Inenýr který se nevrátil z dovolené - Ivan Bro

Haló! Linka 5286?”

Kdo volá, prosim? ozval se inenýr Edward Stephens.

Jste to vy, Stephensi?” ozval se opět hlas na druhém konci.

S kým hovořím, prosím?”

Jetě jednou. Jste pan Stephens? éf výpočetního centra NORAD?

I já se ptám jetě jednou: s kým mám tu čest?

Chci mluvit s konstruktérem počítače válečných her. Přístroje, kterému se v NORADU říká

,JIMMY! naléhal neznámý.

Nevím, o čem hovoříte … namítl Stephens.

Ale dobře víte, přeruil inenýra Stephense hrubý hlas. NORAD, aneb North American

Aerospace Defense Command. Tedy velitelství těch bafuňářů, kteří mají pod palcem

vechny strategické zbraně Severní Ameriky a blízkého okolí..

Přestaňte s takovými erty a raději se představte. Kdo vlastně jste? Co si přejete?” Inenýr netrpělivě skočil neznámému do řeči.

Na otázky jsem tady já. Za okamik to ostatně pocítíte na vlastní kůi. Tak honem! Jste to skutečně vy, který se vyznáte ve střevech a nervech toho chlapíka ,Jimmyho?

Nehodlám se takovým způsobem s nikým bavit! vykřikl Stephens a rozzlobeně hodil

sluchátko do uzávěru svého lutého telefonního přístroje. Barva prozradila, e jde o aparát slouící výhradně pro vnitřní styk. červený vedl do operačního sálu. Zelený k sekretářce a ven do státního a federálního okruhu. A bílým se mohl dovolat jen jedním směrem. Do Washingtonu. K náměstkovi ministra obrany pro technické záleitosti.

Divná, velmi divná věc, pomyslil si inenýr. Někdo neznámý jej zvenčí volá a přitom je drze napojen na interní komunikační sí. Zná přesně jeho utajovanou vnitřní linku. Jeho jméno.

Jeho funkci. Jeho počítač ,Jimmyho. Prostě zřejmě se vyzná ve věcech, ve kterých by se

neměl - kromě hrstky zasvěcených a nejpřísněji prověřených - vyznat nikdo. Jestli byl tento hovor odposlechnut, můe se dostat do nepříjemné situace. Těko by těm gorilám ze sekce S-2, ochrany velitelství NORAD, vysvětloval, e nikde nemluvil víc, ne smí.

Zavolám pro klid due ústřednu, řekl si. A nebo jetě lépe. Oznámím to přímo náčelníkovi S-2. Snad to pochopí. Snad uzná fakt, e volám sám a hned. Mohl to být i pokus o vtip.

Pokud by byl od nějakého bývalého spoluáka z marylandské univerzity, kde promoval

před pětadvaceti lety, pak je to ovem nedůstojné absolventa této skvělé koly.

5

e by někdo z Harvardu, kde skládal před patnácti lety doktorát z vědy o počítačích? Určitě nikoliv. Jetě tak frajeři z massachusettského technologického institutu! Nebo zelenáči z yaleské univerzity z New Havenu! Ti dělávali velké nesmysly. I s telefony. Nikdy by si vak netroufli na NORAD. Zneklidněl. Začal listovat v telefonním seznamu. Kdy si prstem podrel číslo náčelníka goril, ozval se opět telefon. Bylo to vak pronikavějí vyzvánění ne před chvílí. Z rohu jeho irokého pracovního stolu na něho mrkalo magické světélko. Bílý telefon. Rychle popadl sluchátko.

Haló! Washington?”’

ádný Washington. To jsem opět já. A nemám ji vůbec ádný čas se s vámi vybavovat.

Jde o vai dceru, Stephensi. Jste přece Stephens, e?”

Ano, ano … ano, těce vydechl. Nemohl uvěřit vlastním očím a uím.

No, vidíte. To u zní rozumněji. Začínáte spolupracovat,” pochválil jej jízlivě neznámý na druhém konci drátu.

Jděte rychle ven ze skály. Z automatu u autobusové zastávky zavolejte Cedar City. Vae

směrové číslo je CDO-22. A pak číslo telefonu 84 32 19!”

Cedar City …? nechápavě se tázal Stephens.

Ano. Cedar City. Stát Utah. Tam vám řeknou, co je s vaí holčičkou. Nemohu pro vás ji

více udělat.”

Ale, přece…” namítl inenýr.

Pospěte si Stephensi,” přeruil jej cizí mu. Nai lidé v Utahu jsou pod tlakem události.

To znamená nervózní, jestli tomu dobře rozumíte. Rozumíte tomu?”

Moc ne,” rozpačitě odpověděl.

Ale rozumíte! Tak jetě jednou volací směr CDO-22. Číslo 84 32 19. Máte papír po ruce!”

Jistě…”

U jsem měl strach, e to chcete nadiktovat sekretářce. ádné blbosti, Stephensi. Číslo zničit! Ji nikdy je nesmíte pouít! Za ádnou cenu!”

Snad bych jetě…” zakoktal Stephens.

Telefon oněměl. Zelený telefon. Bílý telefon. Barbara. Washington. Cedar City. Jaké e je to vlastně číslo? Aha, tady je zapsal na okraj časopisu.

Stephens na sebe spěné hodil převlečník. Mihl se kolem udivené sekretářky v předpokoji

a utíkal k hlavnímu východu. Nikdo by mu podle postavy a způsobu, jakým se rychle

pohyboval, nehádal padesát. Ani vysoký titul doktora věd.

O funkci významného éfa přes vojenské počítače nemluvě.

6

Doslova prolétl jako dělová koule protitlakovými pancéřovými dveřmi. Stráný v přílbě a se samopalem přes rameno jej vak přesto dokázal svými bicepsy pevně zachytit a neúprosně zadret. Neměl toti na prsou identifikační kartu. V roztritosti ji nechal někde na kapse u jiného saka. Bez tohoto kousku papírku v igelitu nikoho nevpustili dovnitř, ani ven. Kdy si ji Stephens v kanceláři připojoval zvlátním patentem na klopu převlečníku, začal v duchu blahořečit vojákovi, který jej sem vrátil. A nyní si toti viml, e na okraji stolu dosud leí časopis s telefonním číslem v Cedar City. Čert ví, a odkud by se musel znovu vracet. A tamti jsou prý nervózní. Co je, proboha, s Barbarou?

A závod o telefonát se opakuje. Stephens opoutí budovu, která sice ,sedí na skalním

masívu, avak současně spočívá na hydraulických tlumičích gigantických rozměrů. Plocha

.jeskyně’, ve které se nachází tato budova spolu s dalími, činí kolem tří hektarů. Pořádně se tedy zapotí, ne ji přeběhne. Dalí elezobetonové dveře. Jeden metr v profilu a 25 tun hmotnosti. K jejich neprodynému uzavření vak stačí pouhých třicet sekund. A pak ji

zbývá jen asi pět set metrů dlouhý tunel, který jej vyvádí ven z hory. Dole se ukazuje

Colorado Springs.

Idyla na úpatí Skalistých hor. Obklopená věčně bílými čepičkami títů alpských výin. Ráj turistů. Krasobruslařů. Lyařů. Hokejistů. Dostaveníčko světových ampiónů. I ampionátů.

Svatý Mořic Ameriky. Klid a mír.

Asi sto třicet tisíc obyvatel tohoto parkového města se těí vymoenosti, kterou si jen stěí mohou lidé dovolit tam, kde vystavěli domy, ulice a třídy, aby je zaplnili kouřícími chemičkami, rafinériemi, elektrárnami a hlučnými automobily. Vymoenosti dýchat vzduch s velkým V. Tam v oparu se vine Fountain Creek.

Řeka. Spíe .větí potok’, jak kdosi poznamenal. Věrně kopíruje dálnici číslo 25. Ta spojuje hlavní město Pueblo s největím urbanistickým celkem státu Colorado s Denverem. Pak ubíhá daleko na sever. A kamsi do Wyomingu. Řeka i cesta vytyčují jakousi přirozenou

hranici mezi východem a západem zdejího kraje. Mezi prérií a horami.

Pod touto coloradskou zemí je ukryté bohatství. Velké bohatství. Molybden. Cín. Olovo.

Zinek. Uhlí. Pyrity. Zlato. Uran. A také NORAD.

Inenýr Stephens se právě z něho vyvrtal ven, jako krtek z hnízda skrytého velkou krtinou.

Znovu se rozběhl. Působil jistě směně, protoe nástupitě zelo prázdnotou. ádný

autobus nepřijíděl, ani neodjíděl. Přistál u prvního telefonního automatu.

7

Zavřel za sebou pečlivě dveře. V bezprostřední blízkosti nikdo nemohl nic slyet. Pouze na sklápěcích idlích autobusové čekárny seděli dva starí lidé a jakýsi poddůstojník balancoval mezi dřímáním a čtením novin. Stephens rychle odhadl tuto vzdálenost. Asi

deset kroků. Nepovaoval to za akusticky nikterak nebezpečné. Sejmul sluchátko. Vytočil

směrové a cílové číslo. Kdy se ozval hlas operátorky z magnetofonové pásky uvnitř

systému, který mu sdělil, e na tento druh hovoru musí vhodit pro první dvě minuty dva

čtvrtdolary, třesoucími prsty pustil mince do otvoru. Haló … haló,” těce polkl, kdy uslyel na opačném konci nějaké nejasné zamručeni. Haló! Je to Cedar City?” pobízel druhou stranu. Jo. Tady je Cedar City. A vy jste bezpochyby ten feák Edward Stephens,” řekl bezbarvý hlas ve sluchátku.

Co je s Barbarou?” vykřikl Stephens místo odpovědi. Uklidněte se, Stephensi. Vy

intelektuálové jste hned poseroutkové. Holka - pardon, slečna Stephensová je v pořádku,”

odpověděl neznámý. Co se vlastně děje?” řekl rychle inenýr.

Máme pro vás zajímavou nabídku.”Jakou nabídku?” Vdy vám říkám. Zajímavou,”

uchichtl se hlas. Dobře. Ale zajímavou k čemu?” tázal se Stephens.

K práci.”

Ale já mám zajímavé práce nad hlavu.

Nechci ádnou jinou. Ani zajímavou, ani nezajímavou. Řekněte mi, kruci, co se vlastně

děje? Co je s mojí dcerou?”

Vechno je O. K., sue odvětil neznámý.

Proč mne tedy proháníte jako nějakého uličníka od telefonu k telefonu?”

Abychom měli jistotu, e nás z toho vaeho podzemního kvartýru nikdo nebude

poslouchat,” zavrčel neznámý.

Chceme, abyste celý jeden měsíc pracoval pro jednu nai speciální firmu.”

To je nesmysl. Kde je Barbara?” nakvaeně odsekl Stephens.

Vae dcera je ve vedlejí místnosti. Čeká na rozhovor s vámi…”

jak se dostala, proboha, do Utahu?” přeruil jej inenýr.

Takové problémy přenechte laskavě nám. Doporučuji vám jedno.

Jestli ji chcete zase vidět ivou . . c i z í hlas se na okamik odmlčel, jakoby hledal správný výraz a pak náhle dodal a neposkvrněnou, tak rychle přijměte nai nabídku.”

8

Bídáku,” zasyčel Stephens a otřel si pot z čela.

Nadávkami, Stephensi, ničeho nedocílíte. Zatím se vaí dceři vůbec nic nestalo. Ani

vlásek jí nebyl zkřiven. A jak víte, mezi dvaceti chlapy, a nás je tu dvacet, se toho můe jedné jediné enské hodně pokřivit. Nemyslíte, Stephensi?”

Jste bídák! Bídáci” inenýr se přestal ovládat a začal mlátit pěstí do stěny telefonní budky.

Poddůstojník v čekárně se definitivně probudil. Starí pár nechápavě zvedl hlavy a pátravě hleděl směrem k Stephensovi.

Nechceme toho od vás tak mnoho, Stephensi. Pouze nějakou expertizu k těm vaim

číslům a písmenkám. Jakmile překročíte práh naeho domu, vae dcera vám bude

okamitě ukázána jako čistá lilie.”

Jste bídáci!”

A jakmile splníte úkol číslo jedna, odvezeme vai dceru do Kalifornie. Po splnění druhého úkolu ji přiblííme jetě více jejímu bydliti v Oregonu. Nu a konečně, a provedete,trojku, tak vám spokojeně zatelefonuje od dědy z té zatracené oregonské farmy, kde jsme si ji předevčírem vypůjčili. To je vechno, Stephensi.”

Bídáci! Bídáci!”

Dáváme vám chvilku na rozmylenou. Vrate se do kanceláře. Tam vám zazvoní telefon.

Abyste se přesvědčil, e nejsme ádní blbečkové, tak to bude tentokrát ten nejhavějí,

červený. A vás ani nenapadne dělat nějaká opatření. Ozve se vám toti vae dcera. Bude

mluvit krátce. Řekne jenom ,Ahoj tati! Jsem v pořádku. Přijed!’ Vy to pak polote. Večer v osm vám zavoláme do bytu ..

Co je to za stupidní scénáře,” přeruil jej Stephens.

Nesnate se nás podfouknout, Stephensi. Jinak dostanete za pár dní kazetu s prima video záznamem. Bude na něm pěkně plasticky a hlavně barevně nafilmována zábava naich dvaceti hochů s vaí dcerou. A pak samozřejmě její poprava. Pracujeme zásadně dlouhými

ostrými noi.”

Bídáci! Bídáci!” eptal Stephens a polykal slané slzy.

Stephensi, vrate se do kanceláře. A nezapomeňte. Červený telefon.”

Neznámý zavěsil. Edward Stephens se vypotácel z budky. Poddůstojník ji zase

podřimoval. Starí manelé se opět věnovali sobě samým.

Stephensovi působil kadý krok dosud nepoznanou obtí. Nohy měl jako centy. Návrat zpět

do kanceláře mu připadal jako cesta na Golgotu. Před jeho dveřmi ji seděla nějaká

návtěva. Kudrnáč v dlouhém bílém pláti.

Ede, přiel jsem si pro tu zprávu. Schválil jsi ji?”

9

O ničem nevím,” tupě odvětil Stephens.

říkal jsi přece, abych se dnes stavil,” dotčeně řekl mu v bílém. Očima hledal podporu u sekretářky. Ta se zvedla ze idle u psacího stroje a dívajíc se do tlustého zápisníku, řekla: Ano, pane Stephensi. Pan Meyerson si měl dnes přijít pro zprávu o projektu CBV-56.

Včera jste ji přece schválil. A přede mnou podepsal. Dávala jsem vám ji k podpisu s

odpolední potou. Vzpomeňte si, prosím.”

O ničem nevím! Běte vichni pryč! Dejte mi pokoj!” zvolal s nečekanou prudkostí a práskl za sebou dveřmi. Chvíli stál jako v křeči. Pak se vrhl ke stolu s telefony.

S očima iroce rozevřenýma zíral na aparát, který se na první pohled liil od ostatních jen tím, e byl červený. Pro Stephense měl vak nyní cenu ivota. Jeho vlastní dcery. I jeho samotného.

Nečekal dlouho. Zazvonění zapadlo do atmosféry pracovny jako naprosto běný

byrokratický úkaz.

Rychlým pohybem přitiskl telefon k hrudi. Chvíli tak stál bez jediného pohnutí. Něco

zavrčelo ve sluchátku. Zdvihl jej k ústum a řekl: Stephens.”

Příchod odpovědi mu připadal celou věčnost. Jako by nikdo na druhém konci nebyl. Není to snad nakonec skutečně operační sál? Nevolá třeba generál?

Ahoj, tati. Jsem v pořádku. Přijeď!”

To bylo vechno. Víc u z červeného telefonu nevydímal.

Edward Stephens opustil svoji pracovnu. Pryč od toho prokletého telefonu. Nemohl

popadnout dech. Srdce měl a ve spáncích. Zpocené čelo opřel o prosklenou stěnu, která

jej nyní dělila od bojového operačního centra. Nepřítomné hleděl do jeho arény. Do tohoto

.Křiálového paláce’, jak mu vichni říkali. Vude obrazovky. Malé i velké. Naskakující písmenka a čísla. Nad nimi jetě větí obrazovky. Celé stěny s namodralými tečkami elektronických map. Světla a křemík. Křemík a třpytivý kov. Třpytivý kov a elektronika.

Nervové centrum systému strategických sil Spojených států. Bod, odkud je pod kontrolou

raketový zápas, a se odehrává kdekoliv. Doslova onen Archimedův bod, z něho lze

pohnout světem. Vychýlit jeho osu. Bombardéry dalekého doletu se střídají s počítači.

Počítače s mezikontinentálními balistickými raketami. Mezikontinentální balistické rakety zase s ponorkami na jaderný pohon. A vechny tyto věci mají ve svých útrobách bojové hlavice se smrtonosným obsahem, který bohaté stačí k několikanásobnému vyhlazení

lidstva. K tomu, aby se z naí planety stal pouhý kámen podobný Měsíci.

Stephensovi víří hlavou mylenky. Jejich celý tok. Neuspořádaný. Berou mu dítě. ivé.

Plnokrevné. Krásné. To druhé mu nechávají.

10

Neivé. Chladné. Elektronicky přesné. Zasvěcené bohu Marsu. Ve změti světélkujících dat

jako by viděl sebe samého. Těkajícího. Zbaveného rovnováhy. Co se to s ním děje? Vidí v

obrazovce mladého mue. Kdo je ten plavovlasý člověk, který se sklání nad dětskou

postýlkou? A pak běhá na nějakém trávníku s holčičkou na krku. Není to nakonec on sám?

Ano, takový tehdy býval. Počátek edesátých let. Nadeně se vrhal do práce. Nespal.

Nejedl. Zařizovali toto velitelství. Stěhovali je z budovy na okraji Colorado Springs. Krásné místo, leč nesmírné zranitelné. Proto rozhodli nalézt nové. Ukryté hluboko pod zemí. Nebo pod nějakou skálou. Prosté tam, kam nedolehne tlaková vlna, ani neproniknou nejpronikavějí paprsky smrti vyvolané atomovým výbuchem. Volba padla na Cheyenne

Mountain. Na horu pojmenovanou po indiánském kmeni hrdých Cheyennů.

Kolikrát si tehdy sliboval, e a přijde domů, třeba právě dnes, e bude Barbaře, která ji vnímala víc ne svět panenek, vyprávět o této hoře. O statečných prérijních Indiánech, kteří jí dali své jméno. O velkém cheyennském náčelníkovi, o ,Vlčím atu’. O tom, jak se odváně postavili i nejsurovějímu z indiánobijců majoru Chivingtonovi. O cheyennských

dívkách s pletí hebkou jako hedvábí, ale s rukama ikovnýma jako nejzručnějí z muu. O

tom, jak uměly stavět ,típí kónický stan z bizoních kůí. Zpravidla’kolem pěti metrů vysoký a o průměru čtyř a pěti metrů.

O tom, jak zboňovali matku zem, mocný hrom a zejména slunce, k jeho uctívání k Janci

slunce’ se kadé léto shromaďoval celý kmen. O pohádkách indiánských dětí.

Nic z toho vak obvykle nebylo. Výstavba NORADU jej pohlcovala celého. Od raení

několik kilometrů dlouhých tunelů v nadmořské výce 2500 metrů, kterými provrtali

indiánskou horu, a po náročné betonáe obří jeskyně v jejím aludku. Patnáct budov z

ocele, které zde postavili, muselo být urychleně vybaveno výkvětem elektroniky. Počítače, vyhodnocovací systémy, komunikační uzly, aerokosmické panely, terminály veho druhu, čidla ohmatávající dálavy vesmíru, kterým nesmí uniknout ani ta sebemení .kosmická

my’, banky informaci sbírající svědomité, nepřetritě a systematicky i zdánlivě nejnaivnějí údaje ze vech pohyblivých i pevných základen, které mají Spojené státy rozesety po celém světě.

Stephensovi nedali klid ani pak. Potřebovali jej i pro dalí komplex, který nalezl přístřeí rovně v útrobách indiánské hory. NORADs Missile Warning and Space Operations Center Středisko pro varování před raketovým a kosmickým napadením.

11

Dále Office of the Civil Defense National Warning Center, Národní varovné středisko Úřadu civilní obrany. A konečně do těchto míst umístili i NORADs Weather Support Unit pomocný orgán NORADU pro meteorologii. Nebránil se. Pracoval. Namáhal se. Dřel.

Elektronika. Elektronika. Elektronika. Vracíval se domů vyčerpán do poslední rezervy

fyzických a duevních sil. Pokud se ovem vůbec vracel. Spící Barbaru jen hladil. Nejdříve dlaní. Potom letmým pohledem. A nakonec se spokojoval jistotou, e z černé tmy rohu dětského pokoje slyí její klidné oddechování.

Pak přiel ,Jimmy. Téměř dva tisíce přísluníků amerického letectva, námořnictva a

pozemních sil, spolu s civilními zaměstnanci a kanadským vojenským personálem,

vykonávajících nepřetritou slubu v NORADu s napětím očekávalo jeho zrod. Měl to být

počítač par excellence. Superman své brane. Mozek strategických válečných her. Přístroj, který po vloení patřičné informace o situaci rozehrává řadu variant řeeni. Řekne mu, e byla ve čtverci takových a takových koordinátů zjitěna cizí ponorka, udá sestavu vlastních prostředků, dodá algoritmus zobecnění politické a vojenské situace, a on ti

odpoví. Ve se odehrává v sekundách. Sám se pak rozhodni pro výběr varianty. Kdy vak

vloí speciální kód, sestavený z analogie předchozích her, a to dovedl zatím jen

Stephens, dostává odpověď bez alternativ. Odpověď s řeením konečným.

Byl to mistrovský kousek inenýra Edwarda Stephense. Vynesl mu primariát mezi

nekorunovanými králi vědy o počítačích a jejich technologie. Tisíce hodin a stovky dnů.

Soboty. Neděle. Svátky. Dovolená. Ve na oltář NORADu. Získal hodně. Dokonce velmi

hodně. A přece ztratil vechno. Stejnou měrou, jakou srostl s ,Jimmym, se začal odcizovat rodině. Nepozoroval nic, i kdy měl silně vypěstovaný pozorovací talent. Nepozoroval, e je sám. Úplně sám mezi tisíci lidmi, které denně potkával. Byl sám doma, kdy na něho ena mluvila. Byl sám, kdy spolu leeli v objetí. Nepocítil vlastně ádnou změnu, i kdy začali mít oddělené lonice. Nechápal, e jeho talent se topí nikoliv v práci, nýbr ve spěchu.

Nedokázal přijít k hranici poznání, e ádný člověk, který spěchá, není zcela civilizován.

Ano, byl divochem sobě samému. il v newtonovském světě einsteinovské fyziky, jakoby

ovládaném frankensteinskou logikou.

Logikou hororu. Neporozuměl ničemu, kdy si jednou zrána odskočil z NORADu, které se

nacházelo asi est kilometrů od okrajové čtvrti Colorado Springs, kde bydleli v nízkém

přízemním domku, a nael jej prázdný.

12

Přiel se narychlo převléknout po dvou bezesných nocích a namísto čistých koil měl na

kulatém stolku v hale dopis.

ij si se svým .Jimmym’. Odjídíme s Barbarou k naim.” Nikdo nepodepsán. Písmo

poznal. Mělo stejný sklon, jako podpis na svatební listině. Zpráva hutného obsahu na minimální ploe sdělnosti. Alespoň něčemu se naučila po mém boku, pomyslil si. Přesně taková informace, jakou chrlí jeho počítače. Manelka udělala to, co by na jejím místě

zřejmě udělala kadá normální ena. Epizoda. Vak se vrátí. Neuměl takto přemýlet, ale

přesto tak začal kupodivu najednou myslit. ít se starými rodiči na neméně starém ranči

kdesi v Oregonu, kde byl jen jedenkrát, se jí jisté brzy bude zajídat. Jako kadá normální ena před čtyřicítkou má jisté právo na podobný kapřic. Stejně vak potřebuje rodinný krb.

Mue. Otce pro estnáctiletou dceru. Po roce odloučení se vak ukázalo něco jiného.

ádný počítač by toti nedokázal Stephensovi odpovědět tak přesně a důrazně, jako sám

ivot. Jeho bývalá ena prostě rodinný krb, ani mue, ji nepotřebovala. Ani otce pro dceru, protoe ani předtím vlastně neexistoval.

Nikdy neříkej pravdu lidem, kteří si ji nezaslouí! A já jí vskutku nejsem hoden! Dokonce se jí bojím! Stephensovi stále více a více chyběla jistota. Dostával se nečekaně do výpadku mylenkové energie. Vytrácela se mu chu do práce. S nepoznanou úzkostí se stále častěji díval do obrazovky nehybného ,Jimmyho. Hledal odpověď. Chtěl tedy alespoň milosrdnou le. Ani tu mu vak přístroj nechtěl poskytnout. Začínal tuit, e jeho pravda, kterou nesmí dát nikdy a nikde najevo, a kterou si nezaslouí, aby mu ji kdokoliv sdělil, je rostoucí touha po člověku. Mít vedle sebe konečně bytost. Souvztanost genů i krve. Rys v obličeji. Gesto.

Způsob řeči, styl chůze. Prostě cokoliv, co jej hřeje jako pocit sounáleitosti s nejblíím.

Třeba jej nevidět a neslyet celé dlouhé hodiny. Dny a snad i měsíce. Avak vědět, e je naladěn na stejnou citovou frekvenci. Zalykat se pýchou, e jsi mnohem víc ne otcem i toho nejchytřejího aparátu. Mít třeba onen nekritický dojem, e ten ivý človíček, který se teprve rozhlíí po světě, na tobě závisí.

Jeho pravdou byla Barbara. Nikdy nepoznaná. Odcizená. Nemilující. Lhostejná.

Opoutějící. Zrádná. Červ nejistoty vak hrye dál. Vyprávěl jsi jí vůbec někdy nějakou

pohádku? Ani jednou. A přitom jich znal spoustu. Byl jsi s ní někdy v biografu? Nikdy. Ve městě jich je vak víc ne dost. Vykročili jste někdy na tůru do hor? Na výlet? Na obyčejný odpolední piknik jarní neděle?

13

Záporná odpověď. A kde jinde, ne v Colorado Springs se dá chodit na krásné procházky?

Tolik toho chtěl. Nic nestihl. Jeho pravdou bylo oputěné nádraí. Vlak jménem Barbara

navdy pryč. Koleje jej odnesly do dálek, pro které se ádné zpáteční jízdenky ji

nevydávají. Chtěl se stát mistrem nad mistry, kterému je rodina vakuem, a zůstat přitom

zboňovaným tatínkem.

To nelze, jako nejde vyříznout onu shakespearovskou libru masa z ivého těla a neprolít

přitom ani kapku krve. Nelze vypočítat nevypočitatelné a zracionalizovat cit.

Co je to za lidi? Co chtějí? Proč zrovna Utah? A proč vlastně on? Stephens se snail nalézt ztracenou rovnováhu. Pokouel se klást si nejjednoduí otázky a hledat na ně nejlogičtějí odpovědi. Pochopil, e za únos dcery, a o únos tu určitě jde, bude muset zaplatit. Hodně zaplatit. Vak také únosci o něm vědí hodně. Snad víc ne on sám o sobě. Zřejmě chtějí zneuít jeho odbornosti. Proč si ale k tomu nevybrali dalí specialisty v NORADu, kdy zde vechno tak dobře znají?

Heller je přece lepi ne on v teorii informace, která zkoumá otázky související s

předáváním zpráv po komunikačních kanálech. A byl to přece on, kdo dokázal jetě v

dávnověku druhé generace samočinných počítačů zaloených na polovodičích a feritové

paměti tak precizně předpovědět stroje závratných rychlostí. Stroje přítích generací

vycházejících z vyuiti laserů. Anebo takový Lindsay. Mistr miniaturizace. Po večerech

postavil počítač, který váí pouhých devět kilogramů. Je v,obalu’ z umělé hmoty a doslova můe být uloen pod sedadlem v letadle. Má oddělitelnou klávesnici. Obrazovku o úhlopříčce pouhých 12 centimetrů. Pamě 128 K, aneb 128 000 bitů.

Aco Mclntyre? Technik, mechanik a ikulka v jedné osobě. Za pouhých 67 minut - tedy o

čtvrt hodiny rychleji ne kdokoli jiný sestavuje tento Lindsayův vynález opírající se o mikro-procesor Motorola 6800. Není divu, e o takového zdatného chlapíka projevovali zájem ve Výzkumném středisku společnosti Xerox v Palo Alto. Kadý rok za ním jezdili jejich verbíři.

Únosci přece mohli sáhnout po lidech, kteří by jim v neuvěřitelně krátké lhůtě byli s to dát dohromady počítač, s jeho pomocí jak se Stephens domníval by se mohli pokouet o elektronické vstupy do bankovních kont a o jejich převody na svá konta. Vdy takové

případy se ji staly. A nejen v Americe. Mohli také vydírat a zneuívat velmi dobře placené plukovníky a generály v NORADu. Jestlie se dostali a do telefonní sítě a znají profil Stephense, musí přece vědět, e tříhvězdičkový generálporučík Frank Barber, éf celého

NORADu, má mnohem vyí plat ne on.

14

Proč si jej nevybrali? Jak je asi mohli vzájemně srovnávat? Generál by jim mohl dát větí výkupné. A on? Čím je pro únosce tak zajímavý? Snad dokonce nejzajímavějí z celého velitelství?

Kdy dorazil domů, uvařil si hned silnou černou kávu. Do osmi hodin scházely plné tři

hodiny. Nemohl dělat vůbec nic. Chodil po velké místnosti, snad hale, kde stál bohatě

zdobený kovový stojánek s telefonem. Sem a tam. Jako elma v kleci.

Čas. Co s ním nyní udělá? Posunout jej nemůe. Zpomalit nechce. Zbývá zoufalství jeho

ubíjení. Mlácení prázdné slámy. Výkonný člověk Stephensova typu byl utrácením této

nejcennějí míry doslova znásilněn. Mučil si pamě vzpomínkou na citáty velkých muů o

čase. Na Bernarda Berensona, významného představitele znalecké metody v dějinách

umění. Sáhl do knihovny, ve které se bez ladu a skladu střídaly knihy o prvním

elektronickém digitálním počítači ENIAC z Pennsylvánské univerzity z roku 1946 s

Dějinami USA od Hofstadtera nebo romány Steinbecka, Rotha či Sinclaira. Připomněl si

Berensonovy eseje o kresbách florentských malířů. Tam někde vylovil čtvrtku papíru, na

který si kdysi zapsal autorův citát: Kdybych mohl, postavil bych si na roh runé ulice, klobouk v ruce, ebral bych na lidech, aby mi vhazovali vechny jejich promarněné hodiny.”

Stephens by Berensonovi zřejmě nikdy nic nemohl dát. Dneek byl vak výjimkou. Kdyby

jej toti zahlédl na onom runém místě, určitě by mu své tři hodiny velmi rád hodil do

klobouku.

Téměř usnul, kdy mu domácí telefon decentně zacvrlikal nad hlavou. Opět neznámý a

nikoho nepřipomínající hlas. Marně se snail rozpoznat, zdali jde o jianský přízvuk, či severskou úsečnost. Nebyla v něm ani stopa východní učesanosti nebo západní rozvláčnosti.

Stephensi, mám pro vás tuto instrukci.. ádné instrukce od vás neberu. Mluvte o Barbaře,”

přeruil jej inenýr.

V tom případě jsem zase já povinen vás upozornit na videokazetu, která vám bude velmi

brzy doručena,” hrozivě zapraskalo sluchátko.

Rozumím,” Stephens těce polkl.

Take instrukce je následující,” řekl opět hlas. Za prvé, hned ráno v NORADu oznámíte, e si z váných osobních důvodů berete měsíční dovolenou. Musíte přece z hor k moři, z věčné tmy podzemí vaeho pracovitě ke slunci rodné Jiní Karolíny. Jste přece odtamtud, e?”

Ano. Ze Summerville. ije tam jetě matka a sestra s rodinou,” odpověděl Stephens.

17

No, vidíte. Tím spíe máte právo zotavit se mezi příbuznými. Pokračujme. Za druhé,

sekretářce uloíte, aby vám na odpoledne objednala letenku z Denveru do Myrtle Beach,

kde vám současně zajistí na vae jméno pokoj v Beach Hotelu. K vám do Summerville je

odtud jen kousek. Zatřetí, vystoupíte nikoliv na konečné, tedy v Jiní Karolíně, ale hned na první zastávce, v Saint Louis. To vechno se odehraje zítra!”

Vy jste se snad zbláznil. Mám přece nějaké povinnosti. A pak… nutíte mě letět do Karolíny, kam vlastně nedoletím. Mám mít hotel, kde bydlet nebudu. Měl bych se setkat s příbuznými, které vůbec neuvidím,” namítal Stephens.

Zblázníte se vy, Stephensi, jestlie nesplníte to, co je vám řečeno. Do puntíku! Copak vám dcera nestojí zato, abyste na měsíc opustil miláčka .Jimmyho a pana generála Barbera?”

Stephens se odmlčel. Díval se upřeně do jednoho místa ve výklenku za telefonním

stojánkem. Pozoroval sloitý obrazec, který se rozvětvoval na pestrobarevné osnově

omelé tapety. Nikdy si nedovedl představit, co má vlastně vzor znázorňovat. Kdysi mu

připomínal dé v hustém lese. Jindy si z té motanice čar, vlnovek a teček vybíral

představu obnaených těl dvojice, která stále odněkud přichází a zase někam odchází, čím byl hovor důleitějí, tím větí býval i její magnetismus. Kolikrát si přitom říkával, e Napoleon měl asi velkou pravdu, kdy tvrdil, e to, co ovládá svět, je představa. Vlastně ani ,Jimmy  by nikdy nevznikl bez představy.

A věda? Co tomu říká vá doktorát věd, pane doktore a inenýre Stephensi? Síravé

otázce odpověděl jetě hlubím pohledem do tapety. Vechno vědění je teď k ničemu.

Pouze představa je mu vím. Nerozcházej se s ní, Edwarde, říkal sám sobě. A tě i ona

opustí, bude sice jetě vegetovat, ale přestane ít.

Haló, Stephensi. Jste tam jetě?”

Snad.”

Nechte si ty vae abstraktní manýry! Teď jde do tuhého. Aspoň pro vás.” ,

Poslouchám, co říkáte, pane,” ukázněně řekl inenýr.

Dobře si zapite za ui to, co vám teď povím. Letíte linkou 8601 společnosti Delta. Z

Denveru v 16.05. Kdy to nestihnete, tak pouijte hned následující letadlo tée společnosti.

Linku 8654. Odlet v 18.20. Tím prvním jste v Saint Louis v 17.50. A druhé tam přistává ve 20.10.”

A to je ve? Co dál?” netrpělivě se zeptal Stephens.

U obou příletů bude čekat vá doprovod a instruktor pro dalí pohyb v jedné osobě.

Chlápek ve pinavém obleku. Černé brýle. Pojízdná opěrka. Vedle něho pes s cedulkou

ádající o příspěvek pro pána, který od narození nevidí, jak to chodí na tomto světě.

18

Slepec? ebrák? Jak ten mne můe doprovázet?”

Doprovázet jej budete vy. V pravé kapse má vechny vae i své cestovní doklady. Peníze

si vezměte vlastní. Máte jich dost. Řeknete mu jen heslo: Ten pejsek by se jistě líbil Barba-

ře. On vám odpoví: .ádné dlouhé řeči, letadlo u čeká’.”

Moment!” zvolal opět podráděné Stephens. Jaké letadlo? K čemu taková komedie?

Hesla jako ve pionáním filmu. Co je s Barbarou? Kde ji konečně uvidím?”

Opakuji. Vy říkáte jen: Jen pejsek by se jistě líbil Barbaře’.

Člověče, jaké mám vlastně záruky, e to není bouda nějaké mafie proti mně. Dejte mi k

telefonu Barbaru!” Stephens se ji nedíval na tapetu. Zmítala jím opět narůstající zlost a pocit, e je kýmsi zaskočen. Nebylo mu to vak nic platné. Mu na druhém konci drátu zavěsil.

Stephens se zvedl od telefonu. Chodil po místnosti. V nízkém vlasu dlouho nečitěného

koberce zanechával dvě řady stop. Dvě kolejnice pohybu vpřed, čelem vzad a pohybu zpět.

Co dělat? Komu se svěřit? Jisté je jen jedno. Barbara je v jejích zajetí. Kdy je poslechne, tak ji snad uvidí a zachrání. Nemá vlastně jinou alternativu. Ji způsob, jakým s ním jednají a vechno, co vědí, a hlavně kam a se dokáí propracovat, svědčí, e mají dlouhé prsty.

Jisté by jimi neváhali zakrtit nejen Barbaru, ale i jeho, kdyby třeba teď hned zavolal vrchní gorile od S-2. Někde tady pod telefonem má jeho číslo domů. Vdy i proti únoscům musí existovat jistě spolehlivě vypracované metody úspěného zákroku. Neměl by mu přece jen

zavolat? Nedopustil se vak přestupku ji tím, e vůbec přistoupil na jednání s těmi zločinci pomocí červeného telefonu? A e nic neohlásil? Chtěl to přece učinit. Copak ji téměř nevytáčel náčelníkovo číslo? Ale co nyní? U je večer. Řekl si: teď a nikdy jindy mám jetě anci. Ano, je to ta nejposlednějí mezi posledními.

Zastavil se u baru. Chvatně si něco nalil. ádný led, ádná soda, ádný citrón. Potřeboval se prostě rychle napít. Příjemné teplo mu spadlo jako lavina do údolí a kamsi do nejniího nitra. Zavolat či nezavolat? To je otázka.

Bylo by to vůbec volání o pomoc? Co kdy jej mají .napíchnutého’ a odposlouchávají

vechny jeho telefonáty? Zavolat od sousedů? Co kdy je někde někdo venku a sleduje

kadý jeho krok? Počítají jistě i s takovou moností a mají zřejmě zapojená svá .ucha’ i na nejblií sousedy. Asi ji ílím, řekl si. Opět si nalil. Whisky? Koňak? Gin? Na tom přece v této chvili vůbec nezáleí.

