

demokracie v zemích střední Evropy s hlavním důrazem na Československo, Polsko a

Maďarsko. Ve skutečnosti vak měla vybudovat sí radiostanic pro potřeby americké

zpravodajské sluby. A také vydat a rozířit v těchto státech broury Jak se Amerika dostala do války”, Německý způsob válčení v podmaněných zemích”, Německé intriky ve Spojených státech”, Americké válečné cíle a mírový program a Německo-bolevické spiknutí.

76

Zvlá na poslední Američanům velmi záleelo.

éfem výpravy byl Georg Creel a jeho zástupci pánové Byoir a Sisson. Pak v ní byl

jetě Kostka a deset amerických vojáků, spojovacích odborníků. V tomto pořadí také

sestoupili ze schůdků vagónu.

Přivítal je představitel ministerstva vyučování. Oficiálně lo přece a broury. Projev vzhledem k chladnému počasí měl krátký, ale hutný.

Síla tohoto státu je ve sjednocení. Srazili jsme se s milovaným Masarykem, jednotni, postavive zájem vlasti nad strany a politické nepřátelství. V kabinetě pracují ve spojení socialisté s agrárníky. Ze vech zemí v Evropě jedině v Československu

panuje odvaha, účelnost a bystrá rozhodnutí.

Skončil a Kostka zatleskal. Jako jediný. Ostatní nerozuměli. Řečník si to vak

neuvědomil. Vykřikl, a se to rozlehlo nádraím: Sláva Americe, naději světa.

Teď zatleskali i ostatní. Pochopili, e byla řeč o jejich zemi.

Ve čtyřiadvaceti hodinách se začalo s prací a během nedlouhé doby měli systém

spojení vybudován. Obtínějím problémem bylo při poválečném nedostatku papíru

vydání brour.

Zvládnutí tohoto problému se ujal Kostka. Ostatní tři pánové se rozjeli do Polska a

Maďarska. Vybudovat spojení bylo úkolem číslo jedna.

Ale i s brourami ve nakonec dobře dopadlo. Na pomoc přispěchalo ministerstvo

vyučování. Nael se papír, nala se i tiskárna. kolní učebnice přece mohou počkat.

Pomohlo i v rozíření brour do kol, kostelů a redakcí.

xxxx

V malé typické vídeňské hospůdce bylo příjemné po sezení. Samozřejmě jen pro ty,

kteří měli dost peněz. Klavírista a houslista, kteří kromě Strausse asi nic jiného

neznali, se snaili seč mohli o dobrou náladu. S úspěchem. Přítomní pili mír plnými

douky a nesmiřně jim chutnal. Tím spíe, e měl podobu nefalovaného

neuburgského vína.

77

Bylo nabito do posledního místečka. Výjimku tvořil stůl s tabulkou Reserve”.

Vrchnímu dalo hodně práce, aby zůstal volný. Co chvíli musel přesvědčovat nově

příchozí, e opravdu není moné místa za tímto stolem obsadit.

Konečně přili lidé, pro ně byl zadán. Kostka a majestátně vyhlíející stařec s

cvikrem na nose. Ostatní pánové se dostaví později? zeptal se vrchní.

Nikoliv, budeme jen dva, odpověděl Kostka. A nepřejeme si být rueni.

Promiňte, ale při dnením návalu bude velmi obtíné udret ostatní místa volná,

upozornil vrchní.

Vy to jistě dokáete, řekl Kostka a aby posílil odhodlání mue ve fraku, vsunul mu do ruky sloené bankovky. Spolehněte se. Bankovky splnily své poslání.

Kostka neztrácel čas. O krásách Vídně se zmínil jen velmi stručně a ihned přeel k

věci. Potřebujeme ofotografovat část soukromého archivu habsburského rodu.

Tu, je se týká atentátu na Ferdinanda dEste.”

Co znamená my? chtěl vědět stařec s cvikrem.

My znamená jednu z vítězných mocností,” rozhodl se Kostka nebýt příli konkrétní.

Pokud vím, Československo není mocnost, nemínil se dát odbýt stařec. A tuhle

schůzku zorganizovalo československé vyslanectví.

Dotyčná vítězná mocnost má v Československu mnoho přátel, upozornil Kostka.

Stařec se s tím zřejmě spokojil. Kdo mi zaplatí?” zeptal se po chvíli.

Já,” ujistil ho Kostka. Samozřejmě za předpokladu, e cena bude rozumná.

Vzhledem k závanosti dokumentů není dvě stě tisíc výcarských franků ve zlatě

jistě částkou nerozumnou.”

Poadovaná suma byla jednou tak vysoká, ne jakou mohl Kostka z pověření

Američanů disponovat.

Hudebníci na pódiu přehráli est valčíků a mui za stolem vypili dalí dvě lahve vína, ne se shodli na stotisíci výcarských franků.

Zbývalo vyřeit závaný technický problém, kde materiály fotografovat.

Myslím, e pro vás by to bylo nejjednoduí v Praze.” navrhl stařec řeení, v ně Kostka vůbec nedoufal.

78

Za měsíc to přece dokáete?” Nikoliv za měsíc, ale za čtrnáct dní,” ujistil ho Kostka.

Výborně. Jako pracovník správy dvorní knihovny jsem schopen zařídit, aby materiály

v té době nikdo nepostrádal. Čím dříve bude operace skončena, tím lépe. Zatím mají

lidé jiné starosti. Vítězové i poraení. Ale později dojde i na archivy.”

Dopíjeli čtvrtou láhev a Kostka, člověk pokud jde o alkoholické nápoje velmi zkuený, musel konstatovat, e jeho protějek nejen umí pít, ale dovede být i značně velkorysý.

A e Američané, kteří na něho dali typ, se vyznají v lidech. Pak projednali podrobnosti odvozu dokumentů. Po návratu do Prahy spěchal Kostka na policejní řediteství. Setkal se s pochopením. Dostal k dispozici celé fotografické oddělení policejního ředitelství v Bartolomějské ulici. A také dvě auta pro odvoz archivu. I s řidiči.

Seel se s nimi hned druhého dne dopoledne. Přítomní byli i pánové Vrzal a

Pecháček, kteří měli auta doprovázet a ve Vídni se postarat o naloení dokumentů.

Největím problémem bylo, jak se vyhnout celní prohlídce na hranicích. Právě v tomto směru očekával Kostka radu zkuených řidičů, kteří, jak byl informován, měli za sebou ji řadu úspěně splněných speciálních úkolů. Řidiči vak seděli apaticky a

tvářili se, jako by se jich projednávaný problém netýkal. Kdy byli poádáni, aby

vyslovili svůj názor, jen pokrčili rameny a jeden z nich poznamenal, e by si rádi doli na svačinu. Kostka se dovtípil. Vytáhl několik bankovek a podal jim je. Mui náhle apatii ztratili, rychle se zvedli a odeli. Vrátili se s ohromným dbánem piva a věncem teplých vuřtů. Zřejmě měli známosti, protoe sehnat vuřty a k tomu v tak rekordním čase nebylo snadné.

Dojedli a dopili, utřeli si hřbetem ruky mastné brady a odklidili papíry i dbán. Pak se vrátili ke stolu a řidič, který dosud nepronesl ani slovo, se náhle zmohl hned na tři souvislé věty.

Vyhnout se celní prohlídce je straně jednoduché. Pojedeme stovkou a nedáme se

zastavit. Na naí, ani na rakouské straně.”

79

Na níc moudřejího nepřilí, proto byl návrh přijat.

Za dva dny vyjeli a za dalí tři byli zpět. I s dokumety. Ve vylo naprosto hladce.

Stráe na obou stranách hranic byly jejich jízdou tak překvapeny, e se nezmohly,

aby něco podnikly.

Přila řada na fotografické oddělení. Pracovalo se ve dne v noci. Byli s

ofotografováním dokumentů hotovi za týden.

Kdy Vrzal předával výsledky práce, provedené přesně podle přání Američanů, to

znamená negativ a dva snímky od kadého ofotografovaného dokumentu spolu s

překladem jeho textu do angličtiny, byl Kostka naměkko.

Tomu říkám splnit úkoly, pronesl s pohnutím. Vzápětí se přesvědčil, e úkoly je

mono i překročit. Vrzal se na okamik vzdálil a vrátil se s objemnou krabicí.

Snímky, které nejsou natolik zdařilé, aby mohly být Američanům předány a musely

tedy být zhotoveny jetě jednou. Vy u jistě budete vědět, jak s nimi naloit.

Kostka se jimi nemusel dlouho přebírat, aby poznal, e ani od jednoho dokumentu se

nepodařilo udělat jen dva snímky.

Vzal od Vrzala krabici, ani věděl co s ní udělá. Vrzalova pravice vak zůstala

nataena i poté, kdy u vůbec nic nedrela. Či snad právě proto.

Nastalo dohadování o výi částky. Kostka smlouval s úporností prodavačky zeleniny

na Ovocném trhu. Věděl, e tohle platí ze svého a vůbec není jisté, zda vydělá. Ale za pokus to stálo. Konečně se dohodli na sumě přijatelné pro obě strany.

O tři čtvrtiny nií ne Vrzal původně poadoval. I tak vak byl jediný, kdo na obchodu vydělal. Kostkovi se nepodařilo snímky v Československu zpeněit. O dokumenty podobného druhu neměl nikdo zájem. Jetě tak, kdyby lo o kompromitující materiály

na členy československé vlády. Ale musely by být hodně skandální.

Jízda, při ní vezli archiv zpět do Vídně, ji neproběhla tak hladce jako první. Při přejídění československé státní hranice směrem do Rakouska začala strá po autech pálit a pokodila jedno z nich. Natěstí ne natolik, aby bylo nepojízdné.

Pokozené auto muselo pak zůstat několik dní ve Vídni, aby mohlo být přelakováno a

velvyslanectví pro jistotu poskytlo jeho řidiči pro zpáteční cestu tabulku s označením CD.

80

Spolu s pochvalou Američanů obdrel Kostka i peněitou odměnu. Částka zhruba

odpovídala té, kterou zaplatil Vrzalovi, take nakonec o nic nepřiel.

xxxx

Za Kostkou se dostavil významný sociálně demokratický funkcionář v doprovodu

pána, kterého představil jako ministra veřejných prací. Oba se tvářili ustaraně.

Pane Kostko, začal funkcionář, kdy se dostatečně pobavili o pocitu svobody. Byli bychom rádi, kdybyste el mluvit na různá místa v uhelných rajónech. Horníci se bouří, prý mají hlad. A my potřebujeme, aby dobývali více uhlí ne kdykoliv dříve.

Chtějí dokonce stávkovat. Přece víte, e na mírové konferenci nám bylo přisouzeno

zásobovat uhlím nejen Československo, ale i rakouské dráhy. Promluvte k nim.

O obětech naich emigrantů a zajatců, kteří přispívali na revoluční fond a to bolelo, dejte jim za příklad bratry legionáře, kteří s úsměvem na rtech umírali za svobodu národa na vech frontách světové války.”

Já přece nemohu vstupovat do politiky,” namítl Kostka. Nevím, zda by s tím

souhlasili moji američtí představení.” Budou souhlasit.”

Poradím se,” prohlásil Kostka.

Odpověď, kterou dostal od svého nadřízeného byla sice dlouhá, ale moudrý z ní

nebyl. Bylo mono si ji vysvětlit tak čí onak.

Vlast mě potřebuje,” rozhodl se na vlastní pěst. Vyjel na zájezd po uhelných

revírech.

První vystoupení se konalo v severních Čechách. Byl krutý mráz, ale na náměstí se

sela tisícovka hladových, těkou prací sedřených lidí.

Soudruzi, přátelé, vlastenci,” křičel do davu. Máme svobodu, samostatnost. Byla dobyta vlastní krví a vlastními ivoty. Získali jsme ji za vlastní oběti a teď, kdy jsme se stali pány ve své zemi, nesmíme novému státu přináet do vínku stávku, nesmíme začínat nový ivot zahálkou, ale zvýenou výkonností práce. Vláda a pan prezident se starají, aby se vám dostalo potravin a ivotních potřeb.”

Vytrvale sledoval při svém projevu několik en v átcích, stojících v prvních řadách a neulo mu, e občas přikývly.

82

Skončil a ozval se potlesk. Spíe mezi hodnostáři, tísnícími se za jeho zády na

balkóně radnice, ne mezi lidmi na náměstí. Přesto byl spokojen. Těko lze

očekávat nadení od hladových. Hlavně, e nebudou stávkovat.

Jeho spokojenost se vytratila v okamiku, kdy někdo z davu vykřikl. Je to hasič,

placený burousty. Nevěřte mu, soudruzi.

Na dalím místě nazvali Kostku hasičem ji v průběhu projevu. A jetě na dalím

začali křičet, e je hasič, sotva se objevil. Nedal se odradit. Jezdil od revíru k revíru, mluvil, přesvědčoval, sliboval, varoval. K větím stávkám opravdu nedolo. A Kostka se ve své samolibosti domníval, e je to jeho zásluha. Příčina vak byla zcela jiná. Ti hladoví a otrhaní jetě nebyli zorganizováni, jetě neměli dost síly.

Kapitola XIII

Dubnového dne roku 1919 byl Kostka pozván na americkou ambasádu. Mladík, který

se představil jako major Smith mu navrhl, aby poádal o proputění z americké

armády. Důvody jsou nad slunce jasné. Pan kapitán chce ít v Československu, a oni

to plně schvalují, je tudí nadále neúnosné, aby byl přísluníkem armády cizího, by velmi spřáteleného státu. Kostka chtěl něco říci, ale nedostal monost.

Přirozeně, e máme zájem na dalí spolupráci. V tomto směru se nic nezmění. Jen

její podmínky a samozřejmě odměňování budou trochu jiné. Budete placen jednotlivě

podle mnoství a kvality podávaných zpráv a za splnění jednotlivých úkolů.”

Kostka si byl vědom, e mu nezbývá ne rozhodnutí o proputění přijmout.

Avak nepřijme je z rukou tohoto mladíčka. Odjedu do Ameriky. Chci vechny otázky

projednat přímo na místě,” sdělil.

83

Nikdo vám nebude bránit,” řekl major. Jsem vak nucen vás upozornit, e s výdaji na tuto cestu není počítáno.”

Zaplatím si je ze svého.”

Pak nemám, co bych s vámi dále projednával,” zakončil rozhovor major Smith.

xxxx

Loď Lorreine doplula do newyorského přístavu. Kostka sestoupil na pevnou zemi a

jetě dříve ne se stačil kolem sebe rozhlédnout, objaly ho tíhlé enské ruce. Vilma se ani v nejmením nesnaila skrýt svou radost ze setkání s otcem.

Uprostřed objetí si Kostka viml, e opodál stojí jetě jedna ena. V prvním okamiku ji nepoznal. Madame de Bogory se za více ne rok, který uplynul od jejich posledního setkání, dost změnila. Ztloustla.

I ona k němu přistoupila, objala ho a dlouze políbila.

Kostkovi neulo, e dcera sleduje dojemnou scénu jejich shledání s nelibostí.

Nastalo dohadování. Madame trvala na svém plánu, e dnes večer musí být Kostka s

dcerou jejími hosty. Vilma se jí to vemoně snaila rozmluvit. Otec je po dlouhé

cestě unaven, potřebuje si odpočinout a musí také urychleně rozhodnout několik

závaných věcí. Madame de Bogory souhlasila teprve kdy Kostka slíbil, e přijdou

zcela určitě zítra večer.

Neprozřetelně jsem se před časem v její přítomnosti zmínila, e přijede a od té doby mi nedala pokoj. Denně volala, e tě rozhodně musí přivítat. Nakonec si sama zjistila loď, na které se plaví, sdělila Vilma sotva se ocitli v jejím bytě. Má s tebou nějaké plány.” Probůh, proč právě se mnou? zhrozil se Kostka.

Zřejmě na tebe nemůe zapomenout. Ale teď se musí rychle převléknout. Zvu tě na

večeři. Na tvoji zamilovanou. Váné řeči si necháme a po jídle.

Kostka oil. Bylo mu jasné, e půjdou do čínské restaurace.

Během jídla nemluvili a plně soustředili svoji pozornost na kuchařovy mistrovské

výtvory. Teprve při závěrečné polévce Vilma poloila otázku, jí se v poslední době

často zabývala.

84

Jak ses rozhodl, otče? Nezůstane v New Yorku? Prý tě propustili z americké

armády.” Propustili, či lépe řečeno propustí. Přesto vak nezůstanu. V

Československu je pro podnikání pole neorané a Američané mě tam také potřebují.”

Nejsem si tím zcela jista. Měl by sis vechno rozmyslet.”

Jsem pevně rozhodnut. Ale ty mi dělá starosti. Má vůbec nějakého mue?”

Tak o tohle ti jde. Dovol, abych tě ujistila, e o muské nemám nouzi. Jenom ten

pravý se jetě nenael. Ale i to přijde.” Má zřejmě vysoké nároky.”

V tom je vechna bída, otče,” zváněla Vilma. Pro ty, na nich by mi záleelo, nejsem dobrá partie a stát se odrazovým můstkem pro podnikatelskou kariéru nějakého podvodníčka s hezkou tváří se mi moc nechce.” Kostkovi při Vilmině sdělení trochu zrudly ui, ale výčitku vzápětí zaplail. Jeho dcera je přece na rozdíl od své matky krásná. Přítí dopoledne prospal. Odpoledne obeel několik krajanů, kteří k němu vzhlíeli jako k člověku, jen se vyvihl a večer zamířil k domu madame de

Bogory. Přivítala ho ve velké večerní toaletě, která jetě více zdůrazňovala

nadměrnou oblost jejích tvarů. Omluvu, e Vilma se necítí dobře a nemohla přijít,

přijala s marně skrývaným potěením.

