Kam jsi doel krasavče - Vladimír Fiala

Kapitola I.

Chodba před soudní síní uměla jako podráděný úl. Podporučík Vrbka byl překvapen mnostvím lidí, kteří se přili podívat na závěrečnou část procesu. Rád by si byl promluvil jetě se svědky Krejčíkem, Krátkým a Gradem, ale včas si poviml číhavých pohledů obhájce Havlaty. Nechtěl zavdat sebemení příčinu k dalím právnickým manévrům. I tak hořel zvědavostí, jak dopadne důkazní řízení.

Konečné se dveře soudní síně otevřely.

Zaujměte místa, prosím,” zavolala mladá zapisovatelka.

Obecenstvo se nahrnulo do sálu. Vrbka se protlačil do třetí řady, na krajní místo k oknu, odkud mohl dobře vidět do tváří obalovaných i svědků. Zřízenci přinesli zezadu dvě dlouhé lavice a postavili je před bariéru. Do síně veel průvod obalovaných se stránými. Devatenáct vězňů, dvacet stráných. Ačkoliv stará soudní budova pamatovala u ledacos, tak početnou skupinu před senátem tu viděl málokdo.

Přichází soud, vstaňte,” oznámila zapisovatelka do ticha. Prokurátor povstal a s ním za hlomozu idlí vichni přítomní. Pětičlenná skupina důstojně vela. Vrbka je znal z dřívějích jednání. Předseda senátu dr. Rázl, přísný a neobyčejně moudrý soudce, vynesl v této síni u nejeden rozsudek podle první hlavý trestního zákona. Ani přísedící nebyli nováčky. Proedivělý dělník z Vaňkovky, kostnatá učitelka neurčitého věku, bělovlasý potovní zřízenec a konečně frontový invalida s prázdným pravým rukávem patřili k nejzkuenéjím soudcům z lidu.

Pokračujeme v hlavním líčení proti ilegální skupině Kleveta, Blaek a spol. Posaďte se. Je přítomen obalovaný Lysý?”

Bývalý vrchní strámistr se postavil. Ano, pane předsedo.”

Byla vám doručena obaloba?”

Byla, pane předsedo.”

Rozuměl jste jí?”

Ano. Rád bych …

Později,” přeruil ho dr. Rázl nesmlouvavě. Budete mít dost příleitosti k vyjádření. Pane prokurátore, dostavili se vai svědci?”

Prokurátor vstal. Ano, pane předsedo. Kdy dovolíte, zaměřil bych se v dnením jednání předevím na ty body obaloby, k nim chybí přímá výpověď obalovaného Lysého.”

Souhlasím,” přisvědčil dr. Rázl. Obalovaný Lysý, soud vám prostřednictvím vaeho obhájce doručil výpovědi spolu-obalovaných z dosavadního průběhu procesu. Seznámil jste se s jejich obsahem?”

Ano, pane předsedo.”

Soudu je známo, e vá zdravotní stav se zlepil natolik, abyste se mohl zúčastnit jednání. Kdybyste se přesto necítil dobře, můete při výpovědi sedět. Pane prokurátore, ujměte se slova!”

Děkuji, pane předsedo. Obalovaný Lysý, vstaňte!”

Bývalý policista stanul v postoji, který ani zdaleka nepřipomínal jeho dřívějí vojáckou říznost. Po několika operacích a pobytu v nemocnici pohubl. Tvář do olivová opálenázeedla do nezdravého odstínu, tmavé oči ztratily lesk a propadly se do vrásčitých záhybů. Nakrátko ostříhané vlasy prořídly a na skráních notné proedivěly. Povislá ramena, vychrtlá na kost, vyhlíela v balonové bundě trapné. Kalhoty na tenkých nohách plandaly. Teprve tady si Vrbka uvědomil, jaká se s Krasavcem udála proměna.

Prokurátor zatím citoval podstatné části výpovědi Lysého z průběhu vyetřování. Odkládal záloku po záloce, a konečně poloil na stůl celý objemný spis.

Trváte na tom, co jste vypověděl vyetřovateli Státní bezpečnosti?”

Trvám, pane prokurátore,” řekl Lysý.

Vypovězte tedy znovu, kde jste se nacházel v době od dvanáctého srpna 1947 do svého zatčení.”