19

Potřeboval prostě inspiraci od tekutého horka. Nedostal ji. Mučivé otazníky se mu opětovně vnucovaly. Jak se to vlastně s Barbarou mohlo vechno seběhnout?

Zastavil se u telefonu. Náhle vytočil číslo. Jak je to dlouho, kdy naposledy volal tímto směrem? Rychle uběhl čas od onoho okamiku, kdy podobně jako nyní sebral vechnu sílu a vytočil číslo farmy v Oregonu. ena mu tehdy vyrovnaným tónem sdělila, e nic

nepotřebují, a aby se ji nesnail o ádný kontakt. Zaslechl tehdy dokonce i hlas Barbary, která matku nutila přeruit hovor. Zapřísahal se, e do Oregonu ji nikdy volat nebude.

Dnes večer tento slib poruil. Obsazovací tón na druhé straně jej poněkud zaskočil. Kam

mohou volat? Moná, e telefonuje jeho bývalá manelka. Anebo někdo volá ji.

Začal opět chodit po místnosti. Stopa v koberci se zvětovala jako lápoty v čerstvě

napadaném mokrém sněhu. Mozek mu pracoval k prasknutí. Nic vak nevyprodukoval.

Zastavil se u baru. Ji ani skleničku nepotřeboval. Vzal to tentokrát rovnou z lahve. Tak to přece dělávají totální alkoholici. Vydal se na dalí pochod. Proč do Saint Louis? Co má co dělat v jeho ivotě nějaký slepý ebrák? Jak je to vůbec moné, e ve vlastní zemi, v nejsvobodnějí a nejdokonalejí zemi světa, si můe jeho předního vědce ve slubách

vlasti, ve slubách nejdůleítějí sloky ozbrojených sil nějaká banda vyděračů takhle

přitlačit ke zdi? Jak asi vypadají ti ílenci? Kolik je jim let? Podle hlasů v telefonu budou jistě mladí ne on. Maniaci! Narkomani! Lupiči! Ničím jiným nemohou být.

Banditovi, který je zároveň maniakem a narkomanem, se vak prý nemá odporovat. Nemá

se mu odporovat amatérsky. Chce to odpor profesionálů. e by přece jen zavolal náčelníka profesionálních goril? A co kdy i oni, ti únosci, jsou na slovo vzatí profesionálové? Copak nemůe být maniak, narkoman a lupič profesionálem? Snad ano. Tím hůře pak pro jeho obě.

Zmobilizoval vechny fyzické a duevní síly, které mu jetě zbyly. Zaměřil se na vechno, co chce říci do Oregonu, aby se vyvaroval vech moných chyb, které vyvolává alkoholové opojení. Opětovně vytočil oregonské číslo. Měl jistý úspěch. Tchyně byla doma.

Co e sis tak najednou vzpomněl?” řekla babička Barbary.

Ale nic. Chtěl jsem se jen zeptat, co je nového. A jak si ijete a zda vskutku něco

nepotřebujete,” lhal Stephens.

Vechno při starém. Nikoho ti nemohu dát. Vichni jsou pryč.”

Kde jsou?” zeptal se s nezakrývanou dychtivostí.

Děda je dole v Carvallisu. Na srazu veteránů z války. Barbara je u nějaké přítelkyně z

univerzity. Někde u jejích rodičů v Kalifornii.

20

Zrovna před hodinou telefonovala, e se zdri jetě pár dnů. Nu a ta, která tě zajimá

nejvíce, a na kterou jsi nikdy neměl čas, je na dovolené. Na lyích. Nahoře na Idahu. A

není tam sama.”

Já zítra také odjídím na dovolenou. Vyřidte, prosím, vem můj srdečný pozdrav,” rychle ze sebe vysoukal inenýr.

A kam jede na dovolenou?” zvědavě se vyptávala.

K naim do Karolíny.”

Sám?’

Sám,” řekl melancholicky a zavěsil.

Tak je to přece jen pravda, řekl si. Barbaru někdo někam odtáhl. A pak ji donutil, aby

příjemným hláskem sdělila babičce, e je u přítelkyně v Kalifornii. A hlavně musela říci, e se tam jetě nějaký den zdrí. Osprchoval se a padl do postele.

****

Dopil plechovku piva značky .Horal’, kterou Firma Bush Anheuser roztáhla nejen po celých

státech, ale dokonce i nad jejich vzduný prostor. Pihovatá stevardka ji od něho zrovna

odebírala, kdy se v palubním ampliónu ozvalo upozornění, e mezi mraky pod levým

křídlem bude konečně vidět Missouri, která se nedaleko vlévá do Mississippi. S informací přichází zároveň pokyn přestat kouřit a připoutat se. Boxing 727 společnosti Delta letící z Denveru pod číslem linky 8601 s předpokládaným přistáním v Saint Louis v 17.50 začal nenávratně klesat. Stephens si domyslil, e kapitán dělá větí oblouk přistávacího

manévru, jeho vrchol bude zřejmě a někde u Altonu. Právě nad soutokem těchto

největích severoamerických toků. Dva ediví hadi se tam do sebe zaklesávají, aby se pak spolu jako jedna obrovská anakonda valila dolů, a do Mexického zálivu.

Upevnil si bezpečnostní pás a klidně si opřel hlavu o opěradlo. Stará řeka. Jetě dnes si pamatuje hodiny zeměpisu v základní kole na dvanácté ulici v Summervillu. Museli umět její hlavní přítoky jako kdy bičem mrská. Dodnes to umí. Nebo by to měl umět. Nezkusím

to? Řekl si v duchu a dodal, ,tak schválně’. Zleva: Chipeva, Wisconsin, Rock, Illinois, Ohio, Yazco. A teď zprava: Minnesota, Des Moines, Missouri, Arkansas, Red. Učitel, vyzáblý pan Patrick, přitom stereotypně opakoval: Co je na Mississippi zvlátní, kromě toho, e by se bez ní Samuel Clemens nikdy nemohl přejmenovat na Marka Twaina. A Edward se hlásil mezi prvními, aby mohl říci, snad po dvacáté, prosím, je to nae nejmohutnějí řeka díky Missouri nejdelí, protoe právě od jejího pramene tedy od pramene Missouri - se počítá jejích 3710 mil.

21

Stephens míval toti na zapamatování čísel vdycky nějakou mnemotechnickou metodu

různých sdruených představ. K délce Mississippi pouíval tabulky na domku rodičů a

kolní drustvo koíkové. Orientační číslo bylo 37. A na tričku nosíval zásadně desítku.

V duchu se usmál. To bývaly starosti!

Nezúčastněně se zahleděl do směru přibliující se řeky. Pak si opět vzpomněl na runé

odpoledne. Generál Barber seděl ve svém koeném křesle. Jako obvykle, blůzu od modré

uniformy přehozenou přes opěradlo jedné ze idlí u konferenčního stolku. Velícím

generálem zůstával i v koili. Ostatně také na jejích náramenících se blýskaly tři velké stříbrné hvězdy. Jistě by si je zaklesnul i mezi husté černé chlupy, kdyby se rozhodl někdy úřadovat nahý do půl těla. Byl vojákem kadým coulem. Pouíval jednoduchou vojenskou argumentaci. Jediný způsob, jak prý dostat to nejlepí z argumentu, je vyhnout se mu.

Stejně tak vtěpoval podřízeným: nebudeme rozumět jeden druhému, dokud

nezredukujeme jazyk na sedm slov. čím méně slov v rozkaze, stejné jako symbolů v

počítači, nebo na radarové obrazovce, tím jsou věci jasnějí a úspěch dosaitelnějí. Tím se řídil, jak se rád dává slyet, ve vech vzduných bojích, které stačil absolvovat. Ukazuje přitom obvykle na nejvyí letecký odznak ,Pilot-velitel, který zdobí jeho mohutnou hruď.

Velká hvězda obklopená ratolestmi, pod ní červenobílé pruhy s modrým títem. A to ve na dvojité peruti. Stejně tak se pyní nenápadně nápadnými čtyřmi řadami pestrobarevných stuek k vyznamenáním ze vech tří velkých válek, kterých se americké ozbrojené sily

zúčastnily v posledních letech.

Stihl dokonce jetě druhou světovou válku, by v jejím samotném závěru. V březnu 1945 jej zařadili jako čerstvého absolventa urychleného běhu letecké akademie k námořnímu letectvu. Základnou mu byla mateřská loď Interpid. Z jeji paluby několikrát startoval jako jednadvacetiletý podporučík a pilot stíhačky F-6 F, které vely ve známost pod přezdívkou .pekelná kočka . Skutečný bojový křest vak zail, kdy se spolu s ostatními zúčastnil

honičky na japonskou elitní válečnou loď Jamato, kterou potopili ve Východočínském moři

6. dubna 1945. O pět let později, s kapitánskými plíky, podporoval se svojí letkou vylodění vojsk generála Douglase Mac Arthura v Inčonu. To bylo v listopadu 1950. Korejská válka nabývala na velmi nebezpečném rozměru. Barber nikdy tohoto slavného generála osobně

nespatřil, ale vdy patřil k jeho věrným obdivovatelům. Plně souhlasil s jeho koncepci hodit atomovou pumu na korejské a čínské komunisty. On, Barber, by vak el jetě dál.

22

Kdy se toti dověděl, e tehdejí předseda sboru náčelníků tábů generál Omar Bradley v opozici vůči MacArthurovi prohlásil, e americká válka v Koreji je chybnou válkou na chybném místě v chybné době a proti chybnému nepříteli”, k překvapení ostatních

MacArthurových příznivců hlasitě zatleskal. Dával vak Bradleyovým slovům vlastní

význam. Před mladími letci v kantině nadeně vykřikoval, e správná válka na správném

místě ve správné době a proti správnému nepříteli, je atomová válka v Asii a v Evropě, a to hned a proti Rusku!” Pak mu také bylo třiačtyřicet. Stal se snad nejstarím plukovníkem, který jetě svíral řídící páku. Nechal se dobrovolně jak rád říkává doslova přikovat tradicemi demokracie a nenávistí k nepříteli, který je poruuje” do velitelského sedadla těkého bombardéru B-52, který vrhal tuny smrti na vietnamské vesnice. Svěřili mu pluk strategických bombardérů. Nejdříve na ostrově Guam. Pak přila dalí významná letitě

těchto obřích strategických nosičů jaderných bomb.

Blytheville v Arkansasu, Castle v Kalifornii, Wurthsmith v Michiganu, Griffis ve státě New York. Následoval roční kurs ve Válečné akademii. Dalí rok strávil v Pentagonu. Tedy od základny k základně. A se stal velitelem NORADu. Nic víc ne opět základna. K tomu

jetě podzemní.

To vechno a jetě řadu jiných věcí musel ovládat kadý, kdo se vůbec u něho odváil k

audienci. Stephens, podobně jako ve kolní epizodě s Mississippi, i toto téma absolvoval nejméně dvacetkrát. Nabýval přitom stále intenzivnějího dojmu, e generál chce dávat univerzitní lekce vem podřízeným. Bez rozdílu. Jako by prosazoval koncepci, e je třeba, aby lidé byli nejpřizpůsobivějí věřit jen tomu, čemu nejméně rozumějí. Maskoval se přitom tvrzením, e je lépe rozumět málu, ne nepochopit hodně. Tento tříhvězdičkový generál, vánivý letec, tvrdohlavý stratég, samorostlý filozof a samolibý představený v jedné osobě, nechtěl zpočátku ani slyet o Stephensově dovolené. Je prý těká doba. Stále nás prověřují. Zaslechl cosi o dalích nových cvičných variantách poplachů napadení USA. K tomu musí být tým vyhodnocovačů kolem ,Jimmyho nepřetritě po ruce a v plné sestavě.

Inenýr bojoval jako lev. Pouil argumentu neznámého hlasu, e musí ze tmy na slunce, z

hor dolů k moři. Na generála to nezapůsobilo vůbec ádným dojmem. Stephens proto

zkusil manévr s nemocnou matkou. Barber zůstal chladným. Nepomohla ani finesa, e si

chce v klidu promyslet nový způsob numerického převodu automatického procesu

včasného zjiování chyb v odhadu rychlosti a směru letících raket ze směru, který dosud nikdo nevyzkouel.

23

Přes severní magnetický pól. S generálem to nepohnulo. Bylo to nedůstojné kupčení se

soukromím doktora věd. Mue, kterému jde právě o tuto dovolenou. Není divu, e se

rozbouřené vody přelily přes přehradní hráz. Stephens nevydrel. Zčista jasna na generála zařval: Mám dovolenou! Nikdo mi v tom nezabrání! Barber strnul. Stephens se opět nadechl a dodal: Pane generále, bylo to přesně sedm slov. Na shledanou!”

Za necelých deset minut, tedy v situaci, kdy si Stephens jetě roztřesenými prsty balil věci na cestu, se ozval telefon, Červený. Stephens se lekl, e zase volají tamti. Byl tu vak generál. Přemístil se, jak vidět, do operačního sálu, odkud Stephensonovi sdělil, e se rozhodl pro kompromis. Davá mu dovolenou. Avak jen na tři týdny. Je těká doba. Popřál

mu její pěkné proití a astný návrat.

Od přistání Stephensova letadla na Lambertově letiti v Saint Louis neuplynulo ani deset minut, kdy se mezi čekajícími vynořil slepec v uoupaném obleku. Sako přlpominalo dar jiného ebráka, kterému předtím slouilo někde pod mostem jako pyamo. Z tváře nebylo

moné téměř nic vyčíst. iroké černé brýle. Plnovous se edivými konci. Tmavý klobouk

hluboce naraený a do poloviny uních boltců. Černé rukavice drely pojízdnou opěrku a

slepeckého psa.

Čekáte na mne, e?” řekl mu Stephens do ucha místo pozdravu. Přijel jsem snad včas, ne?”

Pane, smilujte se nad nevidomým. A sem, do misky, přispějte, prosím. Abych mohl dnes

večeřet.”

Máte ty letenky?” zeptal se Stephens. Ukate! Kam to vlastně letí? A kdy?”

Pane, stačí mi dolar, prosím.”

Nechte alespoň na chvíli těch obehraných vět. A řekněte mi raději, co bude dál?” naléhal inenýr.

Je mi líto, pane, e jste mně neumonil poděkovat za příspěvek. Sbohem!” Slepec se jednou paí opřel o pojízdný stojánek druhou pobídl psa. Zamířil k východu z příletové haly.

V tom okamiku si Stephens vzpomněl. Pro samu zvlátnost situace zapomněl, e musí

něco říci trochu jinak. Heslo. Proto ebrák nezabíral.

Halo, pane!” zavolal na odcházejícího.

Tak přece jen mi přispějete?” řekl tázaný.

Ten pejsek by se jistě líbil Barbaře.”

Slepec stál jako socha. Potom se poněkud nahnul kupředu: ádné dlouhé řeči, letadlo u

čeká.”

Kam to bude?” tázal se Stephens.

Nejdříve do Dallasu. A potom do Las Vegas.”

24

K čemu takové cestování a objíďky?”

Mě se neptejte,” odvětil slepec.

V Las Vegas uvidím dceru?”

Mě se neptejte,” znovu odsekl mu s černými brýlemi.

Alespoň mi řekněte, kdy je odlet.”

V 18.20.”

Tak to máme naspěch. Pojďme. A dejte mi letenky!” řekl inenýr a sáhl směrem k pravé kapse ebráka.

Moment!” zavolal slepec velitelským hlasem, který Stephense překvapil. Jetě jednu věc musíme před startem zařídit.”

Co zase?”

Tady máte dvě pohlednice,” ebrák soukal z levé kapsy svého společenského” saka dva velké barevné obrázky. Inenýr si teprve nyní viml rukavic. Prohlédl si obrázky. Byla to pohlednice z Jíní Karolíny a druhá z jakési pláe.

Proč takové opičky?” podivil se. Nezdrujme se!”

Máte pero?”

Mám. Chcete, abych vám něco pro někoho napsal?”

To jsou vae pozdravy. Na ten z Karolíny napite, e jste měl pěkný let a e si uíváte v pohodě začátek dovolené. Pořádně to oahejte, a u vás poznají, e jste to psal vy a ádná milenka, cha, cha,” uklíbl se mu v černém.

Komu to mám adresovat?” Stephens přeslechl trapný vtip ebráka.

Vaemu generálovi. A ten druhý, třeba nějakému přítelíčkovi z pracovitě, na kterém vám záleí,” znovu se uklíbl slepec.

Ale vdy tato pohlednice je a z Coral Gables. Z Floridy. Co je to zase za blbost?”

Jen se nestarejte. Tam přece budete ,jako za týden. To aby vai hoi věděli, jak poctivě dovolenkujete na východním pobřeí.”

Kdy Stephens dopsal druhou pohlednici, ebrák který se mu díval přes rameno vyhaslým

pohledem řekl, aby koupil známky a nalepil je. Pak strčil oba pohledy do připravené

obálky, kterou drel předem napsanou adresou k tělu, aby ji snad nikdo nemohl přečíst.

Nechal se Stephensem odvést k potovní přepáce, která se nacházela necelých deset

kroků od místa jejich setkání.

Pak ji zbývala jen přísavná chodba do útrob dvoumotorového letounu DC-9 série 80, který měl namířeno na esté největí světové letitě - na Dallas/Fort Worth Airport. Čekala je asi hodina letu. Kabina pro 167 cestujících byla poloprázdná. ebrák poádal inenýra, aby si sedl k okénku a sám zaujal sedadlo u uličky.

25

Psa umistil mezi ně. Ani teď si neudělal pohodlí, černý klobouk, černé brýle, černé rukavice zůstaly na svých místech.

V Dallasu měli hodinu a půl na přestup. Ve probíhalo hladce. Seděli v letitní restauraci, která připomínala hokejovou halu. ebrák hodně pil. Whisky. Bez sody. Bez zábran.

Tentokrát ji platil samozřejmě vechno Stephens jak ostatně zněla směrnice z telefonu.

Chtěl neznámého i trochu opit, aby z něho vymámil něco bliího. Neuspěl. A kladl otázky diplomaticky vychytralé nebo chlapsky otevřené, vdy naráel jen na úklebky a podivné skřeky. Nedověděl se nic. Zkouel to opět při cestě do Las Vegas. Marně. A jej nakonec

dokonale uspalo vzdálené monotónní duněni tří obřích motorů v ocasních prostorách

Lockheedu L-1011 Tristaru. Neviděl, jak se ebrák náhle zvedl a odeel sám, bez psa, na

toaletu a teprve stewardův dotek jej znovu přivedl do reality. Ospale se rozhlédl. Nevěděl, kde se nachází. Zda je noc, či den jestli je v NORADu, nebo ve kolních kamnách Summervlllu, které se mu poslední dobou stále častěji vybavovaly.

Co … co se děje? Proč mne budíte?”

Promiňte, pane. Ale vá přítel…ten slepec,” jemně eptal mu v pilotní koili a tmavomodré kravatě.

Co je s ním? Kde je?” skoro vykřikl Stephens.

Je zamčený na toaletě. A moc tam sténá… nevíte, co mu můe být? Trpí nějakou

chorobou?”

Musíme hned za ním!” polekaně vyhrkl Stephens. Zmocnila se ho obava. Vdy je nyní na tomto neznámém a naprosto cizím člověku zcela závislý. On je teď prakticky jediný, kdo jej můe dovést i kdy sám slepý a k Barbaře. ádné jiné spojení přece nemá. Nikoho z nich nezná. Sice si pamatuje telefon 843 219 v CedarCity. Nezapomněl vak na mrazivý

tón, kterým jej upozornili, e toto číslo ji nesmí nikdy volat. Vlastně ani oni nemusejí vědět, e k nim letí. Jakékoliv zpodění nebo i selhání této spojky, a ebrák je určitě profesionální spojkou, by si ti desperáti mohli vykládat za Stephensovo odmítnutí nebo za nějaký jeho chyták. Tak či onak následky by vdy dopadly na Barbaru.

Steward následován Stephensem dorazil ke skládacím dveřím toalety. Za nimi se ozývalo

tlumené vzdychání. Oba mui si ihned vimli, e nad klikou svítí zelená písmena VOLNO.

Steward zaklepal a uvolnil současně místo Stephensovi.

Je to vá přítel. Vás jistě pozná a poslechne. Ozvěte se mu,” taktně naznačil rukou mu s tmavomodrou kravatou.  H a l ó . . ř e k l Stephens nejistě. Nemohl pokračovat dál, 26

protoe nevěděl, jak se ten mu za dveřmi vůbec jmenuje. To jsem já… Edward.”

Zevnitř se opět ozvalo slabé zasténání. Steward mrkl na Stephense a ujal se iniciativy.

Opatrně otevřel dveře. Nebyl to pěkný pohled. Na záchodovém sedátku se kroutila troska

mue v černém klobouku, který padal na stranu. Odhalila se tak tlustá černá guma, je

obepínala týl jeho hlavy a pevně drela černé brýle. Nedovolila, aby spadly, i kdy se hlava zmítala nahoru a dolu v trhavých křečích. Obličej bledý. Na vousech stopy pěny. Černé rukavice se válely na podlaze. Vedle prázdná ampulka. Vyhrnutý rukáv. Na předloktí kdysi jistě svalnaté pae se červenala zakrvavená stopa po vpichu. Prsty druhé ruky, volně svěené podél těla, svíraly injekční tuku.

Pohleďte … ten č l o v ě k , . l e d o v ě řekl steward.

Ne pane.” Stephens se rychle ovládl. Má diabetes. Dost těkou. ádné drogy. Inzulín.”

Kdy to říkáte vy, jeho p e č o v a t e l . . s y k l a kravata.

Neměl jsem usínat. Obvykle mu dávám na cestách injekce sám. Děkuji vám za pomoc.”

Steward se vzdálil. Inenýr pohlédl jetě jednou na vpich, aby jej případně alespoň trochu oetřil. Vzal vatu, omočil ve vodě a chtěl krvavou skvrnu smýt. ebrák se vak začal bránit.

Měl kupodivu velkou sílu. Zápas skončil tak rychle, jak začal. Otevřenými dveřmi toalety bylo toti vidět, jak někdo pomalu prochází kolem. Stephensovi se přece jen podařilo skvrnu umýt. Po vpichu nebyla ani stopa. To jej na okamik zarazilo. Rychle pak sebral

vechny rekvizity této nechutné scény a nacpal je ebrákovi do kapes. Pak jej vzal za ruku a vlekl zpět na místo. Nikdo si nevímal, e vidoucí táhne nevidomého.

Pes pána radostně olízl. Ten, viditelně ji lepí, se spokojeně natáhl v křesle, které mu Stephens spustil. Inenýr si pak opřel rozpálené čelo o ohladivé okénko. Pod nimi se rozprostírala hluboká tma. Černá jak příběh, který nyní proti své vůli proíval. Tma Texasu nebo ji Nového Mexika? Na tom teď nezáleelo. Chlap na kříi! Steward to vystihl naprosto přesně. Veze s sebou narkomana. A není to naopak?

Neveze narkoman jeho? Mezi své? Ano, tak to je přesně. Nespletl se tedy, kdy jetě v

Colorado Springs odhadl tuto bandu na spolek vyděračů, únosců a lupičů pod narkoman—

skou vlajkou.

Kdy přistávali na Mc Carranově letiti v Las Vegas, bylo pár minut po deváté večer.

Veselý gejzír světel uprostřed tmavé nepřátelské nevadské poutě. Teď jsem zvědav, co

bude dál v duchu si říkal Stephens. Slepec se k němu na chodbě naklonil a zaeptal:

27

Dívejte se po velké dodávce. Dodge. Má být krémový. Arizonské číslo. Phoenix 22137.”

Na parkoviti?”

Ne. Měli by s ní stát přímo před východem.”

Před kterým?” zeptal se Stephens.

Z této budovy, kde jsme odbavováni, tedy z American Western, je přece jen jeden

východ,” s podivuhodnou jistotou odvětil ebrák.

Kam se pojede potom?”

Nevím.”

Kdy uvidím dceru?”

Moje práce končí u dodávky.”

Před východem oslnivě osvětleným reflektory na vysokých stoárech stála dlouhá řada

automobilů, autobusů, dodávek, a velijakých dalích vozidel.

Jen jedno z nich byl Dodge s arizonským číslem.

Tam je Phoenix 22137,” rukou ukázal Stephens. Mimoděk nabyl dojmu, e se slepec

podíval stejným směrem. Ten se vak opět naklonil ke Stephensovi a řekl:

Poslechněte, Stephensi. Nebudete se ohlíet ani vpravo, ani v l e v o … Nikoho se

nebudete nic vyptávat a vstoupíte zadními dveřmi do vnitřku dodávky. Bude tam pořád tma.

Nic neuvidíte. Nemá to ádná okna. Vechno je jinak absolutně neprůhledné…”

Co to má znamenat?” přeruil jej inenýr,

To vám mají zavázat oči? A dát roubík do huby?” sykl ebrák. A nebo vás vézt na

základnu v otevřeném cadillacu s vlajícími prapory? To jsme mohli jet rovnou ve dne!”

Na jakou základnu?”

Odpověď vak ji nedostal. Stáli u dodávky. Zadní dveře byly skutečně otevřené. Motor

volně běel. Nikdo se neukázal. Stephens trochu zaváhal. Náhle ucítil, jak do něho kdosi zezadu strčil, a vletěl do černého objetí útrob vozidla. ebrák? Slepec? Mrzák hází osmdesátikilového chlapa do auta? Dveře za ním zapadly jako elezná maska na obličej

vězně z románu Alexandra Dumase.

Mějte se, Stephensi!” Zvenčí kdosi zabouchal na plech karosérie. Poznal svého dneního společníka, se kterým proletěl téměř polovinu Spojených států. A díky za pomoc. Musel jsem si to tam nahoře píchnout. Bylo mi hrozně.”

Víc neslyel. Dodge se rychle rozjel. Směřoval někam do neznáma. Stephens neviděl nic,

ne přibliné obrysy interiéru. Rozeznal, nebo spíe vytuil ebra konstrukce. Koené

lavice podél obou delích stěn. Jinak se vude kolem rozprostírala bezedná noc. Náhle

zneklidněl. Není tady sám. Slyí, e někdo v těsné blízkosti dýchá.

28

Ano, tam … v rohu … sedí nějaká postava. Stephens cítil, jak se mu stahuje hrdlo. Husí kůe mu naskočila po celém těle. Začal se instinktivně stahovat do opačného kouta dodávky. Rukama mátral kolem sebe, aby se dostal k nějakému předmětu na obranu.

Nebylo to vak k ničemu. Holá podlaha. Stejně holé stěny.

Pane Stephensi,” ozvalo se z rohu. Vítám vás v Nevadě. Omluvte, prosím, tyto poněkud svérázné způsoby vaeho cestování a přijetí. Jistě uznáte, e jinak nemůeme. Konspira-ce nás k tomu nutí.”

Kdo jste?” stále rozrueným hlasem se zeptal Stephens.

Od teto chvíle vá průvodce!”

Také ebrák? Slepec?” řekl inenýr ironicky.

Neznámý odpověděl zakaláním. Auto prudce zabočilo doprava.

Kam jedeme? Kdy uvidím dceru?”

Jedeme na základnu. Na místě budeme asi za dvě a půl hodiny. Tam ji uvidíte.”

Odkud znám ten hlas? Stephens intenzívně přemýlel. Není to jeden z těch lidí, kteří jej volali? Ne, mám asi halucinace, řekl si. Přesto se nakonec zeptal: Vy jste mi telefonoval do NORADu, e?”

Jsem pouze vá průvodce,” odpověděla postava v rohu.

Pořád mne někdo někam doprovází. A já abych jen stále telefonoval, tvářil se spiklenecky a utajeně někam jezdil,” uklíbl se inenýr.

Pane Stephensi, vae cestování ji končí. U nás budete podle dohody řádně pracovat.

Vae vysoká kvalifikace bude plně vyuita. Protoe sledujeme jisté cíle, které , mírně

řečeno se neslučují se slabomyslnými zákony této rozkládající se země, musíme

vystupovat před najatými experty, jako jste nyní třeba vy, absolutně ve skrytu.”

To jest?”

To jest, e nikoho z nás prakticky nikdy neuvidíte. Alespoň nikdy plně do obličeje.

Například my dva. Scházet se budeme jen v tomto zabedněném autě. Se mnou budete

vyřizovat osobní věci. Nikoliv to, co se týká vlastní práce. Budu vaím tajemníkem.

Telefonem si mě z vaí pracovny kdykoli zavoláte. A pak se sejdeme, tady ve voze v tomto zasedacím pořádku. Budu na vás vdy čekat, tak jako nyní.”

Ve dne vás vak mohu snadno poznat. Co potom uděláte se mnou. Odděláte mne?”

zeptal se Stephens.

Blázníte, Stephensi? Vás oddělat? Víte, co u jste nás stál dolarů? Jinak buďte bez obav.

Auto na nae schůzky nebude nikdy stát na slunci v pouti, ale dole v tmavé garái.”

29

Řekne mi u někdo, co vlastně po mně chcete?”

To vám řekne éf základny.”

Základna byla betonový bunkr. Jakýsi miniaturní podzemní komplex, který kdysi slouil jako vyhodnocovací centrum. Komise pro atomovou energii a sloky ministerstva obrany při zkoukách s jadernými vybuchy. Nacházel se v prostoru bývalé a zcela ji oputěné

vojenské základny Frenchman Fiat, co se Edward Stephens dověděl a později. Od éfa.

Byl to malý človíček nervózních pohybů. Se Stephensem hovořil prostřednictvím domácí

televize. Seděl anebo se pohyboval zásadně zády ke kameře.

Stephensi, řeknu vám vechno upřímně, bez obalu. Dceru uvidíte za chvíli. Vy ji. Ona vás nikoliv. Přesvědčíte se, e je ivá a zdravá., Jak se přesvědčím … ? 

Neskákejte mi do řeči, prosím,” vytěkl. Prostě ji uvidíte. A bude se chvíli procházet.

Abyste viděl, e má zdravé nohy. A nakonec uslyíte, jak se s někým dohaduje o obědě.

To ve proto, abyste se přesvědčil, e jsme jí nevyřízli jazyk.”

Dobře. A moje práce.”

Jak jsem ji řekl. Vyklopím vám to bez obalu. Jsme organizace zabývající se transakcí

narkotik a podobného zboí ve velkém. Máme k tomu hodně věcí. I chytré počítače. Schází

nám k nim vak jetě chytřejí mozek. Ten nejchytřejí. A to jste vy!”

Obávám se, e vám s narkotiky moc neposlouím,” řekl inenýr.

S narkotiky nikoliv. To máte pravdu. Ale my jsme si vás najali kvůli něčemu jinému.”

Prosím?”

Jste naím dočasným zaměstnancem proto, abyste nám vydělal kopec dolarů. Větí ne

je ta vae Cheyenne Mountain ” éf se rozchechtal chrčivým smíchem. Stephens jasně

rozeznal, jak se mu natřásají záhyby na zádech nevyehleného saka.

Nechápu,” odpověděl Stephens.

Uděláte jen mení zmatek v éteru,” řekl malý mu, který teď představoval velkého éfa. Na obrazovce bylo zřetelně vidět, jak se mu přitom dlaně, a dosud volně visící podél těla, prudce zaaly v pěst.

Stále nechápu.” Stephens se pokouel mluvit klidně, ale narůstající tuení, e éfovým slovům začíná rozumět, ubíralo jeho odpovědi na důrazu.

Řeknu vám to takhle. Před několika léty, jak sám dobře víte, vyhlásil varovný systém

Spojených států v Grónsku poplach.

30

Podle jeho indikátorů byl zahájen rozsáhlý útok na Ameriku. Jene varovný systém omylem

uvedly v činnost radarové ozvěny Měsíce

A co já s tím mám společného?”

Vyrobíte nám takovou ozvěnu. A uvedete v činnost varovné systémy. Tak, jak

potřebujeme.”

Vy jste se zbláznil!” vykřikl Stephens, neovládl se a vyskočil ze idle.

U jednou jsme vám řekli, e se zblázníte vy, jestlie nesplníte nae pokyny.”

Nejde to! hlesl inenýr a svěsil hlavu.

Proč?”

Mohlo by to skončit nedozírnou katastrofou.”

Proto celou věc spustíte vy, a ne například já. Vy to dokáete vyvolat i včas ubrzdit. Já bych to moná s naimi hochy dokázal rozpumpovat, ale nemáme na to, abychom koncovku zahráli do ztracena. Vy znáte kód do NORADu programy her, které to vechno

srovnají. To my neumíme a umět nikdy nebudeme..”

A co bych měl podle vás udělat konkrétně?”

Dáte jetě dnes odpoledne přes vaeho ,Jimmyho kód o útoku na ten vá NORAD. To je

pořádně vystraí. A potom včas pustíte jiný signál, ve kterém sdělíte, e jde jen a jen o hru.

A my u si pak z jiného místa telefonicky řekneme o honorář. Musí být samozřejmě tak

veliký, abychom nemusili tyhle nepříjemné věci opakovat. Jinak … 

Jinak?” přeruil jej Stephens.

Jinak jim budete muset posílat kód za kódem o nebezpečných raketách, je se právě řítí tu na Washington, tu na Los Angeles, pak zase na Chicago, a tak dále. Oni změknou, ale to u není vae starost,” zamával rukou malý muík, sedící zády ke kameře.

Obávám se, e to technicky nepůjde,” zkouel se Stephens nějak vyvléci z velmi obtíné situace.

Technicky? Proč?”

Od té události s odraenými signály od měsíčního povrchu toti uplynul nějaký čas.

Mezitím přily nové a dokonalejí varovné systémy.”

Na obrazovce bylo vidět, jak se éf naklání nad jednou ze zásuvek u psacího stolu a

vytahuje odtud nějaký papír. Pak se naklonil na opačnou stranu, sáhl po pouzdru, z něho vyjmul brýle a s nečekanou obřadností je začal nasazovat. Sklouzly mu zřejmě, protoe udělal rukou trhavý pohyb, jako kdy se chytá moucha, za letu. Jak umí takový boss přes

narkotika, pomyslil si Stephens, předvádět scény s obyčejnými brýlemi.

33

A jak to čte. Patos. Dramatický důraz. Jeho výstup přitom nebyl dlouhý. Vychází zřejmě ze zásady, e stoikové, hrdinové, svatí a bohové uívají krátkou a pozitivní řeč: V březnu 1976 prohlásil v kongresu přední vědecký pracovník vládní agentury pro výzkum

zbrojních programů Richard Olson, e u onoho omylu je třeba vyvodit dvě základní

ponaučení. Za prvé k takovým jevům dochází. Za druhé lze je zjistit, avak něco

podobného se můe stát i v novém systému.”

Muík odloil papír. Pak s nemením ceremoniálem učinil toté s brýlemi. Rozhodil

rukama:

Nue, Stephensi. Co tomu říkáte? Mýlí se snad ten vá renomovaný kolega? Nebo

dokonce le?”

Nemýlí se, ani nele. Dobře si vzpomínám na toto Dickovo, promiňte, Olsonovo

prohláení. Jene ji tehdy vyslovil obavy z tendencí zavádět nové nepřehledné

mechanismy, kdy rozhodnutí o válce a míru visí na tenké niti. To znamená na systémech,

které jakmile obdrí varovný elektronický signál z počítače, odpalují jaderné zbraně. A to jetě předtím ne si ověří, zda k útoku na Spojené státy vůbec dolo. Tak nějak to tehdy uvedl. A pak dodal, pokud se pamatuji, e při tomto způsobu rozhodování by v takové smyčce rozhodování nebyla ádná lidská bytost.”

Stephensi, skončeme to. Ve smyčce rozhodování jste nyní vy. Teď vám ukái dceru. Pak

se dejte okamitě do práce. Instrukce k akci vám do pracovny přinese spojka. Bude mít

punčochu na obličeji, tak se jí, prosím vás, nelekněte. Je to jinak prostý hoch, ale kdyby viděl, e děláte nějaké nepředloené pohyby, by z překvapení, tak hned pouije svých boxerských pěstí. Také vám ukáe nai elektronickou a telekomunikační aparaturu. Kód s

programem strategické hry

telekomunikační varianty napojení do vaeho .Jimmyho’ u si dodáte sám.

Honorář za vá dnení výkon je splatný ihned. Vae dcera s naím doprovodem odjede do

Kalifornie, odkud vám zavolá. To je prozatím vechno. Hodně těstí, Stephensi.”

Kdo mi zaručí, e Barbara skutečně odjede? Jak vám to vechno mám uvěřit, kdy jste

t a k o ví …“zvolal inenýr a opět povstal ze idle.

Obrazovka pohasla. Stephens zůstal sám.

***

Tři mui ve stejnokrojích amerického letectva operační důstojníci velitelství NORAD ve

skalním masívu v Colorado Springs sedí za pracovními stoly v místnosti s nízkým stropem, odkud vychází studené světlo zářivek.

34

Je a s podivem, e se vyznají v aparatuře, která je zde vude vystavena, div ne i na

stropě. Operační sál je toti přecpán elektronickými systémy, rozvodnými panely s telefony, diktafony, magnetofony, velkými nástěnnými skleněnými deskami, obsahujícími zeměpisné, meteorologické i vojenskostrategické údaje v oblastech severní Ameriky. Tichomoří, Asie a světa. Je slyet stejnoměrné hučení pásek několika velkých počítačů s firemním označením IBM 3850 a nepravidelné blikání obrazovek. Střídají se záběry vojenských leti, odpalovacích základen, radarů, nějaké krajiny i mořských ploch. Několik nástěnných hodin ukazuje různé světové časy. Na digitálním ukazateli - pod symbolem Východní pobřeí stojí 9. listopad, 16.

tíhlý padesátník drí v ruce telefon a cosi oznamuje. Ve slubě se obvykle pořád kamsi

podává hláení a odkudsi je voláno. Podle klidných gest a pravidelného pohybu rtů jde

zřejmě o rutinný sluební hovor. Stříbrná orlice na náramenících značí hodnost plukovníka.