Na počest Kostkova příjezdu pozvala několik známých, větinou svých krajanů,

kníat. Chovali se sebejistě. Vyprávěli o výnosných obchodech, je se jim podařilo

uzavřít i o brzkém návratu domů. Ale první náznak oblýskání na rukávech jejich

smokingů a fraků svědčil o něčem jiném. Začínalo jim být těko.

Madame de Bogory se jako hostitelka překonávala. Byla příjemná, pro kadého měla

pár milých slov. Kostkovi vak neula v její tváři netrpělivost, aby tuhle nudnou

záleitost měla za sebou a mohla ho pozvat o patro výe. Do lonice.

Konečně se jí to podařilo. Kostka spadl do její náruče jako do kráteru sopky.

Hustými záclonami se do místnosti prodíraly první rozbřesky nového dne. Kostka

předstíral, e spí a v duchu si kladl otázku: Jaké plány asi se mnou má?

85

Brzy dostal odpověď. Madame mu poloila ruku na tvář a tónem, který nedával jinou

monost ne přisvědčit, řekla: Vím, e nespí, miláčku. Měli bychom si promluvit.

O nás dvou a naí budoucnosti. Ráda bych s tebou jela do Československa.

Kostku polila pod přikrývkou vlna horka.

Mám tě ráda a v Československu si ruských emigrantů váí. Mohla bych ti prospět.”

Objal ji. Jiný způsob, jak se vyhnout odpovědi ho nenapadl.

Do Vilmina bytu vstoupil s botami v ruce, snae se, aby dceru neprobudil. Jeho úsilí bylo marně.

Otče, Jsi to ty?” ozvalo se z její lonice a vzápětí se otevřely dveře. Ve své noční koilce připomínala madonu. Ty vypadá,” zhrozila se.

Nejsem u mladík, kočičko, snail se odvést rozhovor jiným směrem.

Co ti chtěla?” zeptala se Vilma neúprosně.

Chce se mnou odjet do Československa.” Vilma se musela posadit.

Co udělá?” Nějak se z toho vyvléknu,” uklidnil ji.

Ranní slunce se přes záclony neúprosně dralo do pokoje a Vilma s otcem měli v této,

pro váná rozhodnutí zcela neobvyklé době, rodinou poradu. Kostka se před

odjezdem do Ameriky pokusil zajistit, aby se jí mohl zúčastnit i syn Emanuel, ale ten právě pracoval v americkém tábu v Evropě a nemohl se vzdálit. Rozhodovali tedy bez něho.

Na hlavních zásadách plánu, jak si uspořádat dalí ivot, se shodli velmi rychle.

Kostkovu firmu, kterou Vilma ji několik let úspěně vede, převezme nyní i právně.

Bude hospodářsky zcela zajitěna a otec se synem v případě, e by se chtěli vrátit do Ameriky, budou mít kde začít.

Kostka se za náleité odstupné vzdá spoluvlastnictví Bakerovy i Conolliho firmy.

Takto získaný kapitál pouije pro podnikání v Československu.

Jetě tého dne se Kostka rozjel do Washingtonu. Na americkém ministerstvu války

ho přivítali s poctami. Bylo mu uděleno čestné proputění ze svazku americké

armády.

86

Jak honosně to nazval plukovník, jen s ním záleitost vyřizoval, a medaile jako

ocenění dosavadní práce. Pak podepsal prohláení, e i nadále setrvává ve slubách

americké zpravodajské sluby.

Po několika dnech navtívil v doprovodou Vilmy Bakera. Starý pán před několika

týdny překročil osmdesátku. Přesto seběhl se schodů jako mladík, láskyplně se objal

s Vilmou, která ho pravidelně navtěvovala a přátelsky potřásl rukou Kostkovi. Pozval oba nahoru. Objevila se sluebná. Nikoliv Mary, ale ena, jí zřejmě do třicítky chybělo jetě několik let.

Vilma v nestřeeném okamiku stačila otci s obdivem v hlase poeptat, e dědeček

se sluebnou asi něco má. To se pozná.

Přiel ses informovat, jak prosperuje firma? zeptal se Baker, kdy před ně sluebná postavila kávu.

Chtěl jsem vás předevím vidět, odpověděl Kostka diplomaticky. A jsem rád, e

jsem vás nael svěího.”

Nemohl zahájit jednání astněji. Starému Bakerovi kadá zmínka o jeho dobrém

fyzickém i duevním stavu lichotila.

Nestěuji si na zdraví ani na obchody. Ukái ti účetní knihy.”

Nechci je vidět. Nepochybuji o vaí obchodní zdatnosti, ani o tom, e ve co řeknete, bude do puntíku odpovídat skutečnosti.”

Baker byl polichocen jetě více. A tak kdy se později Kostka vytasil se svým plánem, přijal jej s pochopením. Částka, kterou nabídl jako odstupné, byla dokonce vyí ne Kostka očekával.

Zakončili obchodní jednání a věnovali se jídlu. Po firmě, známkách a sluebné to byla Bakerova čtvrtá láska. Kostka si teprve dodatečně uvědomil, e o jeho bývalé manelce nepadlo ani slovo.

Mnohem sloitějí bylo jednání u firmy Conolli. Její majitel byl ji několik let mrtev.

Zemřel po nemoci, která byla tak dlouhá, e se v jejím průběhu stačil smířit s

nezdárnou dcerou i s jejím manelem, zpěvákem, kterého teprve série uměleckých

neúspěchů poučila, e má hlas opravdu nevalných kvalit. Bývalý zpěvák teď vedl

firmu. Jak si Kostka stačil předem zjistit, počínal si v této činnosti mnohem lépe ne na divadelních prknech. Bývalý bohém se úplně změnil. Pro dolar by si dal vrtat koleno, o čem se Kostka přesvědčil měrou vrchovatou.

87

Částka, kterou mu bývalý zpěvák nabídl jako odstupné, byla nepatrná a nebyl

dokonce ani ochoten smlouvat. Zbývaly jen dvě monosti. Buď podstoupit sloité,

předem nikoli vyhrané soudní řízení, nebo přijmout nabídnutou sumu. Kostka se po

delím uvaování rozhodl pro druhou alternativu. Baker mu ve vynahradí.

Dalím místem Kostkova obchodního jednání byla firma na výrobu psacích strojů. Ji

dříve přiel na nápad, e generální zastoupení této firmy pro Československo by

mohlo znamenat výhodný obchod. Podnikání se přece v Československu neobyčejně

rozvine a podnikat, to znamená mít kanceláře, úředníky a také psací stroje.

Obchodní ředitel firmy, s ním jednal, byl stejného názoru. Velmi rychle se dohodli.

Kostka byl u na odchodu, kdy ředitel předloil dalí plán.

Pane Kostka,” řekl a chvíli přemýlel jak začít, aby byl správně pochopen. Jste zkuený obchodník, proto je vám jistě zcela jasné, e člověk nemůe mít v ohni jen jedno elízko.” Kostka ho ujistil, e tohle je mu jasné dokonale.

Mám obchodní spojení i s jinými firmami ne je ta, kterou jsem placen a jsem

přesvědčen, e i ony by měly zájem o podnikání v Československu. Myslím, e znám

i řeení. Mohlo by se jmenovat Česko americká obchodní společnost. Potřebuje to pár

tisícovek dolarů do začátku, a vy je jistě máte, pár ikovných lidí do vedení, tady

i tam, a obchody by se mohly rozjet.” Kostka pochopil výhody návrhu okamitě.

Neuplynul ani týden a konala se ustavující schůze společnosti. Do jejího vedení bylo zvoleno pět krajanů usedlých v New Yorku a pět amerických podnikatelů. Pět míst bylo vyhrazeno pro vhodné lidi z Československa. Kadý ze zakládajících členů sloil svůj podíl a Kostka jako předseda společnosti částku trojnásobně vyí. Pod nikání mohlo začít.

Zbývala jetě madame de Bogory se svými plány vdát se za Kostku. Pravidelně ji

navtěvoval a opakovaný pád do kráteru sopky postupně ztrácel přitalivost.

Nemohl vak jinak, nechtěl-li vzbudit podezření. Měl svůj plán, vypracovaný na

základě bohatých pionáních zkueností a právě proto i velmi prostý. Místo na lodi

odplouvající do Evropy bylo zajitěno na jméno jeho starého přítele Kabee.

88

Záměna bude provedena a v posledním okamiku.

Ve klaplo do puntíku. Kostka si vak ulehčeně vydechl teprve kdy bylo mono

newyorské břehy spatřit ji jen dalekohledem.

xxxx

Kostka po příjezdu do Československa koupil hotel ve výletním místě nedaleko Prahy.

Měl s ním své plány. Vládním prominentům poskytoval zvlá výhodné ceny v

domnění, e se mu to vrátí jiným způsobem. Nevrátilo. Páni ministři a sekční éfové

sice hojně vyuívali výhod, které jim nabízel, ale výsledky byly zcela jiné ne si

představoval. Navtěvovali jeho hotel nikoliv se zákonitými manelkami a kdy se

někdy pokusil jim návtěvu připomenout a získat z toho určité výhody, na nic se

nepamatovali. Někteří byli dokonce ochotni odpřísáhnout, e v jeho hotelu nikdy

nebyli. Pak se neočekávaně vrátil syn Emanuel. Z americké armády byl podezřele

rychle uvolněn po jakémsi skandálu v Paříi. Podstatu skandálu otec nezjistil a ani o to příli neusiloval. Bylo třeba vyřeit sloitý problém, jak zajistit synovu budoucnost.

Nejvhodnějím řeením se jim zdála nevěsta. Ze zavedené firmy, bohatá, hezká.

Kdyby byla navíc jetě chytrá, v co příli nedoufali, pak by to bylo úplně skvělé.

Rozhlíeli se po vhodných typech. Neměli jích málo, protoe se kolem Emanuela

točila řada dívek z lepích rodin. Důkladnějí prověrka schopnosti jejich tatínků zajistit Emanuelův podnikatelský rozlet vak v naprosté větině případů nedopadla příznivě.

Buď nebyla bankovní konta dostatečně vysoká, nebo byl zdroj příjmů málo

perspektivní. Tu a tam sice nali co hledali, ale zase se objevila jiná závada,

nejčastěji v podobě vzhledu nevěsty, přesahující meze Emanuelovy benevolence.

S Lídou Holasovou se Emanuel seznámil na plese v praské Lucerně. Statkářova

dcera z Kolínska byla urostlá, hezká a kupodivu i dost chytrá. Tatínek naproti tomu

rád vyprávěl vtipy, kterým se kromě něho nikdo nesmál a kadým svým gestem dával

najevo, e na to má. Tím zavinil, e Kostkové měli o jeho zámonosti značné pochyby

a nebrali ho váně v úvahu. Po neúspěných pokusech u dalích zbohatlíků a

několika schůzkách Emanuela s Lídou, z nich se syn vracel v růové náladě, se

Kostka rozhodl přece jen důkladněji prověřit Holasovu solventnost.

89

Výsledek ho ohromil. Statkář měl peněz jako slupek. Co vak Kostkovi nejvíce

imponovalo, byl způsob, jakým k nim přiel. Obchodoval s pícninami, zejména se

senem, a jeho obchodní činnost daleko přesahovala oblast Kolínska. Dodával

četnickým stanicím, vojenským ůtvarům a povoznickým firmám.

To je ono, zavětřil Kostka. Je třeba mu vytvořit podmínky, aby se mohl rozvinout v

celostátním měřítku. Dohoda o dodávkách pro ministerstvo národní obrany, praské

policejní ředitelství a jetě jiná místa nebude při Kostkových známostech příli

obtíná. Holas a Kostka, velkoobchod pícninami to přece nezní patně.

Při nejblií příleitosti se před synem velmi pochvalně vyjádřil o Lídě a naznačil, e by si rád pohovořil s jejím otcem. Ty myslí, e Lída je partie jakou hledáme?” zeptal se syn s dávkou pochybnosti. Taková, e si to neuvědomuje ani ona, ani její táta.”

Zdánlivě primitivní Holas pochopil oč jde hned při prvním náznaku.

Ve proběhlo velmi rychle. Zásnuby se konaly jetě tý den, svatba o týden později.

Stejně rychle proběhly i přípravy k zaloení firmy.

Nebylo přece mono dopustit, aby podobný nápad dostal někdo jiný a v poslední

chvíli je předeel. Pospíila si i dcerka, která se narodila o dva měsíce dříve, jako by i ona chtěla, aby firma byla co nejdříve kompletní.

Kapitola XIV

O příjezdu madame de Bogory se Kostka dověděl dříve, ne vdavekchtivá

cestovatelka stačila vybalit kufry. Jobovu zvěst mu sdělí syn Emanuel. Madame se

ubytovala v hotelu Esplanade. Váí-li cestu za oceán, těko lze očekávat, e jí jde jen o jednu či několik nocí. Vypadá to na týdny, nebo také na celý ivot, řekl si Kostka.

90

Tato představa ho zděsila. Rychle se rozhodl a vytočil telefonní číslo předměstského operetního divadla.

Kočičko, odjídím na nějaký čas do pindlu. Nechce jet se mnou?”

Straně ráda, ale vyhodí mne ze sboru.

Dnes vyhodí a zítra zase přijmou, ničeho se neboj.”

Přes dívčiny protesty, e se nestačí na cestu náleitě připravit, vyrazili jetě tého dne. Březnové Krkonoe je přivítaly bohatstvím sněhu i slunečních paprsků.

Dopoledne lyovali, odpoledne spali a noci trávili v baru. Kočička byla roztomilá,

nepříli náročná a tak idylku kalily jen Kostkovy kadodenní telefonické rozhovory se synem, který podával zprávy o počínání madame de Bogory.

Neuvěřila informaci Kostky juniora o otcově dlouhodobém pobytu v Paříi a zahájila

vlastní pátrání. Vdavekchtivost jí dodala sílu, odhodlání i trpělivost. Věděla, e Kostka se nemůe skrývat věčně a obchody ho dříve či později donutí k návratu do Prahy.

Kostka trávil se svou společnicí v Krkonoích třetí týden, kdy mu syn sdělil

radostnou zprávu: Dala si na zítřek připravit hotelový účet. Odjídí.”

V kolik hodin, z kterého nádraí a kam?” nespokojil se otec.

Syn nevěděl a byl ostře pokárán. Takhle se přece výzvědná práce nedělá.”

Neodjela,” ohlásil Kostka mladí přítí den. Jen se přestěhovala do levnějího hotelu. Asi jí docházejí peníze.”

Dlouho nemůe vydret, usoudil Kostka. Jestlie se při své náročnosti rozhodla

uskrovnit, znamená to, e mele z posledního. Válka nervů vstoupila do rozhodujícího

stádia. Sníh u dávno seel, v údolích rozkvetly stromy, syn si ji několikrát přijel pro rozhodnutí v obchodních záleitostech, které otcovou nepřítomností v Praze velmi trpěly, ale madame stále zůstávala.

Dlouho očekávaná zpráva přila teprve v červnu. De Bogory opustila Prahu pařísk ým

rychlíkem. Po návratu nemohla operetní sboristka najít místo, protoe nikdo nechtěl

přijmout sílu před divadelními prázdninami.

92

Nezbylo, ne aby Kostka vzal její ulou gái na svá bedra.

Spokojenost vládla na obou stranách a do dne, kdy Kostka při neočekávané

návtěvě nael v jejím bytě známého profesionálního boxera. Chlapík s rozpláclým

nosem se přiivoval celou dobu na jeho penězích. Skoncoval s návtěvami i placením.

xxx

Kostka se podle příkazu svých pánů sice snail orientovat zpravodajsky na

komunistické hnutí, avak bylo to pro něho těké. Tu a tam nael jedince, ochotného

poslouit za pár korun jeho zájmům, ale nakonec se vdy opakovalo toté. Dříve ne

mohli náleitě rozvinout spolupráci, byl jeho člověk vyloučen z komunistické strany.

Paběrkoval, kde se dalo. Občas zajíděl na vesnice přednáet o svých hrdinných

skutcích v době světové války. V hospodě se vdy selo jen pár lidí.

Místní statkář, farář a velitel četníků, někdy také potmistr nebo řídící. Nebyli

zpravidla příli ochotni ho poslouchat. Chtěli spíe slyet sami sebe. Navzájem se

pochlubili svou udatností v boji proti monarchii a pak se společně věnovali nadávání na komunisty.

Někdy po takovéto besedě pozval Kostku místní statkář na opoděnou večeři. Vdy

se z toho nakonec vyklubala ádost, zda by Kostka, má přece známosti, nemohl

pomoci v politické kariéře jinak zcela neschopnému synovi, nebo zatlačit, aby byl ze přijat do státních slueb. Jindy padl dotaz, zda by nevěděl, jak a do čeho nejvhod něji investovat kapitál, aby rychle přinesl vysoký zisk. Někdy byl dokonce poádán, aby se podíval po enichovi z vysokých kruhů pro bohatou, ale nepříli hezkou statkářovu dcerku.

Kostkovi dělaly tyto ádosti nesmírně dobře. Tvářil se jako by jejich vyřízení bylo pro něho záleitostí jednoho telefonického rozhovoru. Činil si poznámky do svého bloku, aby se k nim ji nikdy nevrátil. Jestlie byl adatel příli neodbytný a dovolil si ho navtívit v Praze, zapřel se mu.

93

Kapitola XV

Faisté se dostali k moci nejdříve v Itálii. O několik let později v Německu.

V únoru roku 1936 zvítězila ve volbách ve panělsku Lidová fronta. Byla ustavena levicová republikánská vláda, která postupně začala uskutečňovat významná sociálně revoluční opatření.