Máte to v protokolu, pane prokurátore. Skrýval jsem se.”

Kde?”

Porůznu. Na oputěných chatách, v lese, u známých. Naposledy u rodiny ámalovy, kde jsem byl zatčen.”

Proč jste odeel bez vysvětlení ze svého pracovitě na zemském velitelství StB?”

Za tuto otázku vám děkuji, pane prokurátore. Vyetřovatel ji toti pominul. Odeel jsem z obavy o svou existenci a svobodu. Poručík Stejskal, můj nadřízený, mi naznačil, e mám být na rozkaz zemského velitele zatčen. Důvodem byla podle mého názoru skutečnost, e jsem ze svého oddělení propustil čekatele Vrbku.”

Prokurátor se usmál. Vysvětlete nám to blíe, obalovaný. Vy jste byl velitelem druhého oddělení vyetřovacího sektoru Státní bezpečnosti. Čekatel Vrbka byl naím řadovým podřízeným, dokonce bez definitivy. Jak vás mohlo jeho proputění ohrozit?”

Zcela prostě. O mně bylo známo, e se přátelím s národními socialisty, i kdy-a to prosím zdůrazňuji-jsem nikdy nebyl členem ádné politické strany. Pan čekatel Vrbka byl komunista. Propustil jsem ho, protoe se mu v jeho kanceláři oběsil zajatý gestapák, důleitý svědek. - Pan zemský velitel byl také komunista.”

A chtěl vyuít skutečnosti, e vám se ve vaí kanceláři

a vai pistolí zastřelil gestapácký rada Koselek, sólokapr zemského velitelství. To jste chtěl říci?”

To nebyl hlavní důvod. lo předevím o to, zbavit mé funkce.”

Máte do jisté míry pravdu. Po vaem odchodu se toti změnila praxe vyetřování gestapáků a jejich konfidentů. Kadý z nich byl vyslýchán do nejmeních podrobností a tak dlouho, dokud nevypovéděl vechno nejen o sobě, ale i o nových spoluvinících. ádné ukvapené soudy, ádné předčasné popravy, jako za vaeho velení. Ale vrame se k otázce, kde jste se skrýval od dvanáctého srpna 1947.”

Nemám, co bych na své výpovědi měnil, pane prokurátore. Nechci jmenovat své hostitele. Vystavil bych je nebezpečí stíhání.”

Ke své kodě, protoe nemůete prokázat svůj Dobyt. Manele ámalovy jste informoval jinak. - Obalovaný áma-le, co vám pověděl Lysý o svém pobytu v zahraničí?”

ámal se váhavě postavil k zábradlí. Musel přijít ze zahraničí, protoe znal heslo.”

Objasněte soudu podrobněji, proč si myslíte, e přiel ze  zahraničí.”

Po osvobození jsme se stýkali s některými úředníky amerického velvyslanectví v Praze. Pan Bottle si se mnou domluvil heslo. Toho, kdo by se jím ohlásil, jsem se měl ujmout a pomáhat mu.

Je pan Bottle jetě na naem území?”

Ne, odjel v polovině roku 1947.

Jaké heslo jste si dohodli?”

Ten člověk měl říci, e přichází z Vídně od sestřenice Evelyny ohledně perků po babičce Malvíně.”

Kdo se vám tím heslem prokázal?”

Pan Lysý,” podíval se ámal úkosem k bývalému vrchnímu strámistrovi.

Jen podle hesla jste usoudil, e byl v zahraničí?”

Ne. Vyptával jsem se ho zkusmo na Vídeň. Popsal mi přesně místa, která tam znám.”

Námitka,” vyskočil doktor Havlata.

Prosím,” pokynul mu předseda senátu.

Z pouhé znalosti ulic nebo vídeňských pamětihodností nelze vyvozovat, e tam obalovaný Lysý vůbec kdy byl, nebo dokonce e tam byl právě v době po dvanáctém srpnu 1947.”

Chce se pan prokurátor k tomu vyjádřit?”

Jde jen o dílčí důkaz, pane předsedo. Důleité je, e obalovaný Lysý znal heslo, které si manelé ámalovi dohodli s americkým občanem nejpozději v červenci 1947. Potom pan Bottle odcestoval a víckrát v naí zemi nebyl. Odkud jste se dověděl ámalovo heslo, obalovaný Lysý?”