Sedí ve velitelském křesle. Je umístěno uprostřed sálu před dvěma obrazovkami s

největím počtem telefonů. Je to velitel směny. Plukovník Lawrence Hanson náleí k

předním funkcionářům velitelského sboru zdejího klíčového stanovitě. Pouze ti

nejzkuenějí plukovnici a generálové poívají důvěry slouit ve smyčce rozhodování, která ne se dostaví generál Barber a ne je kontaktován prezident Spojených států disponuje obrovskou mocí nad vemi americkými strategickými jadernými zbraněmi. Z jeho řídícího

panelu můe fakticky, ale i třeba omylem, vyběhnout rozkaz ke startu raket, letadel a

odpálení střel z ponorek. Hanson je tvrdý voják. Mimo slubu je přítelem generála Barbera.

Snad jediným. Létali spolu v Koreji i ve Vietnamu. Je rovně absolventem letecké

akademie. Kromě toho má diplom i z fakulty politických věd na Kolumbijské univerzitě v

New Yorku. Co k němu jetě dodat? V osobním spise má i tyto údaje: manelka Suzan,

dvě děti, starí syn studuje architekturu v Los Angeles a mladí dcera se upsala

profesionálnímu tenisu.

Vlevo od velitele směny se nachází konzola s obrazovkou centrálního radaru, který sbírá

údaje z ostatních výstraných radiolokačních sítí. Pětačtyřicetiletý mu právě vstává ze svého otáčivého křesla a přechází k nástěnné skleněné tabuli. Podle záznamu, který drí v levé ruce, kreslí na planetu křivky, a vedle nich cifry. Na ramenou má stříbrný dubový lístek se sedmi hroty. Tedy podplukovník. Na klopě se mu tyči pochodeň mezi zkříenými

praporky: bílý s červeným čtverečkem uprostřed a červený s bílým čtverečkem. Rozliovací znak spojovacího vojska.

35

Ano, podplukovník Charles Smart rozumí radiolokaci a kódům, které neviditelné paprsky

přenáejí na jeho obrazovku. enatý, tři děti. Létal jako radarový důstojník v obřích

letounech B-52 z Guamu a nad indočínská města a vesnice. Stejně jako bývalý pilot

Hanson je zvyklý splnit jakýkoli rozkaz do písmene. Neptá se proč.

Vechno v pořádku, Charlie? Co tam čmárá?” zeptal se plukovník Hanson.

Nahoře, na Endicottu u konečně zapojili Koktavého B o b a …  odpověděl podplukovník.

Co je to zase za přezdívku,” opáčil Hanson, ani by skrýval pobavený údiv.

Nový radar dálkového perimetru,” stručně řekl Smart.

Vzhůru na sever Aljaky! Radarová horečka na Yukonu! Zlatokop Charles Smart,” vykřikl ze vzdálenějího místa třetí mu směny, major Sullivan.

Nejdříve vzhůru do Minneapolisu. Slavná firma Control Data Corporation ji nedočkavě

čeká na neméně slavného dokeje počítačů desáté generace,” vrátil mu Smart.

Jedním z nejlepích áků inenýra Stephense a realizátorem jeho teoretických postulátů do praxe je určitě major Edward Sullivan. Absolvent letecké akademie, která se shodou okolností nachází kousek odtud. Slabou hodinu jízdy na sever po dálnici číslo 25.

Je majitelem čerstvého diplomu postgraduálního studia na Stanfordské universitě,

čtyřicetiletý. Dosud svobodný. Za několik měsíců mu končí závazek a má ji přislíbené

místo u firmy Control Data Corporation v Minneapolis, která vyrábí pičkové počítače. Také splní kadý rozkaz. Někdy se vak zeptá proč. V boji nikdy nebyl.

Slyím. Sál Alfa nula patnáct. Major S u l l i v a n … Co si přejete, centrálo? … Plukovník Hanson? Ano, je přítomen . . , ” ř í k á Sullivan v odpovědi na telefonické vyzvánění, které naruilo a dosud jednotvárný průběh sluby. Urgent pro něho … Ihned předávám.”

Co je? Kdo to byl?” ptá se nezúčastněně Hanson.

Poplach!” Sullivan to slovo vykřikl se stejnou vervou, s jakou vykřikují malí prodavači na baseballu pivo.

Rychle, hesla!” poaduje Hanson. Smart vstává od svého panelu a hrabe se v kovové

skříňce na boku stolu.

Nejvyí stupeň. Hesla ádná!” volá Sullivan a směje se.

Co … coe, kdo to vyhlásil?” diví se Hanson.

Vae ena, plukovníku,” rozesmál se jetě více vtipálek Sullivan. Vzkazuje vám přes centrálu, e a se budete po slubě vracet domů, máte ji vyzvednout u nějaké madam Fergusonové.”

36

Slabí for puberáků z univerzity.” Smart mladího kolegu vdy rád kritizoval, ani by opomenul to, co mu nejvíce záviděl univerzitu pro bohaté.

A se oení, pokud ti to vůbec láska k algoritmům umoní, tak tě legrácky přejdou,” řekl plukovník Hanson a dodal: Skočím si do kantýny,”

Smart za ním zavolal: Karbanátek, bramborový salát, ananas, dietní pepsi-cola. U to

vidím, plukovníku, jak si dáváte záleet na pořadí.”

Četl jsem dnes nějak déle ty výstupy z počítače. A jaksi jsem pak zaspal snídani a oběd nestihl,” omluvné dodal plukovník a zmizel ve dveřích.

Řezavý zvuk sirény rozal nehybnou hmotu klidu. Na vech obrazovkách začala

přeruovaně blikat červená světla.

Plukovníku Hansonovi nebylo souzeno dojít si na svačinu, která měla být zároveň snídaní

a obědem. Smart za ním bleskově vyběhl a v otevřených dveřích zavolal:

Plukovníku, vrate se! Poplach na jedničce.”

Smarte, jestli je to zase nějaká vae legrácka, tak si mě nepřejte,” zvolal Hanson a těce dosedl do svého křesla.

To není moné … Zrovna, kdy máme my slubu … ” vydechl Sullivan, který mezitím čte údaje z obrazovky hlavního počítače ,JIMMYHO.

Co je?” zvolal Hanson.

Přepněte to z ,Jimmyho na nae monitory!”

Nepřátelské rakety … ” vydechl Sullivan, kdy se podrobněji zadíval do obrazovky.

Ruské rakety letí na Ameriku. Rychle, zjistěte počet a směr letuí” přikázal Hanson.

 … Mimořádně rychlé rakety, zřejmě ponorkové, ano … ponorkové,” hlásí podplukovník.

Kadé slovo je nyní nahráváno. Kadý pohyb směny snímán skrytou kamerou. Důstojníci

to vědí, ale nyní jim to vůbec nevadí.

Tři oblasti startu. Pod Aleutami, koordináty 3052,8018 … Tam je ponorka, ale o té ji víme týden. Pacifik 6241,2396 … o té jsme také v ě d ě l i … A pak je jetě t ř e t í … nová … v Beringové moři 1259, 7081 … tu asi chytil Koktavý Bob. Rakety l e t í … plukovníku … asi do míst vzdálených 700-800 mil v hloubce, někam mezi Utah a Colorado ..

Smart hledí přes rameno Sullivanovi a pak skočí ke skleněné mapě, prstem po ní ukazuje a vzrueně říká: To je přece útok sem, na nás, na Colorado Springs. Chtějí třemi atomovými údery likvidovat mozek naí strategické síly!”

Neztrácejte nervy!” křičí Hanson a mačká knoflík na panelu. Volá do mikrofonu: Ostraha pobřeí Sigma-S!

37

Vzdálený perimetr Kodiak. Odpalte okamitě protirakety Spartan, hustota 16 na letící cíle ze zóny A a G!

Kodiak, rozumím. Provádím!” ozývá se hlas v ampliónu před plukovníkem, doprovázený zeleným světélkováním na elektronické mapě.

Ostraha pobřeí, blií perimetr Olympia. Připravte protirakety Sprint. Odpálit na letící cíle ze zóny A a G v C plus čtyři!” diktuje Hanson povel podle směrnic, které mu mezitím z kovové skříňky připravil Smart.

Olympia, rozumím. Provádím!” Reproduktor odkudsi zdálky přenesl hlas velitele

protiraketového útvaru Olympia.

Obrana před letícími raketami je velmi sloitou záleitostí. Měla ji usnadnit elektronika. Tak se stalo. Ovem tatá vědeckotechnická vymoenost slouí dvěma pánům. Nejen obraně, ale i útoku. Ne vystartuje protiraketa Sprint, dvoustupňová raketa na tuhé palivo, o

hmotnosti kolem tří tun, o délce přesahující osm metrů a s bojovou hlavicí jedné kilotuny tritolového ekvivalentu, je toho třeba jetě velmi mnoho stihnout v čase, který nesmí být delí ne je světový rekord v běhu na jednu míli. Nejdříve pracuje systém dálkového zjiování a rozpoznávání na Aljace, v Grónsku a ve Skotsku. Je schopen varovat s

náskokem čtvrthodiny při letu na nízkoenergetických drahách, kdy jejich maximální výka

činí asi 1300 kilometrů.

Můe předpovědět místa dopadu omezeného počtu hlavic s přesností 370 kilometrů v

dálkové a 90 kilometrů ve stranové úchylce.

V době, kdy kapitán Sullivan dostal na ramena zlatý dubový lístek majorské hodnosti a

zároveň povolávací rozkaz k NORADu, byly ji zaváděny radiolokační stanice dalekého

zjiování PAR a stanice navádění raket MSR. Radiolokační stanice PAR

nadhorizontálního zjiování a mnohamegawattovém výkonu můe provádět superdaleké

zjiování cílů, jejich rozpoznávání a označení pro radiolokační stanice navádění MSR.

Anténní zařízení stanice se umisuje v betonových stavbách o rozměru 100 x 100 x 43 m.

Kadý z těchto obřích radarů zaujímá prostor 100 x 1100 m. Stanice pracuje na vlnovém

rozsahu 400 a 500 megaherzů, aneb o vlnové délce 60 a 75 c.n. Obecná tendence ve

vyuívání vlnových rozsahů radiolokačních stanic se projevuje ve snaze pouívat vyích

kmitočtů v zájmu ochrany před .oslepením’ jaderným výbuchem. Projevuje se vak i

obrácená tendence, a to v návratu k metrovým vlnovým délkám. To konkrétně ukazují

údaje o pracovních vlnových rozsazích stanic PAR.

Vechny radiolokační stanice projektované pro NORAD pracují s anténními fázovými

řadami, umoňujícími vysokou rychlost propátrávání prostoru.

38

Poadavky na velký dosah, rychlou reakci a vysokou výkonnost radiolokačních stanic

vyvolaly nezbytnost elektronických počítačů. A to bylo právě dílo svěřené generálporučíkovi Barberovi proti jeho vlastní vůli. Nikdy nebyl velkým přítelem sloité techniky, zejména takové, kde měli hlavní slovo civilisté, jako například inenýr Stephens. Nicméně generál splnil jako vysoce ukázněný voják tento rozkaz. Ze svého velitelského postavení vytvořil nejlepi podmínky k tomu, aby počítače přily včas k podřízeným slokám. Například právě s plukovníkem Hansonem se byli podívat blízko základny FAIRCHILD ve státě Washington na slavnostní sputění prvního univerzálního elektronického počítače, určeného k plnění

takových speciálních funkcí, jako jsou zjitění letícího objektu, jeho rozliení za pomoci srovnáni odraeného signálu s pamětí stroje, sledování objektů s vymezením jeho jednotlivých poloh, třídění vech údajů, výměna informací mezi různými radiolokačními

stanicemi, kontrola běhu celého systému a podobně. Pracuje rychlostí 325 000 operací za

sekundu. Jeho vylepená varianta ji dosahuje rychlosti čtyř miliónů operací za sekundu.

Za první léta panování generála Barbera v NORADu zavedli jetě jeden významný aparát,

a sice radiolokační systém SLBMDW, který je určen ke zjiování balistických raket,

odpalovaných z ponorek. Sestává ze sedmi stanic na pobřeí Atlantického a Tichého

oceánu a na pobřeí Mexického zálivu. Jejich dosah činí kolem 1600 km. Tato radiolokační sí, na jejím ideovém projektu se podílel i podplukovník Smart, rozířila zónu činnosti systému BMWES a zjiuje rakety, létající z různých směrů, na vzdálenost několika tisíc km.

Zkouí se také systém, který byl vypočítán a zkonstruován na základě týmové práce, kde

rovně inenýr Stephens sehrál významnou roli. Je zaloen na činnosti zahorizontálních

radiolokačních stanic, které mají být schopny zjistit raketu hned po jejím startu. Na tomto principu jsou zaloeny stanice TIPI a MADRE. Například jaderný výbuch v jiní části Tichého oceánu byl zjitěn prototypem stanice TIPI na vzdálenost 12 800 km.

Bez těchto systémů, které v Americe někdo vychvaluje a jiný zase zatracuje s tvrzením, e jsou neúčinné a potřebují častějí obměnu, by směna plukovníka Hansona nemohla vydat povel ke startu protiraket Sprint. Hanson se

vdy rád zaobíral mylenkami na tento .výkřik’ vojenské techniky moderní doby. Zúčastnil se několika zkouek v UTAHU i na tichooceánském pobřeí. Vzpomíná, e to bylo v letech 1967 a 1968. Protiraketa startuje ze achty pomocí vyvíječe plynů a motor jejího prvního stupně se zapíná a po oputění achty.

39

Maximální rychlost činí 1,6 km/s. To ve tehdy klaplo. Vyjde to ted?, pomyslel si Hanson.

Přitom se tehdy zkouely i monosti zásahu manévrujících cílů a posledních stupňů mezikontinentálních raket, nesoucích větí počet bojových hlavic. Vdy se domníval, e jedním z moných způsobů k dosaení manévru schopnosti posledního stupně protirakety je vypoutění rychlohořícího paliva do vzduného proudu, který obtéká protiraketu. S tímto

názorem nemohl prorazit, a teprve díky výpočtům Stephense a mocenským pákám

Barbera byly jeho mylenky zakalkulovány do konkrétní podoby.

Za nejdůleitějí problém povaovali odborníci z Pentagonu i z NORADu vývoj nové

efektivní zbraně, takzvané spektrální pumy. Na rozdíl od obyčejných jaderných náplní

protiraket, které působí na bojovou hlavici balistických raket tlakovou vlnou a tepelným zářením, spektrální puma vyzařuje impulsy rentgenových paprsků o irokém spektru - od malých do velmi velkých energií. Čím je energie těchto paprsků větí, tím hlouběji pronikají do bojové hlavice, vyvolávají v nich vysokou teplotu, při které se roztaví kabely, a tím se vyřadí z činnosti počinový mechanismus náplně. Protirakety se spektrální bojovou hlavicí by umonily vytvořit zonální obranu aspoň proti mením silám. Pro protiraketu SPARTAN

se předpokládalo sestrojení bojové hlavice o ekvivalentu jedné megatuny, který bude

vybuchovat ve vzdálenosti 1,5 km od hlavice mezikontinentální rakety. Vedle činnosti

rentgenových paprsků byl zkouen i druhý ničivý faktor - vyzařování neutronů. Neutrony při pronikání bojovou hlavicí rakety mohou vyvolat předčasný výbuch jaderné náplně. Vývoj takové zbraně, nazvané ,čisté’ nebo .neutronové’, prováděla po několik let společnost

Rand. Lidé z NORADu často asistovali.

Kdy plukovník Hanson splnil úkol číslo jedna, tedy kdy zajistil v praxi ve, co bylo

nezbytné ve věci protiraketové obrany, dal pokyn informovat generála Barbera. Pak si

nasadil sluchátka, připravil mikrofon, stisknul tlačítko na panelu a naklonil se ke Smartovi:

Smarte, uveďte do plné bojové pohotovosti mezikontinentální rakety - varianta Cyklón! Pro základny Sawyer v Missouri, Kingsley Field v Oregonu a Britskou Kolumbii v Kanadě! Start skupiny letadel-nosičů jaderných pum a raket .vzduch-země’ podle varianty .Mořský orel’.

Stupeň B. Koordináty cílů vysíláme přímo kapitánům posádek!”

Plukovník si otřel pot z čela. Napil se minerálky a obrátil se k Sullivanovi: Bleskem jim dejte ty koordináty a neustále jim upřesňujte jejich změny!”

40

Mezitím podplukovník Smart hledí do obrazovek, kde se střídají obrázky otevřených achet a ramp s velkými balistickými raketami. Pak hlásí: Seskupení Minuteman-ll, blok sever 16, plná bojová pohotovost. Seskupení Minuteman-ll, blok sever 21, plná bojová pohotovost.

Seskupení Minuteman-lll, střed 056, plná bojová pohotovost.”

A začnou odpočítávat!” sykl Hanson.

Ale to je třetí světová válka!” neudrel se Sullivan.

Splňte rozkaz!”

Sullivan se vak nechtěl jen tak lehce vzdát svého názoru: Ale to chcete, plukovníku, kvůli nějaké ponorce, o které stejně nemáme jasné informace, odpálit rakety na Rusko? Vdy je to bez vědomí prezidenta!”

Dret hubu, majore Sullivane!” rozzuřeně křikl Hanson. Jsme vojáci a nepřemýlíme, proč rudí útočí zatím jen z ponorek. Je to válka, rozumíte!? Oni nás přepadli! Tak jako tenkrát v Koreji nebo ve Vietnamu. Teď u přímo nás, rozumíte tomu, majore?”

Mezitím hlásí Smart: Plukovníku, let naich bombardérů probíhá podle dispozic. Velitelé u znají přesné cíle. Ten třetí, nový, si berou na starost hoi z Kingsley.”

Čas?” táe se Hanson.

Jsou ve vzduchu třetí minutu,” odpovídá Smart. K potopení cíle na koordinátách 3052, 8018 dojde asi za sedm minut. U dalích dvou to odhaduji na deset minut.”

Náhle se ozývá dalí, dosud nepouitý přerývaný tón poplaného klaksonu. Vedle hlavní

skleněné mapy se rozsvěcují luté tečky, které rovně dosud nebylo vidět. Sullivan se vrhá k ,Jimmymu a od něho k velkému počítači IBM.

Plukovníku, z obou perimetrů hlásí, e radiolokátory nemají v zorných polích vůbec ádné ruské rakety.”

To je nesmysl. Tam rakety musí přece být!”

Lituji, ale nejsou tam ádné. Ani čínské, ani japonské. A kdo by jetě mohl proti nám

střílet?” ironicky odpověděl Sullivan.

Hansona ta posměná odpověď dopálila. Majore, nechte toho, nebo vás dám zavřít.

Situace je vánějí ne si myslíte. Smarte, zařiďte rychle obraz z druice. A to zaměří na tu třetí ponorku v Beringově moři.”

Bisone, Bisone,” volal do mikrofonu podplukovník. Potřebuji bleskové synchronizaci na kameru pět, cíl v Beringově moři, koordináty 1259, 7081. Protoe jde o ruskou ponorku, dejte to na infračervené spektrum a pak to vystřídejte s přímým obrazem!”

Odkudsi se chraplavě ozvalo: Já Blson. Rozumím. Přecházím na snímky z druice

Amis.Ta je teď k tomu místu nejblíe.”

41

Na obrazovce před Hansonem se objevuje směsice čar a skvrn barevného spektra, obraz

se vyjasňuje a hned zase zeeřuje. K Hansonovi se naklání Smart. Plukovník se rozčiluje:

Bisone, to je nemoný obraz. Otočte druici aspoň o čtyři stupně!”

Já Bison, rozumím. Provádím.”

Provádím, provádím! Strčte si tu druici někam. Nic není vidět. Ukate přímý obraz … “

Na obrazovce se objevuje klidné moře. Hanson poněkud zrozpačitěl:  . .to je, ale …

Smarte, dejte jim rádiem rozkaz, e tu ponorku musí najít ihned. Za kadou cenu. I kdyby tam měl přistát hydroplánem admirál Fulton a sám se pro ni s ploutvemi potopit!”

Sullivan čte z monitoru: Plukovníku, na můj dotaz u protiraketové obrany na ostrově

Johnstone na Havaji negativní odpověď. Také na atolu Kvajalein na Marshallech nic

neregistrují.

Zpráva z Alběty,” hlásí Smart.

To je co? Alběta?” táe se Hanson.

Krycí kód pro systém hlídkových letů námořního letectva s nepřetritým provozem v San

Diego,” odpovídá Smart. Mají na těch aeroplánech u optické lokátory s kvantovými generátory. Ohmatají vechno, i korýe na dně Pacifiku.”

Tak honem, co hlásí?” zeptal se Hanson.

Nic. Vechno prý v normálu.”

Hanson vybuchne: To jsem si mohl myslet. Nad Amerikou za chvíli vyrostou atomové hřiby

a my se tady dohadujeme s neschopnými inenýry.”

Plukovníku, promiňte, ale u běí está minuta poplachu. Byl vůbec informován

prezident?” připomíná Sullivan.

Děkuji vám za poučení, majore. Pořadí úkolů na tomto velínu jsem měl tady,” klepe si prstem na čelo, kdy vy jste se jetě učil na akademii vpravo v bok. Kopii poplachu dostal přes počítač na stůl přece generál. A to u je jeho věc, jako velitele NORADu, informovat bleskem Bílý dům, nemyslíte?”

Já jen, e ..

Co zase, jen … ? ” jen e mi tady něco nehraje.”

, , … u abyste byl u těch Data Control. Tam vám vechno bude hrát jako ve filharmonii.”

Snate se mě vyslechnout, ne se stane netěstí. Mám jen fakta. Rusové zahájí útok proti vekeré logice jen ze tří ponorek. Aparát nám hlásí letící rakety. My vak víme, e mají dvě ponorky někde v Pacifiku. Třetí nikde nikdo nezjistil. Ani rakety nikdo nezjistil.”

42

Ty na nás toti u l e t í . .

 … ádný z radarů je nechytil. A právě .Koktavý Bob’ ji spolehlivě pracuje na principu odrazu radiolokačních vln od ionizovaných vrstev atmosféry i od ionizované plynové stopy r a k e t y . . S u l l i v a n se odmlčel a pak ukázal na jednu ze Smartových obrazovek:  … také kosmický průzkum m l č í … jen se podívejte na b u d í k y … ticho po pěině.”

Smarte, kde je teď některá z naich druic - série A?” zeptal se Hanson.

Smart se dívá do monitoru: Centaurus právě přeletěl terminátor a blíí se k západnímu

pobřeí.”

A udělá infračervený rozbor, ale v celém záběru,” nařídil plukovník a opět se napil minerálky.

Na hlavní obrazovce naskočilo spektrum s podivnými stíny a převráceným tónováním.

Smart do toho řekl: Plukovníku, ani stopa po raketových plynech.”

Rád bych dokončil, co jsem nakousl,” ozval se Sullivan.

Tak ale stručně!”

Mám podezření, e vechno je bluff. Zaviněný chybou v počítači.”

V IBM? Nebo dokonce v ,Jimmym? Vyloučeno! To jedině vy jste něco někam nedal, co

jste měl dát a dal, co neměl.”

Nejsem operátor, ale . . n a m í t l Sullivan.

Rychle k věci!” pobídl je Hanson.

Překontroloval jsem před chvílí, zatím jen letmo, elektronicky, řídící systém počítače a … “

 … no a?” Smart zvedl hlavu od monitoru.

Vypadá to tak, e operátor u včera nebo předevčírem vloil omylem do mainy pásku s

cvičným poplachem,” řekl Sullivan.

Smart oivl: A .Jimmy’ nic neindikoval?”

To je ta záhada. Místo, aby svítil, e jede s cvičným programem, tak svití a spokojeně

bzučí naostro,” dodal Sullivan.

Na panelu Hansona zazvonil telefon: Ano … generále, u telefonu Hanson. Zjistili jsme to také. Rozkaz! Akci okamitě odvolávám. Spolehněte se.”

Hanson se zvrátil v křesle, ruce si dal za hlavu. Chvíli to vypadalo, e spí. Pak se postavil a řekl velitelským hlasem: Vechno zastavit! Generál to schytal, e prý prezident, ani ministr obrany, ba ani předseda sboru náčelníků tábů skoro est minut o ničem nevěděli. A mně dal kapky zato, e mám ve směně totálně neschopného chlapa přes počítače, slyíte,

Sullivane. To vám ostatně usnadní odchod od letectva. Ale pochybuji, e vás, po tomto …

eh … po této události.. vezmou v Control Data.”

43

Dovolte, plukovníku, poslední otázku? řekl Sullivan.

Hanson na něho vrhl tázavý pohled.

Co se řekne veřejnosti?” zeptal se Sullivan.

S tím si hlavu, zrovna vy, Sullivane, lámat nemusíte,” řekl plukovník. Nebyla celá nae akce perfektním důkazem, e jsme připraveni odpovědět na vojenskou hrozbu během několika minut? Nebyla to snad skvělá prověrka bojové připravenosti strategických sil

USA?” Plukovníku, na okamik!” Ve dveřích operačního sálu stál generálporučík Barber.

Tak přece. Nevydrel a přiel. Vzal nevojácky Hansona v podpaí a vyli na tlumeně

osvětlenou chodbu. Prosím, generále?” zeptal se Hanson a spěně si zapínal rozepnuté knoflíky u blůzy. Lawrenci, nech toho. Jde o váné věci. Mohu být k tobě upřímný?”

Jistě.”

Celá akce byla perfektním důkazem, e jsme srabové!”

Co tím myslí? Vdy jsme ten zmatek zvládli, ne?” ohradil se Hanson.

Selhaly nám technické systémy. Vechny ty slavné počítače, radary, vyhodnocovače a

kontrolní zařízení.”

Nikdo o tom přece neví,” namítl plukovník.

Teď mi telefonoval znovu ministr.”

No a?”

Je to vechno venku,” studeně řekl generál.

Co má být venku?” nechápavě se tvářil Hanson.

Dvě minuty, opakuji celé dvě minuty předtím, ne jsme zjistili chybu, dostali absolutně stejný telefonát na tajná čísla domů tito lidé: ná ministr, předseda Sboru náčelníků tábů, oba senátoři za stát Colorado, guvernér Colorada, předseda senátního branného výboru, ředitel televizní společnosti NBC, éfredaktor Washington Post. A v New York Timesech

éfa nezastihli, tak to vyřídili jejich večerní slubě.” Co to bylo za telefonát? Nenapínej mě, prosím?” zaúpěl plukovník. e ji běí čtyři minuty falený poplach. Vojáci v NORADu e blbnou a vysílají bez vědomí prezidenta proti Rusům americké jaderné zbraně. A e chyba je v zastaralé a selhávající výpočetní a výstrané technice. A to hlavní, teď se podr,

Lawrenci. Sdělili, e do ,Jimmyho někdo z blbosti vecpal pásku s cvičným programem.”

44

Stephens se převracel z boku na bok. Polní lůko pod ním sténalo. A on s ním. Před očima se mu stále odvíjel filmový děj prvního dne na základně. Od začátku do konce. A od konce do nového začátku. Nemohl jej v ádném místě přestřihnout. Kdy to ji málem dokázal, zase se mu objevil jiný obraz, odněkud uprostřed. A začalo ve nanovo.

Příkaz malého velkého éfa splnil. Dostal se vcelku snadno do telekomunikačního systému

NORADu. Nejdříve mu vak do ,hry naskočila jedna banka v Ohiu, pak počítač v nějakém

hotelu vedle v Las Vegas a dokonce i námořní překladitě a nahoře v kanadském

Vancouveru. Brzy vak dokázal tyto umy zlikvidovat. Na obrazovce počítače, který sice

nebyl ádnou pičkou, ale přitom nepatřil mezi nejhorí, se konečně objevily volací znaky

.Křiálového paláce’.

Jeho kód tedy spolehlivě zabral i z podzemního bunkru v nevadské pouti. Ostatní ji bylo jen otázkou rutiny. Rozehra mezikódů, volba jednoho z návrhů strategických her, které ,Jimmy ochotně předloil. Jasné příkazy, které Edwardovo ,dítě v NORADu neméně

ochotně rychle vyplnilo. Jakoby na dálku tisíce kilometrů poznalo prstoklad svého stvořitele.

Stephens mu vyslal otka na hraní. Ten vklouzl do zvlátní dírky v jeho programu, aby si trochu zařádil. Kdy se nasytil, a bylo toho hodně k nakousnutí, o čem svědčí zmatek vyvolaný mezi strategickými silami, sám si vyvolal soustavu náhodných čísel z fixní zásoby v diskové paměti ,Jimmyho’. Nejdříve udělal .kraas’ a nechal Jimmyho, aby nezúčastněně sledoval boj v éteru, ani jeho aktérům oznámil, e jde pouze o cvičný poplach, o nácvik tábně počítačové reakce na některou ze strategických situací.

otek si pak sám svoji přítomnost v NORADu vygumoval, přepsal do jiných záznamů a

počítač se opětovné dostal do normálního stavu zdánlivé neporuitelnosti.

V NORADu vak zase nemohou být takoví tupci a kdy přece jen u .Jimmyho’ něco

podezřelého zjistili, jistě reklamovali jeho práci a nakonec se uchýlili ke staré dobré

osvědčené výmluvě, e k chybě dolo vinou počítače. To mohli udělat směrem na

veřejnost. Ale dovnitř? Generál Barber bude vzteky bez sebe. Nařídí prověrku vech

systémů. Pokud mu to ji neuloili shora. Tak uvaoval Stephens. Nemohl to ovem vědět

s naprostou jistotou, i kdy měl nutkání si opětovným spojením s ,Jimmým i tuto

eventualitu prověřit. Co jiného nakonec udělají? Co by udělal on na jejich místě? Odpověď měl v rezervě jen jednu: Chyba je v počítači. Nechtěli to nakonec i jeho noví pánové?

Určitě.

Opět se převrátil. Spánek se nechtěl dostavit. A pak se mu na obrazovce jeho vnitřního

vidění opětovně a ji po několikáté objevila ta, kvůli které podstoupil celý tenhle nesmysl.

47

Nesmysl? Přistihl se jako při svatokrádei. On tomu říká nesmysl a přitom je to velezrada.

Chlap z dodávky, který se pasoval na jeho osobního tajemníka, mu bezprostředně před

,akcí číslo 1’ zatelefonoval, e také éf plní závazky, je pro něho vyplývají z kontraktu.

Vyzval Stephense, aby vyel těsnou chodbou k elezným dveřím, které před ním i za ním

nějaká neznámá síla otevřela a zavřela. Dodávka stála připravena. Edward si sedl na své

místo. Z rohu se opětovně, ozval známý hlas. Sdělil mu, e vyjedou nahoru k silnici. Asi po pěti minutách klidné jízdy dodge zastavil. Kdosi zvenčí odklopil průzor velikosti potovní obálky. Do auta proniklo trochu světla. Stephens se mimoděk ohlédl po svém společníkovi.

Viděl vak jen dvojici očí a ústa. Mu v rohu byl připraven. kraboka splývala s tmavým pozadím. Dokonale skrývala neznámému tvář.

Stephensi, nemá to cenu, ji se nikdy neohlíejte!”

To světlo..

A teď k věci!” přeruil jej neznámý. Sáhněte rukou pod sedadlo! Co jste nahmatal?”

Stephens mátral oběma rukama po podlaze dodávky a se konečné prsty dotkl jakéhosi

předmětu.

Dalekohled,” řekl hlas. Co s tím mám dělat?”

Vlote jej do průzoru ve dveřích a dívejte se chvíli!”

Inenýr udělal, co mu bylo z přítmí přikázáno. Asi dvě stě metrů před nimi stál dlouhý,

pohodlný vůz. Lincoln? Centurion? Ale co na tom teď záleí. Z obou stran se o automobil

opírali dva mui. Jeden měl tmavé brýle a bílý klobouk se zvlněnou střechou. Druhý stál

zády k dodávce. Malá hlavička byla téměř dokonale schována pod mohutným stetsonem.

Nue, Stephensi. Co vidíte?” zeptal se tajemník.

Auto a dva chlapy v irácích.”

A co jetě?*’

Pou.”

Jen se podívejte pořádně,” vybídl jej mu z rohu.

Stephens začal bedlivě zaostřovat. Krouil se skly sem a tam. Provrtával automobil i oba mue. Stále stejný obrázek. Zaměřil vzdálenějí terén. Opět nic.

Pou a zase jen pou; v dálce na západě hory, k nim se nyní ji velmi rychle přibliovalo slunce. A pak ji spatřil. Okamitě ji poznal. Barbara. Začal znovu zaostřovat. Nic vak pro náhle vytrysknuví slzy nemohl spatřit.

Barbaro! Holčičko moje!” začal volat jako zbavený smyslů.

Tak co, Stephensi? Co je tam k vidění zajímavého?” uklíbl se mu v přítmí.

48

Barbaro!” Stephens pratil s dalekohledem na podlahu a stlačil ústa do průzoru ve dveřích.

I kdy volal ze vech sil, Barbara nereagovala.

Uklidněte se, Stephensi!” řekl příkře hlas. Tady máte vysílačku. Ona ji má také. Dole vpravo nahmatáte knoflík, který stisknete a dríte, chcete-li mluvit. A kdy chcete poslouchat, tak nic nemačkáte. Ale mluvte stručně, máte na to jen dvě a půl minuty. Jasný, ano?”

K čemu vysílačku?” křikl Stephens. Puste mě ven! Chci s ní mluvit.”

Nejde to, Stephensi! Jen vysílačkou.”

To je ale podvod!”

Jaký podvod? éf přece jasně řekl: ukáeme vám dceru. A nikoliv, e se s ní budete

cukrovat. Na to zde nemáme čas. Zbývají vám dvě minuty ..

Stephens stiskl přepínač na kapesní vysílačce. Nedokázal vak ze sebe vydat ani hlásku.

Mu v rohu jej nepřetritě vybízel k tomu, aby ji začal. Sekundy letí jako vítr. Stephens to nedokázal. Roztřásly se mu ruce. Uvolnil přepínač. Byl na příjmu.

Haló, tati! Tatínku!” ozvalo se mu náhle pár centimetrů od obličeje.

Řekla mu tatínku. Stephens polykal hořké slzy a rozklepanými prsty si strkal reproduktorek vysílačky co nejtěsněji k uchu. Kdy mu naposledy řekla to sladké .tatínku’? Řekla mu je vůbec někdy? A vzpomínal, jak vzpomínal, nevzpomněl si. Ale musela mu tak přece někdy

říci. Nebo alespoň musela tak o něm mluvit v jeho nepřítomnosti. Mohlo jí být přitom třeba est. Nebo sedm. To byl Stephens v nejlepím rozběhu kolem ,Jimmyho, kdy se doma ukazoval sotva dvakrát třikrát za týden. A přesto, e ji zanedbával, zůstal pro ni tatínkem.

Třeba se někde někomu vychloubala, e tatínek pracuje u letectva. A nebo jí někdo chtěl

ublíit a ona mu řekla, e na něho pole svého tatínka. Kdy jetě mohla pouít tohoto

kouzelného slůvka? Stephens si lámal hlavu a ji nic nevymyslil. Dospěl vak přece jen k jistotě, e navzdory vemu, co se a dosud v rodině odehrálo, zůstal pro ni tatínkem.

Tak, Stephensi! Ozvěte se jí!” vykřikl hlas ze tmy dodávky.

Tati, já vím, e poslouchá … Řekli mi, e jsi přece jen přijel. Abys věděl, mám se dobře.

Vůbec se o mne nestrachuj. Teď mi řekli, e ji dnes odjídíme do Kalifornie…Haló, tati?

Ozvi se!”

Stephensovi se konečně podařilo překonat dočasný ok. Ví silou zmáčkl přepínač na

vysílání:

Barbaro! Mluv pravdu. Co s tebou dělají? Řekni mi rychle vechno!” horečnatě ze sebe vychrlil.

49

Tati! Ujiuji tě, e se mě nikdo ani nedotkl. Nikoho jsem tady vlastně ani pořádně

neviděla. Mluví se mnou jen telefonem, nebo přes domácí televizi.”

Barbaro! Jakmile se ..

Nechte těch vástů, Stephensi, a rychle se s dcerou rozlučte,” řekl hrubě mu v rohu a vytrhl mu vysílačku z ruky, aby uvolnil kanál pro Barbaru.

Tati! Neznepokojuj se! Z Kalifornie ti budu t e l e f o n o v a t … Drím ti palce.Jsem s tebou

… “

To byla poslední slova, která toho dne od Barbary mohl vyslechnout. Stále si je v mysli

opakoval. Nebyl v nich nějaký jinotaj? Nechtěla mu snad tím přehnaným výkladem o tom,

jak se má dobře něco naznačit? Proč mu drí palce? Copak ona něco tuí o jeho poslání?

Nebo jí to nařídili? Nenařídili jí nakonec i ten sladký hlásek a ujiování, e je vechno v pořádku? Červ nejistoty v něm dlouho hlodal. Nakonec si vzal argumenty i z druhé strany.

Viděl ji ivou a zdravou. Slyel a poznal její hlas. Byl to hlas vyrovnaný. Klidný. A zdá se, e pravdivý.

Stephens se bolestivě převrátil na záda. Po skončení ,hry musel znovu do dodávky. A opět k silnici. éf byl s jeho prvním výkonem asi spokojen, protoe mu jetě jednou ukázali Barbaru. Ze stejného místa jako předtím, kdy s ní hovořil. Na vysílačku teď vak nebylo ani pomylení. Chtěli pouze, aby se přesvědčil, e dcera skutečně v pořádku opoutí toto nevadské vězení.

Konečně usnul. Vechny obrazy připomínající mu vypjaté okamiky předelého dne

zapadly kamsi hluboko do podvědomí. Zařadily se spořádaně jako dolé informace do

diskové paměti počítače. K jejich vyvolání vak není třeba ádného předem vypracovaného

kódu. Bývají toti chvíle, kdy samy vyplouvají na povrch a připomínají se. A bývají zase jiné okamiky, kdy je nevypáčí ani nejsilnějí zvedák. Spal dlouho. Víc ne je zdrávo. Nikdo jej ovem nebudil. Polední sluníčko se sem, do bunkru, stejně nedostalo, aby jej poimralo pod nosem. Stejně tak mu nikdo nenařídil budíka. A jeho stráci? Ti měli zřejmě pokyn jen pozorovat a zajiovat. Vyspal se tedy do růová, pokud je tak vůbec mono nazvat spánek v podzemní kobce.