Dne 17. července 1936 vypuklo ve panělském Maroku faistické povstání. Neuplynulo ani čtyřiadvacet hodin a rozhlasová stanice v Ceutě vyslala do éteru smluvené heslo, určené pro spiklenecké generály na pevnině. Nad celým panělskem je bezoblačno.”

Dne 22. července 1936 telegrafoval pracovník německého konzulátu v Tetuanu Wegener

vojenskému atae třetí říe v Paříi a Lisabonu: Generál Franco a podplukovník Baidbeder zdraví svého přítele generála Ktihlenthala, oznamují mu, e byla ustavena panělská nacionální vláda a prosí ho o vyslání deseti vícemístných letadel pro transporty vojsk.”

Čtyři dny na to admirál Canaris, náčelník německé vojenské tajné sluby, uvedl k Hitlerovi dva Francovy tajné posly. Začalo jednání, jeho výsledkem bylo rozhodnutí o ozbrojeném zásahu Německa ve panělsku.

Podobná rokování proběhla současně a se stejným výsledkem i v Římě.

Světový tisk přináel téměř denně údaje o stupňující se pomoci Říma a Berlína generálu Francovi. Kdy vechny protesty Sovětského svazu narazily na zeď mlčení, prohlásila 23.

října sovětská vláda, e se nemůe povaovat za vázánu dohodou o neutralitě víc ne

ostatní signatáři. Z černomořských přístavů vypluly lodě s potravinami, léky a válečným materiálem. Do panělska přicestovali sověttí vojentí odborníci a velitelé a na frontě se objevily první oddíly mezinárodních brigád.

Demokratické síly vech zemí se postavily na stranu republikánské vlády.

xxxx

94

Ve stejném domě, kde měl Kostka kancelář, se nacházela vinárnička, v ní kadé dopoledne trávil půlhodinku nad přesnídávkou a dvěma deci červeného. Od doby, kdy mu eny zabíraly daleko méně času ne dříve, se toto posezení stalo jednou z největích příjemností jeho ivota. Jednoho dne přistoupil k jeho stolu vysoký chlapík s bujnou kticí plavých vlasů a velkými obroučkami brýlí. Jsem Stuart James Stuart,” představil se.

Popravená královna byla vae příbuzná?” dal Kostka najevo nelibost nad vyruením od jídla. Je vidět, pane kapitáne, e se opět dostáváte do skvělé formy.

I kdy samozřejmě zdaleka nejste první, kdo se po vyslechnutí mého jména pokusil o

podobný vtip. Dovolíte, abych si přisedl?”

Oslovení hodností způsobilo, e Kostka projevil zájem. Mu si objednal víno.

Moji nadřízení se domnívají, e byste se měl opět chopit pořádné věci.”

Jeho zvlátní četina a jetě nezvyklejí přízvuk prozrazovaly, e jde o cizince.

Mohl bych vědět, kdo jsou vai nadřízení?”

Samozřejmě, pane kapitáne. Mezi přáteli nemá tajemství místo.”

Třebae vinárnička byla prázdná, Stuart se ke Kostkovi naklonil a teprve pak vyslovil jméno pracovníka velvyslanectví USA v Praze. Čím mohu slouit?” zeptal se Kostka.

Rue de la paix.” Kostka nezareagoval. Rue de la paix,” opakoval blonďák.

Neznám ádnou uličku míru. Leda tak jetě uličku lásky. Ani tu vak z osobní zkuenosti.”

Potřebujeme vědět, jakou cestou se dostávají českosloventí dobrovolníci do panělska.

Ulička míru v tom zřejmě hraje důleitou úlohu. A také potřebujeme získat některého z nich ke spolupráci.” Jste na zcela nesprávné adrese, pane Stuarte.”

Blonďák se nedal vyvést z klidu. Přesto se za měsíc objevím znovu. Nezapomeňte na mne, pane kapitáne. Lépe řečeno, nezapomeňte na nás.”

Podal trochu ohromenému Kostkovi ruku a odeel.

95

Kostka dojedl, zaplatil a hluboce zamylen vystoupil o dvě patra výe do své kanceláře.

xxxx

Ze veho nejvíce se Kostkovi protivil nepsaný zákon, e jednou měsíčně musí poobědvat u syna. Neměl rád tuhle nedělní idylku a u vůbec nesnáel roli dědečka. Seděl vdy jako na trní a pozoroval, jak se vichni straně nudí. Syn byl zpravidla mylenkami u svých obchodů a jiných, pro něho důleitějích záleitostí. Při obědě i po něm prohodil sotva několik vět.

Vnučka, která ve svých estnácti letech představovala pěkný typ dospívající dívky, se nemohla dočkat, a se za dědečkem zavřou dveře a ona bude moci jít se svou kamarádkou do biografu.

Vekerá tíha konverzace tedy spočívala na snae. Měsíc co měsíc musel vyslechnout klípky, jimi se dámy z lepích rodin navzájem častovaly nad lehačkou v kavárně Slavia.

Bylo několik dní po Kostkově setkání se Stuartem. Oběd probíhal stejně nudně jako vechny předcházející.

Pří koňaku Emanuel, zřejmě ve snaze alespoň něčím oivit nudu, řekl: Kapitána Lacinu jistě zná. Odjídí do panělska bojovat na straně republikánů.

Kostka musel dost dlouho pátrat v paměti, ne mu dolo, e kapitán Lacina je přísluníkem 2. oddělení generálního tábu čs. armády. Lacina se kdysi na něho obrátil se ádostí, aby mu poskytl krytí pro cestu do Francie. Nebylo nic snadnějího. Kostkovy styky s francouzskými firmami byly poměrně iroké.

Jak se tam dostane? zeptal se otec zdánlivě bez zájmu.

Vechno zařídí nae ambasáda v Paříi.” A tohle vykládá na potkání a kdekomu?

Nikoli na potkání a nikoli kdekomu, otče. Jen kdy se napije a jen nejlepím přátelům.

Hned v pondělí Kostka pozval Stuarta do vinárničky a předal mu typ na Lacinu. Bylo třeba spěchat, aby dotyčný neodjel dříve, ne s ním bude mono promluvit.

Stuart byl spokojen jen částečně. Lepí něco ne nic, zareagoval na Kostkovu zprávu. Ale není to správný člověk, pane kapitáne. Jak znám vae vojenské zpravodajce, bude co nevidět odhalen.

96

Rue de la paix byste neměl poutět ze zřetele. 

xxxx

V praské Lucerně se konalo shromádění na podporu demokratického panělska. Hlavní

projev měl univerzitní profesor, známý svými sympatiemi ke komunistům. Vynikající projev, bouřlivě přijatý přítomnými. Jako bomba zapůsobilo jeho sdělení, e u zajatých Francových vojáků byly nalezeny plynové masky vyrobené firmou Baa.

Kostka naslouchal s velkým zájmem. Je přece třeba být informován. Chvílemi dokonce i zatleskal. Dovolíte, pane? oslovil ho vedle sedící mladík, v oumělém obleku.

Mohu se vás na něco zeptat? Kostka trochu udiven přikývl.

Chtěl bych odjet do panělska. Jako interbrigadista. Nemám ale peníze na cestu.

Já vám pomoci nemohu. Budete se muset obrátit na. někoho jiného.

Chvíli mladíka zamyleně pozoroval. Odhadoval, je-li provokatér, či nikoli. Vzpomněl si toti na Rue de la paix.

Nechtěl byste po skončení se mnou něco sníst? zeptal se. Rozhodl se, e to zkusí.

Mladík horlivě přisvědčil. U Černého koně Kostka objednal pro oba večeři.

Mladík snědl nejdříve brambory a k masu si objednal chleba. Jedl hltavě, snad v obavách, aby si jeho nový známý svůj lechetný čin nerozmyslel.

Dáte si jetě něco? zeptal se Kostka. Věděl, e čekat na odpověď je zbytečné. Objednal pro neznámého společníka jetě řízek.

Teprve kdy mladík spořádal i druhé jídlo, Kostka ho začal nenápadně zpovídat. Dověděl se, e mladík se jmenuje Karel Maudr, je vyučen strojním zámečníkem, nedávno se vrátil z vojny a marně shání zaměstnání. Politicky není organizován. iví se příleitostnými pracemi na stavbách. Má jenom matku, která ije na vesnicí nedaleko Jičína a pracuje u sedláka.

Otec před časem zahynul v troskách domu Na poříčí. Dům se zřítil, protoe stavitel etřil cementem, který potřeboval na jiné stavby, prováděné ve vlastní reii.

97

Moná, e bych mohl zařídit, abyste peníze na cestu dostal, řekl Kostka, kdy usoudil, e se ji dověděl dost. Kdy hodláte odjet? Třeba zítra, ale nevím, jak se tam dostanu.

Vechno se dovíte.

Kostka vytáhl z náprsní taky stokorunu. To je na drobná vydání. Pozítří mě navtivte.”

Maudr souhlasil a dostal adresu Kostkovy kanceláře.

Po návratu domů si Kostka průběh rozhovoru v duchu zrekapituloval. Připustil monost, e naletěl podvodníkovi, který z něho vyrazil večeři a stovku. Cosi mu vak říkalo, e mladík skutečně přijde a je vhodný pro Stuartovy záměry.

Stuart se po vyslechnutí Kostkovy informace tvářil zdrenlivě.

Bylo by dobré, kdyby přiel a my si mohli ověřit, zda se nemýlíme.

Maudr opravdu přiel. Dostal od Kostky pět stokorun, pár desítek franků a radu, aby po příjezdu do Marseille hledal Rue de la paix, řekl tam, e přijel na vlastní pěst a chce bojovat proti Francovi. Oni u zařídí dalí. Z Maudrova pohledu bylo zřejmé, e je trochu zklamán.

Očekával, e dostane mnohem podrobnějí pokyny. Nejdůleitějí přilo a nakonec.

Měl bych k vám prosbu, řekl Kostka při loučení. Potřebuji, abyste si po celou dobu cesty i za pobytu ve panělsku vedl deník. Samozřejmě tak, aby o tom nikdo nevěděl. Vae poznatky se mi budou velmi hodit. Chci napsat o panělsku knihu. Chápu, ale jak vám svoje zápisky předám? To je moje starost. Ve panělsku se o ně kdosi přihlásí. Vyřídí vám pozdrav od Ferdinanda. Zapamatujte si to, prosím Ferdinand, je moje křestní jméno.

Dohodne s vámi dalí způsob spolupráce, instruoval Kostka Maudra podle Stuartových

pokynů. Maudr přisvědčil a zdálo se, e ho poadavek vůbec nepřekvapil.

Kostka se tentokrát seel se Stuartem na Kampě. Nezasvěcený se mohl domnívat, e si dva přátelé vyli na podvečerní procházku.

Buď je to nejvhodnějí člověk, jakého jsme mohli najít, nebo si z nás dělá dokonalou legraci.

98

Nestačila mu večeře a stovka a přiel i pro dalí peníze. Teď nám v Plzni vystoupí z vlaku, pokud do něho vůbec nasedl, a do smrti se nám bude smát, komentoval Stuart Kostkovu zprávu o jednání s Maudrem.

Opravdu odjel,” řekl Kostka sebevědomě. Mám to prověřeno.”

Nedomnívám se, e jste ho osobně sledoval.” Nedomníváte se správně. Provedla to spolehlivě moje sekretářka.”

Maudr poslal dopis své matce a chce odpověď. To samozřejmě nemůe zařídit nikdo jiný ne vy,” sdělil po čase Stuart. Poslal tedy i deník,” konstatoval Kostka.

Jakési nepříli souvislé vyprávění opravdu poslal. Nic zajímavého,” snail se Stuart zamluvit oehavé téma.

Přečetl jsem u ve svém ivotě tolik nezajímavých věcí, e jedna navíc mě nezabije,” mínil Kostka.

Stuart poznal, e chce-li, aby záleitost s Maudrovou matkou byla úspěně vyřízena, musí se podrobit. Zítra vám dám deník přečíst. Opravdu jen přečíst, kapitáne. Nic víc.”

Zcela mi to postačí.”

I kdy byl deník psán četinou dost nespisovnou a písmem, které bylo mono označit za čitelné jen se značnou dávkou shovívavosti, četl se jako napínový detektivní příběh.

Člověk, který se Maudrovi na marseillskem nádraí nabídl za průvodce do Rue de la paix, byl podvodník. Neomylným instinktem poznal, e nael svého člověka. Slíbil, e Maudra zavede na místo postranními uličkami, aby unikli zrakům Garde mobile a dal si za to předem vyplatit pět franků. Za kadým rohem pak poadoval dalí frank.

Maudr několikrát zaplatil a pak mu utekl. Kličkoval úzkými uličkami a nakonec se mu podařilo vypečeného průvodce setřást.

Oddechl si, ale jen na chvíli. Nevěděl co dál. Bloudil u poměrně dlouho pinavými uličkami marseillského předměstí, kdy si viml člověka, který si u novinového stánku kupoval THumanité. Asi komunista, řekl si v duchu a na chvíli zaváhal.

S těmi přece nechce mít nic společného. Jde bojovat za demokracii, proti faistům.

Na váhání vak neměl mnoho času. Mu v obleku, který prozrazoval dělníka, se rychle

vzdaloval. Rue de la paix, řekl Maudr, kdy ho dohonil.

Mu souhlasně přikývl a vykročil jiným směrem ne původně el. Doli k nenápadnému

domu s číslem 26.

Maudr vstoupil do místnosti, v ní na stěnách visely portréty Marxe a Lenina. Člověk, který ho přivítal, mluvil slovenský.

V domě č. 26 pak Maudr strávil devět dní, ani vyel na ulici. A na jednu výjimku, malý výlet bárkou na ostrov Iff, kde prý byl vězněn legendární hrabě Monte Christo.

Lidí, touících odjet do panělska, přibývalo. Desátý den dostali jízdenky do Perpignamu, ke panělským hranicím. elezniční vagón obsadili lidé nejrůznějích národností. Francouzi, Němci, Italové, Poláci, Belgičané. Také Čei, jim se Maudr vyhýbal nejvíc. Bylo na první pohled zřejmé, e jsou komunisté nebo s nimi silně sympatizují. On není komunista, on jede bojovat za demokracií. Vystoupili na nádraí v Gargasone. Pod vedením kolačky, která je dirigovala nenápadnými posunky, se po malých skupinkách přepravili dělnickými autobusy do Perpignamu. A odtud dále do hor. Čekali zde na dalí dobrovolníky, kteří postupně přijíděli. Po několika dnech se objevily dvě panělské dívenky v baretech.

Stopadesátičlenná skupina dobrovolníků se husím pochodem vydala do Pyrenejí. li od

večera do rána. Bylo u světlo, kdy dostali z něných dívčích úst rozkaz zalehnout. A pak dalí rozkaz. Vstát a běet. Kadý jak umí. Maudr jako jeden z nejmladích překonal kilo-metrovou vzdálenost mezi prvními. Stanul na panělské půdě. Postupně dobíhali dalí.

Pak ji cesta vedla z kopce. Avak nejen to způsobilo, e se dali do zpěvu. V první

panělské vesničce pod Pyrenejemi se zastavili k občerstvení a odpočinku.

Netrvalo dlouho a přijela pro ně nákladní auta sovětské výroby. Dobrovolníci je přivítali hromovým hurá.

Ve Figueras čekali dva dny. Vyuili je k vojenskému výcviku Zkuení vojáci z jejích řad se stali Instruktory těm, kdo dreli puku poprvé.

99

Pak je vlak odvezl do Albaceta, střediska mezinárodních brigád. Lidé se navzájem zdravili vztyčenou sevřenou pěstí. Formovala se zde Gottwaldova protiletadlová baterie.

Zde deník končil.

Máme ho na nejsprávnějím místě, na kterém jsme ho mohli mít,” mínil Kostka.

xxxx

Gottwaldova baterie zaujala v půli února 1937 první palebnou pozici na jaramské frontě u městečka Morata de Tujaňa při hlavní silnici z Valencie do Madridu. Rue de la paix byla daleko. Tady platilo No passaran” Neprojdou, I pro Maudra. Čím blíe k Madridu, tím krutějí byly boje. Nedostávalo se zbraní, vázlo zásobování a Maudrův deník zaznamenával stále kritičtějí okamiky. Bojovalo se v královské oboře El Prado, pak v madridském předměstí chudiny Ventas. Faistických náletů přibývalo stejně jako hitlerovských junkersů.

Jsem velmi znepokojen, řekl jednoho dne Stuart.

S vývojem situace ve panělsku?” zeptal se Kostka dost naivně.

S vývojem Maudra. Bojuje jako lev, odmítá spolupracovat s naím člověkem a prohlásil, e deník mu u také nebude dávat.”

Pohroma přila zanedlouho. Maudr vydal Stuartova člověka orgánům republiky.

Situace se pro lidové bojovníky stávala stále těí. Začalo se ukazovat, e spravedlivý boj panělského lidu a dobrovolníků ze čtyřiapadesáti zemí bude zardouen intervencí faistického Německa a Itálie a neintervencí takzvaných demokratických mocností.

Co jestli se u Madridu opravdu bojuje za Prahu? napadlo Kostku.

Padla Barcelona, padl Madrid. Bolestné panělské drama vyvrcholilo.

100

Kapitola XVI

Snad poprvé od doby, kdy se stala Kostkovou snachou, přila Lída sama na návtěvu.

Jdu se podívat, jak ije,” spustila hned mezi dveřmi. Je mi smutno. Emanuel je v poslední době moc zaneprázdněn.” Doba je těká, má asi obchodní starosti,” snail se ji upokojit.