Promiňte, e vám odporuji, pane prokurátore, ale iá jsem ádné heslo neznal. Poádal jsem prostě pana Sámala o úkryt.”

Vae tvrzení je v rozporu i s tím, co vypověděla obalovaná ámalová. Obalovaná, prokázal se vám Lysý dohodnutým heslem?”

Kamila ámalová si dala na svém vystoupení záleet. Stála vzpřímeně, take vynikala její tíhlá postava, dlouhé rozputěné vlasy jí rámovaly decentně nalíčený obličej. Upřela na prokurátora otevřený, váný pohled.

Řekl mi to manel, pane prokurátore. Já sama jsem heslo od pana K. neslyela. Promiňte, neznala jsem toti jeho jméno. Říkal si prostě K.

Obalovaný Lysý, trváte na tom, e jste heslo neznal?”

Trvám, pane předsedo. Vysvětlení toho, co tvrdí pan ámal, vidím v tom, e mě podezíral z - hm, nemístné náklonnosti ke své krásné paní. Proto jí asi namluvil, e jsem pión.”

V sále se ozval tichý smích a epot. Předseda senátu pohlédl na prokurátora. Soud by rád znal přímý důkaz o pobytu obalovaného v zahraničí. Můete jej nabídnout, pane prokurátore?”

Jistěe, pane předsedo. A přivedou svědka Viktora Kropáče!”

Vrbka se upřeně zadíval do tváře Lysého. Nehnul se v ní ani sval. Kropáčova výpověď nebyla v protokolech, které si mohl Lysý prostudovat v klidu na nemocničním lůku. Důvod byl prostý, Vrbka načasoval Kropáčův výslech na předelý den.

Kropáč se postavil k půlkruhovitému zábradlí stupínku pro svědky.

Jste Viktor Kropáč, narozený roku 1919, svobodný, do loňského roku řidič dálkových autobusů?”

Ano, pane prokurátore.”

Vypověděl jste vyetřovateli Státní bezpečnosti, e znáte bývalého vrchního strámistra Lysého. Poznáváte ho mezi obalovanými?”

Kropáč se otočil. Ano, tamhle sedí. Druhý zleva.”

Souhlasí. Viděl jste obalovaného Lysého dne dvanáctého srpna 1947?”

Ano, pane prokurátore. Jel jsem tehdy polední linkou do Vídně. Pan Lysý nastoupil v Brně a vystoupil ve Vídni.”

V sále zazněl umot. Předseda jej utiil rázným gestem.

Klid, prosím, nerute průběh jednání, jinak dám vyklidit

soudní síň. Pokračujte, pane prokurátore.”

Děkuji. Svědku Kropáči, obalovaný Lysý tedy ve Vídni vystoupil. Vracel se s vámi do Brna večerní linkou?”

Kde jste ho viděl později?”

Zase ve Vídni. V květnu 1948. Čekal na mne na konečné a pozval mě do kavárny. Tam mě poádal, abych mu vozil z Brna pionání zprávy.”

Dovolte námitku,pane předsedo,” hlásil se doktor Havlata.

Prosím,” souhlasil předseda senátu.

Z čeho jste, svědku, nabyl přesvědčení, e jde o pionání zprávy? četl jste snad některou?”

Vrbka nervózně posedl. Byl by nejradéji Havlátovi od plic vynadal. Advokát se začal předvádět, to bylo jasné. Teď lo o to, jak se zachová Kropáč. Ten se nedal vyvést z konceptu.

Nečetl. Nechtěl jsem se do ničeho namočit.”

Ale tvrdíte, e vás pan Lysý poádal o přepravu pionáních zpráv. To je velmi závané tvrzení, pane svědku. Jste si jist, e lo o pionání zprávy?”

Ano. Pan Lysý mi sám řekl, e pracuje pro zámořskou velmoc. Představil mě také dvěma Američanům, kteří na mne čekávali v době, kdy se pan Lysý vrátil do Československa. Odevzdával jsem jim od něho zprávy a zpět vozil jejich pokyny v krabičce se výkačkou.