V době, kdy se nakonec probudil a vstával z rozvrzaného polního lůka, se o několik tisíc kilometrů na východ, ve Washingtonu, ji odehrávaly různé dramatické scény. Noviny byly plné zpráv, dohadů a spekulací kolem selhání výpočetní a výstrané techniky v Coloradu

Springs. Urychleně zasedala Rada národní bezpečnosti. Kdy se Stephens holil

bateriovým strojkem v koutku své místnosti, účastnici zasedáni tohoto nejstrategičtějího poradního orgánu prezidenta USA se právě rozcházeli.

50

A při kávě, kterou inenýrovi s topinkami, sýrem, demem, unkou s vejci a jogurtem

přinesl opět chlapík s punčochou na obličeji, ji ministr obrany dorazil ze schůze Rady do své pracovny v Pentagonu. Byl netrpělivě očekáván televizním týmem ze společnosti ABC.

Sám si jej naordinoval, aby jeho prostřednictvím národ dostal jedinou věrohodnou informaci o včerejí události. V okamiku kdy se Stephens s chutí poutěl do nakypřeného .hemeneksu’, donutil mladý reportér ministra obrany, aby se s nemení chutí zakousl do

nejkyselejího jablka této chvíle. Aby zdůvodnil to, co Stephens způsobil.

Chtěl bych úvodem předeslat,” řekl s úsměvem ministr a jemně si dlaní přejel tmavé vlnité vlasy, které měl na spáncích ji trochu postříbřené, e jsem sám poádal o toto Interview.

Chci pravdivě a poctivě, bez emocí, seznámit veřejnost s tím, čemu se říká včerejí

událost.

Chci současně podat zevrubnou informaci o nejdúleitějích souvislostech naí obranné

politiky vůbec. Jedno bez druhého nezávisle toti neexistuje a ani existovat nemůe. V této chvíli vystupuje rovně před branným výborem senátu předseda Sboru náčelníků tábů admirál Finnley, aby prakticky na stejné téma referoval naim zákonodárcům.”

Ministrova pracovna nepatřila k nejmením. Přesto vak se najednou zaplnila do

posledního čtverečního centimetru. Lidé. Stojany. Osvětlovací tělesa. Odráecí desky.

Kamery. Magnetofony. Kabely. Pro jejich hou bylo sotva vidět americkou vlajku, pečlivě stočenou podle předpisu v rohu kanceláře. Rolety v oknech staeny a na dolní mez. Na pracovním stole celé pohoří listin, bulletinů a novin.

Pane ministře, diváky jistě bude zajímat vysvětlení skutečnosti, proč to, co se včera stalo, se mohlo stát, přestoe máme tak dokonalou techniku, která je několikrát kontrolována sama sebou? Jak je tedy vůbec moné, e na základě chyby počítače ve velitelství

strategických sil v Colorado Springs se mohlo celých est minut tak hazardovat s osudy

národů?”,

Řeknu to takhle: nebyl by hazard vyřadit například střelné zbraně z obranného systému

země jen proto, e se vyskytl ojediněle případ, kdy se třeba hlaveň puky při výstřelu

roztrhla a nebo se tato zbraň dostala do rukou sebevraha? Toté je přece s počítači. Tak jako musely přijít puky po avlích, a s nimi i patřičné nehody, stejně tak se objevily počítače jako naprosto nezbytná součást obrany. Se vím vudy, tedy i s rizikem jejich

nevypočitatelných selhání.”

51

Není to vak poněkud pokulhávající srovnání? Puka a počítač? Selhání puky je tragédií jedince, ale u počítače jaderného strategického systému se ji můe jednat o katastrofu miliónů lidí!” řekl reportér a snail se propaovat mezi kopci papírů mikrofón blí k ministrové bradě.

Uvědomme si zásadní věc. Bez počítačů, a se nám to líbí nebo nikoliv, nelze hovořit o

ádné obraně Spojených států. Vdy přece nikdo, ani největí génius, není s to zasáhnout v časové smyčce, ve které dokáí rozhodovat počítače a jetě vlastní systém kontrolovat.

Takový systém musí být logicky naprogramován tak, aby počítač rozhodl a mohl řídit

válečné akce.”

Včerejí událost vak nevzbuzuje ádnou velkou důvěru v počítače jako účinný nástroj

naí národní obrany. Naopak, zachovaly se spíe jako nástroj naí národní záhuby,”

ironicky poznamenal novinář a mu s kamerou se začal zavrtávat do ministrovy tváře jako

břit vrtačky do skály.

Plně chápu, mladý mui, vá upřímný zájem o obranu vlasti, ale prosím, nezapomínejme,

e chybu nám nikdo cizí neodhalil. Odhalili jsme si ji sami a včas. I to přece svědčí o jisté kvalitě, e?” Ministr se oviálně zazubil do objektivu kamery.

Můe se taková nebo podobná chyba opakovat?”

Nelze to vyloučit,” chladnokrevně odpověděl ministr. Nai odborníci vak dělají maximum neuvěřitelného, aby toto riziko bylo minimální. A se vak děje, co se děje, kategorickým imperativem pro nás zůstává, e vojenskou údernou sílu Spojených států lze udrovat na patřičné úrovni jen v nerozlučném sepětí s výpočetní technikou.”

Co vak byste, pane ministře, řekl ke kvalitě jejího programu?” Ministr se poněkud zvrátil v křesle.

Pohodlně se opřel, přehodil nohu přes nohu takovým světáckým stylem, e mu přitom

zůstalo trčet koleno nad deskou psacího stolu. Rukama se chytil klop svého saka, jakoby

se chtěl bránit před touto otázkou ,na tělo’ a pomalu řekl: Ano, je třeba přiznat, e dnes je kvalita programů - tedy onoho .software’ opravdu různá a lze ji odstupňovat od velmi dobrých a po víceméně chaotické. Říkám to otevřené proto, poněvad musíme vynakládat

více snaení, více celonárodního úsilí a pochopitelně i více prostředků, abychom svoji

vojenskou odstraovací schopnost mohli zachovat právě díky rostoucím nárokům na

výpočetní techniku.” Můete to nějak konkretizovat?” zeptal se novinář a kamera opět najíděla na detail ministrova obličeje.

Jistě. Musíme neustále vyvíjet dokonalejí a dokonalejí technologické postupy pro tvorbu programů a pro výrobu vlastní mikroelektroniky..

tedy i onoho .hardware*, jak říkají specialisté?” přeruil reportér ministra otázkou.

52

Ano, i .hardware*. Takováto technologie je nesmírně významná, řekl bych doslova ivotně důleitá. Ničím nezastupitelná pro vývoj stále sloitějích výpočetních systémů.

Takzvaných systémů C 1. Command. Control. Communication a Intelligence. Tedy velení,

kontrola, spojení a zpravodajství. A tento systém má pak koordinovat systémy pozorování, včasné výstrahy, toku informací, zabezpečeni spojů a samozřejmé i vlastních zbraní prostě ke zhodnocení skutečné situace.” I toho, zda jde o skutečný útok?”

Samozřejmě. A navíc, pomáhá zjiovat podpůrné faktory k rozhodnutí, spojení a

zaměření a také ke sníení moností protivníka, aby tyto úkoly nemohl zvládnout. Jak

vidíte, ná systém C 1 má de facto stejnou prioritu jako samotné rakety.”

Pane ministře, dovolte, abych se jménem miliónů naich zvědavých a zvídavých diváků

nyní zeptal na stejnou věc, o které je zde řeč, ale z poněkud odliného pozorovacího úhlu,”

řekl reportér.

Prosím, prosím. Jen se ptejte, jsem potěen zájmem vaich diváků. Rád bych je i takto

upřímně pozdravil. Mám na vás jetě celých est minut. Ptejte se, jsem vá,” řekl ministr vesele, pohlédl vak ostentativně na náramkové hodiny.

Jaké asi budou mezinárodní důsledky včerejí události?”Ó promiňte,” zvedl ministr dlaně a zamnul jimi jako Pilát Pontský při známém omývání rukou, doprovázeném výrokem o tom, e není odpovědný a e je to věcí těch druhých. Zahraniční politiká má přece jiné

dimenze ne obrana. A na to by bylo třeba se zeptat Státního departmentu.” Reportér kývl hlavou k jednomu z lidí televizního týmu. Ten mu podal jakési noviny. Mladík je nastavil tak, aby kamera mohla snímat červeným fixem zarámovaný článek. Pak se obrátil k ministrovi a začal citovat: Loni v září napsal v le Mondu Michael Klare z washingtonského Ústavu pro politická studia tato slova - jmenování nového ministra zahraničí by nemělo zastřít skutečnost, e rozhodující úlohu při určování americké diplomacie hraje Pentagon. Pod

jeho vlivem byl vypracován zcela nový postoj vůči Sovětskému svazu! Co tomu říkáte,

pane ministře?” Rozhodující úlohu v zahraniční politice podle naí ústavy nehrají ani Pentagon, ba ani Státní department, nýbr prezident. To za prvé. Úkolem americké zahraniční politiky v dnení situaci ji neni stabilizovat závody ve zbrojení mezi SSSR a USA, ale spíe usilovat o omezení sovětských politických zisků ve světě.

53

To za druhé.”

Obvykle bývá i za třetí. Máte nějaké takové?” zeptal se pohotově reportér.

Ministr se chvíli přehraboval v listinách na pravé straně stolu. Pak vytáhl nějaký text s hlavičkou Pentagonu a řekl: Takové jedno ,za třetí bych měl mít tady v té pyramidě p a p í r ů … malý m o m e n t … u to mám. To je můj projev z Vojenské akademie ve West Pointu. Mluvil jsem tam minulý týden. Na oplátku budu zase citovat Já: Podporujeme dlouhodobé politické a vojenské změny uvnitř sovětského impéria, co usnadni budováni

pokojnějího a bezpečnějího světového pořádku. Cíli vyvolat takové změny nutno podřídit vechny ostatní aspekty americké diplomacie v této koordinované ofenzívě proti SSSR.”

Proč ofenzíva? Protoe se Rusové rozpínají a ohroují nae ivotní zájmy? Jejich tryskáče nalétávají na Boston? Nebo mají základny v Mexiku? Copak právě tenhle nesmysl nebyl včerejí událostí vyvrácen? Tomu by, pane ministře, diváci opravdu nerozuměli,” řekl reportér.

S vámi, s novináři, je vdycky kří. Věci příli zlehčujete,” odsekl ministr s mírně pokřiveným úsměvem.

Znáte názor bývalého velvyslance v Moskvě a jednoho z naich nejzasvěcenějich

sovětologů George Kennana?” otázal se reportér.

Ne. Sám přece vidíte, jak jsem zavalen jen úředními akty. A ani ta nemohu přečíst.”

koda, ten Kennan s vámi toti nedávno rozprávěl.”

Nic o tom nevim.”

Kdy jste toti v Radě pro zahraniční vztahy v New Yorku,” řekl novinář a podíval se do poznámkového bloku, to bylo 20. dubna 1982 … prohlásil, e se Rusové rozpínají a čelí naim zájmům téměř kdekoliv na s v ě t ě … “

 … nu, co řekl?” poněkud nakvaeněji skočil ministr do řeči novináři.

Opět cituji,” řekl reportér, převrátil list a přečetl z poznámek: Nevidím ádný nový důkaz o nějaké rozpínavosti Sovětského svazu.”

Profesor je odtrený od reality. ije pouze mezi knihami,” mávl rukou ministr.

Pane ministře, co myslíte, jak udret mír?”

Mír zavládne jedině a Spojené státy a jejich spojenci rozloí komunistický blok a zlikvidují jeho moc.”

Rozkládat. Zlikvidovat. Není to trochu silné?”

54

Silné? Proč?”

V době raket? V době omylů počítačů?”

Kdo mluví hned o raketách? A proč zase omyly počítačů?”

Jak tedy udret mír?” naléhal novinář.

Vydali jsme přece strategickou směrnici. Defense Guidance. Návod k obraně. Tam je

vechno.”

Co vechno?”

Například tady,” řekl ministr a sáhl po velkých deskách s čitelným nápisem DEFENSE

GUIDANCĚ Ministry of Defense Washington, D. C.  … Vidíte, tady v této platné centrální obranné směrnici stojí jasně: Aby se vyuilo politických, hospodářských a vojenských slabin v zemích Varavské smlouvy, jednotky vycvičené pro speciální operace například

zelené barety podniknou akce ve východní Evropě.”

To si přece za Labem nikdo nenechá líbit. To znamená válku a nikoliv udrení míru?!”

vyhrkl novinář a kameraman pochopil, e se musi dát znovu do detailního provrtáváni

ministrova obličeje.

Ale vůbec ne! Čtěme dál. Souběně s tím přece budou v USA budovány takové vojenské

systémy, jim by Sověti mohli čelit jen s obtíemi, vyadovaly by od nich neúměrné

náklady, otevřely by nové prostory pro velké vojenské soutěení a učinily předcházející

sovětské investice zastaralé.”

Jak se s tím vím shoduje závazek prezidenta k jednání se Sovětským svazem?”

Jednali jsme v enevé. O strategických zbraních, i o zbraních středního doletu. My jsme od stolu neodeli. My chceme dál jednat.”

Jak?”

Řekl jsem to dost nahlas ve West Pointu. Rozhovory s Moskvou povedeme obezřetně a

pragmaticky a zároveň budeme energicky posilovat americký jaderný potenciál,” odpověděl ministr a znovu si přihladil vlnky.

Copak neni dost silný?” zeptal se reportér.

Co vy o něm vite?!

e je silný a moc.”

Opak je pravdou, mladý mui. Kdybychom si spolu vyměnili idle, tak byste z téhle viděl věci úplně jinak,” odpověděl s úsměvem ministr a prstem ukázal pod sebe.

Pane ministře, kdy jsem jel k vám, tak jsem si viml,” řekl reportér ukazujíc rukou směrem k oknu, e před budovou stojí delegáti mírového hnutí mládee ze Středozápadu a nesou transparenty s hesly o tom, e SSSR a USA mají dost jaderných zbraní, aby se navzájem

několikanásobně zničily … “

55

Ministr mu skočil do řeči se shovívavým úsměvem:  … vidíte, tito nezkuení zelenáči

nechápou, a pro své naivní mládí ani vlastně pochopit nemohou, e právě v této oblasti

rovnováha neexistuje, e nás Rusové předběhli!”

Kdybych vás poádal, abyste jim to el vysvětlit osobně, el byste?” zeptal se novinář.

Rád bych el s nimi diskutovat. Častokrát jsem to dělával. Člověk nesmí tyto mladé lidi otrávit frázemi. Ale přesvědčit argumenty! Bohuel, nyní mi v tom zabraňují mí osobní stráci. Mají své rozkazy,” rozpačitě se usmál ministr.

Pane ministře. chtěl říci reportér, avak přeruil jej náhle ostrý zvuk bzučáku. Nějaký enský hlas v ampliónu nade dveřmi nesmlouvavě oznamoval: Pane ministře, za pět minut začíná v 0-1 porada náčelníků tábů.”

Oh, sorry,” omluvil se ministr, rozhazuje paemi. Těch několik vyhraených minut uběhlo nějak moc rychle. Sám jste se vak přesvědčil, co toho na mě navalují. Zdravím televizní diváky na okruhu ABC.”

*

Místnost branného výboru senátu. Dřevem obloené stěny. Dlouhý stůl potaený zeleným

suknem. Karafy s vodou, nablýskané chromované konvice s kávou a čajem. V čele sedí

Eugene Finnley v tmavomodrém stejnokroji s hodnostním označením admirála. V

současné době je nejvyím uniformovaným činitelem amerických ozbrojených sil.

Předsedou sboru náčelníků tábů.

Mu statné mení postavy, asi 58letý, kulaté tváře, holá hlava, po stranách věnec černých kudrnatých vlasů. Okolo stolu senátoři. V rohu místnosti stojí stočená americká vlajka. Na zdi obrazy postav z americké historie.

Pánové,” začal tíhlý nazrzlý brýláč, senátor za stát Idaho, dovolte, abych na této mimořádné společné schůzi naich obou senátních výborů - branného a zahraničního přivítal admirála Finnleye a poděkoval mu, e se dostavil v této nervózni situaci do

Kongresu na slyení. Sotva se admirál ujal vysoce odpovědné funkce, seběhla se ta

událost s počítačem v Colorado Springs. Jeliko je to vlastně jeho první vystoupení na

kongresové půdě, prosím pány senátory, aby vyuili této příleitosti a seznámili se vůbec s názory nového Předsedy sboru náčelníků tábů. Prosím, pánové, první otázka?”

Senátor pověřený řízením schůze se posadil a rozhlédl kolem. Učitelským gestem pak

vybídl první zdvienou ruku, která se hlásila o slovo.

Admirále, jsem senátor Brown z Maine. Včerejí selhání v NORADu vyvolalo mezi naimi

voliči velké otazníky.

56

Jsme povinováni na ně odpovědět, jak nejlépe dokáeme. Jestli to ovem vůbec budeme

umět. Proto se vás tái, zda byste dovedl odpovědět na otázku, která na celou tuto

záleitost pohlíí z opačného konce. A sice: mohl by nynějí systém NORAD dostát

nárokům, na něj kladeným, kdyby Amerika byla skutečně ohroena?”

Moje jednoznačná odpověd do včerejka mohla znít pouze ano. V NORADu je něco v

nepořádku, věřím, e pouze dočasně.” Udělal jste ze své strany přísluné opatření, aby se takováto věc neopakovala?” zeptal se senátor Kenn. Samozřejmě. V NORADu ji pracuje dvacetičlenný inspekční tým, ve kterém jsou zastoupeni nejen pracovníci ze vech sloek ozbrojených sil, ale také vědci z univerzit, konstruktéři z továren a vědeckovýzkumní

experti z IBM, General Electric, Westinghouse a dalích renomovaných firem.” Co si od toho slibujete?” zeptal se předsedající. Těmto lidem bylo jasně uloeno: Udělejte vechno, abyste do čtyřiadvaceti hodin předloili návrh, jak zabránit, aby se to ji nikdy neopakovalo.”Co je na tom pravdy, admirále,” řekl jeden ze senátorů na opačném konci stolu, e to prý vlastně neni první selhání. Počítače v NORADu údajně selhávají pokadé, jakmile jsou elektrická vedeni ve Spojených státech zasaena blesky. A to je přece něco, s čím se nelze za ádných okolností smířit u zařízení, která reagují tak citlivě i na nejnepatrnějí výkyvy v dodávce proudu.”

Po dobu, kdy jsem ve funkci, a to je necelý měsíc, se to jetě nestalo, avak v zápisech je něco o těch blescích.”  C o s t í m uděláte?” A se to komplexně posoudí, tak se to také musí komplexně napravit.

Zatím jsme ve stádiu diagnózy. Pak přijde terapie. Dejte mi určitý čas, prosím,” dodal zdvořilým, nicméně důrazným tónem admirál a napil se kávy, která bývá v kongresu vdy nevalné chuti.

Kolik taková terapie bude stát dolarů?” padla otázka napravo od admirála.

Zatím jetě nevíme, jakých technických kroků bude k rekonstrukci zapotřebí,” odpověděl admirál Finnley.A to budete vědět, budete znát i cifru?” nenechal se odbýt tentý senátor.

Výpočetní technika strategických sil je nákladná záleitost … “

57

Promiňte, admirále,” vmísil se opět senátor Brown. Proč vůbec’připoutíte technickou rekonstrukci, kdy za prvé nevíte, co se tam vlastně stalo, a za druhé, vdy je to úplně nová technika, dodaná, pokud vím, před nějakými pěti lety!”

Jde vskutku o nákladné záleitosti, ale na obraně vlasti se nesmí etřit,” řekl pevně admirál.

Admirále, a co lidský faktor? Jakou by mohl nyni hrát roli při zjiování příčin selhání naich strategických systémů? Obávám se, e ozbrojené síly dnes nemají zrovna nejlepí ivý materiál k dispozici.” Tato slova patřila senátoru Williamsonovi ze státu Wisconsin.

Sdílím plně vae obavy, pane senátore,” řekl Finnley. Lze říci, e máme v tomto ohledu v některých oblastech dokonce havarijní stav. Statistika říká, e jen v loňském roce bylo třeba propustit ze sluby u jaderných zbraní kolem 2000 muů. Plných tisíc dvě stě padesát kvůli drogám. Více ne tisíc pro různé fyzické, duevní či charakterové nedostatky. A to jetě není vechno. Dalích osm set bylo diskvalifikováno pro lhostejný vztah ke slubě. Asi tři sta přísluníků strategických sil bylo trestáno vojenskými soudy za různé trestné činy od krádee a po znásilnění. Kolem osmi set vyloeně znechucených, otrávených a permanentně o proputění ádajících důstojníků a poddůstojníků také není ádné plus v

této opravdu neradostné bilanci.”

Po těchto admirálových slovech se v sále rozhostilo ticho. Někteří z přítomných si

poznamenávali údaje ze zlověstné statistiky o tom, kolik fyzicky, mentálně či morálně

naruených lidí má přístup k systémům strategických zbraní. Jiní hleděli zasmuile před

sebe. Vakuum protrhl předsedající. Vyzval k dalím otázkám. Senátor Barry Wasserman z

Arizony se přihlásil o slovo.

Nemají v tom vem, v těch chybách strojů i lidí, prsty cizí agenti?”

Agenti snad ani ne, ale cizí mocnost,tedy Rusko určitě,” řekl admirál. Zejména z toho hlediska, e jeho snaha o komunistickou světovládu nás nutí nepřetritě vyvíjet dokonalejí a tím i sloitějí zbraňové systémy, co s sebou , přirozeně nese riziko občasného selhání.

Ostatně ruku na srdce, pánové, copak ve vaem automobilu, který jinak ujel 100 000 mil, tu a tam nezlobí svíčka?”

Někteří se usmáli, jiní byli zticha, tři nebo čtyři členové branného výboru zatleskali.

Nejhlasitěji arizonský Wasserman. Pak si vzal slovo předseda zahraničního výboru, penn—

sylvánský senátor Frank Pellinger. Dotázal se admirála, zda by bylo moné čelit rizikům

selhání vojenských systémů strategického určení uzavřením vysoce efektivní smlouvy se

Sovětským svazem aostatními jadernými mocnostmi.

58

Admirál, který má z titulu své funkce velký vliv na způsob jednání vech amerických

delegací při rozhovorech o odzbrojení a bez jeho souhlasu není prakticky mono ádnou

smlouvu z této oblasti uzavřít a schválit, se kupodivu vůbec nevyjádřil.

Admirále,” řekl senátor Pellinger, mohl byste nám říci, jaký je vlastně vá vnitřní tedy takový ten skoro soukromý vztah ke smlouvám, které a dosud byly podepsány v oblasti omezení zbrojení a vojenské aktivity?”

Abych byl upřímný, tak nulový.”

Tedy se s nimi neztotoňujete?” zeptal se senátor Kenn.

Svědomí mi napovídá, abych tak nečinil.”

Mohl byste nám laskavé říci proč, admirále?” chtěl vědět senátor Pellinger.

Samotná historie smluv o omezení vojenských činností je toti jen historií jejich selhání,”

odpověděl admirál a opět usrkl trochu kávy.

Máte zřejmě na mysli smlouvy zdob, kdy jetě neexistovaly zbraně hromadného ničení?”

pokračoval senátor Pellinger.

Také z této doby. Mimochodem, ctihodný senátore Pellingere, vy jako známý odborník na

moderní dějiny mně přece dáte za pravdu, kdy řeknu, e to byly přece ony tak zvané

odzbrojovací systémy, které po 1. světové válce uspaly pozornost Francie, Velké Británie i naí země. A nás Hitler přezbrojil a přelstil.”

Senátor Kenn se naklání přes souseda směrem k čelu stolu a gestikuluje pravou rukou,

která drí brýle: Rád bych se vrátil ke své původní otázce. Znamená to tedy podle vás, e hledání cest k odzbrojení je snad zbytečným přepychem pro Spojené státy?”

Admirál oviálně rozhazuje paemi a říká: Pane senátore Kenne, jistě mi prominete, kdy pouiji vae slova. Spojené státy si skutečně nemohou dovolit takový zbytečný přepych, jakým je uzavírání pro ně nevýhodných a nespravedlivých dohod.”

Kenn se opět naklonil a řekl důrazně: A uzavřely snad někdy takovou? Kadý dokument o

vojenské tematice musí být přece rovnici,, kde nemůe být na jedné straně více a na druhé méně. Ze koly přece vichni vime, anebo bychom měli vědět, e se pravá strana rovnice obvykle rovná levé a naopak.”

Senátor Field z Oregonu rázně vstupuje do dialogu a ironicky poznamenává: Ovem za

předpokladu, e se ve vaem rodném Brooklynu, admirále, matematika takto vyučovala,

pokud se vůbec vyučovala.”

59

Admirál, hledě na álek s kávou, klidně říká: Ctihodný senátor Field mi jistě odpustí, ale u nás v Brooklynu, tak jako v New Yorku vůbec, studenti proháněli ji dávno integrály, kdy jetě zlatokopové v jeho rodném státě Oregonu sotva dokázali spočítat pomocí pinavých prstů, kolik mají dát barmanovi za whisky.”

Několik přítomných v sále se hlasitě zasmálo.

Vysoce oceňuji admirálův smysl pro humor i jeho pohotovost, s jakou si vzpomněl na

jméno státu, který v senátu zastupuji,” reagoval senátor Field a rovně si nalil z konvice kávu. Nicméně nám vak jetě dluí odpověd, jak je to podle jeho názoru s onou vyváeností smluv o odzbrojení.”

Smlouvy jsou politika. A politika není matematika. Alespoň já jsem se ji učil ivotem.”

Senátor Field poloil álek a podíval se na admirála: Take nevěříte v účinnost smluv? e to, co platí pro jednu stranu, musí platit i pro stranu druhou?”

Zajímá mě jen prospěch Spojených států.”

To nás zajímá přirozeně vechny.” Senátor Kenn opět gestikuloval s brýlemi. Proto tu ostatně také jsme. Ale Amerika chce a musí uzavírat smlouvy s okolním světem. Se silným světem.”

Odpovím takto,” řekl admirál Finnley. V celých dějinách jsme uzavřeli jen jednu jedinou odzbrojovací smlouvu. Bylo to v dubnu 1817. Po válce s Angličany o kanadskou hranici.

Jistě si ctihodní senátoři vzpomenou na kolní léta, kdy jsme se učili, e tato smlouva

stanovila, e tato hranice bude demilitarizována

a v pohraničním pásmu na Velkých jezerech mohou mít Spojené státy čtyři vojenská

plavidla, zatímco Velké Británii se zakazuje mít zde více ne čtyři lodě.”

Senátor Pellinger mávl lhostejné dlaní: To je ale smlouva archaická. Z doby plachetnic.”

Platí vak stále. A od Velké Británie nám od té doby nehrozí ádné nebezpečí,” dodal admirál studeně.

Jak se stavíte k jednání o omezení zbraní, které jsou dnes nejstralivějí? Tedy zbraní jaderných?” zeptal se Pellinger.

Můj názor je prostý.” Admirál dopil kávu a pokračuje: Smlouvy SALT byly příli lehce vyjednány, ale příli těce se prodávaly. Vidíte, SALT-2 nebyla vlastně prodána nikdy.”

Proč?”

Protoe to nebyly smlouvy omezovací, ale umoňující. Umoňovaly přece dalí vzrůst

jaderných zbraní do předem připravených početních stropů,” odpověděl admirál.

Senátor Kenn si nasadil brýle a hledě do poznámek řekl: Pokud vím, tak bývalý prezident Nixon podepsal smlouvu SALT-1 v roce 1972 jako smlouvu, 60

která podstatně omezila výstavbu obranných protiraketových zařízení v USA i v SSSR a

rovně dočasně zablokovala růst počtů některých útočných systémů těchto zemí, například

strategických ponorek. Bývalý prezident Carter v roce 1979 podepsal smlouvu SALT-2,

která omezovala kvantum strategických zbraní obou stran zhruba 10 % a vůbec poprvé v

historii takových jednání určila bariéry růstu kvality těchto zbraňových systémů.”

To je absurdní,” poznamenal chladně admirál.

Senátor Field na něho pohlédl: Tak vy označujete za absurdní skutečnost, e nai nejlepí experti zkoumali potenciály obou stran po více ne deset let takřka mikroskopem? A e po tisícinásobných prověřováních vech moných variant nasazení toho či onoho počtu a kvality zbraní dospěli k názoru, e je mono tuto smlouvu bezpečně uzavřít?”

Já bych k tomu dodal, e i vy, pane admirále, jste přece patřil k odborníkům, kteří se

podíleli na těchto věcech,” připojil se Pellinger.

Včas jsem pochopil, e smlouvy SALT opomíjejí jeden obyčejný detail,” odvětil admirál.

Můete jej laskavě objasnit?” poněkud ironicky se zeptal senátor Kemball z Utahu.

Admirál přikývl hlavou a důrazně vyslovil kadé slovo, jakoby mu právě na této odpovědi

nejvice záleelo: Ano, pane. Smlouvy řady SALT byly postaveny tak, e nezastavily a ani vlastně nemohly zastavit posilování sovětského jaderného potenciálu.”

A co tedy hodláte v tomto směru udělat?” zeptal se senátor Kenn.

U se stalo,” řekl admirál. V roce 1976 jsem vstoupil do .Výboru pro současné nebezpečí’.

Jeho prostřednictvím jsme od samého počátku prosazovali ”

Senátor Field mu skočil do řeči:

nové a nové jaderné

zbraně. Vývoj a výrobu ponorky Ohio s raketou Trident! Nový strategický bombardér B-1!

Novou mezikontinentální raketu MX! To jsou přece zbraně nové generace, zbraně pro

konfrontaci!”

Rusové rozuměji jenom síle. Upřesnil bych to. Rozumějí síle jaderného odstraení. Třeba nikdy nepouitého, ale vdy vudepřítomného,” odpověděl admirál Finnley.

Vy tedy věříte v takovou věc, jako je omezená jaderná válka?” ozval se senátor Pellinger.

Fakta říkají, e od roku 1945 , tedy v důsledku oku z prvních jaderných explozí nikdo dosud nepouil nukleární zbraně v ádném konfliktu.”

61

Chcete tím naznačit, e omezená jaderná válka je nerealistickou záleitosti?” chtěl vědět senátor Aickburton z Missouri.

Jaderná válka je jaderná válka. Naím úkolem je předevím vyhnout se jejím účinkům.

Nebo je a ji v omezené, či totální podobě nepřipustit na území USA.”

Senátor Pellinger s perem v ruce, před sebou blok, se znovu přihlásil o slovo. Pane

admirále, dpvolte jetě pár otázek, které povauji za velmi důleité v tomto slyení.”

Jsem připraven, senátore Pellingere.”

Myslíte, e v případě totální války, mám na mysli veobecnou strategickou jadernou válku mezi USA a SSSR, mohou tyto země do nějaké míry přeít?”

To by záleelo na rozsahu této totální nukleární výměny. Lidská rasa, senátore Pellingere, je velmi odolná a dokáe se rychle vzpamatovat.” Ah, lidská rasa ano, ale já se tái, zda nějaká země můe přeít.”

Well, existují takové straidelné statistiky, které vypočítávají, kolik lidí by zahynulo.

Některé odhadují, e na jedné straně by to bylo deset miliónů ztrát a na druhé straně sto miliónů zabitých. Ale to přece není celé lidstvo.”

Tak děkuji, po takové odpovědi ji nemám chu se na nic ptát,” řekl Pellinger a rezolutně zaklapl blok.

Já mám, jestli dovolíte, jetě poslední, řekl bych funkční otázku. Jakou koncepci byste tedy doporučil panu prezidentovi?” zeptal se senátor Kenn.

Admirál přejel pohledem vechny přítomné, jakoby to byli nováčkové, nastoupeni k drhnutí paluby. Musí těm civilistům dát lekci: Prezident moji koncepci zná. U jsem mu ji toti sdělil. Navrhl jsem mu tři věci. Za prvé - Rusům nedávat nic zdarma, ani to, co bylo třeba slíbeno v předvolební kampani. Za druhé - s Rusy jednat tak, jak k tomu vybízel Lyndon Johnson. Pravou ruku podávat ke stisku, levou mít zdvienou a připravenou k ráně. A za

třetí - řekl jsem mu, pane prezidente, doufám, e se nikdy neprobudím, abych uviděl v

ranních novinách snímek, jak se srdečně poplácáváte s ruským prezidentem.”

****

Od 9. listopadu, kdy se velitelství NORAD dostalo Stephensovým přičiněním do stavu

.vzhůru nohama’, neuplynuly ani tři dny. Velký malý éf pozval inenýra k dalímu

televiznímu dialogu.

62

Stephensi, první úkol jste splnil. Viděl jste, e i my dríme slovo, spatřil jste dceru a dokonce jste s ní i mluvil. Teď vak chce s vámi mluvit generál Barber. Prý nutně.” Po těchto slovech se malý muik na obrazovce uchichtl. Stephens, který viděl pouze jeho záda, si nemohl nevimnout, e oproti minulému setkání má éf sako jetě více

pomuchlané. Láhev s hnědým mokem byla tentokráte ji čitelně označena. Old Smuggler.

Starý paerák. Tedy přece jenom skotská whisky. Opět ji pil jako vodu.

Barber?” překvapeně vyhrkl Stephens. Jak se sem mohl dovolat?” |

Buďte bez obav,” řekl éf. Sem by se nedovolal, ani kdyby měl strejdu ministrem pot.

Volal vás přece do hotelu … do Beach Hotelu ve městě Myrtle Beach. Jiní Karolína. Tam se přece nyní nacházíte na dovolené. Nebo mi snad nevěříte?”

.Ach, tak, ulehčeně si oddechl Stephens.

Generál volal před čtvrthodinou. Ná člověk v recepci mu pověsil bulíka na nos, e jste na plái a e vás jde ihned sehnat… no a tak vás právě teď sehnal… a vy hned svému efíkovi brnkněte!”

Co chcete, abych mu řekl, kdy bude poadovat přeruení dovolené?”

Co chcete. Nějakou výmluvu si jistě dokáete vymyslet. Hlavně pozorně vyslechněte, co

vlastně bude ádat. A abych nezapomněl: tady v Nevadě je nyní osm, u pana generála je

horský standartní, tedy devět, ale u vás? Stephensi, v Myrtle Beach je u jedenáct

východního standartního času. A počasí je v celé Karolíně bezvadné. Bez jediného

mráčku. Vzduch 23 a voda 21 stupňů. Tak máte důvod jako hrom nepřeruovat

dovolenou.”

Telefonní aparát, kterého si Stephens a dosud neviml, začal tie bzučet. Červené světlo blikalo u nápisu dálkové hovory. Slyel, jak kdosi říká, e prosí pro Beach Hotel v Myrtle Beach v Jiní Karolíně pana generálporučíka Barbera. Jakýsi enský hlas, který nevynikal přívětivostí, se na druhém konci drátu vyptával, zda jde o sluební nebo soukromé volání.

Haló, to je sekretariát generálporučíka Barbera?” vstoupil do hovoru Stephens a představil se.

Ano! V tom Myrtle Beach jste vy, Stephensi? e vás tak rychle nali? Předávám generála,”

řekla mnohem příjemnějím tónem osobní sekretářka.

Haló, Stephensi, vy tam máte nějakou malou plá, e u voláte. Nebo plave telefon přímo ve vodě? Jak se vám daří?”

Děkuji, generále. Dobře. Obloha bez jediného mráčku. Koupu se přímo pod okny hotelu.

Voda 21. Vzduch 23. A to je teprve jedenáct.

63

Odpoledne u bude voda jako kafe, Stephens věděl, e v NORADu se kadý hovor

automaticky nahrává. Ale nejen tam. Viml si, e malému velkému éfovi někdo na

obrazovce podal sluchátko, které si chvatně nasadil.

Je mi líto, Stephensi, e vás ruíme z dovolené, ale musel jsem vás zavolat, abych vás

připravil na jednu nepříjemnou nezbytnost.”

Poslouchám, generále.”

Vyskytly se jisté potíe … zřejmé tuíte, o co jde .

Ne, nevím,” odvětil inenýr.

Copak jste neviděl v sobotu ministra v televizi?”

Jakého ministra?” upřímně se podivil Stephens.

A noviny tam v Karolíně snad taky vycházejí, nebo ne?” Generál zvyoval hlas. Proboha Stephensi, vy máte ivot. Nám tady na hlavu padají hromy a blesky a vy se klidně bahníte ve vodě 21. Kdy vás mohu očekávat?”

To znamená přeruení dovolené, generále?” zeptal se Stephens.

Zatím jetě ne, během zítřka se vechno vyjasní. Buďte, prosím, k dosaení.”

Spolehněte se, generále. Neměl bych raději zavolat v určitou hodinu?” navrhl Stephens.

Dobře. Volejte odpoledne ve dvě. Podle naeho času!” Zavolám přesně.”

Stephensi?”

Ano, generále?”*

Abych nezapomněl, děkuji za pohlednici.”

Na přístroji přestala světélkovat árovka, označující dálkový hovor. Malý muík na

obrazovce si odpojil od ucha sluchátko.

Nue Stephensi,” řekl opětovně zády k inenýrovi. Sám jste slyel, e tam na ně padají hromy a blesky a e vás proto budou co nejdříve potřebovat v NORADu.”

Ano, to jsem pochopil. Generál nemá rád, kdy je nějaký malér a lidi jsou na dovolené.”

Jenome, milý Stephensi, tady vás teď potřebujeme víc. A ve vyím společenském

zájmu.”

Ovem jak jste sám říkal, úkol jsem splnil.”

Ano, splnil jste úkol. Ale vy jste sem přece přijel plnit nikoliv úkol, ale úkoly. A jak zní nae dentlmenská dohoda, budete odměňován podle jednotlivých úkolů. Odjela vae dcera po té, kdy jste se vyrovnal s úkolem číslo jedna do Kalifornie? Odjela. Zatelefonovala?