Pozval ji dál a posadil za nízký stolek. Pak prohledal lednici a s mistrovstvím opravdového labuníka připravil krásnou studenou mísu. S pitím to bylo jetě jednoduí. Měl bohatou zásobu. Lída se rozhodla pro ampaňské. Strávili příjemný večer. Povídali si o módě, o Emanuelovi a vnučce. Lída si postěovala, e holka je v poslední době umíněná, svárlivá a drzá. Puberta, chtěl poznamenat Kostka, ale uvědomil si, e vůbec neví, dá li se hovořit o pubertě u děvčat, a kdy to vlastně je. Pak přeli na politickou situaci. Chtěla znát Kostkův názor. Byl optimistou. Ne, e bychom se mohli sami ubránit Hitlerovi, ale Západ nás nedá Angličané, Francouzi a samozřejmě, bude li třeba, i Američané ” A co Rusové? chtěla vědět. Od těch je třeba jít raději dál. Neměli bychom popuzovat Hitlera a povzbuzovat komunisty. To je jen tvůj názor, nebo i názor tvých přátel? Myslím těch, co dnes v politice a obchodě něco znamenají,” zeptala se Lída. Můj, ale myslím, e jejich se příli nelií.”

Ale jen myslí, určitě to neví. Měl by ses více zajímat o politiku.

Byl udiven, e ji slyí takto mluvit. Nikdy toti nezjistil, e by právě politika byla tím, co ji zajímá. Moná, e se mezi tvými přáteli najdou i lidé, kteří si myslí, e by bylo lepí dohodnout se s Hitlerem.”

101

Nevěřil svému sluchu.

Neměla bys tak mluvit. Jmenuje se Kostková a ti přece byli vdycky ryzími vlastenci já jsem přece.

Nenechala ho domluvit. Já vím, ty, Masaryk a Bene. To jsem u mnohokrát slyela. Ale obrame list. Měl bys se mnou někdy jít na pořádný flám. Emanuel mě nikam nevezme a já bych se tak ráda podívala na sluný program.”

Souhlasil nepříli ochotně. Jakou to má cenu vysedávat s vlastní snachou po barech?

Domluvili se na přítí středu. Půjdou k Drahňovským. Přítí den zavolal syna.

Včera byla u mne Lída.”

Navtěvovat stárnoucí příbuzné je zásluné,” podotkl Emanuel dost ironicky.

Stěovala si, e ji zanedbává. Večer nebývá doma a nikam ji nevezme.”

Obchodní starosti, otče. Armáda, která se chystá bojovat, potřebuje straně moc pícnin a sehnat je není dnes nijak lehké. Sedláci začínají chytračit a tak se musím snait.”

Chce, abych si s ní vyel k Drahňovským, řekl Kostka senior s nepříli velkým nadením.

Čím dál tím lepí, otče. Úplně se překonává. Účet za útratu jsem ti ochoten proplatit.”

Jak vidím, stal ses v poslední době cynickým.”

Já ne, otče. Doba je cynická,” namítl syn, ale promiň, právě přiel zákazník “

Lída projevila v péči o zdar jejích společného večera neobyčejné úsilí. Rezervovala stůl a dokonce pro Kostku poslala taxíka.

Seděli na místě, odkud bylo nejlépe vidět, a večeřeli. Kostkův smysl pro nevednost jídla spojila Lída při výběru se svým smyslem pro vyváenost, take ani číník přijímající objednávku neodolal, aby si je s uznalým zájmem neprohlédl.

Starý prachatý Don Juan a stárnoucí kočka, ohodnotil je sám pro sebe. Ale vyznají se.

Dojedli pravě kdy začal program, jaký je v podobných podnicích obvyklý. Kouzelník

provádějící triky, které Kostka u mnohokrát viděl, vychrtlá ena s cvičenými psy, kteří se ospale a otráveně motali podle jejích pokynů.

102

Následoval nezbytný pohled ke stropu varieté. Vystupoval mu na visuté hrazdě, Lída, dosud sledující program velmi netečně, teprve teď zpozorněla.

Přili ongléři, pak hudební klaun, který se v mládí asi dost poctivě učil hrát na různé nástroje, ale kdy zjistil, e to nikam nevede, dal se na dráhu, je mu dost vynáela. Kostka tak usoudil podle jeho mladičké partnerky.

Světla zhasla a tu oznamoval, e teď přijde hlavní číslo večera. Hadí ena Beatrice Delong.

V úvodu předvedla něco, co Kostka v chlapeckých letech jako snaivý vyznavač řecko

římského zápasu nazýval mostem. Zpozorněl. Ta má kostru, řekl si v duchu z údivu pak nevyel a do konce.

Nebyl zřejmě sám, protoe nadený potlesk nebral konce. Hadí ena byla znovu a znovu vyvolávána. Klaněla se s gestem člověka, jen právě rozdal vechno, co má.

Kostkovi neulo, e přitom několikrát mrkla směrem k němu. Nenápadně se podíval za sebe.

Měl s podobným případem nepříjemnou zkuenost. Kdysi podlehl iluzi, e slibné pohledy patří jen a jen jemu, aby se nakonec ukázalo, e pravým objektem je mladík sedící za ním.

Tentokrát vak něčemu podobnému nic nenasvědčovalo. Jak nenápadně zjistil, sedělo za jeho zády několik stárnoucích, náramky haraících en s mladíkem, jeho výraz prozrazoval, e jediné, co ho na dnením večeru těí, je skutečnost, e nebude platit útratu ze svého.

Program skončil a Kostka vyzval Lídu k tanci. Tango i slowfox mu ly překrásně. Kdy vak začali hrát jeden z nejpopulárnějích foxtrotů, nabídl Lídě, aby si li sednout.

U stolu je očekával vrchní Z jeho postoje, jen by se dal charakterizovat jako mírný předklon, Kostka poznal, e přijdou komplikace.

Umělkyně si přeje povečeřet a jen u vaeho stolu Je volné místo, sdělil.

Jaká umělkyně, zeptal se Kostka.

Beatrice Delong, oznámil vrchní tonem, jakým by asi ohlásil, e právě teď si k jejích stolu přisedne Mozart.

Bude nás těit, řekla Lída a uetřila tak Kostku trapných rozpaků

Umělkyně přila. V atech připomínajících upiny zlaté rybky byla nesmírně půvabná.

103

Kostka vstal, představil Lídu a pak sebe.

Viml si, e v Lídině tváři není nic z toho, co obvykle bývá v pohledu en, je se náhle ocitly ve společnosti, která je zastiňuje.

Hadí ena začala večeřet. Jedla s půvabnými gesty, pomalu a dlouho.

Kostka si stačil s Lídou několikrát zatančit a umělkyně stále jetě jedla. Poádal číníka, aby přinesl umělkyni sklenku. Napila se s nimi ampaňského, nepřeruujíc jídlo.

Myslím, e mi to pro dneek stačí, otče. Chci jít domů,” pronesla náhle Lída a poádala číníka, aby jí zavolal taxíka. Ty můe zůstat, zdá se, e se začíná dobře bavit.”

Rozhodně její návrh odmítl. S tebou jsem přiel, s tebou odejdu.”

Jak chce,” nemínila ho přemlouvat. Zvedla se a zamířila k atně. Kostka ji následoval.

Dokázal přitom nenápadně poloit na stůl svoji navtívenku.

Lída vystoupila z taxíku a zeptala se, zda ho opět můe někdy navtívit. I tentokrát souhlasil bez velkého nadení.

Přítí den proil v napjatém očekávání. Pokadé, kdy zvedal sluchátko telefonu, činil tak v naději, e volá hadí ena. Nezavolala.

Nezavolala ani přítího dne. Vzdal se naděje. Budńavtívenku přehlédla, nebo nemá

zájem. Jako člověk značně domýlivý se přiklonil k první variantě.

Její hlas se ozval v telefonu teprve čtvrtý den.

Kdybyste přiel dnes do podniku, bude můj umělecký výkon patřit jen vám.”

Nejvíce býváme v ivotě potěeni úspěchy, s nimi jsme u vůbec nepočítali. S Kostkou tomu bylo nejinak. Jistěe přijdu, sdělil.

Viděl, e stůl je pro něho zadán. Tentý, co posledně.

Při vystoupení kouzelníka zíval. Psi vychrtlé cvičitelky byli jetě línějí a otrávenějí ne minule. Vazák cvičící u stropu ho vůbec nezajímal. Kostka se dokonce přistihl při mylence, e kdyby spadl, bylo by mu to jedno. Samozřejmě, pokud by nespadl právě na jeho stůl. Ani hudební klaun nedokázal upoutat jeho pozornost, i kdy právě dneska se zdál být ve znamenité formě.

104

Znovu zhasla světla, aby za okamik zaplála o to pronikavěji. Tu uvádějící vystoupení hadí eny dnes Kostkovi zněl majestátně jako chorál.

Dala si nohy za krk a Kostka pocítil nesmírné vzruení. Se zvlátním uznáním zaregistroval, e i v této pozici dokázala vrhnout milostný pohled k jeho stolu.

Přily fanfáry, nadený potlesk a mnohonásobné děkování umělkyně. Přistihl se, e stojí a volá bravo. Rychle si sedl. Takhle se přece nemůe chovat, pokáral sám sebe.

Objevil se číník s pokorným dotazem, zda umělkyně můe u jeho stolu povečeřet .Jinde není místo. Jeho předklon byl podstatně mírnějí ne posledně.

Kostka nejen souhlasil, ale rozhodl se vybrat jí večeři sám.

Chtěl ji ohromit, ale nepodařilo se mu to. Jedla s chutí polykače mečů. Při lanýích na smetaně ji vzal za ruku. Decentně ji odsunula.

Ochotu zopakovat své umění v Kostkově bytě vak projevila v tomté okamiku, kdy svůj návrh vyslovil.

Uvědomil si, e mnoho záleí na tom, aby zvolil vhodný termín. Takový, který by zaručoval, e nepřijde na návtěvu snacha.

Musím uspořádat své obchodní záleitosti tak, abychom nebyli rueni, řekl v taxíku, kdy ji odváel domů. Souhlasila, e pozítří zavolá.

Při vystupování z auta ho lehce políbila na čelo. Jako dědka, napadlo Kostku. Vak já ti jetě ukáu, uklidnil se a políbil jí ruku. Lídě zatelefonoval hned přítí den.

Drahá, kdy ti bude smutno a přijde navtívit osamělého kmeta? zeptal se, sám na sebe hrdý, jak rafinovaně to provedl.

Jestli nic nemá, přila bych přítí týden ve středu, navrhla mu.

Souhlasil velmi ochotně. Hadí enu pozval na pondělí. Uspořádala mení představení,

pouze pro něho. Chybělo umělecké osvětlení a její lesklý kostým.

Po produkci usedli k večeři a trochu si popovídali.

O vem i o ničem a samozřejmě také o politice. Snad to byla opravdu jen náhoda, ale hadí enu zajímalo toté co Lídu. Kostkovy názory na politickou situaci, zda jsou to jeho vlastní názory, nebo i názory jeho politických přátel, jaký je poměr českých politiků k západním spojencům a k Rusku, zda povaují za jisté, e by Rusové přili Československu na pomoc.

105

Kostka nebyl otázkami překvapen, ji po poslední Lídině návtěvě si o ledačems

popovídal se svými známými, a mohl tak odpovídat bez rozpaků.

Vnesl do návtěv obou en pravidelný rytmus. Jednou týdně hadí ena, jednou týdně

Lída. S potěením zjistil, e hadí ena má nikoli exentrické poadavky, a Lída

přichází zcela bezelstně len si popovídat.

Postupně se dověděl, e Beatrice Delong se vlastně jmenuje Boena Langová, a jeho

důvěra k ní jetě vzrostla.

Hadí ena Beatrice Delong se stala senzací Prahy. Hlásaly to plakáty zvoucí k

podívané na tento jedinečný umělecký výkon. Přeháněly. Stala se senzací

edesátníků, libujících si v návtěvách podniků podobného druhu. Těmto pánům také

neulo, e umělkyně věnuje obzvlátní přízeň Kostkovi, čím si v jejich řadách upevnil pověst člověka znalého světa.

Leckteří z nich si řekli, e by to měli také zkusit. Nebyli odmítnuti. Beatrice byla ochotna rozířit počet svých soukromých uměleckých vystoupení. Tvůrčí zaneprázdnění jí znemonilo nadále vystupovat pro Kostku kadý týden a přicházela

ji jen jednou za čtrnáct dnů. Kostka tím nebyl rozčarován.

Jednoho odpoledne se náhodou setkal v kavárně Slávie se sekčním éfem Votrubou.

Od politiky a obchodů se, jak ji to obvykle bývá, dostali na enské.

Viděl jste, pane Kostko, to umělecké číslo u Drahňovských?”

Které?” zeptal se Kostka, i kdy předem věděl, e nepůjde o vychrtlou madam s

cvičenými psíky. Myslím Beatrici Delong.” Je dobrá, poznamenal Kostka skromně.

Je přímo skvělá, opravil ho sekční éf. A nikoli jen jako umělkyně. Chvíli přemýlel, jak se decentně vyjádřit, a pak dodal. I jako ena, trochu jsem se s ní spřátelil.”

Proč právě já musím tohle poslouchat, napadlo Kostku. Rozhodl se, e zaplatí a

omluví se neodkladnou schůzkou.

Trávil jsem s umělkyní krásnou neděli, pokračoval sekční éf.

106

Odjeli jsme v sobotu po představení do Karlových Varů, ubytovali se v Puppu a pak se celou neděli toulali po lesích. Vak to znáte, pane Kostko. Autem si zajedete na krásné místo, pak jdete pěky s půvabnou enou lesními pěinami, pak si chvíli odpočinete a zase zajedete jinam. Říkám vám, úplná nádhera, tahle pohraniční příroda.”

Také se rád procházím v lese,” potvrdil Kostka prozaicky. Náhle ho napadlo něco, co způsobilo, e se mu roztřásla kolena a upustil od úmyslu odejít.

To není moné, řekl si v duchu. Ji předem vak věděl, e je to nejen moné, ale holá skutečnost

Nenápadně změnil směr hovoru. Zeptal se na zdraví pana sekčního éfa a jak se mu daří na ministerstvu.

Slyel jsem, e se o vás mluví jako o budoucím ministrovi,” dodal licoměrně. Na podobnou vějičku se u chytilo mnoho lidí, a nejen sekční éfové.

Ale jděte, pane Kostko,” zapýřil se jako dívenka, kterou její vyvolený poprvé pohladil po vlasech. Úspěchy mám, to je pravda, ale na ministra jsem jetě příli mladý,” dodal skromně červenolící edesátník.

Pohraniční opevnění by beze mne nikdy nebylo. A jednou na něm zastavíme Hitlera a

rozbijeme na padr tu jeho vychvalovanou wehrmacht, vzpomeňte si na mne, pane Kostko.

Já byl u toho.”

Zbývalo u jen zjistit, pro koho Boenka pracuje. Ale ani v tom si Kostka nedělal nejmení iluze. Angličané i Francouzi plány pohraničního opevnění jistě u dávno mají. A kdyby podobný zájem projevili Američané, mohli by si je zřejmě bez obtíí vyádat příluným jednacím číslem.

Ozval se v něm smysl pro povinnost. Nejdříve nesměle, ale čím dále, tím více jeho

odhodlání rostlo.

Druhého dne ráno zatelefonoval svému známému, kapitánu Tučkovi. Svěřil se mu se svými pochybnostmi. Jméno Beatrice Delong bylo na plakátech přelepeno A lutým pruhem. Oznamoval ctěnému publiku, e podniku se podařilo získat k několika pohostinským vystoupením Wilhelma Prochasku s jeho mluvícími papouky. Mluvili dost sluně a v závěru vystoupení předvedli svoji dost irokou paletu nadávek. Nebylo to vak vůbec nic proti tomu, jak nadávali hosté, ochuzení o vzruující podívanou na hadí enu.

107

Do Kostkovy kanceláře se téměř násilím vedral mírně pleatící chlapík, který se představil jako Oll Zelini, impresário Beatrice Delong, Olda Zelený nebo Zelenka, napadlo Kostku. K

Boeně Langové se to náramně hodí.

Ty jsi ji prásknul,” pronesl, kdy se nevyzván pohodlně usadil v křesle.

Co budeme pít, starý?” zeptal se, ani se zdroval banalitami. A k snědku také něco najdi, nerad piji na lačný aludek. Nastane obchodní jednání.”

Kostka okován impresáriovým úvodem přinesl láhev koňaku, sklenky, talíř a konzervu se unkou.

Otevřít ji musíte sám, nevyznám se v tom,” řekl ve snaze udret od nevítaného hosta patřičný odstup.

Přines otvírák!” rozkázal mu Impresário. Otevřel konzervu, vysypal její obsah na talíř a dal se do jídla.

Tak podívej se, starý,” řekl, kdy dojedl půlkilovou dávku unky bez chleba a zapil ji mohutným doukem koňaku.

Boenka měla podle smlouvy vystupovat jetě dva měsíce. Třista násobeno edesáti, to máme ,..” nemohl se dopočítat. Přines kus papíru,” rozkázal, kdy zjistil, e tento příklad z paměti nezvládne. Osmnáct tisíc,” poznamenal Kostka.

Osmnáct tisíc,” opakoval po něm impresário překvapeně. Ani jsem nemyslel, e to bude tolik. Jel jsem s ní na půl, rozumí starý? Take od tebe dostanu…” Chvíli zaváhal a pak se dopočítal. Dokázal tím, e výuku počtů neabsolvoval zcela zbytečně.

Devět tisíc, a buď rád, e ti dělám cenu. Jeli jsme s Boenkou na půl i pokud jde o její vedlejí příjmy.”

Co se stane, kdy odmítnu zaplatit?” zeptal se Kostka věcně.

Impresário vstal, rozepnul si sako a dal vyniknout svému hrudníku. Několikrát se udeřil pěstmi do prsou.