Ani to ovem nedokazuje, e lo skutečně o pionání zprávy. Nečtete náhodou rád pionání romány? Nedramati-zujete trochu skutečnost?”

Tak dost, pane obhájče,” zasáhl předseda senátu. Za chvíli byste ádal po svědkovi písemné potvrzení o odměně za převoz zpráv od americké centrály. Takhle bychom se nikam nedostali. Pane prokurátore, pokračujte.”

ádám obalovaného Lysého, aby se vyjádřil k výpovědi svědka.”

Nemám, co bych řekl, pane prokurátore. Nic z toho není pravda. Kropáč vozil z Vídně melinu. Mohlo se stát, e ho na hranicích vyhmátli a on se chtěl vykoupit udáním. Proč si vybral právě mne, mohu jen hádat. Nejspí proto, e jsem ho v minulosti vyetřoval a znepříjemnil mu ivot.”

Vy tedy tvrdíte, e jste se od svého zmizení s Kropáčem ve Vídni nesetkal?”

Ne, to je výmysl.”

Ani jinde ne?”

Ne,” řekl Lysý pevným hlasem.

Prosím svědka Jana Trojáka,” pokynul prokurátor zřízenci. Ke stupínku se postavil obtloustlý, vzruením zpocený padesátník. Vrbka ho neznal, ale neulo mu, e se Lysý při pohledu na něho zamračil.

Jste Jan Troják, hostinský od Zelené lípy, narozený 1909?”

Ano, pane předsedo.”

Otočte se a podívejte se po lavici obalovaných. Koho z nich poznáváte?”

Svědek se otočil a pátral zrakem po sále. Náhle se mu rozsvítily oči.

To je pan Kropáč, toho znám,” ukázal k lavici svědků.

V pořádku, pane svědku. Ptal jsem se vak, koho znáte z lavice obalovaných. To jsou osoby, které sedí vpředu mezi přísluníky SNB. Podívejte se znovu!”

Snad - ano, ten pán, co sedí druhý zleva. Ten se několikrát u nás setkal v létě s panem Kropáčem.”

Druhý zleva? Postavte se, obalováný Lysý! Nemýlíte se, pane svědku? Je to skutečně on?

Je to on, přikyvoval Troják. Pamatuji si ho velmi dobře. Viml jsem si ho právě kvůli panu Kropáčovi. Vdycky, kdy se u nás ukázal, přijel pan Kropáč. Vozil mé eně z Vídně léky, na tom snad není nic trestného?”

Pokračujte,” vybídl ho předseda. Zahraniční léky v malém nás nezajímají.”

Pan Kropáč u nás zastavoval poměrně často. Byli jsme mu vděční, cestující měli vdycky nějakou konzumaci, e ano, a on sám vozil mé paní, jak u jsem řekl, ten lék. U nás ted nic podobného není. A přijel vdycky zrovna, kdy byl v lokále tento pán. Ten druhý zleva, prosím.”

Kolikrát se u vás setkali?”

Pětkrát nebo estkrát. Ten pán přijíděl větinou na kole. Dal si pivo a čekal na vídeňský autobus.”

Svědku Kropáči, bylo to tak?”

Ano, pane prokurátore. Seli jsme se tam celkově pětkrát.”

Při kadém setkání jste bud dostal od obalovaného Lysého zprávu, nebo jste mu předal instrukce od jeho společníků z Vídně?”

Přesné to bylo tak, e při prvním setkání jsem dostal zprávu jen od pana Lysého. Potom mi ji jetě třikrát dal a současné převzal instrukce z Vídně v krabičce se výkačkou. Pátá schůzka se nepovedla. Přiel jsem panu Lysému říct, e mé přeloili na vnitrostátní linky a e u do Vídně jezdit nebudu.”

Děkuji, pane svědku, to stačí. Tím povauji za prokázané, e obalovaný nemluvil pravdu, kdy styky s Viktorem Kropáčem popřel. Svědek Kropáč byl odsouzen pro paování a jeve výkonu trestu. Hodlám na něho podat trestní oznámení pro spolupachatelství v případě obalovaného Lysého. Zatím k němu nemám dalí otázky.”

Předseda senátu přikývl. Pane obhájče, chcete se svědků Kropáče nebo Trojáka na něco zeptat?”