Zatelefonovala. Ted splníte poslání číslo dvě a my ji přisuneme blí k domovu. Na

samotnou hranici států Kalifornie-Oregon. Potvrdí vám to opět telefonátem.

64

Co ode mne jetě chcete? Akce jistě zabrala. Tuím, jak velký balík jste ji vyinkasovali.”

Z čeho tak usuzujete?” vytěkl malý velký éf.

Co jiného vám to mohlo vynést… pět nebo deset miliónů za to, e se ji omyly ve

strategických systémech nebudou opakovat?”

Moudrá hlava. Opravdu moudrá. Jenome to má nepatrný háček.”

Jaký háček?”

Aby vám uvěřili!”

Jak uvěřili? Tomu nerozumím!”

Pochopte, Stephensi, takhle by se jim mohl přihlásit kdekdo a vydávat za původce

vloupání do elektronických okruhů ozbrojených sil. Akce se proto musí zopakovat. A

protoe mají ná hlas z telefonu jistě zaznamenaný a stejně tak ná kód z telexu, jim jsme zdvojili ádost o peníze, vůbec nebudou překvapeni, a se jim znovu ozveme. Tentokrát zavoláme nikoliv po poplachu, ale v jeho průběhu. Tím dokáeme, e jsme to my, kdo to

zase rozběhl a e jsme ochotni dalí akce odvolat, splní-li nabidku a dají peníze.”

Stephens pochopil, e to vyděrači s výkupným nemají asi nikterak snadné. Oficiální místa se zřejmě nezalekla.

I kdy sotva mohla veřejnosti přiznat, e do nejcitlivějího místa strategického obranného systému pronikl kdosi neznámý, pokusil se o záludnou vyděračskou hru, o ni nikdo nemůe se stoprocentní jistotou říci, zda představuje skutečné ohroení nebo jen jeho stín.

Stephensi, věci dostávají spád. A my si nemůeme dovolit odkládat je na zítřek. Ano, věci nelze odkládat.”

K čemu mne chcete donutit?” Stephens vloil do hlasu vekerou rozhodnost.

Já vám přece nic nevnucuji,” zasmála se záda. V duchu naí úmluvy vyaduji pouze

plněni pracovního úkolu číslo dvě.”

Číslo dvě? Co to má být?”

Sáhnout znovu do kopřiv! Splníte jetě jednu dvě poloky a dcera vám zatelefonuje spolu s manelkou, dědou a babičkou. To za to přece stojí, ne?”

Co mám udělat? Kterého generála zase přivést k nervovému zhroucení?”

Tentokrát admirála! V Bangoru!”

Bangorů je vak celá řada, pokud vím. V Maine, Michiganu, Pennsylvánii a tuím, e i ve Wisconsinu.”

Zapomněl jste asi schválně na Bangor, kde jsou ponorky. Bangor nahoře, ve státě

Washington. V zátoce Puget Sound, kam se lze protáhnout pouze úinou Juana de Fuca.”

65

Proč si malý velký éf zvolil právě tenhle cíl, uvaoval u počítače Stephens, kdy si

připravoval kódy a děroval program. Bude mít vyí vyjednávací váhu? Zřejmě ano. Chtějí

přitvrdit muziku dalím vydíráním. Stephens musel počítat i s tím, e by si v NORADu mohl někdo dát do souvislosti skutečnost: během maléru, který se vyskytl, byl právě inenýr Stephens někde v neznámu. .Pohlednicím a telefonátům z Karolíny mohli sice uvěřit.

Otázkou je vak jak dlouho.

Stephens se v mylenkách vrátil k Bangoru. Je to vlastně od toho tajemného pidimuíka

mazaný tah. Jde o novou základnu strategických ponorek pro Tichý oceán, pýchu americké

admirality.

V Bangoru u kotví první plavidla horečně budovaného ponorkového raketojaderného

systému OHIO. Ponorka tohoto typu co do délky převyuje dokonce washingtonský

Monument. Měří 198 metrů. V ,bocích’ má 15 metrů. Kus za dvě miliardy dolarů. Ve svých

útrobách nese 24 balistických raket Trident-I. Kadá můe vynést 17 jaderných nábojů do

vzdálenosti 7 300 kilometrů. Během necelých patnácti minut lze odpálit rakety v jejich

kompletním počtu. A to vechno obsluhuje 14 důstojníků a 141 námořníků.

Vzpomněl si na instrukční film, který jim promítli v NORADu. Základna v Bangoru leí v

Hoodově kanálu a je vybavena celou kálou nejmodernějích zařízení. V sekci údrby kotví plavidla s náhradními díly, jimi jsou po kadém připluti ponorky okamitě vyměňovány vadné či opotřebované části. K dispozici je rovně 22 metrů hluboký suchý dok, nejhlubí suchý dok, jaký americké námořnictvo vůbec kdy postavilo. Čtyři kilometry dál se nachází speciální kotvitě pro manipulaci s jadernými raketami. Série zvlátních zvedáků a jeřábů spoutí rakety do odpalovacích achet uvnitř ponorky, vytahuje jiné, vyměňuje bojové hlavice a napomáhá při oetřeni vekerých palebných systémů.

Inenýr Stephens dostal jako úkol číslo dvě simulovat letecký útok, nikoliv raketový. Chápal důvod k tomuto rozhodnutí. Cíl je ukryt v poměrně sloitých terénních poměrech. Raketa nemá mnoho času na nějaké vyhledávání. Pak je zapotřebí chirurgicky přesného řezu. To

znamená zasáhnout pevné objekty na základně a potopit obě strategické ponorky. To

zvládnou jen lidé, kteří se budou rozhodovat dle momentálních podmínek. Vlastní let - tedy asi 3000 kilometrů - potrvá nejméně tři hodiny. I to je důleitý faktor. Poskytne obráncům dost času k tomu, aby jednak nepropadli panice a mohli se v klidu rozhodovat a za druhé, aby Stephensovi zbylo hodně cenných minut ke zruení poplachu a k tomu, aby vyslal důvěryhodnou informaci, e jde opět o chybu v programu.

66

Nu a éfovým lidem rovně zůstane čas k vydírání.

Edward zapojil terminál počítače. Pak spustil spřaený televizní přístroj. Lépe řečeno

připravil jeho obrazovku. Zahřívání proběhlo velmi rychle.. Provozní teploty dosáhl téměř tak rychle, jako u posledních barevných televizorů s automatickou regulací. Vzadu stáli tři mui s punčochami na obličejích. Vechno filmovali, fotografovali a zapisovali. e by mě chtěli později vydírat, uvaoval Stephens a listoval v poznámkách, do nich stručně zanesl několik sloupců čísel. Anebo si chtějí nafilmovat instrukční záběry a naučit se sami vstupovat do elektronických systémů? Musí přece dobře vědět, e a se Stephens vrátí do

NORADu, postará se o změnu vech způsobů tvorby hesel a kódů.

Nejdříve se musel spojit s .Jimmym. Potřeboval od něho získat klíč na ty počítače dálkové ostrahy Západního pobřeí, které budou nejvhodnějí k příjmu falených informací.

Stephens znal sice hodně čísel a jejich variací, dokonce více ne bylo zdrávo, ale přece jen kódy z tohoto týdne pro západní radarové systémy nemohl nosit v hlavě. Chvíli zvaoval, které stanice pro akci zvolit. Pokud jde o radarovou, rozhodl se jednoznačně. Sáhne po té nejdokonalejí, po radaru OTH-B na Aljace u letecké základny Elmendorf. Dokáe ohmatat vzduný prostor za .horizont’ odrazem vln od ionosféry a do výky kolem 35

kilometrů. Jako druhý objekt k .napíchnutí’ si vybral létající varovný a řídící systém

AWACS. Letoun Boeing 707 je upraven tak, aby mohl podávat nejpřesnějí a nejpoho—

tovějí informace o letících objektech.

Díky nejnovějímu impulsovému radiolokátoru od firmy Westinghouse dokáe AWACS

zachytit a identifikovat současně 400 letadel do vzdálenosti 560 kilometrů ve vysokých

výkách a do 400 kilometrů v niích hladinách. Devět obrazovek na palubě, řízené

nejdokonalejími elektronickými mikropočítači, vdy přeně určí polohu cíle bez ohledu, zda letí extrémně nízko nebo vysoko.

Stephens se bude muset,dostat’ na jejich základnu v kalifornském Castle. Sice do těchto

míst s .Jimmym’ jetě nikdy nezasahoval, ale přesto má jisté zkuenosti s průnikem i do

palubních leteckých počítačů. Při leteckých manévrech dokázal pomocí strategických her

vyvolat na obrazovkách letounů B-52 ze základny Wurtsmith v Michiganu dojem, e se blíí celý tucet nepřátelských bombardérů ze severu přes pól. Dokázal to s takovou věrností, e místní velitel dal dokonce rozkaz ke startu vem podřízeným letounům s tím, aby co nejrychleji opustily prostor ohroeného letitě. Rozhodčím cvičení se přes vekeré úsilí nepodařilo zabránit startu asi dvou těchto obřích létajících pevností, 67

které pak musely celé hodiny krouit nad Michiganem a vyprazdňovat palivo do ovzduí,

aby mohly bezpečně přistát.

Inenýr se dotkl jednoho z tlačítek na klávesnici. Na obrazovce vyskočil nějaký nápis. Pak jetě asi dva znaky. Pak vechno zamikalo a objevil se dalí text.

MIDDLAND BANK. ŘEDITELSTVÍ SEVEROVÝCHODNÍ SEKCE. ZAPOJTE, PROSÍM.

3418.

Banka je jistě dobrá věc, kamaráde, řekl polohlasitě Stephens. My vak musíme tady z

toho severovýchodu na západ, do Colorada. K ,Jimmymu, aby nás dovedl k radarům

daleko na západě a severu. Zmáčkl dalí klapky. Objevily se nějaké tabulky.

Do čerta, ulevil si Stephens. Jak se to sem vůbec dostalo. To je zase nějaké Chicago. Asi rozpis vysokých kol. Napojil se zřejmě na univerzitní systém státu Illinois. Kdy voda v řece proudí, tak přinese leccos, co člověk vůbec nepotřebuje. Ale faktem je, e Chicago je ji blíe ke Coloradu Springs ne ona middlandská banka. Tak a teď budu klíčovat ji

rovnou na NORAD. Po obrazovce proletělo několik desítek znaků, a se konečně ustálil

nápis.

IDENTIFIKACE NORAD DARON ROZPOZNANA.

Stephens rychle vyukal .osobní číslo’ svého hlavního počítače. Dočkal se od něho

bleskové odpovědi.

SYSTEM PRIJIMA. 2111212.

Tak, a jsem doma. Začal opět přejídět po klávesnici. V tom okamiku jakoby ji nevnímal okolí. Stal se klavírním virtuosem, který hraje vynikající sólový part. Jeho posluchači a diváci v jedné osobě byli tři členové gangu vyděračů plus jejich éf, který dozajista přihlíí tomuto koncertu prostřednictvím skryté televizní kamery. Němý údiv maskovaných stráců vydal za hlasité ovace přeplněného koncertního sálu. Jejich oči neskrývaly obdiv nad

mistrovstvím tady toho intelektuála, který jim má vydělat balík dolarů. Bylo to uznání

profesionálů, které se nerozdává na kadém rohu.

HLEDEJ OKOLO. JSI SAM?

Stephens vyukal tento příkaz ,Jimymu, aby se přesvědčil, zda není náhodou zapojen na

jiného klienta strategických her.

Dobře věděl, e v tomto kódovaném případě je vyloučeno vícenásobné propojení a únik

informací někam jinam, ale přesto chtěl mít stoprocentní jistotu, e je nikdo .nesleduje’.

JSEM SAM.

Odpověď Stephense stále jetě neuspokojila a proto znovu vyukal dalí povel.

68

KOLIK POKYNU JSI DNES JI DOSTAL?

,Jimmy ihned odpověděl:

BEZ TVÉHO 2111212 JSEM DOSTAL DVA.

Stephensova zvědavost stoupla.

OD KOHO? JAKE POKYNY?

Na obrazovce se objevily znaky, které si Stephens se zájmem zapsal do poznámek.

OD 3822 SEBEKONTROLA PŘECHODU MEZI HRAMI.

OD 2015 CITLIVOST NA VNEJSI KODY.

Aha, uklíbl se Stephens. Tak osobně pan generál Barber. Pro tento měsíc má své

velitelské číslo 3822. Zřejmě s nějakou komisí zjiovali, nezůstalo-li něco podezřelého v

.mostech’ mezi jednotlivými scénáři strategických her. Jestlie by toti někdo cizí chtěl - by se správným kódem - nekvalifikovaně nutit .Jimmyho’ k rozhrávání situací do terminálu v .Křiálovém paláci’, pak by se takový vstup nesmazatelně zaznamenal do registrační

pásky, která zachycuje výsledky odpovědí jednotlivých hráčů. A číslo 2015? To Stephens

neznal. Avak z poloky, kterou .Jimmy’ označil jako citlivost na vnějí kódy, lze usuzovat, e to mohl být některý člen té prověřovací komise z Pentagonu. Pravděpodobně někdo z kontrarozvědky. Stephens dále vyukal:

OZNAM VYSLEDKY VSTUPU 3822 A 2015.

Obrazovka se několikrát zablýskala do modra a pak vychrlila nové údaje.

PRO 3822 8254.

PRO 2015 2180.

Stephens ihned pochopil. Kód 8254 znamenal, e v programu, ani v paměti ádné stopy po

nějakých zbytkových informacích. Na .mostech’ je tedy čisto. Stephensovy původní pokyny

o blíících se ponorkách nepřítele - stopy po hladovém otku - ji tedy neexistuji. Nikdy také nebyly. A číslo 2180? Znamená nejvyí stupeň citlivosti přístroje na jakékoliv vnějí impulsy. Jinými slovy: ,Jimmy’ nespal, kdy se jej kdosi pokouel ovlivnit faleným poplachem. Naopak fungoval bez závad. Jel pěkně na ostro. Takový dojem musí nyní

nabýt vichni ti, kdo strkali nos do .Jimmyho’ svědomí. V NORADu museli usoudit, e

.Jimmy’ je nevinen. Chyba tedy musela být někde v subsystémech. Právě ji asi jetě

hledají.. To byl také zřejmě hlavní důvod, proč Barber-v logické tísni -telefonoval do Myrtle Beach.

BUDEME HRAT HRY. PŘIJIMA?

Inenýr pokračoval v sondái .Jimmyho’. Za několik sekund se objevil nápis.

PŘIJÍMÁM..

69

Stephens si prohrábl vlasy a ukazovákem několikrát zaukal do horního pravého rohu

klávesnice.

PŘEDLO SEZNAM HER.

V obrazovce to trochu kytlo, ale vzápětí ji naskakovala namodralá písmenka a číslice,

jako kdy se na jízdním či letovém řádu mění údaje.

HRY PRO DNEEK, stálo v záhlaví monitoru.

ACHY. GORILA NA LEENI. RODEO, ATOMOVÝ UTOK. VELKÁ CENA

INDIANAPOLIS.

Inenýr třikrát stiskl nějakou klapku.

POKRAČUJ JEN VE STRATEGICKÝCH.

Na obrazovce ji narůstal seznam, který si Stephens objednal.

001 VZDUNÝ SOUBOJ

VALKA VPOUTÍ

OMEZENA JADERNA VALKA V EVROPE

GLOBÁLNÍ TERMOJADERNÁ VALKA

UTOK STRATEGICKE PONORKY

KOSMICKÁ VALKA 110 OBRANA OSTROVA

PRVNÍ UDER S RAKETOU PERSHING 2

UTOK BOMBARDÉRU

210 DĚLOSTŘELECKY SOUBOJ V HORÁCH 021 LIKVIDACE STRATEGICKÉHO

VÝSADKU.

Stephens zastavil seznam, který by jetě mohl narůstat do nepřehledných dálek. Usoudil,

e nejlepí bude asi kód 112. Ihned jej vyádal spolu s dalími variantami.

112 UTOK BOMBARDÉRU. VARIANTY. ROZEZNÁNO. ZASILAM.

Stephens nyní zpozorněl. Připravil si crayon a čistý kus papíru. Nemohl se toti .Jimmyho’

zeptat přímo na spojení k vyhlédnutým radarům. Musí zvolit mení okliku právě pomocí

nevinné hry.

112 UTOK BOMBARDÉRU. VARIANTY.

112-05 ZE SEVERU

112-06 Z VÝCHODU

112-07 Z JIHU

112-08 ZEZAPADU

112 - 09 ZE SEVEROZÁPADU

112-01 ZE SEVEROVÝCHODU.

Stephens okamitě zvolil 112-09. Opětovně zaklíčoval a vyádal varianty.,Jimmy’ velmi

pohotově odpověděl. 1 1 2 - 0 9 UTOK BOMBARDÉRU ZE SEVEROZÁPADU. VARIANTY.

112 - 09 - 07 UTOK NA ALJAKU

70

112 - 09 - 08 UTOK NA KALIFORNII

112 - 09 - 09 UTOK NA OREGON, WASHINGTON A BRITSKOU

KOLUMBII

To stačilo. Stephens ihned ádal 1 1 2 - 0 9 - 0 9 .

,Jimmy’ předal dalí monosti do hry.

112 - 09 - 08 - 16 UTOK SKUPINY LETADEL 112 - 09 - 09 - 55 JEDNOTLIVÝ NALE 112

- 09 - 09 - 12 UTOK VE VLNÁCH

Stephens reagoval na třetí variantu. Pak poslal sám pokyn.

UDEJ CILE PRO 112 - 09 - 09 - 12.

Teď to byl velmi důleitý okamik, protoe .Jimmy’ byl jediným přítelem Stephense, který mu v této situaci mohl sdělit ádanou základnu s kódovým číslem.

112 - 09 - 09 - 12-68 HAWTHORNE NAVAL AMMUNITION DEPOT

112 - 09 - 09 - 12 - 04 BANGOR TRIDENT

1.

- 09 - 09 - 12 - 17 BREMERTON POLARIS MISSILE

FACILITY

1 1 2 - 0 9 - 0 9 - 1 2 - 7 4 FAIRCHILD AFB 1 2 0 - 0 9 - 0 9 - 1 2 - 9 2 KEYPORT TORPÉDO

STATION 120 - 09 - 09 - 12 - 16 F. E. WARREN AFB

V duchu zajásal. Bangorská základna byla hned na druhém místě. Zlatý Jimmy!

Podobným způsobem vypátral volací znaky AWACSu na letiti v Castle. Dva letouny

zrovna seděly na zemi a jeden byl na hlídkovém letu asi 300 kilometrů od pobřeí. Ten se také stal Stephensovým terčem. Podobně jako radarový systém OTH-B u Elmendorfu.

Podíval se na hodiny. Pak jetě znovu rychle prolétl sloupce čísel na papírech. Měl sice čas, ale zase ne příli. Musel toti skloubit tři hlavní úkony. Stanovil si proto postupové algoritmy, podle nich nejdříve obsluha OTH-B měla dostat na obrazovku a samozřejmě i do počítače údaje z pásky předem připravené hry 112-09-09-12-04. Stephens k tomu

vybral takovou soustavu dalích kódů, které zajistí bezpečný přenos hry o útoku

bombardérů z paměti,Jimmyho’ přes tento Nevadský počítač, u kterého právě sedí jeden

inenýr a za ním stojí tři maskovaní chlapi. Jakmile bude mít Stephens hru vypůjčenou od

.Jimmyho’ - uloenu v paměti tohoto aparátu, pak ji NORAD nebude potřebovat. Snad

občas se tam jen tak podívá, jaký asi bude um. Ale na to teď nemyslil. Potřeboval mít co nejrychleji program v Nevadě.

Mohl by sice na základě toho, co se dověděl, sestavit vlastní scénář útoku na Bangor,

naprogramovat jej a rychle odpálit na místo určení. Myslil na takovou monost. Nakonec ji vak odmítl, protoe neznal do vech podrobností situační kódy ani změny samotného vývoje situace nahoře u letců tak,

73

jak byly dokonale zaneseny do cvičného útoku ve strategické hře, kterou zpracovával celý tým odborníků přesně podle zkueností z dlouhé řady praktických nácviků.

Stephens si vyhrnul rukávy u koile. Měla by se dát vyprat. pína a skvrny potu z ní přímo kapaly. Kolik dní ji vlastně nosím? Přesně tolik dní, kolik jsem na,základně’. Bude muset .poádat toho .tajemníka’ z dodávky, aby o něho lépe pečovali.

Spojil se opět s .Jimmym’. Napsal mu lakonický vzkaz.

POSLES Ml HRU?

CO POSLES TY MNE?

Stephens se musel zasmát. Uvaoval, který humorista si za jeho zády hrál s ,Jimmym’ a

uloil do programu takovouto obchodnickou otázkou. Nebyl to snad Heller? Moná. Stephens si teď vzpomněl na tohoto vtipálka. Tvářil se kodolibě, kdy se minulý měsíc tázal Stephense, zda můe připravit nové scénáře pro strategickou hru, která měla být v NORADu procvičována stáisty z Vojenské letecké akademie. Asi chtěl připravit pár

legrácek pro mladé kadety, trochu je vyvést z odměřené míry. Ted 112 - 09 - 08 UTOK NA

KALIFORNII

112 - 09 - 09 UTOK NA OREGOŇ, WASHINGTON A BRITSKOU

KOLUMBII

To stačilo. Stephens ihned ádal 1 1 2 - 0 9 - 0 9 .

,Jimmy’ předal dalí monosti do hry.

112 - 09 - 08 - 16 UTOK SKUPINY LETADEL 112 - 09 - 09 - 55 JEDNOTLIVÝ NALE 112

- 09 - 09 - 12 UTOK VE VLNÁCH

Stephens reagoval na třetí variantu. Pak poslal sám pokyn.

UDEJ CILE PRO 112 - 09 - 09 - 12.

Ted to byl velmi důleitý okamik, protoe .Jimmy’ byl jediným přítelem Stephense, který mu v této situaci mohl sdělit ádanou základnu s kódovým číslem.

112 - 09 - 09 - 12-68 HAWTHORNE NAVAL AMMUNITION DEPOT

112 - 09 - 09 - 12 - 04 BANGOR TRIDENT

2.

- 09 - 09 - 12 - 17 BREMERTON POLARIS MISSILE

FACILITY

1 1 2 - 0 9 - 0 9 - 1 2 - 7 4 FAIRCHILD AFB 1 2 0 - 0 9 - 0 9 - 1 2 - 9 2 KEYPORT TORPÉDO

STATION 120 - 09 - 09 - 12 - 16 F. E. WARREN AFB

V duchu zajásal. Bangorská základna byla hned na druhém místě. Zlatý Jimmy!

Podobným způsobem vypátral volací znaky AWACSu na letiti v Castle. Dva letouny

zrovna seděly na zemi a jeden byl na hlídkovém letu asi 300 kilometrů od pobřeí. Ten se také stal Stephensovým terčem. Podobně jako radarový systém OTH-B u Elmendorfu.

Podíval se na hodiny. Pak jetě znovu rychle prolétl sloupce čísel na papírech. Měl sice čas, ale zase ne příli. Musel toti skloubit tři hlavní úkony. Stanovil si proto postupové algoritmy, podle nich nejdříve obsluha OTH-B měla dostat na obrazovku a samozřejmě i do počítače údaje z pásky předem připravené hry 112-09-09-12-04. Stephens k tomu

vybral takovou soustavu dalích kódů, které zajistí bezpečný přenos hry o útoku

bombardérů z paměti,Jimmyho’ přes tento nevadský počítač, u kterého právě sedí jeden

inenýr a za ním stojí tři maskovaní chlapi. Jakmile bude mít Stephens hru - vypůjčenou od

.Jimmyho’ - uloenu v paměti tohoto aparátu, pak ji NORAD nebude potřebovat. Snad

občas se tam jen tak podívá, jaký asi bude um. Ale na to teď nemyslil. Potřeboval mít co nejrychleji program v Nevadě.

Mohl by sice na základě toho, co se dověděl, sestavit vlastní scénář útoku na Bangor,

naprogramovat jej a rychle odpálit na místo určení. Myslil na takovou monost. Nakonec ji vak odmítl, protoe neznal do vech podrobností situační kódy ani změny samotného vývoje situace nahoře u letců tak,

73

jak byly dokonale zaneseny do cvičného útoku ve strategické hře, kterou zpracovával celý tým odborníků přesně podle zkueností z dlouhé řady praktických nácviků.

Stephens si vyhrnul rukávy u koile. Měla by se dát vyprat. pína a skvrny potu z ní přímo kapaly. Kolik dní ji vlastně nosím? Přesně tolik dní, kolik jsem na,základně’. Bude muset .poádat toho .tajemníka’ z dodávky, aby o něho lépe pečovali.

Spojil se opět s .Jimmym’. Napsal mu lakonický vzkaz.

POSLES Ml HRU?

CO POSLES TY MNE?

Stephens se musel zasmát. Uvaoval, který humorista si za jeho zády hrál s ,Jimmym’ a

uloil do programu takovouto obchodnickou otázkou. Nebyl to snad Heller? Moná.

Stephens si teď vzpomněl na tohoto vtipálka. Tvářil se kodolibě, kdy se minulý měsíc

tázal Stephense, zda můe připravit nové scénáře pro strategickou hru, která měla být v

NORADu procvičována stáisty z Vojenské letecké akademie. Asi chtěl připravit pár

legrácek pro mladé kadety, trochu je vyvést z odměřené míry. Ted 112 - 09 - 08 UTOK NA

KALIFORNII

112 - 09 - 09 UTOK NA OREGOŇ, WASHINGTON A BRITSKOU

KOLUMBII

To stačilo. Stephens ihned ádal 1 1 2 - 0 9 - 0 9 .

,Jimmy’ předal dalí monosti do hry.

112 - 09 - 08 - 16 UTOK SKUPINY LETADEL 112 - 09 - 09 - 55 JEDNOTLIVÝ NALE 112

- 09 - 09 - 12 UTOK VE VLNÁCH

Stephens reagoval na třetí variantu. Pak poslal sám pokyn.

UDEJ CILE PRO 112 - 09 - 09 - 12.

Ted to byl velmi důleitý okamik, protoe .Jimmy’ byl jediným přítelem Stephense, který mu v této situaci mohl sdělit ádanou základnu s kódovým číslem.

112 - 09 - 09 - 12-68 HAWTHORNE NAVAL AMMUNITION DEPOT

112 - 09 - 09 - 12 - 04 BANGOR TRIDENT

3.

- 09 - 09 - 12 - 17 BREMERTON POLARIS MISSILE

FACILITY

1 1 2 - 0 9 - 0 9 - 1 2 - 7 4 FAIRCHILD AFB 1 2 0 - 0 9 - 0 9 - 1 2 - 9 2 KEYPORT TORPÉDO

STATION 120 - 09 - 09 - 12 - 16 F. E. WARREN AFB

duchu zajásal. Bangorská základna byla hned na druhém místě. Zlatý Jimmy!

Podobným způsobem vypátral volací znaky AWACSu na letiti v Castle. Dva letouny

zrovna seděly na zemi a jeden byl na hlídkovém letu asi 300 kilometrů od pobřeí. Ten se také stal Stephensovým terčem. Podobně jako radarový systém OTH-B u Elmendorfu.

Podíval se na hodiny. Pak jetě znovu rychle prolétl sloupce čísel na papírech. Měl sice čas, ale zase ne příli. Musel toti skloubit tři hlavní úkony. Stanovil si proto postupové algoritmy, podle nich nejdříve obsluha OTH-B měla dostat na obrazovku a samozřejmě i do počítače údaje z pásky předem připravené hry 112-09-09-12-04. Stephens k tomu

vybral takovou soustavu dalích kódů, které zajistí bezpečný přenos hry o útoku

bombardérů z paměti,Jimmyho’ přes tento nevadský počítač, u kterého právě sedí jeden

inenýr a za ním stojí tři maskovaní chlapi. Jakmile bude mít Stephens hru - vypůjčenou od

.Jimmyho’ - uloenu v paměti tohoto aparátu, pak ji NORAD nebude potřebovat. Snad

občas se tam jen tak podívá, jaký asi bude um. Ale na to teď nemyslil. Potřeboval mít co nejrychleji program v Nevadě.

Mohl by sice na základě toho, co se dověděl, sestavit vlastní scénář útoku na Bangor,

naprogramovat jej a rychle odpálit na místo určení. Myslil na takovou monost. Nakonec ji vak odmítl, protoe neznal do vech podrobností situační kódy a to se mu to vak povedlo znamenitě, protoe málem vyvedl z míry Stephense. Co má poslat ,Jimmymu? Vdy tady nic nemá. Pak dostal nápad. Rychle si nechal přejet zásobu videozáznamů v paměti tohoto

nevadského počítače. Nebylo to sice nic valného, ale snad by to mohl zkusit s baseballem.

Nael starý záznam z 5. října 1982, kdy se na finále americké ligy při první hře utkali

Sládkové z Milwaukee s Anděly z Kalifornie.

POSILÁM TI HRU.

JAKOU? zeptal se ,Jimmy’.

BASEBALL.

KDO S KYM VÁLCI?

MILWAUKEE BREWERS PROTI CALIFORNIA ANGELS, klíčoval Edward.

JAKE MAJI ZBRANĚ?

DREVENE PÁLKY A KOZENY BALON.

TO JE VALKA ZE STAROVĚKU. NEMAM RAD STARÉ VÁLKY, odpověděl,Jimmy’.

TO NENI ZADNY STAROVĚK, ALE MODERNÍ HRA, napsal Stephens.

NA MILWAUKEE HODÍM ATOMOVKU 50 KILOTUN. A CALIFORNII ZVLÁDNU

CHEMICKÝM POSTŘIKEM TABUN A SARIN.

POSILÁM TI BASEBALL.

PŘIJÍMÁM. VECHNY PORAZÍM.

Stephens se musel zase usmát. Se zájmem se díval na obrazovku, kde mezitím

naskakovaly znaky .průvodního dopisu’ ke hře, kterou náhodou vyhrabal z paměti tohoto

přístroje.

74

AMERICAN LEAGUE PLAYOFFS - 1982

1 ST GAME, ANAHEIM, CALIF. OCT. 5

MILWAUKEE 021 000 000 - 3 7 2

CALIFORNIA 104 210 00X - 8 10 0

CALDWELL, SLATON (4), LADD (7), BERNARD (8)

JOHN: VITEZ: JOHN. PORAZENY: CALDWELL. NEJLEPSl BEZEC ZA MILWAUKEE:

THOMAS. ZA CALIFORNIA: LYNN. DIVÁCI 64 406

Pak proběhl záznam utkání, který byl převeden ji do grafické formy jazyka počítače.

Stephens po skončení své relace vyzval ,Jimmyho, aby nyní on poslal dohodnutou hru:

POSLI Ml HRU 112-09-09-12-04.

CO POSLES TY MNE?

Nyní se ji Stephens neusmál. Naopak, polilo jej horko, které rychle vystřídalo mrazení v zádech.

POSLAL JSEM TI BASEBALL. POSLI IHNED 112-09-09-12-04.

CO POSLES TY MNE?

Stephens cítil, jak mu stav vnitřního napětí svalů a cév narůstá do vyích poloh. Chlapi vzadu pochopili, e dolo k nějakému zádrhelu. Dokonce přestali filmovat a civěli do obrazovky, na její třpytivé ploe se odehrával zápas autora se svým dílem. Stephens cítil, jak mu vlhnou dlaně, v ústech vak měl jako v peci. Po páteři mu začal stékat čůrek potu.

Taková zdánlivě jednoduchá záleitost, a najednou si počítač, jeho počítač, postaví hlavu.

Stephensovi bylo jasné, e musí změnit bud pořadí hesel a nebo začít znovu, aby z

NORADu vylákal hru. Vzpomíná, e přece tuto operaci dělávali několikrát. Jednou při

sluebním shromádění v Pentagonu si dokonce museli vypomoci simulovaným startem

raketoplánu a jeho sestřelením laserovým paprskem v kosmických výkách právě zpaměti

.Jimmyho’. Tehdy Stephens také seděl spolu s jinými odborníky u počítače v podzemí

ministerstva obrany a tahal tento právě nejnověji připravený program. Nevzpomíná si vak, e by se ,Jimmy nějak stavěl na zadní. Stephens se rozhodl pro blufování.

BLAHOPŘEJI TI K VÍTĚZSTVÍ NAD MILWAUKEE BREWERS A CALIFORNIA ANGELS.

Obrazovkou prolétly nějaké zelené ‘čáry, pak naskočilo spektrum a nakonec odpověď.

KADÉHO PORAZÍM.

I MNE?

I TEBE! Odpověděl ,Jimmy’.

77

TO BYS MUSEL DOKAZAT!

DOKAU TI TO!

SOUHLASÍM. BUDEME SPOLU HRAT HRU. Napsal Stephens.

JAKOU HRU?

BITVU O BANGOR, rychle zaklíčoval Stephens a trnul, jaká bude odpověď. Nečekal

dlouho, protoe na obrazovce se objevila zelená čísla:

112-09-09-12-04.

Takovou odpověď Stephens vůbec nečekal. e by náznak pokroku? Vdy je to přece kód

pro útok bombardérů právě na ponorkovou základnu v Bangoru.

POSLI Ml HRU 112-09-09-12-04.

CO POSLES TY MNE?

Stephens hluboce vzdychl. Co mu má sdělit? Jak z něj dostat program? Co tam mohlo v

,Jimmym zaskočit?

UZ JSEM TI PŘECE POSLAL BASEBALL, psal Stephens.

VYHRÁL JSEM, odpověděl ,Jimmy.

MOHL BYS VYHRÁT ZNOVU.

NECHCI HRAT BASEBALL.

CO TEDY CHCE HRAT? zeptal se Stephens.

CHCI HRAT S TEBOU BITVU O BANGOR.

SOUHLASÍM. POSLI PROTO 112-09-09-12-04. Stephens to zkusil znovu v jiném zabalení.

CO POSLES TY MNE?

BUDU TI POSÍLAT ZPRÁVY Z MEHO BOJITĚ.

SOUHLASÍM. ZAČNI. MAS VÝHODU PRVNÍHO VÝSTŘELU, napsal ,Jimmy.

NEMOHU ZACIT? KDY NEMAM TVOJE PRVKY.

JAKE PRVKY?

POLI 112-09-09-12-04! napsal Stephens.

CO POSLES TY MNE?

Proklatě! To u není moné! Stephens láteřil. Udeřil pěstí do stolu. Chlapi vzadu se najeili.

Jeden z nich si zapálil cigaretu. Stephens se na něho hněvivě obořil a donutil jej cigaretu ihned zhasnout. Zlobně vyukal na klávesnici první nesmysl, který jej právě napadl: BLAHOPŘEJI K VÍTĚZSTVÍ.

TAK JE POSLI HNED, odpověděl ,Jimmy.

NEJDŘÍV MUSÍM S TEBOU HRAT O BANGOR, klíčoval Stephens.

PŘIJÍMÁM BITVU O BANGOR, sdělil .Jimmy’.

JA JSEM AMERICKY RADAR. CO JSI TY? připravil Stephens past na ,Jimmyho.

JA JSEM RUSKY BOMBARDÉR? přila rychlá odpověď.

78

KDO ZAČNE? tázal se Stephens a lákal ,Jimmyho k nějaké konkrétní odpovědi, ze které

by mohl zkonstruovat novou ádost o vyslání tolik potřebného programu.

STARTUJI. LETÍM. SMER BANGOR, napsal ,Jimmy’.

ZE SEVERNÍHO POLU? NEBO Z KAMCATKY? chytře stylizoval Stephens.

ROZUMÍM. POSILÁM ÚDAJE O LETU.

Konečně!” oddechl si Stephens a utřel si pot z čela. Ted ,Jimmyho chytil. Jeden z chlapů se rychle postavil a s ostatními dvěma zírali do obrazovky, která se v několika sekundách proměnila ve velkou světélkující mapu Severní Ameriky. Stephens bleskově připravil záznam snímání pro pamě. Obrysy území Spojených států byly provedeny ve světle

modré fluoreskující barvě. Strategické objekty na západním pobřeí znázorňovaly různé

obrazce. Sklady jaderných raket světlá čtyřcípá hvězdička. Letitě těkých dálkových

bombardérů B-52 černá hvězdička, zatímco letouny typu F-111 černé kolečko. Ponorkové

základny trojúhelníček. Jeden z nich se nacházel právě v místech slepé televizní mapy,

kde je Bangor. Pak se objevuje druhý obraz. Znázorňuje pohled z kolmé projekce nad

severním pólem. Při strategických hrách jej rádi pouívají, protoe nezkreslené ukazuje

nejkratí dráhy spojení mezi kontinenty. Rovnoběkový systém pro tyto účely vůbec

nevyhovuje.

Strategická hra začíná i pro Stephense překvapujícím vstupem. Nepřátelské bombardéry

letí nízkým přízemním letem nikoliv přímo přes Aljaku, ale kolem jejího jihozápadního

pobřeí, přes ostrov NUNIVAK, v těsném shluku, namačkány shora i zdola, jeden na

druhém, jako roj včel. Zřejmě chtějí vyvolat na obrazovkách protivníkových radarů dojem

jednoho letounu. Na obrazovce zanechávají čárkovanou stopu. Plíí se podél Aleut, nad

Kodiakem se náhle rozdvojují.

Tři letouny pokračují v nízkém letu směrem na Elmendorf.

Stephens okamitě pochopil, e jejich úkolem je zničit nejvýkonnějí protiletadlový

radiolokátor severní Ameriky OTH-B. Druhý proud letí zhruba po diagonále pomyslného

obrazce tvořeného 150. a 140. poledníkem a 50. a 60. rovnoběkou severní ířky. Prostě

od pevniny směrem do Tichého oceánu. Prudký záblesk v podobě oslňujícího kolečka

náhle exploduje v místě, které se nachází kousek nad Anchorage, tedy na základně

Eimendorf. Vak se také ihned objevuje lutými písmeny vybarvený nápis HODINA H

MINUS 100. RADIOLOKÁTOR OTH-B ZNIČEN RAKETOVÝM ÚTOKEM Z

NEPŘÁTELSKÝCH BOMBARDÉRU. Hodina H je vlastní útok na Bangor.