To je první varianta. Ta druhá je jetě nepříjemnějí,” poznamenal. Uvedu některé podrobnosti z vaich setkání s Boenkou ve veobecnou známost.”

Dalích argumentů nebylo třeba Kostka odemkl trezor a sáhl do přihrádky, v ní měl peníze pro nepředvídaná vydání a choulostivé transakce. Vysázel na stůl osmnáct pětistovek.

Strhnu je státu na daních, rozhodl se v duchu. Nemohu přece na své vlastenectví doplácet.

108

Fajn, starý,” konstatoval impresário, pečlivě přepočítávaje peníze. Boenka si pro ulý zisky přijde, a ji pustí. Připrav si prachy. Nebude to dlouho trvat. Jen co sem přijdou Němci.”

S těmito slovy vyel z kanceláře. Kdy se za ním zavřely dveře, Kostkovi se nesmírně ulevilo. Vlastenectví ho nepřilo ani příli draho a vezme-li se v úvahu, e si těch devět tisíc strhne z daní, stal se vlastencem vlastně zadarmo.

xxxx

Po květnové mobilizaci dostaly události v Československu rychlý spád. Proto Kostka doplnil svoji kadodenní přesnídávku čtením novin. Venkovem počínaje a Rudým právem konče.

Porovnával, hodnotil, hledal odpověd na otázku, co bude dál.

Jednoho dne ho z této činnosti vyruil Stuart.

Halo, mister Kostka,” zahlaholil hned ve dveřích a zamířil k jeho stolu. Objednal si cinzano.

Kostka usoudil, e rozhovor, k němu se schyluje, bude zřejmě delí.

Stuart usrkl víno a pronesl: Krásný Rudi se zase jednou vytáhl.”

Kostka nevěděl, kdo je krásný Rudí a proč se vytáhl. Bylo mu to dokonce srdečně jedno.

Nasadil enskou na prominentní upovídané chlapy. To je přece taktika, nemám pravdu?

snail se Stuart vzbudit Kostkův zájem. Ani teď se nesetkal s úspěchem.

Tak se zeptejte, kdo je krásný Rudi a o kterou enskou jde,” u se trochu rozčílil Stuart.

Kdo je krásný Rudi a o kterou enskou jde?” zopakoval mechanicky Kostka a zdálo se mu to dost vtipné. Hadí,” poznamenal Stuart. Slůvko zapůsobilo. Kostkův zájem byl probuzen.

Jedno mi stále vrtá hlavou, pane Kostko. Jak ji dokázal dostrkat a k člověku, který toho tolik ví o pohraničním opevnění.”

Byla velkou umělkyní a vyvolávala zájem muů. Umění milovných muů. To je vechno,

pane Stuarte.” Vá zájem také vyvolala, e?”

Umění je můj koníček, pane. Povauji se trochu za jeho mecenáe,” řekl Kostka při vzpomínce na osmnáct pětistovek.

109

Jak jste se seznámili?” přeslechl Kostkovu poznámku o mecenáství.

Náhodou, Občas navtěvuji varieté u Drahňovských.”

Měl byste být podrobnějí, pane Kostko.” Stuart popíjeje cinzano podrobil Kostku důkladnému výslechu. Kde ve varieté seděl, kdy se na něho poprvé hadí ena usmála, kdo ji přivedl k jeho stolu. Stále vak nebyl spokojen.

Začali do nekonečna omílat jedno a toté.

Pane Kostko, prosím vás, vzpomeňte si, co vás přivedlo na mylenku jít právě toho dne, kdy jste se s hadí enou seznámil, do varieté?” Nemusel si dlouho vzpomínat. V podstatě mě tam vytáhla Lída. Která Lída?” poposedl Stuart. Lída Kostková, moje snacha.”

Bylo zřejmé, e Stuart dost dobře neví, jaký příbuzenský vztah slovo snacha vyjadřuje.

ena mého syna,” pomohl mu.Stuart poděkoval za vysvětlení i rozhovor, zaplatil a zvedl se k odchodu.

Večer přila Lída. Osamělé navtěvovat! bude, které je to přikázání?” zeptala se, svlékajíc večerní plá. Příli honosný na to, aby se v něm chodilo na návtěvu k tchánovi.

Nevím. Z deseti boích přikázání si pamatuji jen jedno. Nesesmilní,” řekl Kostka nikoliv bez úmyslu. Já vím, právě tyhle věci tě vdycky zajímaly nejvíce,” odbyla tchánovu poznámku.

Tak začni, řekl si Kostka v duchu. Nepřila jsi přece bezdůvodně.

Hadí ena u nevystupuje,” prohodila Lída, jako by četla jeho mylenky.

Mluvící papouci nejsou také patné číslo.”

Moná, ale nedá se s nimi spát,” vrátila ho do tvrdé reality. Někdo ji dal zavřít, tati,“vypálila.

Bylo by zajímavé vědět, kdo to byl.”

Není nic snadnějího, drahá. Na přísluných místech ti moná poslouí jménem i adresou.

Měla bys to zkusit.

Jestli jsem tě dobře pochopila, nic o tom neví,” řekla s marnou snahou nevypadnout z uhlazeného tónu. Nevím,” odpověděl uposlechnuv varování jakéhosi estého smyslu.

110

Bylo zřejmé, e by se ji nejraději nacházela za dveřmi. Slunost jí vak velela ztratit s ním jetě pár slov.

Kdy jí pomáhal do kabátu, viml si modrofialové skvrny na jejím krku. A se namáhal sebe více, nenael pro ni jiný výraz, ne jaký kdysi slyel od své matky. Byl by ji nejraději uhodil.

Bylo nad slunce jasnějí, e autorem této památky není jeho syn.

xxxx

Vechny cesty vedou k Lídě,” řekl Stuart při dalím setkání.

Vdycky jsem myslel, e do Říma, pokusil se odbýt Kostka naráku vtipem.

Pracuje pro krásného Rudiho, nevzal jeho pokus o vtip na vědomí.

Měl byste mi u jednou říci, kdo je krásný Rudi, bylo na Kostkovi, aby se rozzlobil.

éf německé pionáe v téhle zemičce,” pronesl Stuart co Kostka u dávno tuil.

Kostkovi nikdy nepracovali pro Němce, ohradil se.

Nevyznám se v jemnostech četiny, pane Kostko, a pokud jde o muské pokolení Kostkova rodu, mohu vám zatím dát za pravdu. Pokud vak jde o jeho slabí polovinu, mám zcela konkrétní obavy.”

Neřekl tím Kostkovi nic nového. I on měl obavy, a také konkrétní. Vzpomněl si na skvrnu.

Mírně se červenaje vyklopil Stuartovi své pochyby o Lídě.

Vyslechl ho se zájmem, ale bez nejmeních známek překvapení.

Přijdu za pár dní a poradíme se, jak to udělat, abych se s ní seznámil. Krásný Rudi mi začíná jít na nervy.” Rozloučil se s Kostkou nedbale, dávaje tak najevo, e se brzy opět sejdou.

Stuart u nikdy nepřiel. Přiel Mnichov. Moná, e byl odvelen, moná, e stud mu

nedovoloval ukázat se Kostkovi na očích.

Kostka se rozhodl pro řeení ze vech nejjednoduí, ale i nejsloitějí. Zael za synem.

Lída asi pracuje pro německou pioná,” řekl. Je třeba se podívat nepříjemné skutečnosti přímo do očí. Bál se. aby to syna nezlomilo.

111

Pracuje pro kadého, kdo je schopen a ochoten uspokojit její ne zcela normální záliby, konstatoval syn, nijak neprojevuje, e by byl překvapen. Chtěl jsem ti to říci u dávno a udělal jsem chybu, e jsem to neučinil. Trochu jsem se před tebou styděl.”

Co uděláme?” řekl Kostka senior. Nic, táto.” A co vlast, republika?

U ádná není. To bys měl vzít laskavě na vědomí.

Máme přece záruky spojenců o nových hranicích.

Celý ivot jsi sázel na Anglii, Francii a Ameriku. A co tyhle velmoci udělaly?”

Je to vysoká politika, poučil syna.

Ba ne, táto, vykalaly se na nás, tak to je.”

Kapitola XVII

Ze spaní ho probudilo řinčení zvonku Kostka se posadil na posteli a potmě nahmatal

telefonní sluchátko. Nikdo se v něm neozýval. Dříve ne stačil vyslovit jadrnou nadávku na adresu vtipálka, který nemá v noci nic uitečnějího na práci, zvonek se ozval znovu. Od domovních dveří.

Teprve teď Kostka rozsvítil, hodil na sebe domácí plá a odoural se do předsíně.

Kdo je?

Otevřete, pane Kostko, Je to důleité, zareagoval za dveřmi vzruený hlas.

Kdo je? trval Kostka na své otázce. Posílají mě ze Svazu průmyslníků.”

Odemkl. Za dveřmi stál starý zřízenec, třesoucí se po celém těle. Co si přejete?”

Nemohl bych dovnitř? … Zabírá nás Hitler, řekl příchozí, sotva se za ním zavřely dveře.

Málem se rozplakal.

Kostka se snail nedat najevo, co cítí. Nikoli, e by něco podobného nepředpokládal, nečekal vak, e se Hitler odváí tak brzy po Mnichovu. Nebyl také natolik otrlý, aby ho nevzruila ztráta samostatnosti země, v ní se narodil. Ale odněkud z podvědomí se mu stále naléhavěji drala na mysl mylenka, e právě teď se mu dostává zadostiučinění.

112

Nechtěli mě mezi sebe a takhle to dopracovali, usoudil v duchu. Proustrovali stát.

Pochybuji, e vás poslali jen proto, abyste mi sdělil tuto zprávu,” řekl u naprosto klidně.

Mám vás okamitě přivést. Pan inenýr Lapáček moc prosí, abyste si pospíil.

Přes časnou hodinu ranní bylo v místnostech Svazu průmyslníků runo. Podnikatelské

veličiny zanikajícího státu pobíhaly z místnosti do místnosti, mávaly lejstry a v běhu na sebe pokřikovaly.

Kostka si jetě ani nestačil setřást z kabátu mokrý sníh, kdy se otevřely dveře Lapáčkovy kanceláře. Dobře vyhlíející padesátník ho pozval dovnitř.

Jde o záchranu národa, Ferdinande, a je málo času. Proto přejdu ihned k věci, řekl místo uvítání. Potřebuji od tebe odpověď na jedinou otázku. Jednoznačnou odpověď. Chce se stát členem nové vlády?”

Kostka nemohl uvěřit svému sluchu. Vdy právě tuto otázku čekal více ne dvacet let.

Lapáček ji zopakoval. Ano, potřebuji od tebe vědět, zda se chce stát členem nové vlády.”

Republiku přece právě teď zabírá Hitler.”

Ano, ale k tomu, aby zde mohl vládnout, bude potřebovat nae lidi.”

Propůjčit se k tomu je nečestné, Karle,” snail se Kostka odporovat.

Přijmout funkci v nové vládě znamená slubu vlasti. Je třeba sladit zájmy národa a

velkoněmecké říe. Dokázat to mohou jen lidé naeho typu. Průmyslníci, obchodníci a

podnikatelé, protoe vyrábět, obchodovat a podnikat se musí v kadém reimu.”

Ale proč právě já?”

Volba padla mimo jiné pány i na tebe, protoe má řadu potřebných kvalit a zkueností. Jsi zdatný podnikatel. To je důleité, Ferdo.”

Jaký resort bych dostal?” začal věcně Kostka.

Jetě nevím, čeká nás dohadování s agrárníky. Nejraději by zase vechno obsadili sami.”

Kostka si nehodlal zatěovat hlavu přemýlením, jak dopadne jednání průmyslníků s

Beranem.

Přijímá?” zeptal se Lapáček ji dost netrpělivě. Do místnosti se vnucoval dalí kandidát ministerského křesla.

113

Kostka odpověděl rychleji, ne měl původně v úmyslu.

Přijímám. Výborně. Jakmile mi budou známy podrobnosti, dám tě zavolat.

Po návratu domů začal Kostka pálit. Spisy, poznámky, fotografie. Vechno, co třeba jen vzdáleně připomínalo jeho spolupráci s Angličany, Američany, sociálními demokraty.

Právě pečlivě vybíral z kamen zbytky shořelého papíru, aby je spláchl v klosetové míse, kdy na ulici zahřměly motory. Přistoupil k oknu. Rozbředlým sněhem se plazila jako černý slizký had kolona motorek s hitlerovskými vojáky. Chvíli je pozoroval. Pak se odtrhl od okna, vytočil číslo Svazu průmyslníků a chtěl Lapáčka. Dívčí hlas mu sdělil, e pan inenýr není přítomen, dnes u se asi nevrátí a nebude ani doma.

Během odpoledne svůj pokus se stejným výsledkem jetě několikrát opakoval.

Kdy se objevil v novinách seznam členů protektorátní vlády, pln dychtivosti jej přelétl. Své jméno v seznamu nenael. Zkusil to tedy jetě jednou. Tentokrát četl pomalu a důkladně, slovo od slova. Rovně marně.

Znovu vytočil číslo, které se častým voláním naučil nazpamě. Dříve ne stačil vyslovit svoji otázku, Lapáček mu sdělil.

Vykrtli tě ze seznamu. Agrárníci? Němci. Ale proč?

Důvody nám nebyly sděleny. Stav se někdy, a se situace uklidní, popovídáme si. Teď promiň, nemám čas.

Přítí dny strávil Kostka návtěvami lidí, s nimi byl obchodně i jinak spřízněn Chtěl zjistit co je nového, a zejména, jaký je vztah Němců k českému podnikání. Snail se marně. Jediné co se dověděl bylo, e probíhá zatýkání komunistů. Příli ho to nevzruilo.

Pro něho si z gestapa přili za týden. Zvonění doprovázeli buením na dveře a kdy jim otevřel, vběhli do bytu a prohlédli vechny místnosti, zda se v nich nikdo neskrývá. Teprve potom Kostku vyzvali, aby el s nimi. Sestupoval se schodů a protáhl se do auta s pocitem, e se mu to jenom zdá.

114

Mu, k němu ho přivedli, připomínal spíe stařičkého vědce, ne přísluníka pověstného gestapa. Kostkovu odbornému pohledu neulo, e má na sobě zcela nový oblek, sice konfekční, ale nejdraí, jaký bylo mono v Praze v té době sehnat. Jen velké kolo s hákovým kříem, trůnící na klopě saka, působilo ruivě.

Posaďte se, vyzval Kostku, kdy si ho krátce prohlédl.

A promiňte, e s vámi budu mluvit anglicky. Jetě jsem neměl monost naučit se česky. Ale angličtina je vám přece také blízká, nemám pravdu?” Znělo to spíe výhrůně, ne jako společenská fráze. Pane Kostko,pokračoval mu s hákovým kříem, jste inteligentní člověk a proto nehodlám sebe ani vás unavovat otázkami. Vypravujte prosím, pěkně po pořádku, jakou činnost jste vyvíjel za války v Americe a po válce tady v Praze. Nepodstatné věci laskavě vynechte, u podstatných jděte do vech podrobností.”

Kdy Kostka udělal krok k idli, kterou mu nabídl, padl jeho zrak na mladíka, sedícího za konferenčním stolkem v rohu místnosti. V ruce měl plnicí pero a před sebou poznámkový blok. Trochu ho to znepokojilo, ale kdy začal mluvit, zněl jeho hlas ji poměrně klidně.

Hovořil o své americké podnikatelské činnosti a obchodních spojeních, jmenoval jednotlivé firmy. Rána na pravý spánek ho srazila ze idle. Pane Kostko, nepodstatné věci je třeba vynechat a u podstatných jít do vech podrobností,” křikl na něho vyslýchající.

Kostka se vysoukal na idli a snail se urovnat si v hlavě co řekne. Asi mu to trvalo příli dlouho. Druhá rána dopadla na stejné místo jako první. Vyvolala v Kostkovi vzdor. Přikryl si pěstmi spánky rozhodnut, e mluvit nebude. Vyslýchající s vzezřením vědce se na okamik od něho odvrátil a sáhl do skříně za svými zády. Pak poloil na stůl hůl z ebenového dřeva se stříbrným kováním a podivným tvarem rukojeti. Znáte to?” zeptal se. Kostka zavrtěl nechápavě hlavou. Jen si ji dobře prohlédněte. Opravdu vám nic nepřipomíná? To je přece hůl s rukojetí kordu.”

115

Stiskl jakési pérko, rukoje odskočila a ukázalo se, e hůl je uvnitř dutá.

Parker a loď Rotterdam, rozpomenul se Kostka.

Ano. Před pětadvaceti lety ji Angličané na Rotterdamu marně hledali. Několik minut před prohlídkou jsem ji od Parkera převzal a ukryl u sebe. S balíkem u to nevylo. 

Vy osobně? zeptal se Kostka.

Ano, já osobně. Jsme vlastně kolegy z povolání. Měl byste tedy začít mluvit.”

Nebudu mluvit, řekl Kostka, osmělen zdánlivě přátelským tónem vyslýchajícího. Mám přece své zásady a charakter.

Nechci se vás dotknout, ale dovolím si o tom pochybovat. Křeslo v protektorátní vládě jste přece byl ochoten přijmout. Kdyby vám to vylo, dnes u byste spolu s ostatními ministry zvedal pravici k naemu pozdravu třeba desetkrát denně. Tak mluvte.

Mladík v úloze zapisovatele se postavil před Kostku.

Dalích pobídek ji nebylo třeba. Kostka začal mluvit.

O své spolupráci s Angličany i o své činnosti ve prospěch americké zpravodajské sluby.

Mluvil dvě hodiny nepřeruován otázkami ani ranami. Opravdu nic podstatného nevynechal a jeho posluchači si toho byli vědomi. Skončil a očekával dotazy.