A tak tedy hodinu a čtyřicet minut předtím byl oslepen hlavní radiolokační systém.

79

Přesto vak radar OTH-B stačil získat první informace o přeletu jednoho neznámého

letounu, pravděpodobně velkých rozměrů, jaké mívají mezikontinentální typy. Červené

bombardéry, které provedly raketový útok, nyní ostře mění kurs směrem na jih a likvidují mení radiolokační systémy podél pobřeí Britské Kolumbie. Druhá skupina letounů mezitím pokračuje v letu ve zdánlivě nepochopitelně velké vzdálenosti od břehů. Teprve při signálu HODINA H MINUS 60 koriguje směr a nalétává do koridoru, který je zhruba vymezen padesátou rovnoběkou. Tedy směrem na kanadský Vancouver. Jak vidět, budou

,brát Bangor obchvatem. Nikoliv z moře, nýbr ze severovýchodu, z pevniny. Jeden z

útočících bombardérů, jak Stephens pozoruje na obrazovce, se náhle odděluje od skupiny

a míří opět do oceánu. Vysvětlení je ihned při ruce.

HODINA H MINUS 50. UTOK RAKETOU DALEKEHO DOLETU Z RUSKÉHO

BOMBARDÉRU PROTI AMERICKEMU AWACS, JEN SE NACHAZI 600 KILOMETRU

ZAPADNĚ OD ABERDEENU, STAT WASHINGTON.

Tohleto a polu do éteru, na velitelství se snad zblázní. Stephens se vak rozhodl, e

ostré hrany celé situace trochu otupí. V kadém případě musí program odeslat včas. To

znamená, e se pokusí dát upozornění i do počítačů v Bangoru. Spojí to s pokynem, aby

obě ponorky rychle zvedly kotvy a odpluly do poplachových prostorů rozmístění v Pacifiku, jak to mají ostatně pro podobné případy ohroení předepsáno ve směrnicích. Stephens si rovně promyslil, jak celý poplach ukončí.

Nechá vystartovat druhý AWACS, který bude muset jít do vzduchu okamitě, jakmile jeho

kolega dostane do počítačů zprávu o nalétávající skupině cizích bombardérů. Ten pak

zjistí, e jde o chybu, o falený poplach. Radiolokátor OTH-B sice dostane v hodinu H

minus 100 od Stephense z Nevady pokyn, e probíhá strategická hra, podle ní musí

nahlásit cizí letoun a pak být celou hodinu ,zticha, protoe je cvičně likvidován. Stephens tak chtěl podvést i malého velkého éfa. Nechat toti vyřazen dalí dobu z provozu takový systém, jakým je ivotně důleitý OTH-B, to by byla vlastizrada největího kalibru, které se Stephens nemůe dopustit. A bude hodina H minus 40, tedy po jedné hodině vyřazení aljaského radiolokátoru, vyle do vech zaangaovaných počítačů zprávu, e lo jen o

strategickou hru vyího velitelství a technickou prověrku dotyčných systémů. A tak se vlk naere a koza zůstane celá. Spokojen bude náčelník gangu, protoe strategické systémy utrpějí dalí technický ok.

80

Celou hodinu budou bez hlavního radiolokátoru a po tuto kritickou dobu budou

přesvědčeni, e se na jejich elitní ponorkovou základnu neviditelně, neslyitelně a

nepostiitelně plíí vzduchem nepřátelské bombardéry. Spokojen bude i NORAD, protoe

selhání bylo tentokrát na Aljace a v Kalifornii. Stephens jeho jménem vechno zařídí tak, e se vlastně nic nestalo. Byla to přece jen prověrka systémů. A tak veřejnost se nic nedozví a strategické síly tolik neutrpí na prestii.

Tak si to alespoň Stephens v duchu naplánoval. Nemohl tuit, e podcenil malého velkého

éfa, který pozorně sledoval jeho kadý krok, kadý tah. Spojil se se Stephensem těsně

před odesláním programu na OTH-B, na AWACS i do Bangoru. Dal si vyloit plán.

To musí vyznít,” křičel. Nemohl byste je, Stephensi, trochu déle dret na skřipci?”

Myslíte s bombardéry?” naoko nechápavě se zeptal inenýr.

Ale ne! Myslím ten moment, kdy jim oznámíte, e jde zase jen o falený poplach. Ta vae hodina H minus 40. Dejte jim zprávu a po delí době. A se zapotí. Třeba v hodinu H

minus 20. Jasné, Stephensi?”

Zbyde jim pouhých dvacet minut. Obávám se, e j e t o příli riskantní. Někdo by mohl

udělat nějakou nepředloenost.”

Jen ádné strachy. Hodina H minus 20. Rozumíte? Dříve jim ten signál neposílejte.”

Zaznělo to rozkazovacím tónem. Ostatně kdy Stephens rozjel program naplno a vysílal

informace na aljaský radiolokátor, do letounu AWACS a na ponorkovou základnu v

Bangoru, rozsvítila se současně horní obrazovka, která byla prostředníkem mezi malým

velkým éfem a Stephensem. Malý velký éf chtěl být u toho. A také u toho zůstal po celý průběh akce. Pouze jedenkrát, na dobu několika minut, obraz i zvuk z horního monitoru domácí televize zmizely. Stephens byl tak zabrán do vlastní korespondence, e si toho ani neviml. Malý velký éf toti volal spojce do Tulsy v Oklahomě. Do mikrofonu řekl jen několik vět, samozřejmě krycích formulek. Jejich smysl byl jediný: spojka se svými lidmi co nejrychleji vstoupí do pouličních telefonních automatů a spojí se podle předem udaných čísel s ministerstvem obrany, Sborem náčelníků tábů, se senátory za stát Washington,

Aljaka a Kalifornie, s guvernéry těchto tří států, s předsedou branného výboru Senátu, s ředitelem televizní společnosti NBC a se éfredaktory Washington Post a New York Times.

Úkol byl pro vechny stejný-tlumočit vzkaz: Ji padesát minut dezinformují systémy

strategické obrany Spojených států.

81

ádná ruská letadla neletí ani na Aljaku, ani neútočí na AWACS, ani nesměřují na

Bangor. Opět po třech dnech katastrofální a trestuhodné selhání výstraných elektronických systémů.”

Malý velký éf informoval vojenské vedení země a čelné představitele tří států a dvou

vlivných sdělovacích prostředků nikoliv ,v čase, kdy to měl udělat Stephens, tedy v hodinu H minus 20, ale mnohem dříve. V hodinu H minus 50. Předběhl Stephense o plnou půlhodinu. Mohl si to samozřejmě dovolit. Je éfem akce a Stephens jeho zajatcem.

Asi za hodinu zavolal .tajemník’ Stephense ke schůzce do dodávky. Z přítmí se ozval

známý hlas.

Stephensi, úkol splněn velmi dobře. éf je spokojen. Pod sedadlem máte tentokrát

telefonní přístroj s anténou. Ten drát vystrčte otvorem ve dveřích, který ji znáte.

Můete mluvit!”

Inenýr zvedl aparát. Poloil si jej na kolena. Nahmatat anténu a vystrčit ji ze těrbiny nebyl ádný próblém. Sejmul sluchátko. Pak uslyel hlas Barbary.

Tati, tak tě volám, jak jsem slíbila.”

Odkud volá? Kde jsi, Barbaro?” dychtivě se ptal.

Jsem v Hiltu.”

Hilt? Kde to je?”

Na hranici mezi Kalifornií a Oregonem. Jedeme po dálnici číslo 5.

To je dálnice ze Sacramenta do Portlandu?”

Ano. Zůstáváme tady v Hiltu na noc.”

Neubliují ti?”

Vůbec ne. Řekli mi, e dva tři dny a pustí mě domů. A jak ty?”

Mám hodně práce.”

Dovolili mi také zavolat maminku. Nebyla doma. Tak jsem mluvila s bábinou. A skončí tu práci, tak se sejdeme, jo?”

To ví, e ano,” řekl Stephens. Vzápětí mu Barbaru vyhodili z linky. Mu v rohu dodávky řekl:

Stephensi, nesmíte se zlobit, ale čeká vás jetě jeden hovor.. Patrně nepříjemnějí.

Generál Barber se rozhodl, e nebude čekat, a ho podle dohody zavoláte, ale chce s vámi mluvit okamitě. Ná člověk v recepci hotelu v Myrtle Beach mu sdělil, e jste byl nucen vyhledat lékařskou pomoc mimo dům a e chvilku potrvá, ne vás seene.”

Co mu mám říci? Po tom, co se dneska odehrálo, bude určitě naléhat, abych se ihned

vrátil.”

Ohlaste mu, e jste onemocněl akutní ledvinovou kolikou. Musíte z generála vydímat

jetě tak tři čtyři dny.”

To znamená, e budu vysílat falený poplach jetě jednou?

82

To u je přespříli! Mám jen jedny nervy! A dejte mně vyprat koili!”

Původně jsme vás najali na měsíc. Pak jsme vám vzhledem k vaí kratí dovolené změnili

pobyt na jednadvacet dní. Jste u nás teprve první týden. Tak se uklidněte.”

Stephens chtěl něco namítnout, ale zabránilo mu v tom řinčení telefonu.

Haló, Stephensi!” ozval se v dálce hlas, který vak nepatřil generálovi. Stephens ihned poznal Hansona.

Ano, plukovníku?”

Zase nám vybouchly výstrané systémy. Je z toho hrozná ostuda. To vechno ty vae

počítače!”

Nevím, o co jde, plukovníku,” řekl Stephens a snail se zachovat klidný tón.

Během čtyř dnů nám počítače dvakrát hlásí útok na strategické objekty. Samozřejmě

falený.”

Nechápu, proč mi to sdělujete, kdy mám dovolenou.” Musíte ji ihned přeruit. Lete rovnou do Washingtonu. Ministr svolává poradu velitelů i expertů. Generál Barber u

odletěl.”

Lituji, ale to nepůjde. Právě mi lékař zakázal jakýkoliv pohyb.

Musím zůstat nejméně čtyři dny v klidu na lůku. Akutní ledvinová kolika.”

Snad čtyři hodiny, ne!” vytěkl plukovník.

Slyel jste dobře. Čtyři dny.”

Víte co, Stephensi. Já se s vámi dohadovat nebudu. Vyřizuji vám pouze rozkaz generála

Barbera. Máte se ihned, opakuji ihned sbalit a odletět do Pentagonu na zítřejí poradu.

Začíná v jedenáct hodin dopoledne u ministra. Jste jmenován členem technické komise,

která musí ministrovi předloit návrh opatření. Zajímá se o to tentokrát i sám prezident.

Hodně těstí, Stephensi.”

****

Montana. Oceán travní zeleně se vlní proti iroké hrázi Skalistých hor, dělící jej do dvou

protáhlých oblastí. Jednou je zlatohnědá rovina Velkých plání, do ní se zařezávají údolí řek a jednotlivé hory - pamětníci slavných Siouxů a nepřehledných stád buvolů. Obrovské obilnice i střediska masného průmyslu. Ta druhá část jsou rovnoběné řady uzavřených

údolí s farmami. Koberce věčně zelených lesů na strmých kopcích. Podzemí, odkud se

kdysi těila měď, zlato a stříbro, je stále jetě bohaté uhlím, ropou a rudami vzácných kovů.

Členem Unie se stala roku 1889. Plochou teritoria je Montana čtvrtým největím státem

USA.

83

Před ní jsou pouze Aljaka, Texas a Kalifornie. Se 793 000 obyvateli je vak está od

konce.

Země bouřlivých událostí té etapy americké historie, které se říkává jak byl dobyt Západ.

Střediska lovců, obchodníků a vojenské pevnosti. Probíhala zde největí dramata bojů

domácího indiánského obyvatelstva proti bílým vetřelcům. Stačí uvést rok 1876 a bitvu u

Little Big Hornu, kde Cheyennové, Siouxové a Dakotové pod vedením proslulého náčelníka

Sedícího býka porazili na hlavu amerického generála Georgea A. Custera. Je to země

turistických atrakcí s nesčetnými příleitostmi lovu, rybaření, lyování a táboření. Národní parky od Yellowstonského a po Glacier National Park se 60 ledovci, 200 jezery a mnoha bystřinami plnými pstruhů. Národní květinou je zde veobecné uznávaná trvalka Lewisia

Rediviva. Stromem borovice těká. Kamenem safír a achát. Ptákem skřivan západních luk.

Motto státu je,Oro y plata, aneb .zlato a stříbro’. Snad i proto se mu říká ,Stát

pokladů.Ano, taková je Montana.

Tam, kde Skalisté hory přecházejí z jihu ve dva jazyky, Little Belt Mountains a Big Belt Mountains, tedy v horské velikány kolem tří tisíc metrů, a z východu do Highwood Baldy, které mají asi 2000 a 2500 metrů, začíná velká deska montanské prérie. Na pomezí

těchto kopců a rovin, necelých deset kilometrů od edesátitisícového města Great Falls na řece Missouri, leí významná vojenská letecká základna Malmstrom. Patří k páteři amerických strategických sil. Rozsáhlé nadzemní i podzemní hangáry. Rozjezdové dráhy

pro letouny F-106. Zejména vak betonové podzemní achty pro odpalovací zařízení

balistických raket Minuteman-ll a Minuteman-lll.

Kdy kolem roku 1965 spoutěli první Minutemany do těchto odpalovacích sil, byli vichni nadeni, e tato nová raketa s bojovou hlavicí o ničivé účinnosti 2 milióny tun tritolové výbuniny s doletem přesahujícím 11 000 kilometrů je dvakrát přesnějí ne dosavadní rakety Titan. Ji samotné pojmenování .minuteman’ - milicionář z americké revoluce,

okamitě připravený nastoupit mělo vzbuzovat hrdost vojáků na těchto základnách.

Hrdost nad. historickými reminiscencemi boje za nezávislost amerických osad proti britské koloniální správě. Tehdy, 18. dubna 1775 poslal anglický generál Gage 700 vojáků červenokabátníků, jak jim posměně říkali američtí osadníci aby zničili velký sklad zbraní asi pětatřicet kilometrů severozápadně od Bostonu. Tehdy bostontí revolucionáři poslali slavné postavy amerických dějin, stříbrotepce Paula Revera, dělníka Williama Dawese a doktora Samuela Prescotta, aby sedli na koně a vyburcovali farmáře, kteří se pak se zbraní v ruce postavili proti anglickým vojákům.

84

A tak u Lexingtonu padly výstřely, které uslyel celý svět a je znamenaly začátek americké revoluční války se vemi dalekosáhlými důsledky. Kdy se červenokabátníci generála Gage ve zmatku obrátili a vraceli zpět do Bostonu, byli podél cesty zaskočeni zničující

palbou tisíců .minutemanů’, kteří se mezitím skryli v okolních lesích. Skrytá a přesná palba minutemanů z 18. století se měla stát jakýmsi ideovým sloganem amerických raketových Minutemanů z 20. století.

Na počátku sedmdesátých let začali zavádět typy Minuteman lll. Strategické systémy, kdy

jedna raketa dopraví tři náboje Mark 12 A o síle 335 kilotun, kadý na cíle, vzdálené

500 kilometrů a s přesností zásahu kolem 200 metrů. Letí rychlostí 24 000 kilometrů za

hodinu. To znamená, e nad města SSSR a socialistických zemí v Evropě by dorazily za

pouhých 30 minut.

Spustit tuto jadernou smr by bylo dílem okamiku …

Kapitán Daryl Rogers a poručík Stevie James vystoupili na základně Malmstrom, z

Rogersovy červené pětisedadlové Electry. Střídali se v jízdě z domovů do zaměstnání s

Jamesovým metalizovaným Le Baronem. Dnes byl na řadě u volantu kapitán, tíhlý

pětatřicátník. Absolvent Vojenské letecké akademie v Colorado Springs. Sluba u raket

Titan-ll na základně Little Rock v Arkansasu, pak ve zkuebním a kolním středisku

Redstone Arsenal v Alabamě. Mezitím postgraduální kurs na Georgetownské univerzitě ve

Washingtonu. Intelektuální sklony. Stále něco píe. Otec bojoval také jako kapitán v

Pattonově 3. armádě na Sicílii, v Normandii a v Ardénách. Po zranění pod Bastogne v

prosinci 1944 byl evakuován do Států. Slubu neopustil a po korejské válce odeel do

důchodu jako plukovník.

O deset let starí kapitánův bratr Christopher rovně slouil jako důstojník. Ve válce sice nebyl, ale v hodnosti podporučíka 3. praporu 1. pluku 2. brigády námořní pěchoty zail v Nevadě skutečné účinky atomové války.

Kapitán Rogers plní úkoly spolehlivě. Má smysl pro povinnost. Je astně enat. Manelka Agnés. O tři roky mladí. Rovně absolventka stejného postgraduálního kursu, kde se oba poznali. Mají pětiletého syna Waltera.

Druhý mu s jedním stříbrným plíkem na náramenících, poručík Stevie James slouí

zatím čtvrtý rok po vyřazení z coloradské akademie na prvním a stále téme místě.

Svobodný, estadvacet let. Ambiciózní. Sportovec.

Brr! zachvěl se kapitán Rogers, kdy zamykal vůz. Rychle si zapnul vechny knoflíky

plátě.

85

Copak, kapitáne?” uklíbl se James, ale nicméně si rovně pevně přitiskl klopy kabátu s teplou vlokou. Zima letos přila nečekaně brzy. Celá Montana leí pod silným sněhovým příkrovem.

Oba mui vykročili z parkovitě směrem k budově, která náhle jako by vyrostla ze

sněhových závějí. Poručík vzal za kliku a otevřel dveře, aby mohl kapitán první vstoupit.

Veli do teplé chodby, v atně odkopli z nohou sněhové ,kanady’ a obuli si normální

polobotky se surovou gumou na podrákách. Vklouzli do bleděmodrých kombinéz s

nápisem ,231. peru balistických raket’ na zádech.

Tady se určitě cítíme lip, ne?” řekl kapitán Rogers, otevřel zámek brany a vytáhl z ní červené desky. Přistoupil k neprůstřelnému sklu a přisunul je k lhostejně se tvářícímu strá-

nému.

Stráný otevřel desky, prohlédl si obě průkazky s fotografiemi, které v nich byly vloeny a upřel pohled na oba příchozí. Teprve potom zvedl sluchátko telefonu a vyukal nějaké číslo.

Je tady posádka k vystřídání, pane,” řekl. Natáhl ruku k panelu a stiskl jedno z tlačítek.

Ozvalo se zabzučení, signalizující, e se otevřely dveře. Oba důstojníci proli dovnitř do bezpečnostního prostoru.

Stráný si opět prohlédl jejich tváře, pak vrátil desky. Vytáhl dvě sluební pistole v

koených pouzdrech s upínacími pásy a poloil je před kapitána Rogerse a poručíka

Jamese, kteří nastupovali k obsluze raket. Připjali si zbraně a vykročili chodbou ke dveřím výtahu.

Mladý stráný, svírající v rukou M-estnáctku, se postavil do pozoru. Poručík James stiskl přivolavač a dal přednost nadřízenému, aby nastoupil jako první. Kdy se dveře liftu opět otevřely, ocitli se v suterénu základny s odpalovacím střediskem. Je tu tolik betonu a oceli, e by se z toho dalo postavit město, napadne Rogerse pokadé, kdy nastupuje slubu.

Bojová hlavice o ničivém potenciálu pěti megatun by měla na tuto podzemní pevnost asi

stejný účinek jako prskavka v ohňostroji.

Jakmile vystoupili z výtahu, ozval se ostrý tón poplaného klaksonu. Rogers rychle

přistoupil k zajitěným dveřím. Kdy vyukal na klávesnici kód, promluvil do domácího

hlásiče.

Zde kapitán Rogers. Připraven k prokázání totonosti.” Nadechl se. Leden. Ohio.

Anthony. Rum. Tokio. Jazz.” Kývl na Jamese.

Poplaný zvonek utichl. V pořádku.

Skryté motory bzučely. Kolíky, které uzavíraly vchod, zmizely. Oba mui uvolnili dveře a proli do dalí chodby. Pomalým krokem se přiblíili ke druhým protitlakovým dveřím.

86

Zde LOSOS,” ohlásil Rogers volací znak svého týmu.

Dveře se před nimi otevřely. Pozdravili posádku, kterou přili vystřídat. Velitel obsluhy raket, holohlavý major, vstal ze svého křesla u panelu vstupní kontroly a protáhl se. U jsme měli strach, jestli jste nezapadli cestou do vánice, hoi.” Otočil se na svého zástupce, mladičkého poručíka, který u jednoho z panelů kontroly odpalování dokončoval zápis údajů do formuláře připevněného na tabuli. Je třeba předat slubu a podepsat předávací dokumentaci.

Domovem pro tuto noc se pro střídající tým stane buňka, iroká čtyři a dlouhá osm metrů.

Blikají tu neustále kontrolní světélka. Hučí ventilátory. Slabé aróma elektřiny se mísí se stopou vůně silné kávy. Místnost plná panelů s vysokofrekvenčními vysílačkami, spínači, zařízeními na čitění vzduchu a náhradními přístroji. Rychloběný dálnopis s přímým

spojením do hlavního stanu velitelství strategického letectva.

V koutě bzučí chladnička s typickými začátečními písmeny modré barvy firmy General

Electric. V dalím rohu je umístěn malý bílý záchod. Na kadé ze dvou konzolí, slouících k ovládání vypoutěcího zařízení raket, je výstup počítače a velké informační panely, ukazující postavení kadé z deseti raket, ovládaných z této buňky. Na stěně buňky je

namontován jasně červený trezor, zajitěný dvěma zámky.

Kdy Rogers zavíral bezpečnostní dveře za odcházející posádkou, James si odepnul

pouzdro s pistolí, pověsil je na dosah ruky, usadil se do červeného křesla své konzoly a začal studovat kontrolní sezam funkcí konzoly.

číslo est stále jetě mimo pohotovost, pane. Ostatních devět naprosto v pořádku. Zatím ádné výstrahy.”

Dobře,” řekl Rogers.

Náhle se rozsvítila řada světel. Zazněl bzučák. Poručík rychle stiskl tlačítko a tím bzučák vypnul. Rogers přeel na druhou stranu místnosti a přehlédl obsah chladničky.

Mléko do kávy. Hostess Sno Balis v celofánu. Nějaké jídlo v lepenkové krabici, která tam stála u týden. Trochu ovoce. Vybral si jedno jablko a otočil se, aby se podíval, co dělá jeho zástupce. S chutí se pustil do jablka. Kyselé. Kdy u se zakousl do kyselého jablka, tak si řekl, e se ponoří i do kyselosti povinností noční sluby. Začal listovat v instrukční knize, kterou musí ovládat kadý slubu konající důstojník. Měla syté červené desky.

Rogers mechanicky vnímal kódy, hesla a jednotlivé úkony, které je třeba provést po

rozkazech z velitelství. Pak vytáhl z overalu jiné, zelené desky. Skrývaly jeho osobní

tajemství, které by se vak mělo v nejbliích měsících dostat do iroké veřejnosti. List za listem. Dopis za dopisem.

87

Kapitán nikdy nezapomene den, kdy mu poddůstojník, jeho tvář má stále před očima,

doručil obálku s telegramem. Text byl stručný: Christopher dnes zemřel. Matka.”

O tom, e bratr Christopher je váně nemocen, věděl kapitán Daryl Rogers ji dlouho.

Leukémie. Obávané onemocnění krvetvorného systému, charakterizované rozsáhlým

zmnoením bílých krvinek různých vývojových řad. Věděl, e bratr zemře. To mu řekl

oetřující lékař ve vojenské námořní nemocnici v Bethesdě ve Washingtonu zcela

otevřeně. Nedělejte si naděje. Kdy se to vak stalo, nemohl se vzpamatovat. Zapomněl,

e by se kdy vůbec s bratrovým osudem vyrovnal. Prst boí se ho dotkl, tak usnul věčným

spánkem, plakala po pohřbu utrápená matka. Dobří lidé musejí zemřít, ale smrt nemůe

odnést jejich jména, říkal si Rogers. Zapsal si ta slova tukou pod vytitěná písmenka

telegramu.

Jak je to vechno zvlátní. Někteří se tak bojí smrti, e nikdy vlastně nezačali ít. Chris takový nebyl.

Stal se vak spolu s jinými tisíci Američanů pokusným králíkem. Psal o tom z nemocnice

mladímu bratrovi Darylovi.

List za listem. Dopis za dopisem. Deník na pokračování, uloený v zelených deskách, leč

nedokončený. Zákeřná nemoc přervala Chrisovu svědeckou výpověď.

V jednom z dopisů Chris napsal, e umřít v pravý čas je umění. Přehlíí se vak, e důraz je konec konců jen na prvním slově: umřít. V pravý i nepravý čas vdycky se patně umírá.

Jsou city, jejich ozvěna v dui nikdy nevymizí, napsal si do zápisníku Daryl, kdy myslel na umírajícího bratra. Stále jej vidí při posledním setkání v nemocnici. Troska s vyhaslým pohledem. Pětačtyřicetiletý stařec. Kdysi statný voják. Major námořní pěchoty v záloze …

Daryla Rogerse od Chrisovy smrti stále více vzruovala mylenka zveřejnit ve, co mu bratr napsal. Chris toti věřil, e jeho bývalí kolegové z námořní pěchoty, kteří proli zkoukami explozí jaderných zbraní budou ochotně napomáhat při vyhledávání obětí ozáření a přispějí svými svědectvími k odhalení toho, co bratr v dopisech nazýval zločinem. A Daryl Rogers, kapitán amerického strategického letectva, má přijmout Chrisův názor o zločinu vlády, v jejích slubách sám pracuje? Visel ve vudypřítomné smyčce rozhodování a po krk.

Sváděl ve vlastním nitru zápas. Rozhodnout se nebo se nerozhodnout. Připomínal si slova

Longfellowa nerozhoduj se ukvapeně, učiněné rozhodnutí ji nikdy nelze odvolat”.

U obrazovek výstraných elektronických systémů strávil dlouhé hodiny přemýlením o

svém vztahu ke zločinu. Má mu hodit rukavici, jak to udělal Chris?

88

Zastat se spravedlnosti? Jako budoucího důstojníka US Army ho učili, e spravedlnost je

první ctí těch, kteří velí. Byla to tedy jenom fráze?

Jednoho dne přiel od bratra dopis. Obsahoval pouze novinový výstřiek. Newyorské

Timesy ze dne 8. února 1982 přinesly sdělení zpravodaje agentury UPI z kalifornského

Sacramenta. Byla to nevelká zpráva.

Bývalý armádní lékař přeruil pětadvacetileté mlčení a řekl dnes, e dostal rozkaz falovat údaje, aby zakryl skutečnost, e vojáci byli při čtyřech zkoukách s jadernými zbraněmi v roce 1956 a 1957 vystaveni nebezpečně vysoké úrovni záření.

Bývalý vojenský lékař Van. R. Brandon sdělil, e přísně utajovaná lékařská skupina, k ní náleel, vedla dva exempláře záznamů o dávce ozáření, získané z filmových indikátorů, které nosili vojáci na atomové zkuební střelnici Yucca Fiat v Nevadě.

.Dostali jsme instrukci vést dvě sady knih’, řekl pan Brandon. ,Jedna měla ukazovat, e

nikdo neobdrel dávku ozáření, převyující přípustnou hodnotu podle dozimetru. Druhá

sada knih obsahovala skutečné údaje, zjitěné indikátorem na těle vojáků a byla uloena v uzamčeném kufříku, který se kadé ráno připojoval řetízkem k ruce jednoho důstojníka.’ 

Druhý den po zveřejněni této zprávy, 9. února 1982, washingtonské ministerstvo energie,

nástupce bývalé Komise pro atomovou energii, je spolu s Pentagonem organizovala

uvedené pokusy, Brandonova tvrzení popřelo.

Nepopřelo vak a nemohlo popřít fakt, e výskyt rakoviny, leukémie a dalích nemocí ,

společný rozsahem i datem výskytu vem postieným, potvrzuje slova armádního lékaře,

který, by opoděně, ale přece jen pocítil tlak svědomí a promluvil. Moná, e se právě

doktor Brandon v Nevadě setkával i s Christopherem, uvaoval Daryl, kdy si porovnával

výstřiek z New York Times s bratrovými písemnostmi. Co se tam vlastně tehdy odehrálo?

Kapitán se rozhodl stůj co stůj dopídit pravdy. Bratr slouil v elitní jednotce, která měla za sebou zkuenosti z války v Koreji. Její 3. prapor, v něm byl Chris zařazen, se stal jádrem takzvané .Provizorní atomové zkuební brigády’.

Pod velením brigádního generála, který vak do první zkuební linie nikdy neel, se 2100

muů zúčastnilo v blízkosti atomové střelnice Camp Desert Rock v nevadské pouti

několika speciálních cvičení.

To byla jen jedna brigáda! Avak kolik se jich v Nevadě a na Bikini vystřídalo! Darylovi se dostal do rukou dokument kongresového etření programu amerických jaderných pokusů z roku 1983.

89

Tam stálo černé na bílém, e Spojené státy uskutečnily od 16. července 1945 do 31.

prosince 1982 na 700 jaderných výbuchů, převáně v Nevadě a na Marshalových

ostrovech v Tichomoří, jich se postupně zúčastnilo 250 000 vojáků a 150 000 civilistů. Po pětadvaceti letech od těchto pokusů vydalo Středisko pro kontrolu onemocnění v Atlantě epidemiologickou studii o osudu mnohých atomových veteránů, z nich bylo evidováno

2595 na onemocnění leukemií.

Tito neastníci, podobně jako Rogersův bratr Christopher, zůstali ponecháni svému

stralivému osudu. Kdy se u nich začaly objevovat a dosud skryté a opoděné účinky

ionizujícího ozáření, jemu byli záměrně vystavováni, úřední místa je odmítla uznat jako pokozené v důsledku zkouek s jadernými zbraněmi. Nikdo jim ze shora neposkytl pomoc.

Stali se obětí jedné z nejzločinnějich her, jaké kdy vláda USA hrála s americkými občany.

V Darylovi rostlo den ode dne přesvědčení, e je povinován památce svého bratra, aby

jeho písemnou pozůstalost utřídil a uveřejnil. Jistě i dalí veteráni zvednou svůj hlas. Bude to jeho opravdové rozhodnutí!

Pane, kontrolní světlo!”

Kapitán se vytrhl ze svých úvah. Kde?’*

Číslo osm,” hlásil poručík James. Rogers přeel k poručíkovu panelu. Potvrďte kontrolu!”

Poručík Stevie James řekl: Rozumím.” Stiskl spínač. Světlo opět zhaslo.

Rogers se vrátil ke své vlastní konzole, umístěné půl druhého metru od poručíkovy, zběně přehlédl vybavení, usedl a začal se opět zaobírat bratrovou písemnou pozůstalostí. Vzal pero a udělal několik poznámek na list čistého papíru. Do záhlaví napsal velkou dvojku.

Pak k němu svorkou připojil první z bratrových záznamů, označený datem 24. 6. 1957. Do

chystané publikace jej Daryl hodlal zařadit hned po novinové zprávě o výroku vojenského

lékaře Van. R. Brandona. Christopher Rogers v záznamu psal s reportérskou přesností:

Dobré jitro, pánové,” ozval se hlas v jakémsi ampliónu. Vítejte na území, kde rostou obří hřiby. Uvidíte přesně to, co mohli spatřit jen ti, kdo přeili Hiroimu. Budete k jaderné explozi blíe ne kterýkoli americký voják před vámi. Pokud nebudete dbát rozkazů, můete být zraněni. Dnes se seznámíte s nukleárním výbuchem naplánovaným na 6.30

hodin. Tento pokus je pojmenován krycím kódem Priscilla a vy se zde nacházíte proto,

abyste se seznámili s účinky atomové zbraně.” Pak nastala kratí přestávka a ticho

rozbřesku v pouti přeruovalo jen praskání v ampliónu, který z nás nikdo nikdy nespatřil.

Potom se tý hlas opět ozval: Vae zákopová linie leí 3200 metrů od epicentra. Nyní je hodina H mínus padesát pět minut.” Tak, jak hlasatel dokončoval své hláení, které se neslo nad oputěnou nevadskou poutí, rostlo mezi námi napětí.

90

Cítil jsem jakousi tíseň. Asi z toho, e já, Christopher Rogers, podporučík americké

námořní pěchoty, budu poprvé vystaven fyzickým a psychologickým účinkům jaderné

exploze. Vichni jsme strnuli, kdy jsme náhle v ranním rozbřesku rozeznali balón, na

něm byla Priscilla zavěena. Pomalu stoupal do určené výky 250 metrů nad zemí.

Zařízení se zdálo být tak hrozně blízko. Na dosah ruky.

Hodina H se blíila. Jetě jednou jsme si procházeli instrukce. Patnáct minut před

odpočítáváním jsme měli vstoupit do zákopů. Dvě minuty před výbuchem kleknout na

koleno a otočit se pravou stranou těla k Priscille. Zavřít oči a pevně na ně přitisknout levou ruku. Pravá ruka měla svírat ochrannou masku, kterou jsme měli nasadit a v okamiku, kdy se zdvihne vichřice, způsobená tlakovou vlnou. Abychom se prý nenadýchali poutního

prachu. Po detonaci jsme měli vstát a postupovat otevřeným terénem směrem k epicentru

exploze.

Tam nás očekávala prohlídka různých předmětů, bezprostředné vystavených účinkům

Priscilly. Bylo nám řečeno, e jediné potenciální riziko je gama záření. Avak to hned zmizí, jeliko paprsky gama se  í ř i rychlostí světla v horizontální rovině. Proběhnou prý zcela nekodně nad námi, pokud samozřejmě budeme v zákopu klečet, jak nám bylo přikázáno.

Filmové indikátory, připravené na přední kapse blůzy polní uniformy, měly měřit stupeň

naeho ozáření.

Tvář otočit vlevo! Masky nasadit! Přílby!”, ozval se opět rozkaz reproduktorů. Kleknout na levé koleno a v této poloze vydret! Nevstávat! Opakuji, nevstávat!” Posluně jsem splnil rozkaz a klekl si levým kolenem do hustého poutního prachu, před kterým nebylo úniku ani na dně zákopu. Chlad studené země rychle pronikl slabou vrstvou látky uniformy, která oddělovala mé koleno od země.

Dejte si levé předloktí před oči! Pevně zavřete oči a neotvírejte je! Nyní je hodina H mínus pět.”

Atak jsme zůstali klečet vzákopu, skloněni k zemi, naplněni úzkostí a očekáváním,

nemajíce vůbec ponětí, co nás čeká.

Je hodina H mínus 30 sekund a za okamik započne odpočítávání.”

Jediným zvukem tohoto okamiku byl můj dech a umění v ampliónuZačal jsem se potit.

Cítil jsem vude vlhko. Pravou rukou jsem si nahmatal indikátor, který byl stále na svém místě na kapse blůzy. Oči jsem měl pevně, a bolestivě zavřené.

91

Amplión začal odpočítávat.  D e s e t , … pět, čtyři, tři, dva, jedna. Místo nuly jsme uslyeli jakési silné cvaknutí. Okamitě mne vzadu na krku polilo nesmírné horko. Tepelnou vlnu doprovázel oslňující záblesk. I kdy jsem měl pevné zavřené oči a navíc si před nimi drel ruku, přesto jsem byl okován, kdy se mi objevily kosti mého předloktí, jako kdybych se ocitl před rentgenem. O několik let později jsem se dozvěděl, e jsem byl vlastně rentgenován, avak energií mnohem větí, ne představuji normální lékařské paprsky X.

Během několika sekund se ozvalo zahřmění, jako kdyby se nad námi hnalo tisícihlavé

stádo. Tento hukot doprovázel obrovský tlak, který mě srazil na dno zákopu. Tlaková vlna, zrozená nesmírnou energií exploze, postupovala rychlostí 650 kilometrů za hodinu. Hřmění i tlak byly děsivé a ohluující. Země se začala prudce chvět. Ztratil jsem kontrolu nad ovládáním vlastního těla. Létal jsem v zákopu jako míč od stěny ke stěně. Ohromen

strachem jsem nakonec otevřel oči.

Byl jsem zavalen tak silnou vrstvou prachu, kamení a píny, e jsem na metr před sebe.nic neviděl. Nemohl jsem nalézt ani vojáka, který klečel v zákopu vedle mne. Světlo mnohem jasnějí ne slunce proniklo hustým závojem prachu. Zmocnila se mě představa, e nějaká

zlá síla se pokouí pohltit celé mé tělo. Vypadalo to na konec světa.

Byl jsem si jist, e prudké otřesy půdy pode mnou musí skončit rozlomením země ve dví.

Jakmile se původní zvuková vlna odrazila od vzdáleného pohoří a vrátila se k nám, bylo to jako by nás opět srazil nějaký velký klacek. Tento hrozný zvuk mě ohnul jako luk. Pak ty příerné otřesy země konečné ustaly.

Byl jsem bezmocně sraen u stěny zákopu po nějakých deset nebo dvanáct sekund, které

mně připadaly jako celá věčnost. Přeil jsem, avak zůstal jsem téměř úplně oslepen …

Lidé od naeho útvaru .zkuební atomové brigády’ byli podvedeni. Řekli nám, e Priscilla tento společný výrobek Pentagonu a jaderné laboratoře v Los Alamos je prý jen malý a hlavně ,čistý’ zbraňový systém. Jeho exploze vak představovala nikoliv 14 kilotun tritolové výbuniny, jak bylo původně oznámeno, nýbr monstrum o ničivé síle 38 kilotun. Tedy dvě hiroimské bomby. Nikdo nám nic neřekl o paprscích alfa a beta, o rychlých neutronech, o prudce jedovatém stronciu 90 a dalích produktech této stralivé zbraně hromadného ničení. Také nám nikdo nesdělil údaje o hodnotě záření. Vojenská norma tehdy povolovala

maximální dávku ozáření est rentgenů, co vak bylo dvojnásobkem hodnoty povolené

jako nejvyí přípustné ozáření pro pracovníky Komise pro atomovou energií AEC.

92

A ti, na rozdíl od vojáků v nevadské pouti, nosili speciální protiatomový ochranný oblek.

Nikdo se tehdy nedověděl, co zjistil průzkumný pilot John Adler. Priscilla po deseti

minutách toti zanechala v poloměru 400 metrů ,stopu’ obrovské razance 500 rentgenů.

A jetě po 27 hodinách zde chemici naměřili celých 100 rentgenů … 

Kapitán Daryl Rogers prudce zvedl hlavu. Z reproduktoru se ozvalo: LOSOSI, tady MARY

se zprávou MODRÁ DELTA o dvou částech. Přestávka, přestávka.”

Bratrovy zápisky zmizely v kapse overalu. Kapitán okamitě reagoval. Vstal a sáhl do

přihrádky nad konzolou pro sloku s pokyny. Rychle v ní nalistoval stránku z modré umělé hmoty, označenou MODRÁ DELTA.

Připravte se k záznamu zprávy,” nařídil poručíkovi.

James byl plné soustředěn. Připraven,” odpověděl a tiskl přitom v ruce svou sloku s instrukcemi.

Hlas se ozval znovu. MODRÁ,DELTA. MODRÁ DELTA … MERCEDES, LION,

LISTOPAD, FOXTROT, BOSTON, DÝMKA, WILLIAM, OSLO, MOTOR.”

Rogers rychle zaznamenal kód do okének v instruktání knize.

Důkaz pravosti,” pokračoval hlas. TANGO, 2, 2, 4,. PUMPA, ANITA, 4,1.5, ZANZIBAR.”

Kapitán vyskočil k trezoru. James tam u stál připraven.

Rogers se dal do otvírání svého kombinačního zámku. Otevřel jej jen o vteřinu dříve ne to poručík dokázal u svého. Kapitán odsunul poklop. Oba vyňali své mosazné klíče a kartičku z umělé hmoty, označenou MODRÁ DELTA, slouící k ověření kódu.

Rogers se bleskurychle vrátil ke své konzole a strhl peče, kryjící jeho kartičku s

ověřovacími údaji. Ruce se mu zachvěly. Zhluboka a dlouze se nadechl, porovnávaje

písmena na ověřovací kartě s těmi, je právě zaznamenal. Neodpovídala si!

Na obrazovce počítače se objevila dalí série písmen. Oba je pozorné četli.

STUL, JOHN, GAMA, WASHINGTON, 500,10,7, FARMAR.”

Rogers porovnal tyto symboly s instrukční knihou. Oddechl si. CVICNA PROVĚRKA

SYSTÉMOVÉHO SPOJENI. Uloil poručíkovi, aby událost zapsal do knihy hláení.

Pak vstal, aby si protáhl tělo. Na ledničce stála termoska s kávou. Otevřel její uzávěr, nalil do dvou třetin .sluebních’ álků tmavou horkou tekutinu. Z lednice vytáhl půllitrovou voskovanou konzervu mléka. Dolil z ní poručíkovi i sobě.

93

Ó, děkuji,” vyhrkl James. To se můe stát jen v naí armádě, aby nadřízený servíroval nií ari!”

Ovem, poručíku,” pousmál se poněkud ironicky Rogers.

Poplach,” vykřikl náhle poručík a málem převrhl nedopitou kávu. Oba důstojníci udělali rychle a mechanicky toté, co předtím.

Veobecný raketojaderný útok na strategické základny Spojených států!

To bylo nečekané, okující. ádný cvičný poplach! Hesla a kódy na obrazovce a v

instrukční knize se přesně shodovaly.

Kapitán Rogers nemohl odtrhnout oči od obrazovky. Snail se uklidnit. Poádáme

souběně o potvrzení!”

Pečlivě vyukal otázku na klávesnici svého počítače. O metr a půl dál prováděl poručík

James toté.

No tak,” procedil Rogers přes sevřené zuby. Uka nám, e je to nějaký omyl!”

Písmena se tie sunula přes jeho obrazovku.

ROZKAZ K ODPÁLENI POTVRZEN.

VOLBA CILE PROVEDENA.

PŘIPRAVTE RAKETY. Ť’

LHŮTA K ODPÁLENI 60 SEKUND.

ZAČINA SE ODPOČITAVAT.

Rogers zíral nevěřícně na obrazovku. Hlas z reproduktoru monotónně odpočítával:

edesát, padesát devět, padesát osm … “

Poručík James vykřikl: Proboha! Tohle je doopravdy!” Rogers si olízl rty. Dobře. Tak jdeme na to.” Stlačil tělo do křesla, vytáhl svůj pás, upoutal jej a sepnul.

Řeknou ti, jak se to dělá, řeknou ti, e se to moná bude muset udělat, ale neřeknou ti, jak se bude přitom cítit, a dostane do své buňky takovýhle rozkaz …

Rogers vzal klíč, který vytáhl z červené skříňky a zasunul jej do dráky se značkami

VYPNUTO, NASTAVENO, ODPAL.

Nastavte kód zámku,” zavelel poručíkovi. James pracoval nad klávesnicí. Otevírací kódy nastaveny,” hlásil. Zapojte odpalovací klíč!” LOSOS. Odpalovací klíč zapojen.”

Dobře …  odpověděl kapitán a cítil, jak má saharskou výheň v ústech. Na mou

odpovědnost. Stevie, otočte odpalovací klíč do palebné polohy!”

Pane,” potvrdil, nastaveno.” Připravit rakety!“Poručík strhal kloboučky z řady chráněných vypínačů. V celé jeho tváři bylo patrné nesmírné soustředění, kdy začal přípravou, otáčeje spínači s nacvičenou precizností.

94

Číslo jedna připraveno … číslo dvě připraveno,” hlásil, číslo tři připraveno.”

Deset raket vyletí z obalů, v nich byly uloeny, prorazí vánici, která venku zuří. Potáhnou za sebou ohnivé ocasy, opíí oblouk ve stratosféře a ponesou svůj jaderný náklad. Ji za okamik nastane startový úsek desíti ,ptáčků, jak říká raketám poručík James. Startový úsek? V akademii se učili, e je to úsek pohybu rakety ze startovacího zařízení. Větina balistických raket se zpočátku pohybuje vertikálně. Jedním z důvodů je,snaha co nejrychleji vyvést raketu hustou vrstvou atmosféry a překonat její odpor s minimálními ztrátami. K

takovému startu je třeba, aby tah motoru byl větí ne váha rakety. Poměr tahu motoru k

váze rakety se nazývá taná síla rakety. Čím je větí, tím se dosahuje větího zrychlení, dřív nabere rychlost a výku. Můe se stát, e raketa dosáhne velkou rychlost ji v hustých vrstvách atmosféry. V takovém případě se bude do značné míry plýtvat její silou při překonávání odporu atmosféry.

A co oblouk? Jak byste jej charakterizoval, kadete Rogersi? A devatenáctiletý posluchač

Daryl Rogers ukázněně odpovídá, e onen oblouk je daný úsekem navedení rakety. Tedy

částí dráhy, ve které se osa rakety pomalu naklání ve směru cíle. Na konci tohoto úseku se vypne motor. Raketa dostává podle určené délky letu propočítané údaje: rychlost, úhel náklonu vektoru rychlosti k horizontu, tedy úhel stoupání a azimut. Tyto sloité funkce

vykonává řídící soustava rakety. Celý úsek počínaje startem a po místo vypnutí motoru

nazýváme aktivním úsekem dráhy letu. Jeho délka zpravidla nepřevyuje 5 a 10 %

celkové dráhy letu rakety. Přesnost zásahu závisí právě na přesnosti navedení rakety k

vypočítanému bodu na konci aktivního úseku dráhy rakety a předem určenými veličinami,

úhlu náklonu a azimutu.

Můete si sednout, kadete Rogersi. A nebo si nesedejte a jetě nám řekněte něco tom, jak raketa nese a donese svůj jaderný náklad. Ano, pane. Daryl slyí, jak ve ztichlé učebně ř í k á nastudované věty o pasívním úseku letu, tedy o té části oblouku dráhy, kdy je motor vypnut a do bodu průletu rakety hustými vrstvami atmosféty. To jest, pane, ve výce několika kilometrů. A jak se raketa v tomto pasívním úseku pohybuje, kadete Rogersi?

Pohybuje se vlastní setrvačností, vdy odpor vzduchu ve velkých výkách je

zanedbatelný. Pohyb vlivem setrvačnosti probíhá po elipse, její parametry lze vypočítat velmi přesně podle formulí teoretické mechaniky. Rogers přidává jetě věty o úseku stabilizace, který začíná bodem vstupu rakety do hustých vrstev atmosféry a končí bodem

dopadu neboli výbuchem.

95

Na tomto úseku se let rakety stabilizuje pomocí stabilizátorů.

A co byste řekl, kadete Rogersi, o řídícím systému balistické rakety? Řídící soustava rakety je její velmi důleitou a nezastupitelnou součástí, pane. Nejvíce jsou rozířeny takzvané inerciální řídící soustavy, které mají tyto hlavní prvky: akcelerometry, integrátory, inerciální ploinu, kormidlové ovladače a kormidlové rakety.

Tak to u by stačilo, kadete Rogersi. Můete se posadit. A kam si mám sednout, pane?

Nevidím ádné volné místo. Kadete Rogersi, vlastně promiňte, kapitáne Rogersi, seďte na

svém místě velitele směny odpalovacího zařízení, na které se dle signálu, jej jste právě obdrel, řítí ruské rakety. Abyste zachránil nae Minutemany a Ameriku, zmáčkněte bez mekání knoflík.

Ano pane, říká si v duchu Daryl. Zmáčkne. Jeho .ptáčkové vyletí jako splaení koně a

proletí startovým úsekem, úsekem navedení a úsekem stabilizace, a se ocitnou nad

cílem. Vechny? Více ne polovina bude ze vzduchu sestřelena, ale zbytek

pravděpodobně dostihne své strategické cíle a exploduje, zanechávaje po sobě známé

houbovité mraky.

Číslo est připraveno.”

Počkej, Stevie,” vykřikl kapitán. ,Chci, aby mi to potvrdil někdo přímo do tohohle zatraceného telefonu.” Zvedl sluchátko. Hlasitý nepřetritý tón se mu ostře zařízl do uí.

Mrtil sluchátkem zpět do vidlice.

Vechny rakety připraveny,” hlásil James.

Spoj mě s velícím stanovitěm perutě tvým telefonem,” nařídil Rogers.

Jako by se i on chytal stébla naděje, zvedl James sluchátko svého telefonu. Tón zněl jako nepřeruený jekot.

Velitelství strategického letectva! Zkus velitelství strategického letectva na vysoké

frekvenci.”

Kapitáne, to přece není podle instrukcí.”

Vykali se na instrukce! Chci, aby se mi někdo ozval tady v tom zatraceném telefonu, ne zabiju dvacet miliónů lidí!”

Poručík uchopil sluchátka a přitiskl si jedno k uchu. Přistoupil k vojenské vysílačce a

přepínal volič kanálu z jedné polohy do druhé. Napjatě poslouchal.

Vzdechl. Nic.” V jeho očích se objevil vyděený výraz. Zřejmě se … vypařili.”

FÍogers se prudce nadechl. Tam venku je Agnes. A jeho syn. Dobře. Na mou

odpovědnost. Otoč odpalovacími klíčky do polohy ODPAL.”

96

Vy jste dobrý chlap, kapitáne Rogersi, řekli mu. Ne budete moci odejít dobrovolně do

výsluby, kolik vám jetě chybí - deset let? Velmi dobrá bilance. Ano, myslíme si, e se na to hodíte. Doufáme, e si uvědomujete, e úkol tohoto druhu je nejvyí poctou, které se můe důstojníkovi dostat…ale je to také váná zodpovědnost.

LOSOS. Připraven k odpálení,” zvolal poručík.

Budete mít, kapitáne Rogersi, sílu Spojených států pod palcem. Vae země na vás

spoléhá, řekli mu.

H mínus jedenáct, H mínus deset.”

Pane, musíme splnit rozkazy,” křičel poručík James. Udělejte něco! Teď hned! Za chvíli ji bude zatraceně pozdě!”

Rogers strnule zíral před sebe. Daryle, nezapomeň, slyí, nezapomeň na Chrise! Udělej

něco! Teď hned! Za chvíli opravdu bude zatraceně pozdě!

Poručík Stevie James se náhle vrhl ke stojánku, kde měl viset pouzdro s pistolí. Vytáhl

svoji osmatřicítku, odjistil ji, natáhl a zamířil na Rogerse.

Pane, dejte ruku na odpalovací klíč!”

H mínus devět,” odsekával reproduktor.

Rogers odmítavé zavrtěl hlavou a řekl: Lituji, ale nemohu.”

Tak to udělám já,” řval poručík a vrhl se k odpalovacímu klíči.

Stůj!” zvolal kapitán a zatarasil Jamesovi cestu.

Pane, máme rozkaz … Musíme to stisknout!” sípal poručík a rozmáchl se levou pěstí po kapitánově hlavě. Ten bleskurychle uhnul a vrhl se po Jamesově zbrani. Svůj pohyb , vak nedokončil. V černém jícnu poručíkovy osmatřicítky se zablesklo. Rogers jetě zaslechl nějaké klapnutí. Výstřel, který jej usmrtil? Nebo um náhlé změny kódů a siločar na

obrazovce doprovázený hlasem v reproduktoru? Kapitán Daryl Rogers se to ji nikdy

nedověděl. Nikdo mu toti nemohl sdělit, e je mrtev. Ani mu nebylo dopřáno dovědět se,

e inenýr Stephens z NORADu měl při třetím faleném poplachu opravdu co dělat, aby se

mu jej podařilo odvolat doslova v posledních sekundách.

Mui, kteří se sotva veli do místnosti, odkud jen náhodou nebyly odpáleny balistické

rakety, ale pouze jediný náboj ráe 0,38, měli na klopách stejnokrojů zkříené zlaté

bambitky. Vojenská policie. Nemohli sem nepřijít. Tělo Daryla Rogerse vloili do velkého igelitového obalu. Písemnosti od Chrise Rogerse a o Chrisu Rogersovi v zelených deskách nacpali do malého vaku a zapečetili jej.

99

****

,,Pánové,” začal ministr obrany a nervózně zakroutil krkem, svolal jsem poradu náměstků ministra, Sboru náčelníků tábů, velitelů strategických sloek a expertů elektronického zabezpečení naí strategické obrany, abychom si společně vyjasnili hlavní aspekty toho

veho, co se přihodilo v posledních dnech v NORADu, a pak v Bartgoru, Elmendoru a s

letadly AWACS ze základny Castle. Porada bude stručná. Hlavní slovo má velitel NORADu

generál Barber. Pak rozhodneme, jak dál, aby se tyhle věci neopakovaly. To za prvé. A

budeme se také muset dohodnout na nějakém přijatelném vysvětlení pro veřejnost.

Generále Barbere, máte slovo!”

Generál se postavil a začal hovořit o NORADu, o Bangoru, o AWACSech, o lidech i o

přístrojích, o komunistickém nebezpečí i o neschopnosti mnohých důstojníků, o tom, e je třeba se s některými odborníky i veliteli nekompromisně rozloučit, protoe svými intelektuálskými labilními postoji oslabují bezpečnost země. S tím ovem

nelze jít na veřejnost. Ano, generál si je vědom té nepochopitelné záhadné skutečnosti, e někteří senátoři, guvernéři a dokonce i novináři se o tom vem dověděli dříve ne

kompetentní vojenská místa. To je samozřejmě věcí orgánů vojenské kontrapionáe a lidí

od FBI, aby si s tím pohráli. Avak odpovědní vojáci se musí odpovědně a bez průtahů

vypořádat s nedostatky v řízení jim svěřených sloek, které, jak vidět, asi není vdy a

vude v nejlepím pořádku.

Energický mu s třemi stříbrnými hvězdičkami pak jetě hovořil o tom, e NORAD není

ohroen. Jen pár technokratů bude třeba odtamtud .vyhodit na mráz’, jak řekl doslova,

protoe ti překáejí čestným důstojníkům.

Generál nikoho nejmenoval, ale je jisté, e měl nyní na mysli inenýra Stephense, který si v poslední době a příli troufal. Korunu tomuto nepřístojnému chování, usuzoval Barber, nasadil Stephens tím, e jako odborný znalec technické kvality elektronických systémů v

NORADu se prostě nedostavil k jednání u ministra. Inenýr odmítl přeruit dovolenou. To

se Barberovi jetě nikdy nestalo, aby jeho podřízení nesplnili ‘ příkaz. Hanson mu jej přece měl jasně vyřídit a také e mu příkaz jistě ostře podal. Na Lawrence je spolehnutí. Jene pan inenýr Stephens ho před tímto fórem svou nepřítomností diskredituje. Stalo se toti přesně to, čeho se generál nejvíce obával.

Předseda Sboru náčelníků tábů admirál Finnley poádal, aby problematiku příčiny chyb s

počítači osvětlil nejpovolanějí, tedy jeden z autorů elektronických systémů ostrahy Severní Ameriky, inenýr Stephens.

100

Generál Barber ho jistě k jednání přizval. Barber se rozpačitě omlouval. Lhát nechtěl. Ani by to nedokázal. Ano, inenýr Stephens byl přizván k dnenímu jednání, avak nemohl připravit analýzu, protoe po celou dobu, kdy dolo k chybám, byl na dovolené na opačném konci Států a dosud se ho nepodařilo dopravit do hlavního města.

Generál Barber byl při této omluvě zlostí bez sebe. V duchu si sliboval, jak po návratu do Colorado Springs se Stephensem zamává. Musí dostat za tuto blamá co proto. Udělám mu peklo na zemi, zapřísahal se generál.

Barber přitom dobře věděl, e bez Stephense by nikdy celkovou výstavbu NORADu

nedokončili včas. Stejně dobře chápal, e inenýr je a jetě dlouho bude bez konkurence

hlavním motorem .strategické elektroniky’ u jeho sloky. A e nejspí Stephens bude

schopen dříve ne kdo jiný dobrat se příčiny té fatální série chyb. v tomto směru se

generál, ani co tuil, opravdu nemýlil.

Je ironií, na kterou vak v záchvěvu vzteku jaksi zapomněl, e vědec a konstruktér, inenýr Edward Stephens - jeho superpočítač .Jimmy’ je tak hbitý, e na něho musí být napojeno několik meních standardních počítačů, aby mu bez ustání dodávaly potravu informací -

vymyslil a zkoncipoval princip tohoto systému doslova jen s tukou v ruce. Inenýrův

mozek a stejná tuka mu pak v odlehlé nevadské pouti spolu s konvenčním počítačem a

normální dodávkou elektrického proudu stačily k tomu, aby naboural řídicí struktury, kódy, protikódy, ochrany a výstrahy, tvořící nervová vlákna rozhodujících velitelských stupňů strategických zbraní.

Barberovi nezbylo nakonec nic jiného, ne poádat ministra, aby souhlasil s tím, e

poadovaný technický výklad provede jeho zástupce - brigádní generál Thompson.

Ostatně je to svým způsobem přímý nadřízený Stephense. A také takový podobný

technokrat, by v modrém leteckém stejnokroji a s jednou stříbrnou hvězdou. Ministr

souhlasil. Vyzval pak admirála Finnleye, aby řídil debatu.

Generále,” obrátil se předseda Sboru náčelníků tábů na Thompsona, jaký je vá názor na poslední dva plané poplachy?”

Nejsou první ani poslední,” odpověděl Thompson a pustil se do úvahy o moných

příčinách.

Kdy skončil, přihlásil se o slovo jeden z náměstků ministra. Bylo o něm známo, e má

úzké kontakty s přední kalifornskou firmou vojenskoprůmyslového komplexu Morris -

Morris, která se zabývá elektronikou pro vojenské účely.

101

Netajil se názorem, e by se měly rychleji obměňovat nejen radary a jiná varovná zařízení, nýbr i počítačové systémy. Zůstává přece osvědčenou pravdou, e v ádné jiné oblasti ne právě v oblasti koordinace počítač - strategická zbraň není tak doslova ivotně nutné neustále posuzovat technickou způsobilost systémů a zavádět modernějí, mení a jednoduí počítače, dokonalejí rakety a jejich naváděcí zařízení.

Kolika falených poplachů o napadení Spojených států raketami jste byl svědkem,

generále?” zeptal se náměstek jako na dotvrzení generála Thompsona.

V posledních čtyřech letech jsme zaili dva takové poplachy. První v listopadu 1979, kdy jeden z operátorů omylem vloil do operačního systému pásku určenou pro vojenské cvičení. A tak obrazovky velitelství strategického letectva signalizovaly pohyb blíících se raket. V několika minutách jsme pochopili, e jde o lidský omyl.”

Jak jste zjistili, e jde o lidský omyl?” otázal se náčelník tábu letectva se čtyřmi stříbrnými hvězdami na náramenících.

Okamitě se můeme spojit se vemi radiolokačními stanicemi,” odpověděl Thomson a

pokračoval: Obrátili jsme se na techniky těchto stanic, kteří nám odpověděli, e nezjistili ádné rakety. Pochopili jsme tedy, e jde o chybu počítače nebo o lidský omyl. Okamitě jsme přezkoumali celý systém, abychom se ujistili, e se taková chyba nebude opakovat.

V laboratořích v Colorado Springs jsme v roce 1980 provedli nové zkouky a přezkoumali

jak programy, tak techniku, ne jsme je vloili do počítačů ve středisku vojenských operací v NORADu.”

Kdy dolo ke druhému falenému poplachu, u kterého jste byl?” pokračoval v dotazech čtyřhvězdičkový generál.

Třetího června 1980. Opět vechny obrazovky počítače ohlaovaly blíící se rakety.

Středisko informované o raketách se znovu spojilo se vemi radiolokačními stanicemi a

ujistilo se, e neexistuje ádné reálné ohroení. Muselo jít o chybu počítače. Stačilo méně ne půl druhé minuty, abychom ji odhalili. Poté co se nám podařilo chybu zopakovat, trvalo několik hodin, ne jsme ji nali v malém obvodovém ,čipu, tedy v prvku elektronické paměti. Kdy jsme určili příčinu, věnovali jsme se hlavnímu počítači .Jimmymu’ a upravili jsme jeho program tak, abychom zabránili opakování také těchto nehod.”

Co jste udělali, abyste zabránili dalím nehodám?” zeptal se admirál Finnley.

102

Jedním z prvních opatření bylo prodlouení minimálního trvání kadého pokynu určeného

pro počítač na 32 impulsů.

V praxi to znamená 32 písmen nebo čísel, vysvětlil Thompson. Tím se získá mnohem víc

prvků, umoňujících ověřit, zda jde o správné pokyny či nikoli. Přiblině pět měsíců po

druhé nehodě jsme do hlavního počítače .Jimmyho’ vloili nové pokyny. Za uplynulé tři roky jsme vyslali dalích 175 miliónů pokynů a ádný se neukázal jako chybný.”

Bylo během těchto dvou falených poplachů skutečně nebezpečí jaderné války? Jak to

vidíte dnes, s odstupem?” zeptal se admirál Finnley.

Vůbec jsme nedospěli tak daleko. Protoe jsme se spojili se vemi radiolokačními

stanicemi, zjistili jsme v době kratí ne jedna a půl minuty, e se ádná raketa neblíí.”

Chcete tím říci, e by nebylo moné rozpoutat jadernou válku například v důsledku

falených poplachů, zaviněných chybou počítače na vaem velitelství?” ozval se ministr.

Je jasné, e se mohou vyskytnout závady v počítači, chyby v programech nebo lidské

omyly, změny v sluneční činnosti, skvrny na slunci, které mohou zaznamenat sensory, a

poruchy způsobené polární září. Rovně druici vstupující zpět do atmosféry lze zaměnit s raketou. A z tohoto důvodu máme odborníka - plukovníka Taylora - který se účastní vech kosmických startů nebo startů raket. Bude to vdy lidský úsudek, který nakonec zaručí

opodstatněnost, vhodnost a správnost jakéhokoli varování.”

Myslíte, e je moné, aby nějaký cizí operátor u počítače zasáhl do vaeho systému?”

tázal se znovu admirál Finnley.

ádná nepovolaná osoba nemá přístup k naemu systému počítačů v Colorado Springs.

Nikdo nemůe znát číslo naeho počítače. Vechny údaje pro NORAD jsou pomocí

sensorů zaifrovány a deifrují se a po dodání. Potom musí být nejdříve prověřeny a

teprve po jejich ověření mohou být vloeny do počítače. Nikdo by tedy nemohl zvenčí

zasáhnout do počítačového systému v Cheyennských horách.”

Panické zprávy v tisku vyvolaly ve veřejnosti rozruch. Tvrdilo se v nich, e operátoři

počítačů mohou zasáhnout do bezpečnostních systémů. Jaká opatření jste přijali k ochraně nenaruitelnosti vaeho systému?” zeptal se dalí z náměstků ministra.

Překontrolovali jsme celý systém a přesvědčili se, e byla podniknuta vechna moná

opatření, která vylučují dalí vstup faleného signálu do NORADu, nebo jiných podřízených či koordinovaných sloek,” odpověděl Thompson.

Generále Thompsone,” řekl předseda Sboru náčelníků tábů admirál Finnley,

103

kdy se mě po páteční aféře v NORADu dotazovali senátoři, zda jsem učinil nějaké rázné

opatření, aby se takováto věc neopakovala, ujistil jsem je, e během čtyřiadvaceti hodin budeme mít návrh řeení. Místo návrhu od expertů z NORADu jsem vak dostal skutečně náramnou odpověď. Přímý ,knock aut v podobě faleného útoku na Tridenty v Bangoru. Co

vy mně nyní doporučujete, abych řekl nejen senátorům, ale hlavně prezidentovi Spojených

států?1’

Odpovědi se ji nedočkal. Do sálu veel ministrův pobočník a rovnou spěchal k ministrovi.

Naklonil se k němu a něco mu zaeptal do ucha. Ministr vstal, kývl současně na admirála

Finnleye a generála Barbera. Vichni tři opustili jednací místnost.

Asi po deseti minutách se opět vrátili. V sále panovalo ticho. Klid před bouří? Nikdo to nedovedl přesně odhadnout, ale bylo cítit, e atmosféra je krajně napjatá.

Barber se tvářil velice zachmuřeně. Finnley jakoby za tu chvíli pohubl. Ministr měl normální výraz v obličeji, nicméně bylo vidět, e má .něčeho’ plné zuby.

Pánové, právě jsme dostali zprávu o mimořádně váné události,” oslovil shromádění ministr. Třetí porucha. Tentokrát se ztrátou lidského ivota.”

V sále to zaumělo. Mnozí generálové se vzrueně nadzdvihli, tázavě hledíce směrem k

pultíku, od kterého éf Pentagonu hovořil.

U terminálu počítače dnení noční sluby na základně 231. perutě balistických raket

Minuteman III. dolo ke krajně nebezpečné situaci, je mohla mít nedozírné následky pro

Spojené státy.”

To je nae základna Malstrom v Montaně,” zvolal náčelník tábu letectva.

Ano, Malstrom v Montaně.” Ministr se chvíli odmlčel. Dostali signál běného cvičného prověření. A pak ostrý poplach, s kódy plně odpovídajícími. Přiel povel k odpálení vech Minutemanů. A nyní, pánové to nejotřesnějí: Velitel směny, kapitán Rogers, to nezvládl a při odpočítávání se nervově zhroutil. Kdy mu jeho podřízený, poručík James hlásil, e jde o falený poplach, kapitán Rogers - asi narkoman, co ukáe teprve pitva - se vrhl k odpalovacímu klíči a navzdory tomu, e terminál i reproduktory buňce hlásily konec

poplachu, chtěl rakety odpálit. Poručík se mu v tom snail zabránit. Začal zápas. Dolo

dokonce na pistole. Kapitánu Rogersovi se podařilo vytrhnout poručíkovi zbraň z jeho

pouzdra, které viselo na konzole blíe ne jeho vlastní. Kdy se mu to mladí důstojník

snail znemonit, vyel výstřel.

104

Zasaen vak byl sám Rogers. Na místě podlehl zásahu ze zbraně, kterou ohrooval

poručíka. Nařídil jsem nejpřísnějí vyetření celé události.”

Vydáme oficiální zprávu, pane ministře?” zeptal se plukovník v brýlích, tiskový mluvčí Pentagonu.Plukovníku, nemíním vás v této chvíli a na tomto místě poučovat o tom, e dokud nemám na stole výsledek vyetřování, nelze vydávat oficiální stanovisko. Veřejnost je ovem třeba uklidnit a hlavně ujistit o tom, e nae strategické síly jsou i nadále připraveny splnit rozkaz. I kdy se občas nevyhneme komplikacím technického rázu, jim

se zřejmě v současné době nevyhne ádná oblast lidského konání. Nae největí obtíe

leí právě tam, kde jsme je neočekávali,” dodal ministr, teď u na adresu auditoria v sále.

Budeme zřejmě potřebovat řadu zcela nových systémů obrany, vybavených nejposledněj-

ími elektronickými novinkami. To si samozřejmě vyádá nové finanční dotace.”

Promiňte, pane, ale je třeba připravit tiskové komuniké, kde budou veřejnosti vysvětleny důvody, proč dolo k tomu, e se Spojené státy dostaly třikrát za sebou na pokraj katastrofy. Obávám se, e i poslední případ přestal být u v těchto hodinách tajemstvím, stejně jako oba předcházející.” Plukovníku,” řekl ministr svému tiskovému mluvčímu, do tisku připravíte zprávu, e experti Pentagonu nezjistili ádné stopy po elektronickém či mechanickém vstupu do strategických systémů. Zbývá proto jediné . . ve spolupráci s generálporučíkem Barberem mi předlote koncept prohláení, které přijatelné a na

technické úrovni vysvětlí tři poruchy v počítačích s akcentem na nezbytnost jejich

modernizace. Já vystoupím s vysvětlením v Bílém domě a ve Sněmovně reprezentantů.

Moji náměstkové v kongresových výborech. Admirál Finnley v televizi.”

****

Inenýr Edward Stephens nemohl pochopit, co se vlastně děje. Sotva stačil vypnout

počítač a protáhnout rozlámaná záda, objevil se ve dveřích mu se krabokou a odvedl jej k dodávce. Jeli dlouho. Snad celou věčnost. Čas vůbec neubíhal. Asi proto, e v temném interiéru dodge tentokrát ji neseděl ,mu v rohu’, s ním byla občas nějaká řeč. S chlapí-

kem ve kraboce, který si sedl p ř í m o proti Stephensovi, řeč nebyla ádná. Zřejmě dostal příkaz mlčet. Jedinou aktivitou, kterou stráce vykonával, bylo otevírání plechovek s ovocnou ávou. Stephens neodmítl, protoe kromě tmy a mlčení se jetě trápil velkým

horkem, které sálalo do neklimatizovaného prostoru dodávky jako z otevřené pece.

105

Jeli poutí. V pravé poledne.

Kdy po nezjistitelné době vystupovali z vozidla, slunce se ji klonilo k sestupné dráze.

Přesto jeho prodlouené paprsky dokázaly jetě posledním hřejivým dotekem ozářit sytou

zeleň hustého ivého plotu, snad před minutkou čerstvé kropeného, a spektrum barev

vystupujících z balkónů, sloupků, okenic, věiček a květinových stěn jednoposchoďové vily.

Stephens moural očima, kdy jej dovedli do zahrady s dvěma bazény, tenisovým kurtem,

otevřeným barem v přírodě, garáí s třemi automobily a betonovým kříem, označujícím v

trávníku přistávací plochu pro vrtulníky.

Vila a toto ve okolo, co vidíte, je vám nyní plně k dispozici, pane.”

Stephens se a lekl, kdy za sebou uslyel hlas, který dosud neznal. Prudce se otočil.

Usmíval se na něho tíhlý, proedivělý padesátník. Černé kalhoty s lampasem. Bílá koile, motýlek. Černobílá pruhovaná vesta.

Co se to děje? Kde zůstali ti maskovaní hulváti a jejich gangsterské výhrůky? Kde se

vůbec vzala tahle přepychová vila? Stephens si a nyní viml, e stojí na zahradě sám s

neznámým muem v komornické livreji. Letmo se rozhlédl. Po dodávce zůstal ve vzduchu

jen pach výfukových plynů.

Jsem vám k slubám, pane,” připomněl se zdvořile komorník.

Stephens se rozhodl předevím poádat, aby jej spojili s dcerou. Byl pevně rozhodnut, e jakmile uslyí její hlas z bezpečí Oregonu, tak pro tyhle bandity u nepohne ani prstem.

Skládal si přísahu v dodávce, sám sobě si byl svědkem. Proíval cestu v jakési horečce,

která mu připomínala rozmazaný sen bláznivé jízdy nějakým straným tunelem. Na jeho

konci probleskovalo několik světel. Několik výjezdů. Opětovně se rozjíděl. Mířil do jednoho světla. Pak do druhého. Do třetího. Do čtvrtého. Světla východů se přitom stále více vzdalovala, a zmizela v hloubce temnoty.

Mám pokyn, pane, abych vás nejdříve ubytoval.”

K čertu s ubytováním,” unaveně vzdechl Stephens. Kde máte nějaký telefon. Číslo znám.”

Lituji pane. Jste jistě po cestě hladov, íznivý a patřičně unavený. Proto mě laskavě

následujte.”

Stephens vkročil do interiéru klimatizované haly. Podlaha se blýskala chladným mramorem.

Nějaké sochy. Sádra. Kov. Obrazy v těkých rámech. Zřejmě nějací evroptí mistři.

Excentricky umístěný zurčící vodotrysk.

106

Vpravo vzadu je vae koupelna, pane.”

Stephens se nezúčastněně podíval naznačeným směrem. Cítil potřebu koupele. Chtěl ze

sebe smýt pínu prachu a pínu toho veho, co musel podstoupit. V místnosti za

koupelnou mu komorník nabídl kompletní soupravu voňavého prádla, několik hedvábných

koil a troje bezvadně uité aty z lehkého tropika. Stephens se těil na čisté oblečení.

Sáhl bez vybírání po nejbliím. S údivem zjistil, e mu ve naprosto přesně padne. Jetě více se podivil monogramu na koilích, kravatách a kapesnících. R. A.

Po večeři, kterou absolvoval u předlouhé tabule, obsluhován komorníkem a dalím

neznámým muem v čínickém úboru, se Stephens znovu domáhal telefonu. Řekli mu, aby

počkal v pánském pokoji, který sousedil s jídelnou. Stephens si sedl do hlubokého křesla pod bohatě zdobenou stolní lampou a čekal.

Sáhl po časopise, který byl při ruce na novinovém stojánku. Chvíli v něm nepřítomně

listoval. Mezi vnímáním řádek a fotografií se mu zklíily oči. Nevěděl, kdy usnul. Probudil jej jemný dotek.

Tatínku!”

Stála před ním Barbara. ivá. Zdravá. Krásná.

Proboha, Barbaro!” vykřikl Stephens, kdy ucítil prameny jejích vlasů na svém obličeji.

Tatínku, tatínku,” eptala Barbara a hladila mu tvář a skráně.

Proč jsi se vrátila z takové dálky. Vdy u jsi byla v Oregonu?” Stephens v této chvíli nečekaného těstí nebyl schopen jiné úvahy.

V ádné Kalifornii jsem nebyla. Ani v Oregonu.” Barbara stále hladila otce po tváři.

Coe? Chce snad říci, e celou tu dobu, co já jim tam dělal pomylení s počítačem, jsi byla někde poblí toho podzemního bunkru?”

Ví, tatínku, musela jsem ti lhát. Vyhroovali mi, e tě zabijí, kdy nebudu mluvit, jak chtějí.

Jsou to hrozní lidé. Co ty s nimi má vůbec společného?”

Tebe!”

Mne?”

Jistě. Oni toti zase hrozili mně, e zabijí tebe, kdy neudělám to, co jsem udělal.”

A co jsi udělal?”

Pomohl jsem jim vydělat deset miliónů dolarů na ten jejich keft s drogami,” řekl Stephens a lehce se vymanil z jejího obětí.

107

Na jaký keft s drogami?”

Copak jsi nepoznala, e je to gang narkomanů, ílenců a vyděračů ve velkém?”

Tatínku, obávám se, e to nejsou vůbec ádní narkomani,” namítla Barbara.

A co tedy podle tebe jsou?”

Maniakové v úplně jiném oboru … “

V jakém?” přeruil ji netrpělivě otec.

Dělají do zbraní,”

Do zbraní?” vydechl Stephens.

Ano, náhodou jsem včera ráno jetě na základně zaslechla pana Smitha, jak někoho v

telefonu uctivě oslovoval pane Morrisi sem, pane Morrisi tam.”

Počkej, počkej,” Stephens chytil dceru za ruce. Jaký Smith? Jaký Morris?”

Myslela jsem, e oba pány dobře zná.”

Odkud bych měl, prosím tě,znát nějakého Smitha a Morrise? Takových jmen jsou u nás

tisíce.”

Pan Smith je přece éfem … tamté … základny, nebo jak tomu říkají,” vysvětlovala Barbara.

 … Takový ten nervózní pidimuík?” vpadl jí do řeči.

Pan Smith a pidimuík? To je přece vysoký, tíhlý a velice klidný dentlmen. Mně vak

říkal, e se dobře znáte.”

Tak to znamená, e pidimuíka pouíval jen jako televizního spíkra. A co ten Morris,

Barbaro?”

Copak nezná kalifornskou zbrojní firmu Morris-Morris?”

Proboha,” zavolal Stephens a chytil se za čelo.

Tak pan Smith ráno mluvil telefonicky s panem Morrisem … “

Co s ním mluvil?”

Kdy já nevím, j e s t l i . . 

Co neví, jestli?” skočil jí do řeči otec.

Jestli tady můu mluvit.”

Prosím tě, proč bys nemohla?”

Aby nás . . z a  e p t a l a Barbara a výmluvně ukázala na stěny a lustry.

Myslí odposlech? Ten a vezme čert. Teď u je mi stejně vechno jedno. Co ten Smith

vykládal?”