To je vechno. Můete jít, řekl vyslýchající a zvedl se od stolu. Mladík doprovodil Kostku k východu.

Zbytek noci strávil Kostka úvahami, co si má o svém seznámení s gestapem myslet. Nelo o normální výslech, protoe mu nedali podepsat protokol. Jedno vak bylo Kostkovi nad slunce jasné. Nesetkal se patrně s gestapem naposled. Rozhodl se dalím setkáním vyhnout.

Odjede do Ameriky. Za Vilmou. Ale co Emanuel…

Vydal se za ním. Syn přiel do své kanceláře později ne obvykle, zato vak v neobyčejně dobré náladě.

U jsem tě dlouho neviděl, otče, a od té doby se tolik událo. Co Němci? Neobtěují tě příli?

Právě začali a proto se vrátím do Ameriky, sdělil Kostka hned v úvodu důvod své návtěvy.

Myslel jsem si, e se tak rozhodne. Jak se odtud dostane?

Doufám, e mi pomůe Svaz průmyslníků. Nechtěl bys jet se mnou?

116

Jak bych mohl, otče? Co Němci přili, kvete velkoobchod s pícninami lépe ne kdykoliv dříve. A hlavně, nemohl bych opustit Moniku.

Moniku? Pokud vím, tvoje manelka ani dcerka se tak nejmenují. Moniku Adámkovou,

přece ji zná.

Kostka ji opravdu znal. V poslední době se stala hvězdou první velikosti na praském operetním nebi. Právě měl premiéru i český hudební film, v něm hrála hlavní roli.

Nastěhoval jsem se k ní. Před týdnem. A co rodina? Přece ti to jen tak nedarují.

Rozvedu se. Vzájemné nepochopení a takové ty řečičky. Můj advokát si s tím u poradí.

Kostkovi bylo jasné, e mluvit synovi do těchto věcí by bylo zbytečné. Není také u mladíček.

Chvíli mu trvalo, ne v duchu vypočítal synův věk. Doel k číslu čtyřiačtyřicet.

Bojím se, abych ti svým odjezdem neublíil, podotkl Kostka nesměle.

Bojí se zbytečně, otče. Monika právě dostala hlavní roli v německém filmu.

Ale to je… Straussova opereta, otče. ádná německá propaganda.

Přeli k obchodním záleitostem. Ujasnili si, kterých obchodů se po Kostkově odjezdu vzdají a které převezme syn. Podrobnosti propracuje Emanuelův právní poradce.

Od syna zatelefonoval Kostka inenýru Lapáčkovi. Samozřejmě, můe přijít. Třeba

hned,dověděl se. Chtěl bych odcestovat do Paříe a byl bych rád, kdybys mi pomohl,

sdělil Kostka, usedaje za konferenční stůl v Lapáčkově pracovně.

Myslím, e to půjde, řekl Lapáček. Mezi Svazem průmyslníků a německým velitelstvím existuje dohoda, e osoby Svazem, doporučené dostanou povolení k odjezdu do zahraničí za účelem obchodního jednání a návratu zpět.

Ale já se nemíním vrátit, Karle. Odjedu do Ameriky, upřesnil Kostka.

Neměls mi to říkat. Vystavuje mě nebezpečí. Chci s tebou jednat fair.

117

To jsme celí my, podnikatelé,” poznamenal Lapáček. Asi jsme se takoví ji narodili.

Nedokáeme jednat jinak ne fair. Bez ohledu na nepříjemnosti. Tvoje rozhodnutí vak v podstatě odpovídá naí koncepci. Válka můe začít co nevidět a pro případ, e by ji Němci prohráli, co není pravděpodobné, je třeba mít své lidi nejen tady, ale i venku. 

Doporučení mi tedy dá? chtěl se ujistit Kostka.

Spolehni se. Dám ho pro jistotu podepsat někomu jinému. Zítra bude přiraveno. Na

německé velitelství vak musí jít osobně.

Přítího dne si Kostka vyzvedl doporučení a vydal se do Dejvic, Po sloitých procedurách byl přiveden k hubenému majorovi. Ten si důkladně prohlédl doporučení a pak se Kostky zeptal, se kterou firmou bude v Paříi jednat.

Kostka udal tu, s ní byl a donedávna v obchodním spojení.

Solidní firma, poznamenal major. Můj tchán s ní kdysi také spolupracoval. Poté sám naukal na stroji přísluné povolení a podal mu je. Kdy odjídíte? zeptal se.

Kostka uvedl termín a jednání bylo skončeno. Na chodbu vyel pln údivu, e vechno

proběhlo tak hladce. Nemohl vědět, e major právě vytočil číslo telefonu a komusi sdělil:

Alles in Ordnung.”

Dny zbývající do odjezdu proil Kostka větinou ve společnosti syna Emanuela a jeho

právního poradce. Projednali ve do nejmeních podrobností.

Poslední večer strávil v operetním divadle. Spolu se synem přihlíel představení, v něm se překonávala Monika Adámková. Bylo mu nesmírně příjemné, kdy v závěru kadého jednání, znovu a znovu vyvolávána potleskem obecenstva, se klaněla jen jejich loi.

Povečeřeli v Sekt baru.

Zblízka ji nebyla Monika tak okouzlující jako na jeviti, čtyřicítka se neúprosně hlásila o svá práva, ale přesto byl na ni příjemný pohled.

Bar u byl téměř prázdný, kdy dolo k loučení. Bylo dohodnuto, e z opatrnosti nebude syn otce doprovázet na nádraí. Kostka se objal s Emanuelem a pak s Monikou, která tento večer u podruhé sehrála dojemnou scénu loučení.

118

První vrcholilo druhé dějství operety, druhou Kostkův pobyt v Praze. Alespoň se tak

domníval.

Po vstupu do vagónu Kostka s potěením konstatoval, e podle místenky má spodní lůko a horní dosud není obsazeno. Představa, e bude v kupé cestovat sám ho příjemně naladila.

Urovnal svá zavazadla a udělal si pohodlí. Do odjezdu zbývalo patnáct minut.

V chodbičce vagónu se ozvaly hlučné hlasy a Kostka poznal, e vyslovují jeho jméno.

Vzápětí se otevřely dveře a vstoupili dva mui v koených kabátech.

Herr Kostka?” zeptal se jeden z nich. Přisvědčil kývnutím hlavy. Gesto, jím mu mui odpověděli, bylo zcela jasné. Má je následovat. Nestaraje se o zavazadla, vyel do chodbičky a sestoupil po schůdkách vagónu. Zavedli ho do jedné z nádraních kanceláři. Za stolem seděl mu s kloboukem na hlavě. Vedle něho stál mladík, s jeho pěstí měl monost se ji seznámit. U jsem se obával, e se mi nepodaří, abych se s vámi rozloučil,” uvítal ho mu v klobouku, ani se pokusil vstát Ale jak je vidět, lze při dobré organizaci práce stihnout vechno, e pane, Kostko?”

Kostka nejistě přisvědčil. Jakoby fascinován nemohl odtrhnout zrak od mladíkovy pravičky.

Málem bychom zapomněli vyřídit jednu malou formalitu,” řekl sedící a přistrčil před Kostku list papíru. Ji po přečtení první věty mu bylo jasné, oč jde.

Podepsal.

Teprve teď ten druhý vstal a podal mu ruku. Přejí vám mnoho úspěchů. Musíte si vak pospíit, aby vám neujel vlak.” Kostka se obrátil ke dveřím Jetě okamik, pane Kostko. V případě, e byste ke spolupráci s námi nepřistupoval

odpovědně, nemohu zaručit, e vá syn nebude mít nepříjemnosti. A to by jistě ani jeden z nás neviděl rád.

119

Epilog

Selo se vedení tiskové kanceláře Slaw Press Buro. Předsedal Kostka. Pronesl projev, který si den předtím připravil. O posvátném poslání kanceláře, o novinářské cti, odpovědnosti a o tom, e velká doba si vyaduje velké činy. A také něco o zbědované vlasti a její záchraně západními demokraciemi. Kdy skončil, posluchači nadeně zatleskali. Jedlička i Morávek třetí posluchač Kabe, se k nim připojil dodatečně. Během Kostkova projevu si zdříml a probudil se a při potlesku.

Dolo k volbě. Kostka jako člověk s největí autoritou a také jako hostitel, co rovně nebylo zanedbatelné, k velkému překvapení navrhl za ředitele nikoliv Kabee, ale Jedličku. Ze dvou důvodů. Jedlička byl ve své edesátce o patnáct let mladí ne Kabe. A také proto, e Kabe při jeho projevu spal.

Slunost vyadovala, aby Jedlička poznamenal, e nejvhodnějí osobou pro funkci ředitele by byl Kostka, ale vichni přítomní jsou si vědomi, e jistě bude pověřen jinými, mnohem závanějími úkoly. Pak potěen důvěrou, ji mu projevili jednomyslnou volbou, začal Jedlička rozvíjet smělé perspektivy činnosti kanceláře. Předestřel plán na vytvoření ruské, polské a srbské sekce. Přítomní nadeně souhlasili.

Nikoli Kostka. Stále a stále se musel v mylenkách vracet ke skutečnosti, která ho silně znepokojovala. Pozítří to bude ji měsíc, co se vrátil do New Yorku a do náruče dcery Vilmy.

Hned druhý den po návratu navtívil centrálu americké zpravodajské sluby v očekávání, e ho staří přátelé přijmou s nadením. Zjistil, e jeho staré přátele tady u téměř nikdo nezná.

Přijal ho jakýsi úředník a nic nedbaje Kostkova ujiování, e je bývalým kapitánem americké armády, mu dal vyplnit formulář, zajímající se o základní ivotopisné údaje. Kostka pln nechuti vyplnil přísluné rubriky.

Dopsal, odloil pero do lábku mramorového kalamáře, stačil si přitom vimnout, e velmi nevkusného, a s poniujícím pocitem přisunul papír úředníkovi.

120

Ten se letmým pohledem přesvědčil, zda jsou vechny rubriky vypsány, zaloil jej do

objemných desek a vstal na znamení, e slyení je skončeno. Kostka se tím nemínil spokojit.

Chci mluvit s někým z vedoucích pracovníků,” řekl s naléhavostí v hlase.

Úředník se nedal vyruit ze svého bohorovného klidu.

Jistě. Vyplněním formuláře jste udělal ke splnění svého přání první krok. Budete pozván.”

Upozorňuji vás, e to velmi spěchá. Jde o zájem Spojených států, pokusil se Kostka jetě naposled zvrátit situaci ve svůj prospěch.

Rozumím, pane Kostko. Lidé, kteří vyplňují tyto formuláře, vdy velmi spěchají. A vdy jim také jde o zájmy Spojených států.

Podal Kostkovi ruku. Buďte trpělivý, vechno chce svůj čas.

Dceři Vilmě i svým přátelům Kostka o této epizodě pomlčel.

Vyprávěl jim verzi o nadeném přijetí, o mnoství závaných úkolů, jimi bude pověřen a o nich z pochopitelných důvodů nemůe hovořit. Kdy moc naléhali, e ji chtějí začít pracovat, rozhodl se pro Slaw Press Buro. Od samého začátku mu vak bylo jasné, e je to nanic. Pane kapitáne, pane kapitáne, vyruil Kostku z úvah naléhavý Jedličkův hlas.

Prosím, vrátil se Kostka do přítomnosti.

Finanční prostředky pro činnost tiskové kanceláře včetně platu ředitele poskytne

samozřejmě americká strana, e? chtěl vědět Jedlička.

Kostka se zarazil. Takhle daleko jít nemínil, jetě aby nakonec platil Jedličku ze svého.

Samozřejmě,** poznamenal. Je to vak spojeno s určitými administrativními průtahy, proto bude třeba chvíli počkat. 

Po Jedličkově tváři přelétl stín zklamání. Ředitelský plat velmi nutně potřeboval. Jeho továrnička na polévkové koření příli neprosperovala.

Vilma se opět ukázala na výi situace. Jako by tuila, e je nejvyí čas sezení zakončit, pozvala pány na kávu. Do pokoje, z něho bylo blíe k atně a k východu.

121

Dcera Vilma. Nejblií člověk a vlastně jediný přítel, jeho Kostka ve svém dosavadním ivotě měl. Suverénně vládla firmě, která pod jejím vedením sluně prosperovala. Za léta, která se neviděli, se příli nezměnila. Byla stále jetě pohledná. Klidná, vyrovnaná, s vytříbeným vkusem. Nová na ní byla jen její pobonost.

Duchovní otec, katolický farář bez farnosti, se jmenoval Blahoslav Slabý. Jak dcera přiznala, často u ní večeřel a jak se později mohl Kostka přesvědčit, občas i spal. Byl to statný čtyřicátník, který v mládí dost přísně dodroval církevní přikázání, týkající se soukromého ivota duchovních. Neopotřeboval se. Překypoval vtipem a měl silně vyvinutý smysl pro obchod. Vilma v něm měla i velmi zdatného obchodního poradce.

Po několika večeřích Kostka zjistil, e by těko nael vhodnějího spolupracovníka. A tak se Slabý začal těit přízni nejen dcery Vilmy, ale i jejího otce. Neoprávněně, ale na to oba přili a mnohem později.

xxxx

Dříve, ne pozvání do sídla americké zpravodajské sluby se objevila madame de Bogory.

Vtrhla do Kostkovy kanceláře jako uragan, zanechávající po sobě spou. Neméně bouřlivě se vrhla do Kostkovy náruče. Taktak, e neupadl.

Jsi nevděčník, řekla způsobem, jím zpravidla mluví naivky na patné ochotnické scéně.

Rozhodla jsem se čekat na tebe třeba celý ivot a ty mi nedá vědět, es přijel.

Kostka přiel na spásnou mylenku.

Musíme mít rozum, drahá, jsem enatý. Snail se, aby sdělení vyznělo náleitě tragicky.

Očekávaný účinek se dostavil. Její energie vyprchala jako vzduch z proraené pneumatiky.

Zhroutila se do idle. Já vím, e jsem pro tebe stará, pronesla zlomeným hlasem.

Kolik let je tvé eně?

Dvacet, dorazil ji s notnou dávkou sadismu. Zdrela se na nějaký čas v Londýně a přijede za měsíc.

Teď u od ní budu mít pokoj nadosmrti, řekl si s uspokojením, kdy opustila kancelář. I v tom se mýlil.

122

Kostka byl konečně vyzván, aby se dostavil na známou adresu

Ocitl se ve velké a nepříli přívětivé kanceláři. Plukovník sedící za psacím stolem drel sluchátko, trpělivě naslouchal a jen občas řekl tie Yes. Kostka měl dost času, aby si ho prohlédl. Vysoké čelo, edivé vlasy, kolem očí několik vrásek. Byl mu povědomý. Určitě se s ním ji někde setkal. Avak i kdy namáhal mozek sebevíce, nemohl si vzpomenout. Záhada se vyjasnila, jakmile plukovník ukončil hovor, vstal a vyel mu vstříc. Jetě dříve ne stačil říci své jméno, Kostka si vzpomněl. Morren. Bývalý major Morren. Fakt, e můe plukovníkovi demonstrovat svoji dobrou pamě v něm vyvolal příjemný pocit. I Morren měl radost. e ho Kostka poznal, připisoval svému nestárnoucímu zjevu.

I vy vypadáte velmi dobře, oplatil mu Morren. A jistě u je vám padesát, e?

Čtyřiaedesát, odpověděl.

Jetě dost dlouho se navzájem častovali poklonami. Kostkovi to bylo příjemné a jeho

protějku zřejmě také. Morren vak náhle doel k závěru, e nic se nemá přehánět a jakoby mimochodem řekl. Dostat se z Prahy za hranice muselo být velmi dobrodruné.

Kostka věděl, e to vůbec není mimochodem. Byl na podobnou otázku přípraven a bylo mu také jasné, e před Morrenem neuspěje legenda o ivotu nebezpečném útěku pod cizím jménem, kterou vyprávěl ostatním.

Měl byste začít patnáctým březnem. Okupací, upřesnil jetě Morren, aby vyloučil jakékoliv pochyby o smyslu své otázky.

Kostka začal vyprávět. Jen nevydařenou kandidaturu na křeslo ministra protektorátní vlády a svá dvě setkání s gestapem vynechal.

Skončil vědom si, e to, co právě Morrenovi naservíroval, lze přijmout jen s velkou dávkou shovívavosti. Morren jí měl.

Dejme tomu, pane Kostko. V případě, e byste si později dodatečně vzpomněl na nějakou důleitou podrobnost, nezapomeňte mi ji sdělit. A povinnost hlásit kadý případ, kdyby se někdo z druhé strany pokusil navázat s vámi styk, vám jistě vůbec nemusím připomínat.

123

Horlivě přisvědčil.

Morren konečně prozradil, co od Kostky chce. Office of Strategie Service s vámi počítá při organizování Commandos. Pro případ války. Jde o zvlátní výzvědné a paradezantní skupiny Od vás očekáváme, e budete v případě potřeby dělat nábor mezí Čechoslováky, ijícími v USA.

Nejsem ve zpravodajské práci nováčkem, pane plukovníku. A vím, e něco podobného s ní má jen málo společného. Co mi nabízíte, tomu se říká černá práce. A já přece byl úspěným zpravodajem.

Dejme tomu, e byl. Před více jak dvaceti lety, pane Kostko. Od té doby se leccos změnilo.

Práce, ji vám nabízím, je důleitá. Budete ve funkci plukovníka OSS s platem est tisíc dolarů ročně a neomezeným dispozičním fondem. Dostanete kancelář, můete si vzít dva tajemníky a budete mít naprostou volnost v rozhodování.

Byl jsem zvyklý plnit důleitějí úkoly, snail se u nepříli rozhodně odporovat Kostka, zviklán nabídnutým platem. Ani v tom vám nikdo nebude bránit, zaměříte-li svoji činnost směrem, který nás zajímá. Kadou zprávu o činnosti vaich krajanů v londýnské emigraci dobře zaplatíme. Zvlá nás zajímá spojení londýnských komunistů s Moskvou, pokyny, které odtud dostávají a podobně.

xxxx

Po vstupu USA do války otevřel Kostka hned dvě náborové kanceláře. Jednu v New Yorku a druhou jako pobočku v Chicagu. Jejím vedením pověřil faráře Slabého. Spolu s ním procestoval půl Ameriky. Navtěvoval své známé a bývalé spolupracovníky a přednáel v nejrůznějích krajanských organizacích na téma Svoboda vlasti přijde ze Západu. Vrátil se z tříměsíčního turné unaven, avak v blahém očekávání, e dobrovolníci se začnou jen hrnout.

Nehrnuli se, ale trousili.

Lidé s upřímnou snahou přispět boji proti hitlerovskému faismu, ale i velijaké zkrachované existence utíkající před zákonem, či ztroskotanci, pro ně náborový příspěvek znamenal zajitění existence na několik dalích měsíců.

Tu a tam i někdo z čechoamerických ivnostníků, který doel k závěru, e obchodu by velmi prospělo, kdyby se po válce skvělo na jeho reklamním títu sdělení, e majitel je zaslouilým bojovníkem za svobodu vlasti.

124

Výsledky byly dost slabé a smysl pro realitu Kostkovi naeptával, e kdyby ho jednoho krásného dne Morren zavolal a sdělil mu, e si nezaslouí plat, který dostává, těko by mohl protestovat. Proto se tím více snail uplatnit v jiném směru. V informování o činností londýnské komunistické emigrace. Ani tady vak nebyly výsledky valné. Tu a tam získal informaci z Londýna od některého ze svých bývalých sociálně demokratických přátel, ale nelo vůbec o nic světoborného.

Pak nastal obrat. Chicagská pobočka začala získávat pro Commandos stále více lidí. Nejen krajanů, ale i přísluníků jiných národů. Duchovní otec Slabý se činil. Z desítek získaných se stávaly stovky. Bylo třeba zásadně změnit metody práce. A dosud postupovali tak, e Slabý dal typ, Kostka s kandidátem pohovořil, vyplatil mu náborový příspěvek a předal typ Američanům. Pro svoji potřebu pak vypracoval o kadém stručnou charakteristiku, kterou pečlivě uloil. Člověk nikdy neví, k čemu se můe hodit.

Protoe příliv dobrovolníků ji Kostkovi neumoňoval mluvit s kadým osobně, bylo

dohodnuto, e se chicagská pobočka do určité míry osamostatní. Morren souhlasil.

Slabý teď předával typy přímo majoru Leecovi, který byl jmenován styčným orgánem pro Chicago a do New Yorku zasílal pouze charakteristiky, na jejich podkladě pak Kostka poukazoval Slabému náborový příspěvek.

Počet získaných rostl stále rychleji. Kostka si nemohl vynachválit schopnosti Slabého a Vilma s ním plně souhlasila.

Vyzvání, aby se dostavil k Morrenovi, Kostka uvítal. Povaoval za samozřejmý i pokyn, aby s sebou přinesl doklady o vyplacených náborových příspěvcích. Bude se konečně moci pochlubit výsledky své práce.

Do Morrenovy kanceláře vstoupil velmi sebevědomě a chvíli mu trvalo ne poznal, e se Morren netváří nijak přátelsky. Obvyklé popovídání o zdraví vynechal a Ihned přistoupil k věci. Pro kolik lidí jste vyplatil náborový příspěvek?”

Kostka musel chvíli sečítat ne doel k výslednému číslu, blíícímu se pěti stům.

125

Já vám ale řeknu jiné číslo sto dvacet est. Kostka nic nechápal.

Sto dvacet est lidí bylo skutečně získáno, pane Kostko.

To není moné, pane plukovníku. Na vechno mám doklady.

Tím hůře. Registroval a zaplatil jste mrtvé due.

Kostka stále jetě nemohl uvěřit. ,,Musí jít o omyl. Pan major Leec to jistě dosvědčí.

Leec byl před několika dny zatčen pro spoluúčast na podvodu.

Kostkovi se udělalo nevolno. Slabý, ten darebák.

Jistě budete souhlasit, kdy zahájíme důkladné vyetřování. Prosím, abyste a na dalí neopoutěl New York.

Kostka se z Morrenovy kanceláře doslova vypotácel.

xxxx

Jetě tři dny poté, kdy se Kostka dověděl o farářových mrtvých duích, mu bylo nanic.

Kdykoli si na Slabého vzpomněl, zalila ho vlna vzteku. Takhle být podveden.

Několikrát se snail spojit s chicagskou pobočkou, aby u sekretářky zjistil, co se s povedeným farářem stalo. Tam vak bylo jako po vymření.

Teprve mnohem později se mohl seznámit s tím, jak k případu mrtvých duí dolo, a e v něm sehrála hlavní úlohu Barbara Nowaková.

Její dědeček, Václav Nowák, přenesl téměř před stoletím svůj verpánek z vesničky u Třebíče do Chicaga. Vedla ho sem touha po pěkné obuvnické dílně s několika dělníky, jejich

výrobky by ířily slávu poctivé české evcoviny. Dílny se nedočkal a zemřel na svém

verpánku při flokování bot. Teprve jeho syn, spíe obchodním talentem ne evcovskou zručností, dokázal realizovat otcův sen. Snad v tom měla svoji roli i skutečnost, e se začal psát Nowak. Zmohl se natolik, e koupil velký dům na jedné z hlavních chicagských tříd.

Právě v tomto domě se nalézaly místnosti, které najal farář Slabý, aby v nich umístil svou náborovou kancelář. Jednání o pronájmu vedl s Barbarou Nowakovou, která v té době jí byla sirotkem. Pojem sirotek bývá v naich představách spojen s obrazem vyhublého děcka se smutkem v tváři.

126

Nic takového se nehodilo na Barbaru. Nebyla děckem, ale zralou třicetiletou enou. Nebyla také vyhublá. Odborníci o ní prohlaovali, e je kus.

V očích vůbec neměla smutek, ale cosi, co vyvolávalo zájem a mnoho slibovalo. Slabý nebyl slepý, aby to nepoznal. Moná, e právě proto se dohodli velmi rychle.

Při jednání doel k závěru, e potřebuje sekretářku. Barbara nebyla proti. Nájemné z domu příli nevynáelo a dílnu zděděnou po otci prodala hned po jeho smrti. Právě začínala pociovat nedostatek peněz. Nalo se sice nemálo muů, ochotných financovat její reii, ale zpravidla zmizeli ihned poté, kdy zjistili, e tato reie je značně vysoká.

Slabý poádal Kostku, aby mohl přijmout Nowakovou do svých slueb. Obratem dostal

zamítavou odpověď. Se sekretářkou není pro chicagskou pobočku v rozpočtu počítáno.

Svoji úlohu v Kostkově zamítavém stanovisku sehrál i ohled na Vilmu. Jedna enská by měla farářovi stačit.

Slabý se rozhodl zaměstnat Nowakovou na vlastní náklady. Plat, který své budoucí

sekretářce stanovil, nebyl sice nějak vysoký, ale kdy jí naznačil, e jistě bude mít příleitost přijít k penězům i jinak, souhlasila.

Mimořádný příjem stále nepřicházel. patná sekretářka Nowaková byla nucena osvědčit svůj obchodní talent zděděný po otci. Navrhla Slabému, e by bylo účelné, aby si jednou měsíčně vymysleli ve prospěch jejího platu neexistujícího mue, prahnoucího, aby se dal do speciálních slueb americké zpravodajské sluby. Vyinkasovaná odměna, kterou

samozřejmě dostane Barbara, pomůe upravit její plat na odpovídající úroveň.

Slabý nejprve odmítl. Souhlas projevil teprve v její posteli. Nebudi to povaováno za jeho slabost, by se jmenoval Slabý. Naopak Barbara toti původně při této příleitosti poadovala měsíčně dobrovolníky dva..

První charakteristiku na neexistujícího, snad proto, aby se nedotkla Slabého jemnocitu, vypracovala sama. S tímhle podvodem nemohu souhlasit, rozhorlil se.

A já zase nemohu pracovat za plat, který pobírá písařka prvním rokem po absolvování koly, prohlásila Barbara. la ke svému stolu a předstírala, e balí.

Představa, e zůstane v kanceláři sám, bez společností této pěkné enské, Slabého

vyděsila.

127

Nemohu souhlasit,” trval na svém zásadovém stanovisku.

Barbara zamkla zásuvku a předala mu klíče. Poznal, e se musí rozhodnout.

Nemohu souhlasit, opakoval. Vdy podle údajů, které jsi v charakteristice uvedla, by museli rodiče naeho dobrovolníka zplodit v deseti letech. Přesněji řečeno, otec v deseti a matka v esti. Energicky opravil v charakteristice data narození dobrovolníkových rodičů.

Barbara se zatvářila jako kolačka přistiená, e neví, kdo je prezidentem Spojených států.

Přepi to, rozkázal ji Slabý s příjemným pocitem, e poprvé nad ní získal převahu.

Přepsala charakteristiku velmi pokorně. Velmi pokorná byla i poté, kdy zali o dvě patra vý.

Mistr Leec, major americké zpravodajské sluby, pocházel z rodiny, v ní ji několik generaci nosilo uniformu. Jeho otec, plukovník americké armády, se před časem neuctivě vyjádřil o jednom z jejích nejvyích funkcionářů, co mu značně zpomalilo, ne-li téměř znemonilo dalí sluební postup. Vzhledem k tomu, e mu táhlo na edesátku, se s touto skutečností smířil. Nelibě vak nesl, e nepřízeň mocných se přenesla i na jeho syna. Jak jinak, ne nepřízní mocných si vytvětlit, e nadějnému majoru Leecovi byl svěřena činnost náborových kanceláří Ferdinanda Kostky.

e mu Slabý jednou měsíčně podstrkuje fingovaného dobrovolníka, poznal velmi brzy.

Původně měl v úmyslu uvědomit o tom Kostku. Pak se rozhodl zajet do Chicaga.

Slabý byl právě na jakési náborové cestě a Leecovi nezbylo, ne jednat s Barbarou. Ve svém poznání se utvrdil po několika minutách.

Jde o podvod nesmírné závanosti, prohlásil rezolutně. Barbara příli neodporovala.

Tého dne večer, o dvě patra výe, doel k závěru, e má li něco být kyselé, nech je to jako ocet.Jeden fingovaný dobrovolník měsíčně je vlastně abařina. Musí se pracovat velkoryseji.

Jen velkorysé podnikání má, naději na úspěch. A pojedou půl na půl.

Kdy se Slabý od Barbary o této dohodě dověděl, velmi se rozčílil. Dělá přece svoji práci z vlasteneckých pohnutek a není ochoten připojit se k podvodu, ohroujícímu obranyschopnost Spojených států.

128

Uklidnil se teprve, kdy Barbara naznačila, e by zisk mohl být dělen na tři díly.

Souhlasil i major Leec. Teprve teď se akce s mrtvými duemi mohla rozjet naplno.

Barbara dala z jejího výtěku opravit fasádu svého domu, major Leec si koupil auto

nejnovějího typu a jetě mu dost zbylo. Farář z prvních takto vydělaných peněz přispěl na opravu chicagské kaple. Opravdu jen z prvních, protoe ostatní z něho dokázala velmi obratně vytáhnout Barbara. Současný zájem dvou muů, Leece i Slabého, značně zvyoval její cenu a ona toho dovedla náleitě vyuít.

Jednoho dne vstoupil do kanceláře chlapík, projevující zájem o slubu v Commandos. Více ne o výí náborového příspěvku se zajímal o způsob, jakým je příspěvek vyplácen, a by se to snail vemoně zastírat, bylo zřejmé, e jeho inteligence je mnohem vyí, ne těch, s nimi má náborová kancelář obvykle co k činění.

Tohle sice ulo Slabému, nikoliv vak Barbaře. Uvědomila si, e období sladkého ivota a bezpracných zisků končí.

Během několika dnů prodala dům a zmizela, Jako by se pod ní zem slehla. I s penězi,

získanými za posledních několik desítek případů.

Kapitán Snow, který nedlouho po zatčení majora Leece přiel do kanceláře chicagské

pobočky, aby za účelem vyetřování zajistil její agendu, nael faráře Slabého klečet před krucifixem. Zmizení Barbary i tuení, e průvih bude mít dalekosáhlé následky, způsobily, e se Slabý dal opět na víru. Co nestojí v bibli, e návrat kajícího syna je hospodinu dvojnásob milý?

Co se stalo s farářem Slabým, který s tak velkým zpoděním opět nael svého boha, se Kostka nikdy nedověděl. Ji nikdy v ivotě se s ním toti nesetkal.

Dcera Vilma přijala zprávu o Slabého akci s mrtvými duemi s bohorovným klidem, jako by něco podobného u dávno čekala. Přesto si Kostka podruhé netroufl znovu se před ní o této záleitosti zmínit. Prsten s briliantem, který jí Slabý věnoval, a Kostka by dal krk za to, e byl koupen z peněz vydělaných na mrtvých duích, vak ji nikdy na prst nenavlékla.

129

Člověk, který asi týden po aféře s mrtvými duemi vstoupil do Kostkovy kanceláře,

připomínal svým věkem, drením těla, chůzí i oblečením, které bylo směsicí módy z počátku století a doplňků vhodných pro turistický sraz, penzionovaného gymnazijního profesora tělocviku. Při představování zamumlal něco jako Grun nebo Thiel. Kostku vak nejvíce překvapilo, e přiel sám. Jeho dlouholeté zkuenosti s různými finančními revizemi byly zcela opačné. O podobné nepříjemnosti se kadý rád rozdělí s druhými.

Posílá mne plukovník Thimig,” řekl člověk s vzezřením profesora tělocviku ve výslubě.

Snad plukovník Morren, chtěl ho opravit Kostka, ale pak si to rozmyslel. U dávno přivykl, e v jejich brani bývá pokud jde o jména dost nepřehledná situace.

Chcete asi vidět vyúčtování,” zeptal se, a vzápětí by byl nejraději sám sebe proklel. Grunovi nebo Thielovi, či jak se vlastně jmenoval, o ádné vyúčtování nelo. Přesněji řečeno, lo, ale o zcela jiné.

Mám vám vyřídit pozdrav od Emanuela,řekl znepokojen, e Kostka do jejich jednání motá jakési vyúčtování. Od vaeho syna, dodal po krátkém odmlčení, aby nemohlo dojít k mýlce.

Vědomí, e okamik, kterého se tolik obával, právě nadeel, donutil Kostku, aby se posadil.

Dříve ne stačil návtěvníka vyzvat, aby učinil toté, dotyčný se pohodlně uvelebil v koeném křesle a pátravě se rozhlédl kolem sebe. Kostka pochopil ihned. Přesto vak zůstal jetě několik okamiků sedět, aby se vzpamatoval. Teprve kdy zjistil, e nepříjemný tlak v jeho aludeční krajině zmizel, vstal, doel k sekretáři a nalil whisky.

Vá syn se má dobře, nemínil stařík ztrácet čas. Teď, kdy se stal významným

funkcionářem Ligy proti bolevismu, se bude mít jistě jetě lépe. Dost to závisí od vás.

Kostka náhle dostal nápad. Vdy tenhle stařík přichází vlastně jako na zavolanou, aby mu pomohl z maléru s mrtvými duemi. Ano, to je přesně ono, ujistil se v duchu. Teď hlavně nic nepoplést. Cítil, e by potřeboval alespoň několik minut, aby si ve mohl v klidu promyslet.

Stařík vak začal v křesle netrpělivě poposedávat a nezbylo ne začít.

Kostka se zeptal, zda se syn oenil s Monikou a co dělá vnučka.

130

Stačilo pár slov a vechno bylo jasné. Tenhle člověk nic neví a nic nezná. Je docela maličkým kolečkem v mechanismu nacistické zpravodajské sluby.

Co mám dělat, abych synovi nezkazil kariéru? zeptal se Kostka.

Popsat svoji činnost po příjezdu do Ameriky. Dychtivost ve staříkově hlase prozrazovala, jak rád by tento úkol splnil ke spokojeností nadřízených. Kostkovi ji podobné sepisování lezlo krkem.

Jsem u třicet let členem Sdruení českoamerických novinářů, ale píi straně nerad. Víte co? Já vám to podstatně zjednoduím. Řeknu vám oč jde, a pokud nemůete příli spoléhat na svou pamět, můete si dokonce udělat poznámky. Ve staříkově tváři se mísilo nadení s lítostí. Nemám s sebou ani kousek papíru, poznamenal zkroueně.

Kostka před něho přistrčil poznámkový blok. Ani to náladu jeho protějku nezvedlo.

Kostka pochopil a podal mu pero. Doufám, e psát budete sám. V opačném případě mohu zavolat svoji sekretářku k diktátu.

Stařík dal najevo, e sekretářky není třeba.

Dělám nábor zdatných, odhodlaných chlapů pro jakési speciální úkoly Američanů, řekl Kostka, pokud mono co nejledabyleji.

Mé představené asi bude zajímat, o jaké speciální úkoly jde, poznamenal stařík.

Nevím, odpověděl Kostka. Není to moje věc.”

Nebylo třeba velké inteligence, aby Kostka pochopil, e stařík svádí sám se sebou veliký boj.

Nemínil ho dlouho nechat v mučivém stavu.