Telefonoval něco o úspěchu na základné Malmstrom. A pak dodal pane Morrisi, kdy u to

tady ukončíme? Odpověď toho Morrise jsem velmi dobře slyela, protoe ji Smith pustil

zřejmě do vech ampliónů v ubikacích, kromě tvé. U mne to asi zapomněli vypnout.”

Co mu ten Morris odpověděl?” Stephens si přitáhl Barbaru blíe k sobě.

108

Řekl pane Smith, vyřiďte chlapcům, e nae správní rada v Santa Barbaře je s vaím

výkonem nesmírně spokojena. A pak jetě dodal, e si pro ně přiletí odpoledne dvěma

vrtulníky.”

Take správní rada firmy Morris-Morris,” povzdechl Stephens. Podvedli mne. Naletěl jsem jim jako naivní malý kluk.”

Pravý opak je pravdou, pane Stephensi,” ozvalo se náhle od dveří.

Pan Smith!” zvolala Barbara a chytla se otce za ruku jako za záchranný pás.

Těí mne, e vás poznávám, inenýre,” řekl příchozí, který se přesně shodoval s

Barbařiným popisem. Vysoký, tíhlý a velice klidný dentlmen.

Mohl byste mi laskavě vysvětlit, co znamená celá ta fraka? A kdo vlastně jste?” zeptal se rozechvělým hlasem inenýr, jeho se dcera stále drela za ruku.

Prokázal jste slubu Americe, inenýre. Protoe vak mezi námi existují i takoví lidé, kteří se nestydí vydávat se za americké občany a přitom vráí vlasti dýku do zad při kadé příleitosti, museli jsme vás k této slubě přivést trochu neobvyklým způsobem.”

Sluba? Americká? K čemu ty pojmy? Mohl byste se vyjádřit jasněji?” chladné opáčil Stephens.

Pane Stephensi, vy jste čestný Američan. Pracovník ve velmi důleité utajované sloce

nai národní obrany.

Pro samou vědeckou i operativní zatíenost tam, ve skále Cheyennské hory, vak

nemůete sledovat vývoj. Ani z hlediska vojenskostrategických potřeb blízkého a

vzdálenějího horizontu. Ani z hlediska současných potřeb Ameriky ..

Vím, jak mám slouit potřebám vlasti,” odsekl Stephens.

Právě, e jste byl zajatcem své práce, svého ,Jimmyho, zupáckých způsobů generála

Barbera a toho veho, co tvoří podsvětí NORADu, přestával jste slouit, abych tak ř e k l . .

Dopovězte to! Čemu jsem podle vás přestával slouit?” vykřikl Stephens.

Pane Stephensi, vy jste se dal celý do slueb obranných sloek. To vás samozřejmě ctí.

Ovem, zároveň jste se natolik ponořil do práce, e jste kolem sebe nic nezpozoroval.”

Proboha, co jsem měl pozorovat?” udiveně namítl inenýr.

To ticho. Ten klid,” usmál se Smith a nabídl oběma cigaretu.

Nerozumím,” odvětil Stephens a zamítavě mávl rukou.

Vůbec jste nezpozoroval, e NORAD a to vechno, co řídí, beznadějně ustrnulo. Uniklo

vám, e tyto strategické systémy neodpovídají současné úrovni. Úrovni Ameriky. Té země,

která dala světu Benjamina Franklina., Thomase Edisona, Samuela Morseho, George

Eastmana, Alexandra Bella ale i inenýra Edwarda Stephense!”

109

Přeháníte.”

Vdy jste ty systémy sám odhalil. Před celým světem zesměnil jako poruchové hračičky

z roku pět.”

Nechápu kam míříte, pane, pane ..

Smith,” usmál se přívětivě dlouhán a pokračoval: Nemířím nikam do neznáma. Chci vás jen přesvědčit, e sluba skutečné Americe vás teprve čeká. Myslím tím slubu nikoliv v pozoru, nebo s hlavou dole mezi koleny, nýbr na úrovni vaí fantastické vědecké i

organizační mozkové kapacity. Slubu na okřídleném koni!”

To jsou fráze. Nepříli vzdálené tomu, co mi namluvili ti chlapi, kteří gangstersky unesli moji dceru a mne přinutili pro její záchranu udělat to, co jsem udělal.”

Pane Stephensi, ujiuji vás, e to byl jediný moný způsob. Ani slečně Barbaře, ani vám nebyl přece zkříen jediný vlas. Museli jsme otřást svědomím odpovědných v této zemi.

Dokázat jim i veřejnosti, e je u konečně čas přestat s přelapováním na místě a vytvořit skutečně kvalitnějí obranu. Jinak nás čeká nějaký nový Pearl Harbor.”

Kdo vám dal právo určovat, co je a co není vhodné pro obranné potřeby země?” zeptal se klidně Stephens.

Vlastenecký výbor pro burcování Ameriky.”

To slyím prvně,” lhostejně podotkl Stephens.

Vidíte, právě jste se přiznal, e neznáte dění ve vlastní zemi. Ná výbor sdruuje nejlepí vlastence. Význačné občany. Podnikatele. Vědce. Publicisty. Vojáky. Kadým dnem sílí ná vliv.”

Ten vá pan Morris je v něm také?” Stephens se jízlivě uklíbl.

Patří k zakladatelům,”

Není dokonce pokladníkem?”

Máte smysl pro humor, inenýre. Avak v tomto případě není namístě. Pan Morris senior i pan Morfia junior jsou pouze čestní členové bez funkcí a závazků.”

A kdo zmocnil ten vá vlastenecký výbor k tomu, abych byl proti své vůli přinucen

naruovat obranné schopnosti země?”

Odpovím vám otázkou, jestli dovolíte, pane Stephensi. Kdo zmocnil Thomase Jeffersona,

George Washingtona a Samuela Adamse utvořit tajný spolek proti nepříteli, a se z něho

nakonec vyvinulo velké revoluční hnutí amerického lidu?”

Tehdy si to diktovala situace. Byla to přece nespokojenost lidí s cizáky, která vynesla nahoru Jeffersona, Washingtona a Adamse.

110

Kdyby nebylo těchto tří muů, nali by se za ně určitě jiní. Pokud mne pamě neklame, tak v Deklaraci nezávislosti z roku 1776 jsou na prvním místě podpisy delegátů z New Hampshire Josiah Bartlett, William Whipple, Matthew Thornton. Proč by v jiných

souvislostech nemohli být třeba zrovna oni prvními mui revoluce? A pak i prvními

prezidenty?”

Obdivuji vai skvělou pamě, pane Stephensi. Nevěděl jsem, e ovládáte tak dobře i

historii. Nicméně, uhodil jste hřebíček na hlavičku. Ano, diktovala to situace. To jsou vae slova, e?”

Stephens mlčel.

Stejně tak dnení situace revoluční změny ve vojenské sféře země. V zájmu naí

nezávislosti.”

Říká to snad prezident? Kongres? Nejvyí soud?” reagoval Stephens otázkou.

Říká to ná výbor.”

Ten vak není zvolen národem,” Stephens se začínal dostávat do tempa jako při hře s

,Jimmym.

ijeme v demokracii, pane Stephensi?”

Chtěl bych věřit, e ano, i kdy jsem se stal obětí faistického teroru uprostřed

demokracie.” Vidíte! A demokracie, myslím tím nai americkou, nevylučuje, ba dokonce předpokládá střet názorů. A ná výbor pouze vyslovuje jeden takový názor.”

Únosem? Násilím?” Kdy chcete vyburcovat spáče, tak mu nepíete do jeho večerníku názor, e musí vstát, ale prostě s ním zacloumáte. Nakonec vám bude vděčný, e třeba nepřejel zastávku,” Smith ukázal bílé zuby a vzal ze stolu sklenici s chladivým nápojem.

To, co jste teď uvedl, není příklad demokracie, ale demagogie.”

Promiňte, pane Stephensi.

Je snad přípustné, aby například velitel vojenské jednotky i toho nejdemokratičtějího státu dával před bojem hlasovat, půjde-li se do utoku?”

Tím chcete říci, e jsme ve válečném stavu? e máte právo unáet dcery lidí ze

strategického centra a pak jejich otce pod pohrůkou zabiti jediného dítěte, tedy pod

násilím, donutit k něčemu, co by svobodnou vůlí nikdy neučinil?”

Ano,” sue řekl Smith.

Jak ano? Co ano?”

Ano, jsme ve válečném stavu. Bojujeme za přeití Ameriky.”

To říkáte ve výboru?”

Ano.”

111

,,A co jetě, smím-li se ptát?

Amerika ji nikdy více druhá!” váně řekl Smith.

To znamená od nynějka pouze první?”

I tak se tomu dá rozumět.”

Podobná hesla tady u byla, pane Smithi.”

Ano, ale nikdy se k nim nepřistupovalo s takovou lhostejností jako v posledním desetiletí.”

Vy je tedy chcete převést do praxe?”

Tak, jak jsme to zkusili s vámi. A vy jste se plně osvědčil. Zachoval jste se jako skutečný americký vlastenec. A stejné uznání patří i slečně Stephensové.” Smith se po těchto slovech lehce uklonil. Jinak jsem, pane Stephensi, velmi rád, e vás po vekerém tom vypětí vidím v dobré náladě.”

Omyl. Jsem z toho veho unaven a zhnusen. Nemíním vést dále tuto vnucenou polemiku.”

Jak to myslíte? Jste unaven z toho, e nám pomáháte bojovat?” řekl Smith a upravil si jehlici na kravatě.

Já e vám pomáhám bojovat?” zvýil hlas Stephens. A proti komu?”

Proti těm, kterým nezáleí na Americe. Někteří páni senátoři a novináři z jistých kruhů zacházejí tak daleko, e jejich názory jsou zčásti důvodem potíí, které máme i ve strategické oblasti.”

Říkáte názory a zdroj potíí?” zakroutil hlavou Stephens.

Nahrávají nepříteli. Dokonce mu přímo do ruky vkládají argumenty proti nám.” Smith si opřel bradu oběma zápěstími a přimhouřil oči. Formuloval bych to, pane Stephensi, asi takto. Z logiky víme, e opakem správného názoru je nesprávný názor. Avak opakem

hluboké pravdy můe docela dobře být i jiná hluboká pravda.”

To u jsem někde slyel,” poznamenal Stephens.

Ano. To přece vyslovuje fyzik Niels Bohr.”

Kdy jste u těch citátů, zajisté víte, co řekl Winston Churchill?”

Ten toho namluvil!”

Myslím o té vaí pravdě.”

Dám se poddat,” usmál se Smith.

Pravda spočívá ve schopnosti správně zhodnotit nejisté, hazardní a konfliktní informace.”

Dobré. To jsem neznal.”

A právě do takové pravdy nyní tlačíte vy mne, pane Smithi.”

Prosím vás! Křivdíte mi!” Smith zdvihl ruce v okázalé obraně vysoko nad hlavu.

Ano. Chcete mě přesvědčit nejistými, hazardními a konfliktními informacemi. A zrovna

takový bude i ten vá výbor.”

112

Opět křivda. A nespravedlivá. Co je, pane Stephensi, nejistého na poadavku naeho

výboru, aby skončila doba, kdy byly Spojené státy povaovány za supervelmoc bez

kormidla? Co je hazardního na tom, abychom ji více nebyli rukojmím vydaným na milost a

nemilost světovým zmatkům? A co je konfliktního na naem naprosto jednoznačném

poadavku, aby se vrátila vedoucí úloha Ameriky?” Vae pravda? Myslím, e je to křeč.

Promiňte, pane Stephensi, ale obávám se, e si neděláte o nás správnou představu.

Nemáte k dispozici informace o naí skutečné činnosti.

A odváím se dokonce tvrdit, e ony údaje, které si přečtete v novinách, nebo z

kongresových debat o stavu naí zahraniční politiky, o naich konfliktních záleitostech, jsou právě těmi klasickými příklady nejistých, hazardních a konfliktních informací ve velkém.”

Copak se kongres brání vyváené rozumné obranné politice vlády? Pokud vím, i kdy

jsou v něm dvě opoziční strany, nakonec se vdycky shodnou na hlavních veobecných

cílech politiky.”

Chceme-li mít důslednou zahraniční politiku a respektovanou vojenskou strategii, musí

kongres podporovat konkrétní detaily politiky a nikoliv pouze její veobecné cíle,” uklíbl se Smith.

Nechme té polemiky. Zajímá mě nyní, co bude se mnou a mojí dcerou teď. Splnil jsem

vám i třetí přání a dozajista zbláznil lidi na letecké základné Malmstrom i v Pentagonu. Víte, e jsem kvůli vaemu výboru málem dostal Ameriku do války? Jen tak tak jsem v tom posledním případě ve zabrzdil.”

Byl jste perfektní, pane Stephensi. Jako bůh,” přikývl hlavou Smith.

Jsem straně unaven a podráděn. Neberte prosím, jméno boí nadarmo, abych se

nerozčílil jetě víc!”

Ó, to se mi snad jenom zdá. Pan Stephens se bojí boha? A přitom je sám bosky

vynikající.” Smith rozhodil teatrálně rukama.

Ano. Bojím se boha. A hned po bohu toho, kdo se boha vůbec nebojí.”

Ale inenýre, neberte to tak váně. Vdy sám víte, jak to v ivotě chodí. Bůh nám posílá maso a ďábel kuchaře,” zasmál se Smith.

Beru vechny věci v ivotě váně. Vidíte, tak jsem vzal i tu vai věc.”

Nemohl jste nic lepího udělat.”

Stále mi dluíte odpověď,” řekl naléhavým tónem Stephens.

115

Jakou prosím?”

Co bude se mnou a s Barbarou.”

Váení, mohu s vámi hovořit naprosto otevřeně?”

Nečekáme nic jiného,” vpadla do rozhovoru Barbara.

Chtěl bych, aby to, co vám nyní povím, zůstalo jen mezi námi, inenýre.”

Prosím,” souhlasil Stephens.

Myslím skutečně mezi čtyřma očima.” Smith se přitom usmál na Barbaru.

Ach, ovem,” pochopil Stephens. Rozumím vám, pane Smithi. Chcete to povědět beze

svědků.”

Diplomaté tomu říkají téte á téte,” podotkl Smith.

Věřte mi, pane Smithi, e mám strach po tom vem nechat dceru zase někam odejít.

Opravdu mi to nemůete říci v její přítomnosti?”

Ničeho se neobávejte, pane Stephensi. A jestli chcete mít slečnu opravdu na očích, tak

půjdeme na zahradu. U je sice chladněji, ale voda v bazénu je stále příjemná. Co byste

řekla koupeli, slečno Stephensová?”

Netrvalo to ani deset minut, kdy se Barbara objevila v mením z obou bazénů. Plavala

klidnými tempy v reji světel a stínů, které vytvářelo umělé prosvícení z modrého dna.

Stephens a Smith se posadili k proutěnému stolku vedle skokanského prkna.

Pane Stephensi, slibte mi, e zachováte naprostý klid, a uslyíte to, co vám jsem povinen nyní sdělit,” začal Smith.

Jsem úplně klidný,” odpověděl inenýr.

Věřím. Nicméně jsem vás musel poádat, abyste zachoval rozvahu.”

Pane Smithi,” zarazil jej Stephens. Stále hovoříte jako v hádankách , musel jsem, jsem povinen. Proč pořád něco musíte? A komu jste povinován?”

Hned k tomu přijdu.” Smith vytáhl z pouzdra krátký doutník. Tenkými prsty si s ním nejdříve pohrával. Občas jej přiloil k nosu a čichal vůni tabáku. Konečné umístil doutník přímo do středu úst. Svaly ve tváři se mu napnuly, jakoby zdvíhal nějaké těké břemeno.

Elegantní zapalovač s digitálními hodinkami cvakl, prudký záblesk plamene osvětlil

Smithovu tvář, která prozrazovala maximální soustředění.

Pracuji u společnosti Morris-Morris. Mým oborem je vysoce specializovaná technická

disciplína, spojená občas s vyhledáváním odborníků nejvyí úrovně.” Mezi slovy se

Smithovi dařilo eskamotérsky vypoutět z úzkých rtů krátké dávky zvlněného kouře.

Jste tedy vlastně personalista?” nadhodil Stephens.

116

Nikoliv. Jsem inenýr a také plukovník dělostřelectva, teď mimo slubu.

Nepobýval jsem nikdy u polních jednotek, spí u rýsovacího prkna a pak jako vedoucí

jedné fyzikálněchemické laboratoře.”

Mám tomu rozumět, e jste pracoval ve výzkumu?” tázal se Stephens, který tak trochu vycítil ve Smithovi vzdáleného kolegu.

Trefil jste do černého.”

Pokud to není tajemství, v základním či aplikovaném výzkumu?” rostl Stephensův

profesionální zájem.

Říká vám, pane Stephensi, něco projekt .chytré zbraně?”

Něco jsem o tom slyel. Myslím, e protiletadlové rakety ,Hawk se k nim počítají.”

Přesně tak. Já jsem vak dělával, abych tak řekl, ve vedlejí brani. Mýma rukama

procházely například radarem naváděné rakety vzduch-vzduch ,Sidewinder a také letecké

bomby ,HOBO.” ;

Rakety .Sidewinder’ znám z dokumentace, avak název ,HOBO slyím poprvé.”

HOBO je u penzistkou. Vyvinuli jsme ji pro válku ve Vietnamu. A tam se také znamenitě osvědčila. Stejně tak laserem naváděná .chytrá’ protitanková střela Rockeye’, nebo televizí řízená bomba .Walley’. Nechci se chlubit, ale tyhle věcičky dokázaly ve Vietnamu pěkné kousky. Během tří měsíců zničily 106 mostů, které předtím nebylo mono vyřadit ani

letecky, ani mlnometnou či dělostřeleckou palbou s pouitím klasické munice. Jakmile

přily na řadu nae výrobky, lo vechno dolů prvním zásahem.”

Smithova tvář během těchto slov náhle znachovatěla. Hovořil úsečné, tvrdě. Pravou pěstí

několikrát udeřil do otevřené dlaně levice.

Promiňte mi, pane Stephensi, ty sentimentální vzpomínky. Po vietnamské válce jsem se

dostal do zajímavé sféry. Dokončoval se prototyp dělostřeleckého granátu ,Copperhead,

který se na dvacet a třicet kilometrů vzdálený cíl navádí odraeným laserovým paprskem.

Má přitom univerzální pouití , od zbraní protitankových a po houfnicovou palbu. Pak se jednoho dne u mého stolu objevili lidé od speciální sloky strategického letectva. Přili a já věděl, e nabízejí to, co mně ji nikdo nikdy nemůe nabídnout.”

Co jste pokládal za tak neopakovatelnou nabídku?”

Dělat do laserů. Nikoli jako do naváděcích paprsků, ale přímo jako zbraní.”

Zbraní?”

Ano, přímo jako zbraní usměrněné energie. A tak jsem se dostal na experimentální

zkuební laserový urychlovač do laboratoře Lawrence Livermora v Kalifornii.

117

Pak přila dalí výzkumná centra u San Juan Capistrano. Nu a následovaly lahůdky v

Novém Mexiku. Nejdříve v rámci programu ,Bílý kůň’ v laboratořích Los Alamos a posléze

na letecké základně Kirtland. Umíte si, pane Stephensi, vůbec představit, jakou mají lasery budoucnost?”

,,Já jsem se o lasery prakticky neměl čas zajímat. Je mi ovem jasné, e budoucnost mají.

Avak jako bezprostřední zbraň?” pokrčil rameny Stephens.

Jako zbraň kosmické války.”

Kosmická válka?”

Kosmická válka jako prostředek, zajiující konečné vítězství naí zemi.”

Myslíte, e kosmická válka se bude konat místo třetí světové války? A nebo a po n í ? “

zeptal se poněkud ironicky Stephens.

Kosmická válka se můe odehrát relativně daleko od nás, od lidí, ale přesto rozhodne o

lidském světě. Tímto směrem musíme napřít hlavní úsilí. Rakety, ponorky, bombardáky

to je jedna věc. el, jak sám víte nejlépe, věc rychle stárnoucí. Východ nás ji dohnal. Proto zbývá jedině kosmos. Kdy vytáhneme nukleární arzenál proti Rusku, tak nám to karedě oplatí. Ale zasáhneme-li z kosmu, nezbyde jim čas na nějakou odvetu. Bude to v pravém

slova smyslu preventivní válka. Vyrazíme protivníkovi jeho jaderné prostředky z rukou.”

Jste si jist technickou proveditelností?”

Ovem,” rozohňoval se Smith. Vycházíme z toho, e úzký paprsek laseru či svazek

elementárních částic s vysokou koncentrací energie překoná v krátké době z vesmírného

prostoru značné vzdálenosti. Jakmile dorazí k cíli, zahřeje jej. Doslova jej roztaví a vyřadí z aktivity. Zejména se to týká raket, jejich systémů navádění, řízení a vyhledávání. Není pochyb, e tyto cíle, a se pohybují kdekoliv a jakoukoliv rychlostí, budou laserem snadno dostieny. Zatímco raketa uletí 2,5 centimetru, laserový paprsek za stejnou dobu urazí 1600 metrů.”

To je pouze teoretický předpoklad.”

Zatím si vypomáháme protidruicovým systémem, sloeným z letounů ,F-15 jako nosičů a

dvoustupňové samonaváděcí rakety, která se odpaluje ve výkách kolem pětadvaceti

kilometrů. Tato raketa je schopna proniknout do kosmického prostoru na hladinu 360

kilometrů nad Zemí. Díky infračerveným sensorům svého miniaturního naváděcího zařízení

vyhledává objekty, třeba nepřátelskou druici, a okamitě ji zlikviduje. To je vak teprve začátek. Musíme jít dále.”

118

Co to znamená jít dále?”

Máme několik naprosto reálných představ. Jednou z nich je koncepce vybudovat systém

asi 400 druic, neustále obíhajících kolem Země. Budou vyzbrojeny sortimentem paprsků

vysokých energií, schopných ničit nepřátelské rakety během pouhých pěti minut od

okamiku jejich odpálení.”

Dovolte námitku. Kde vezmete patřičné zdroje?”

Budou se skládat ze světla, buzeného lasery na základě fluorovodíku nebo subatomových

částic. Nevylučujeme ani rentgenové paprsky, vyvolané kosmickým jaderným výbuchem.

Pochopitelně počítáme i s mikrovlnami a elektromagnetickými impulsy. K tomu vemu je

nutné, abychom dokázali včas dostat, třeba pomocí raketoplánů, na oběnou dráhu kolem

Země jetě dalí druice, schopné oslepovat jiné satelity.”

Nebude těch druic trochu mnoho?” poznamenal s nedůvěřivým úsměvem Stephens.

Smith si jeho poznámky nevímal a s plným zaujetím pokračoval: Dalí anci pro totální

ochromení protivníka nám poskytuje elektromagnetický jev. Nehodlám vás, pane

Stephensi, poučovat o těchto záleitostech. Jen připomínám, e dosud nebyly nalezeny

účinné prostředky proti následkům elektromagnetického impulsu, vznikajícího při explozi

jaderné náloe. A jeho účinky by právě dnes, kdy se ve velkém rozsahu pouívají

integrované obvody, byly nesrovnatelně horí. Máme teoreticky a ji i prakticky ověřeno, e dejme tomu jedna megatunová nálo, odpálená laserem ve výce 450 kilometrů nad oblastí pod Moskvou, můe vyřadit z provozu telefonní a rádiové spojení, televizní okruhy, počítače, radarové systémy a elektrickou sí na celém evropském území sovětského Ruska.”

Říkáte vyzkoueno i prakticky?”

Zkouek bylo několik. Ta první, která byla vlastně spontánní, náleí k tomu, čemu se říká

.Havajský efekt. Snad jste o tom něco slyel, e?”

Ano. Pokud si pamatuji Havajské ostrovy se ocitly v úplné tmě, bez elektrického proudu, bez jakéhokoliv spojení, nebylo moné nastartovat ani pohotovostní agregáty k výrobě nouzové e l e k t ř i n y … byl to důsledek nějakého pokusu, který se nepovedl, e?”

Ano, nai vypustili z ostrova Johnston do kosmu raketu s jadernou náloí, která ve výce 450 kilometrů nad Zemí na povel explodovala, aby se vyzkouely účinky výbuchu v takové výkové hladině. Stalo se vak něco, s čím se nepočítalo. Exploze vyvolala obrovskou

elektromagnetickou vlnu, která v několika sekundách překonala jeden a půl tisíce kilometrů, je ji dělily od Havajských ostrovů a tam způsobila peklo, zmatek a zděení.

119

Vekeré elektrické a elektronické systémy byly úplně ochromeny. Tehdy, to bylo ve

dvaaedesátém, nae hochy na Johnstonu pořádně sjeli. Měli jim spí dát vyznamenání,

vdy pomohli najít cestu k novému strategickému mylení, k nové zbrani. Nevědomky se

stali průkopníky systémů, které mohou od základu změnit východiska naí národní

strategie. A také je změní!”

Dovolil bych si připomenout, e taková zbraň učiní osudy lidí jetě závislejími na

počítačích,” prohodil Stephens.

Vystihl jste to naprosto přesně, pane Stephensi. A jsme konečně u toho, proč tato vila, tento rozhovor, vy, já, Nevada.”

Chcete snad mluvit i o tom proč ten únos mé dcery a … 

Počkejte,” přeruil jej Smith. Chci mluvit hlavně o vás. Víte, pane Stephensi, aby nová zbraň, tedy zbraň kosmická, mohla být závislá na počítači, který bude bez jediné chybičky, to je přece vá skvělý obor. To bude dob pro vás.”

Odmítám ve, co má cokoliv společného s vámi a s celým vaím podnikem.” Stephens

vstal, nesouhlasně mávl rukou a zamával do bazénu na plavající Barbaru.

Pane Stephensi, jetě jsem vám neřekl o sobě vechno. Ji dva roky nepůsobím v aktivní

vojenské slubě. Přeel jsem do slueb společnosti Morris-Morris. Myslím, e i vy k nám

budete nyní přeloen.”

Nikdy! Nenechám se ji nikým znásilňovat a vydírat!”

Co teď chcete dělat?”

Teď?” udiveně se zeptal Stephens.

Ano teď.”

Pokud vím, mám přece jetě dovolenou. Chci její zbytek strávit s dcerou, to chápete,

předpokládám.”

A po dovolené?”

Budu pracovat.”

Kde?”

Přece tam, kde jsem pracoval dosud.”

V NORADu?”

Zajisté.”

Promiňte, ale vy se z dovolené do NORADu ji nevrátíte.”

Vrátím se a vechno přiznám. Jetě teď, z dovolené, napíi dopis prezidentovi Spojených států. Budu svědčit v kongresu. Vystoupím v televizi.”

Nikdo vás nevyslyí. Věřte mi. Kdy někdo vysloví jméno inenýr Edward Stephens, tak

u  s i vůbec nikdo nevzpomene na počítač ,Jimmy, ale jen a jen na velezradu. Ano,

promiňte, pane Stephensi, třikrát jste se dopustil velezrady a přivedl Ameriku na pokraj katastrofy.

120

Navíc jste obranný systém Spojených států zatáhl do obrovské ostudy. Jeden inenýr s

konzumním počítačem z nějaké díry v pouti zpanikuje táby strategických sil. Rakety v

ostré pohotovosti. Letadla ve vzduchu. Presti Pentagonu na nule. Takové věci se, pane

Stephensi, nikdy neodpoutěly a odpoutět nebudou.”

Stephens zůstal kupodivu klidný. Smith mu poloil ruku na rameno: Buďte bez obav.

Zmizíte jim navdy z očí. Pojedete do Evropy. Jiné jméno. Jiná tvář. Dříve se prchalo z

Evropy do Ameriky. Vy pojedete obráceným směrem. Ale na lepí.”

Stephens nepřítomně zavrtěl hlavou. Ohlédl se opět po Barbaře. Zachytila jeho pohled a

lehce zamávala. Smith se k němu znovu naklonil a řekl: Pánové Morrisové, otec i syn

osobně, mne zplnomocnili, abych vám nabídl funkci éfa koordinace výstavby kosmického

válčitě mezi USA a NATO v západní Evropě. Počítače a technika vůbec, jakou vymyslíte,

nebo nařídíte obstarat, bude v jakémkoliv mnoství okamitě k dispozici. Budete hlavním

technickým koordinátorem spolupráce naeho kosmického velitelství s podobnými slokami

států NATO, které tam pomůete vybudovat. Za tuto práci, která zůstane zatím

samozřejmě tajná, budete dostávat jeden milión dolarů ročně. Kromě toho převezmete i

oficiální funkci, pro veřejnost. Jako ředitel společnosti pro Evropu. Roční plat jako kadý jiný ředitel firmy u Morrisů. est set tisíc dolarů ročně. Samozřejmé se stanete akcionářem.

Akcie vám budou upraveny tak, abyste neměl, opět jako ostatní ředitelé, méně ne 100 000

dolarů roční dividendy. Je pro vás rezervována krásná vila v Alpách, jako vae osobní

rezidence. Dcera obdrí stipendium na kterékoliv evropské univerzitě, na kterou si prstem ukáe. Kdy to vechno sečtete, tak to představuje asi desetkrát více, ne kolik vydělá prezident USA. A takovému, který je desetkrát pod vaí úrovní, byste se chtěl svěřovat?

Ne, v to nedoufám, pane Stephensi.”

Stephens neodpověděl. Zamával nepřítomně Barbaře. Smith si k němu přisedl do důvěrné

vzdálenosti.

Můete mně plně důvěřovat. Nae společnost pro vás zajistila neomezené fondy. Na vývoj

i výzkum i na vae osobní konto. Stačí, kdy vám povím, e v 70. letech cena za jednu

akcii Morris-Morris činila 2,75 dolaru. Dnes to jsou ji 104 dolary. Tedy sedmatřicetkrát více. A teď si představte, a se rozběhne naplno kosmický zbrojní program. Morrisové budou první. V Americe i v Evropě!”

Děkuji vám za kosmické funkce i za platy kosmických dimenzí. Já jsem vak pevně

rozhodnut. ádám, abyste splnili to, k čemu jste se zavázali. Chci s Barbarou odtud co

nejdříve odjet,” řekl chladně Stephens.

121

Ovem, pane Stephensi. Moje poslání bylo nikoli vás přemlouvat, ale pouze upozornit na

velmi zajímavou nabídku, která nemůe být opakována. Čas letí. Proti nám stojí tři

protivníci najednou. Protivník na východě. Konkurence doma, v Evropě i v Japonsku. A

zbabělci v samotné Americe. Boj nás čeká těký. Musíme do něho jít s vyrovnanými a

pevnými lidmi.”

Trvám na návratu do NORADu!”

Divím se vám, inenýre. Tolikrát jste si tam musel nechat líbit zupácké manýry pana

Barbera a dalích serantů v generálských uniformách. Vy, vědec světového jména!

Ostatně s vaím dítkem ,Jimmym se musíte stejně rozloučit. Máme čerstvou zprávu z

Cheyennské hory, e tam právě začali s jeho d e m o n t á  í … “

Coe?” vykřikl Stephens. To není pravda! Chcete mne zlomit.” Stephens si přeje! dlaní rozpálené čelo.

Nae společnost Morris-Morris vám umoní postavit takové výpočetní a řídící sítě o jakých se vám nesnilo. Pořídíte si tucet nových a dokonalejích ,Jimmyů. Nebudou se muset skrývat jako krtci někde v podzemí, ale budou zářit v kosmu. A vy sám? Budete kontrolovat vechno, co se v kosmickém prostoru jenom pohne.”

Chci odjet s Barbarou. Pryč odtud. Snate se mne pochopit.”

Snate se předevím vy sám sebe pochopit. A přesně vyhodnotit vlastní situaci. Ta je

dosti prekérní, věřte mi, pane Stephensi.”

Proč prekérní?”

Mám pro vás od firmy jetě jedno upozornění. Ručila za vás po celou dobu akce v bunkru.

Toté platilo o slečně Barbaře. Kdy ná návrh přijmete,,nae záruky samozřejmě trvají.

Chráníme vás kdekoliv před kýmkoliv.”

A kdy návrh odmítnu?”

Pak jsme nuceni vás upozornit, e cesta poutí můe být velmi nebezpečná. Do Las

Vegas je odtud více ne 100 kilometrů. Ale to u byste byl mimo nai ochranu. Jinak vás

samozřejmě klidně pustíme.”

I s Barbarou?”

Samozřejmě.”

Tak nač čekáte? Doufám, e mluvím s dentlmenem, který splní slib.”

Zajisté. Pouze připomínám, e za vai bezpečnost při cestě Nevadskou poutí ji

neručíme. Dostanete plnou osobní svobodu. Dostanete vůz. Nádre plné. Potravin a

nápojů dost. Ale to je vechno. Pane Stephensi, nezbývá vám mnoho času na odpověď.

122

Uvaujte logicky. Zítra při snídani buď podepíete smlouvu, a já stále věřím, e tak učiníte.

Anebo … 

,,Anebo?” -

Eh,” mávl rukou Smith. Raději na to nemyslete. Já na to také nechci myslet.”

Stephens vstal od stolu. Říkal jste, e vám éfové uloili, abyste mne také varoval, či se snad mýlím?”

Nechce se mi o tom mluvit. Věřím, e to do rána pochopíte.”

Nemusím čekat do rána. Chápu u teď.” Stephens zvýil hlas: V pouti nám třeba z

ničeho nic, v pravé poledne, samozřejmě na osamělém místě, exploduje vůz.

V novinách se objeví zpráva, e v ohořelých troskách automobilu byly nalezeny

zuhelnatělé mrtvoly neznámého mue středního věku a mladé eny.”

Pane Stephensi, omluvte mne, prosím. Musím teď odejít. Ráno na shledanou.” Smith

vstal, sportovně zamával Barbaře, která zrovna vylézala po nablýskaných schůdcích z

bazénu a zmizel ve tmě, padající na vilu.

****

Kdy se Stephens druhého dne probudil, el si také s Barbarou zaplavat. Ve vodě

dováděla jako delfíní mládě. Vypadala, e je astná. Při zpáteční cestě si viml, e vila ve panělském koloniálním stylu vypadá od bazénu větí, ne se zdála od příjezdové cesty.

Příjemná vila v příjemné zahradě. Se sympatickými cestičkami. Pestrobarevnými

květinovými záhony. A se zákoutími. K odpočinku. Ke kávě. Nebo k drinku. Třeba i k

vypočítání sloitého vzorce. Slíbili mu takovou vilu.

V Alpách. Jako ve snu se před ním náhle objevily vysoké zasněené hory. Kamkoli pohlédl, vude nekonečné úchvatné prostory. Pod nimi zasněené údolí, vystupující k zalesněným kopcům, kde se vechna ta panenská bělost začala vytrácet mezi obrovskými stromy jako

v prořídlém vlasovém porostu. A přela v namodralý lesk. A pak, jakoby v zamlené

obrazovce, viděl, jak se s Barbarou řítí dolů vysoko navátým praanem. Hnali se za

vytouenou jednoduchostí v citech, o které ji v Coloradu Springs tak systematicky okrádal.

Vechno bych ji mohl tam v Alpách vynahradit, pomyslel si.

Snídaně se podávala v obývacím pokoji. Byla to prostorná místnost rozdělená na dvě části.

Hned za dveřmi z haly stál kulatý stůl, teď prostřený pro tři, se svícny a miskou jiního ovoce uprostřed. Druhá část pokoje se soustřeďovala kolem krbu. Vlevo stála masívní knihovna. Vpravo klavír. Kromě tlumeného zvuku klimatizátoru tu vládl klid a mír.

123

Vechno naletěné, ve vzorném pořádku. Na černé desce klavíru červené růe.

Barbara se ji usadila k hořícím svícím a prostřela si na klín ubrousek. Vyčítavě se zadívala na otce a pana Smitha, kteří jetě spolu hovořili u klavíru. Musí prý mít jetě pro oba trochu strpení. A tak začala upíjet z pomerančového dusu.

,,Pane Stephensi, zde je smlouva. A tady pero.” Smith jednou rukou poloil bělostný list s textem vedle růí na klavír a druhou připravil zlaté plnicí pero. Stephens, poněkud pobledlý, tie stál a vyčkával. Několikrát těce, jakoby naprázdno, polkl. Smith pozoroval, e jeho včerejí sebejistota poněkud vyprchala.

Pane Smithi, jake jste to včera říkal o těch ohořelých mrtvolách po havárii v Nevadské pouti?” unaveně zaeptal Stephens a díval se skrze záclony, někam nad bazén, do růového dopoledne.

O těch mrtvolách jsem přece nemluvil já,” pomalu, s důrazem na kadé slovo, odpověděl Smith.

Ale nevyvrátil jste je.”

Slečna Barbara je sama u stolu. Myslím, e u začíná být trochu nervózní. Určitě má po

dnením plaveckém výkonu zdravý hlad. Měl byste si pospíit s tím podpisem,” usmál se Smith.

Stephens se naklonil nad klavír. Ruka mu na okamik strnula. Pak se rychle podepsal.

Spokojen?” zeptal se bezbarvým hlasem.

Smith se naklonil nad smlouvou a zamával nesouhlasně oběma rukama.

Vůbec ne, pane řediteli Andersone. Smlouva je přece vystavena na ředitele Roye

Andersona. A tady vidím nějaké klikyháky jakéhosi Stephense.” Hlasitě se začal smát a z koené diplomatky vytáhl dalí exemplář smlouvy. Stephens se musel jetě jednou naklonit nad bělostný obdélník, pokrytý úhledným strojopisem. Kolem úst mu trochu zakubalo.

Znovu těce polkl. Pak pomalu, písmeno za písmenem napsal Roy Anderson. Mimoděk si

viml monogramu R. A. na kravatě, která se mu připletla na papír. Pochopil.

Kdy zasedli vedle Barbary, Stephens se podíval na Smitha. Jak se říká, pane Smithi,

vojákovi, který se nevrátí k jednotce?”

Zběh. Desertér.”

A jak se bude říkat inenýru Stephensovi, který se nevrátil z dovolené?”

Nikdy jsem o takovém člověku neslyel. Dobrou chu pane Andersone, dobrou chu slečno

Andersonová!”

124

Konec