Samozřejmě, e seznam získaných jsem ochoten vám předat. Doufám, e to mému synovi

prospěje.

Bylo téměř slyitelné, jak staříkovi spadl kámen ze srdce.

Přijďte si zítra, navrhl mu Kostka.

Nejraději bych si seznam odnesl hned,” mínil stařík, ale budi, zítra. Nikoli vak v této kanceláři. Sejdeme se ve tři hodiny v některé kavárně. V půl třetí vás zavolám, ve které.

Kostka s údivem zjistil, e stařík přece jen není tak hloupý, jak se zdál.

131

Souhlasím,” řekl. Na staříkovi bylo patrno, e by ji byl nejraději za dveřmi.

Kostka ho nemínil zdrovat, přesto vak povaoval za sluné, aby mu jetě jednou nalil.

Kdo bude platit?” zeptal se jakoby mimochodem.

O placení nebyla řeč,” pronesl návtěvník, ale zeptám se.”

Po jeho odchodu se Kostka podíval na hodinky a zjistil, e do doby, kdy obvykle opoutí svou kancelář, zbývá jetě hodina. Rozhodl se vyuít ji k přípravám na zítřek. Otevřel trezor a začal listovat charakteristikami, které mu zasílal farář Slabý. Vybral jich asi dvacet, pečlivě je srovnal a pak přeloil v půlí. Po té chvíli hledal knihu, která by se nejvíce hodila pro jeho záměr. Nikoli obsahem, ale formátem. lo o to, aby se přeloené charakteristiky do ní vely a současně aby kniha nebyla příli objemná. Nač se zbytečně dřít.

V nejspodnějí přihrádce knihovny nael přesně to, co hledal.

Zavřel knihu do trezoru a spokojeně se usadil. Naplnil ho příjemný pocit, e právě ukončil velmi namáhavou práci. A ijí mrtvé due, řekl si a v duchu se zasmál.

Začal si dokonce pohvizdovat. Ale jen chvíli. Náhlé jako by ucítil úder na ucho. Po něm druhý. Vzpomínka na pravičku mladíka z praského gestapa mu vzala náladu. Uvědomil si, e nacisté příli nerozumějí legraci. Byl by nejraději zavolal staříka zpět a řekl mu, e zítra nikam nepřijde. A e nic z toho, co mu řekl, není pravda. Je prostým soukromníkem a nic víc.

Bylo vak ji příli pozdě.

Cestu do svého bytu absolvoval jako obvykle pěky. Tu a tam se nenápadně rozhlédl, aby zjistil není-li sledován. Nic podezřelého nezjistil.

Bylo zamčeno na dva západy, z čeho poznal, e Vilma není doma. Přesto vak,

samozřejmě bezvýsledně, proel vemi pokoji. Vilmina nepřítomnost ho dost znepokojila.

Jeho plán dostal vánou trhlinu.

Chvíli se zabýval mylenkou, e se vydá za Morrenem sám. Pak ji zavrhl. Je-li sledován, mohlo by se vechno zhatit. I tak je největí slabinou jeho plánu, e sledována můe být i Vima. Rozhodl se čekat, a se Vilma vrátí.

132

Po půl hodině se na schoditi ozvaly její kroky a Kostkovi se zdálo, e příjemnějí zvuk dosud neslyel.

Promiň otče, zdrela jsem se u kadeřníka,” ohlásila při vstupu do pokoje. Straně spěchám. Přátelé mě pozvali na nějakou oslavu. Za hodinu pro mě přijedou.”

Vzal její zprávu na vědomí bez jediného slova. Teprve kdy byla oblečena jí řekl, e na oslavu asi přijde později. Musí nejdříve sehnat Morrena, informovat ho, co se stalo a získat ho pro Kostkův plán. Kdy ji začal do plánu zasvěcovat, pod okny se ozval klakson auta.

Přátelé čekali. Vědom si, e Vilmě není třeba nic obírně vysvětlovat, omezil se jen na nejnutnějí sdělení. Po pěti minutách ji byla Vilma v autě, aby zakrátko vystoupila a vydala se za Morrenem. Vrátila se a ráno a v povznesené náladě.

Tak co? zeptal se Kostka, který se probudil, sotva zaharaila klíčem v zámku.

Výborně jsem se bavila, sdělila. Kostku teď právě toto zajímalo ze veho nejméně.

Co Morren?” Chvíli se dokonce zdálo, e si nemůe vzpomenout.

Ach Morren. Souhlasí a zařídí ve potřebné. Do kavárny, kterou ti navrhnou vak musí jít kadopádně pěky.” Kostka by rád znal vechny podrobnosti, ale moudře usoudil, e právě teď k tomu není vhodný okamik. Bě spát,” vybídl ji a bylo v tom trochu pokárání i trochu otcovské hrdosti. Přítího dne přesně v půl třetí se v Kostkově kanceláři ozval telefon.

Kavárna Eden,” ozvalo se, kdy se Kostka představil. Nepodařilo se mu poznat, zda mluví stařík ze včerejka, či někdo jiný.Ve tři hodiny, jak bylo domluveno?” zeptal se ve snaze poznat hlas volajícího. Mu vak ji zavěsil.

Podle poadavku Morrena el pěky a to dost rychle, aby se do kavárny Eden dostal včas.

Přemohl se na tolik, e se během cesty ani jednou neohlédl, i kdy na tom, je-li sledován správnými lidmi, mnoho záleelo.

Při vstupu do kavárny zjistil, e spěchal zbytečně. Do tří hodin zbývalo jetě osm minut.

kavárně seděla jen hrstka lidí, větinou dvojic. Dívenky s postarími pány.

133

éfové se svými sekretářkami, konstatoval v duchu a značně ho to uklidnilo.

Číník před něho postavil objednanou kávu a koňak. Kostka vytáhl z aktovky knihu, dávaje pozor, aby z ní nevypadly charakteristiky. Nejdříve knihou jen listoval, ale pak zjistil, e pojednává o chovu skotského teriéra a začal se zájmem číst.

Grun nebo Thiel si přisedl k jeho stolu. Přinesl jste to? zeptal se s nedočkavostí v hlase.

Nejdříve byste si měl něco objednat,” upozornil ho Kostka. Musíme být nenápadní.

Stařík si podle Kostkova vzoru objednal koňak. Bez kávy.

Jak to bude s placením? opakoval Kostka svoji otázku ze včerejka.

Nejdříve mi předáte seznam, já vám řeknu jaký bude vá přítí úkol a zaplaceno dostanete najednou, vychrlil ze sebe stařík. Bylo zřejmé, e se bojí, aby nepopletl instrukci, kterou dostal. Kostka sáhl po knize a nenápadně ji před staříka přisunul.

Chvíli si ji prohlíejte, upozornil ho eptem. Stařík začal listovat jejími stránkami, ale bylo na něm patrno, e obsah vůbec nevnímá. Kdy se dostal na konec, nervózně se kolem sebe rozhlédl a pak knihu rychle strčil do aktovky.

Ozvala se rána, která v poloprázdné tiché kavárně působila jako výstřel z děla. Současně se rozlétly dveře o nich Kostka po vstupu usoudil, e vedou do kavárenské kuchyně. Několik muů, kadý váící nepříli pod metrák, se vrhlo k jejich stolu. Z toho, e dva skočili po staříkovi, třetí mu vyrval aktovku a dalí dva pak Kostkovi bolestivým způsobem zkroutili ruce za záda se dalo snadno vypočítat, e jich je přesně pět.

Dvojice v kavárně si přestaly důvěrně eptat a se zájmem i trochou zděení přihlíely, jak jsou muové, kteří jetě před chvílí tak pokojně popíjeli svůj koňak, vlečeni k východu.

Tohle jsem jednou zail, napadlo Kostku, kdy ho dost neetrně strčili do jednoho z aut.

Chtěl dokonce protestovat, ale pak si uvědomil, e musí svojí roli sehrát a do konce.

Náhle ho napadlo něco, co způsobilo, e mu aludek vystoupil do krku.

134

Co kdy vůbec není v rukou Američanů? Co kdy něco nevylo, a chlapi, kteří ho teď vezou neznámo kam, jsou agenty německé zpravodajské sluby? Tato mylenka způsobila, e sebou trhl, jako by chtěl vyskočit z auta. Rána přesně mířená na aludek ho srazila zpět do sedadla. U je to tak, řekl si, ví silou přemáhaje bolest II.

U rok a půl bydlel Kostka v tomhle hotelovém apartmá, ale pohled na zátoku Zlatý roh a meitu Ahmadiye mu dosud ani dost málo nezevedněl. Dovedl ho uklidnit ve chvílích zklamání a nezdarů a znásobit jeho energii, dosáhl-li úspěchu. Ted právě proíval úspěné měsíce.

Tehdy na jaře roku 1943 to vak nevypadalo ani dost málo nadějně. Po skandálu s farářem Blahoslavem Slabým a jeho mrtvými duemi Kostku propustili ze slueb OSS. Stal se soukromníkem a děsila ho představa, e se bude znovu zabývat účetními knihami. Ne, e by neměl rád čísla, ale zajímaly ho pouze výsledné sumy.

Začal se horlivě rozpomínat na své vlivné americké známé z doby první světové války a napadlo ho navtívit Ehmera Norrise. Dověděl se o něm, e zaujímá jakési významnějí postavení v americké pionání slubě. Ukázalo se, e se nemýlil. Norris pracoval v organizaci, která si říkala Office of War Information a na veřejnost vystupovala jako informační a propagační vojenská kancelář USA. Starý pán s přibývajícími léty se stále více opájel minulostí. Kdekomu vyprávěl o svých velkých činech v době před třiceti lety a velkými v jeho očích byli i vichni, s nimi se tehdy setkal při práci. Mezi velké pojal i Kostku.

Na rozdíl od Morrena započítal Kostkovi mezi aktiva i to, e pomohl k odhalení agenta německé zpravodajské sluby, i kdy bylo sporné, zda si stařík označení agent vůbec zaslouí. Po jeho zatčení se toti ukázalo, e to byl jeho první a také poslední případ spolupráce s nacisty, a e měl, splní-li svůj úkol, slíbeno tisíc dolarů. Mue, který ho získal a instruoval, vůbec neznal. Vechny pokusy najít tohoto mue, k nim se stařík ochotně propůjčil, ztroskotaly na celé čáře. Po umu, vyvolaném v kavárně Eden, se nebylo čemu divit.

Norris v důsledku své postupující senility tyto sku tečnosti přehlédl a pomohl Kostkovi k přijetí do slueb OWI za stejných podmínek, jaké měl v OSS.

135

Zařídil Kostkovi odjezd do Turecka, které se sice v té době tvářilo neutrálně, avak ve skutečnosti podporovalo hitlerovské Německo. Kostka byl jmenován kontrolorem istambulské pobočky, co nebylo patné krytí pro jeho zvlátní úkoly. Měl navázat spojení s okupovanou vlastí, sledovat zbrojní výrobu a vechny otázky, týkájící se boje Čechů a Slováků proti nacismu. Podmínky pro tuto činnost byly v Istambulu poměrně dobré. Pracovali zde zástupci různých protektorátních firem, z nich mnozí, současně s tím jak faisté stále rychleji ustupovali před údery Rudé armády, se horlivě snaili zachránit kůi. Stále více se rozpomínali, e jsou vlastně vlastenci.

Kostkovi se podařilo získat, oč měli jeho představení největí zájem. Plány rozmístění dynamitových továren na Slovensku, rozmístění zbrojařských továren přemístěných z Německa do Čech a velmi ceněn byl plán továrny vybudované Němci v Praze-Vysočanech.

Pravidelně navtěvoval svého přítele pracujícího v československé vojenské misi v Turecku se ádostí, aby mu plány před odesláním skutečně odborně zpracoval. Přineslo to své ovoce a zvlá byl od svých chlebodárců pochválen za perfektně zpracovaný plán rozmístění objektů plzeňské kodovky. Později, po návratu do Československa, osvobozeného

Sovětskou armádou, byl některými lidmi označen za hlavního viníka bombardování

kodovky americkým letectvem. Nebylo to zcela přesné. Hlavními viníky byli Američané a plán si opatřili z několika míst najednou. V zájmu přesnosti zásahů.

Tohle vechno dokázal za půldruhého roku, vůbec u nemluvě o úkolu, který splnil navíc.

Navázal toti spojení s Čankajkovským pionem, pracovníkem čínské ambasády v Turecku, který mu poskytl důleité informace o zbrojní výrobě v některých evropských zemích. Za odměnu byl jmenován plukovníkem americké armády. Tak říkajíc honoris causa, co vak nepovaoval za podstatné.

Plukovník americké armády, to nezní patně. Kostka se jetě jednou podíval z okna na zátoku Zlatý roh a pak si uvědomil, e návtěva přijde co nevidět. Je třeba se na ni připravit.

136

Cestu z Londýna do Istambulu za ním váí jeden z jeho bývalých přátel. Budou projednávat otázku, mající pro Kostku ivotní důleitost. Jeho kandidaturu na ministerské křeslo v osvobozeném Československu. Zazvonil na číníka a dal prostřít k obědu přímo v pokoji.

Přece nebudou řeit tak závanou věc v restauraci.

Přítel se dostavil přesně. Při aperitivu Kostkovi prozradil, e s jeho kandidaturou je vechno na dobré cestě, při předkrmu se ho zeptal, o jaký resort by měl zájem a při hlavním jídle vyslovil souhlas s přáním Kostky stát se ministrem kultury a kolství.

Teprve při kávě prozradil, e celá věc má háček. Vechno závisí od toho, ukáe-li se Kostka dostatečně tědrým ve svém příspěvku do pokladny jeho politické strany.

Kolik ode mne očekáváte? zeptal se Kostka nesměle. O kterou politickou stranu jde ho ani příli nezajímalo. Jakákoliv skromnost by nebyla na místě.

Dám deset tisíc dolarů, zvýil Kostka původně zamýlenou částku na dvojnásobek.

Budete se muset polepit. Jste toti politicky dost zkompromitovaná osoba. Nová manelka vaeho syna, ta zpěvačka, se stala hlavní hvězdou nacistického filmu.

Dvacet tisíc dolarů, nabídl Kostka.

Je vám jistě známo, e vá syn se stal jedním z hlavních funkcionářů Ligy proti bolevismu.

Třicet tisíc dolarů.

Vai práci pro Američany budou lidé v Československu asi také posuzovat velijak.

Kostka podepsal ek na čtyřicet tisíc dolarů s těkým srdcem. lo o podstatnou část jeho finanční hotovosti. Děkuji, pane ministře, řekl mu, ukládaje ek do náprsní taky.

Pane ministře, pane ministře, opakoval si Kostka jetě dlouho poté, kdy zůstal v pokoji sám.

Pane ministře, pane ministře. S těmito slovy se ráno probouzel a večer uléhal. Přislíbená funkce mu dodala tolik sebevědomí, e zase jednou po dlouhém čase k sobě pozval slečnu z hotelové recepce.

Zklamal ji na celé čáře. Přítí den kdekomu z hotelového personálu vyprávěla, e u sice zaila leccos, ale aby někdo celou noc křičel ze spaní, e bude ministrem, to se ji jetě nestalo.

137

Zprávu, e se konalo první plenární zasedání první vlády národní fronty Čechů a Slováků v Koicích, mu telegrafovala Vilma. Tuil, e je zle, ale kojil se nadějí, e se Vilma mýlí. Spojil se s Londýnem a zjistil, e není první, kdo na slib ministerského křesla naletěl podvodníkovi.

U třetí den nevycházel ze svého pokoje a opíjel se do němoty, Madame de Bogory nemohla pro svůj vstup na scénu zvolit vhodnějí okamik.

Zavřela za sebou dveře, rozpřáhla mohutnou náruč a Kostka se v ní pokorně schoulil.

Rozplakal se a ve, co dále následovalo, u ponechal jen na ní. A tak dříve ne se nadál, se madame de Bogory jmenovala Kostková.

Jedeme, sdělila mu jednoho květnového dne s rezolutností, předem vylučující odpor.

Kam? zeptal se. Do Československa. Bude ministrem. Vzhlédl k ní pln údivu.

Dva, nanejvý tři roky a zvrátíme to tam. Pak přijdou ke slovu lidé jako ty.

Podíval se na ni jetě jednou. Vůbec u mu nepřipadala tak stará.

xxxx

Na obou mladících, kteří koncem dubna roku 1948 vstoupili do jeho praského bytu, Kostka na první pohled poznal, e jsou ve svém oboru začátečníky. Podle toho, e zazvonili váhavě, téměř jako by se omlouvali. Vstoupili do přijímacího pokoje a Kostka jim nabídl ruce k nasazení pout. V duchu se těil, e i v tomto směru prokáí svoji neodbornost.

Neprokázali. Kostkovo výmluvné gesto nevzali vůbec na vědomí. Máme vás poádat,

abyste vechno sepsal, řekl jeden z nich, Co vechno? zeptal se Kostka se patně utajenou zlobou v hlase. Sepisování mu přece lezlo krkem. Celý svůj ivot dověděl se. Historiky bude zřejmě zajímat. Kostka nakonec souhlasil a slíbil, e do podzimu bude hotov.

138

Je přece soukromníkem, nemajícím nic jiného na práci.

Byl hotov ji za dva týdny. Jednu celou noc věnoval tomu, aby si přečetl svůj výtvor. Nelíbil se mu. Musí přece ukázat i svoje omyly a chyby, jinak by mu nikdo nevěřil.

Dalí dva týdny strávil přepracováním původní verze. Ani potom nebyl spokojen. Přestal být kladným hrdinou. Znovu a znovu předělával hotové. Tak se vil do své práce, e nakonec u nevěděl, co je pravda a co výplod jeho fantazie. Take historici s ním příli nepochodili.

Konec