Ano, pane předsedo. Dovolíte mi, prosím, poloit předtím obalovanému Lysému otázku, zda svědek Kropáč nemá důvod být proti němu zaujatý?”

Nedovolím. Obalovaný Lysý měl u monost vyjádřit se

a také se vyjádřil. Pokračujte, prosím, nebo oba svědky propustím.”

Ano, pane předsedo. Svědku Kropáči, dostával jste za převáení zpráv a instrukcí odměnu?”

Vrbka zpozorněl. Budto se zkuený advokát dopustil chyby, anebo se chystá svědka potopit. Smysl tohoto manévru mu nebyl jasný. Také Kropáč viditelné zneklidněl.

Ano, dostával,” přiznal tie.

Vdy u jste o tom vypovídal,” uklidňoval ho prokurátor.

Jaká to byla odměna?” V penězích, v protislubě, v čem?”

V penězích.”

V jakých penězích a kolik, pane svědku?”

Dvě stě dolarů za jednu cestu,” hlesl Kropáč.

Před chvílí jste vypověděl, e jste převáel, a to zcela vědomě, pionání zprávy a instrukce. Teď přiznáváte, e jste tak činil za úplatu, tedy ze zitných důvodů. Chápete, e jste byl přinejmením spoluviníkem ve pionání akci? Kdo z vás dvou byl vlastně iniciátorem této činnosti? Vy nebo obalovaný Lysý? Nesnaíte se svést vinu na jinou osobu? Nenapadlo vás náhodou, e byste mohl ovlivnit míru svého zavinění kajícným doznáním, e víte o závanějí trestné činnosti?”

Protestuji,” vyskočil prokurátor. Otázka je sugestivní a má svědka zvi klát!”

Klid, pane prokurátore,” mírnil ho předseda senátu. Pan obhájce otázku zbytečné rozířil. Vy u jste se zmínil, e svědek Kropáč bude stíhán prospoluvinu. Svědku Kropáči, od koho jste dostával dolary a kde je máte?”

Na kontě v zahraničí. Celkem osm set dolarů.”

Znáte číslo konta? Máte ekovou kníku?”

Kropáč zavrtěl hlavou. Mohl jsem si je vybrat prostřednictvím těch dvou Američanů, kteří mi dávali pokyny pro Lysého.”

Obhájce se chopil znovu své příleitosti. Viděl jste vůbec nějaký doklad o tom kontu?”

Ne,” řekl Kropáč.

A jsme u merita věci. Pan svědek mluvil s nějakými lidmi, ti mu slíbili něco, co pan Kropáč nikdy neviděl, ale nám tvrdí, e má venku osm set dolarů. Stejně tak neviděl obsah věcí, které převáel a přesto trvá na tom, e lo o pionání zprávy a instrukce. Myslím, e tím je věrohodnost jeho výpovědi prokázána. Domněnky, nic víc. Doporučuji, aby si senát vyádal materiály pana Kropáče z SNB, pokud jde o trestnou činnost, kterou vyetřoval zde přítomný obalovaný Lysý. Máme dost důvodů domnívat se, e panu Kropáčovi jde o osobní mstu. Senát si jistě z této skutečnosti vyvodí vlastní závěr. Skončil jsem, pane předsedo,” řekl a spokojeně se posadil.

Konečně Vrbka pochopil smysl Havlatova vystoupení. Přísedící se dívali jeden po druhém a čekali, jak se zachová předseda. Ten se nedal vyvést z rovnováhy. Pokojně dopsal poznámku na volný list ve spise.

Myslím, e panu obhájci nelze upřít eminentní snahu o to, aby práva obalovaného nebyla zkrácena. Pane prokurátore, pokračujte.

Děkuji. Před tímto senátem vypovídali obalovaní dr. Kosák, Rataj a Seitz. Vichni uvedli, e je obalovaný Lysý získával ke pionái pro americkou rozvědku. Doznáváte se k tomu, Lysý?”

Ne. Jednal jsem s nimi, ale z jiného důvodu. Rataj mi obstarával potravinové lístky a slíbil mi osobní průkaz na talené jméno. Od dr. Kosáka jsem potřeboval peníze. Od Seitze také. Přiznávám, e jsem je vydíral, ale byl jsem úplně bez prostředků.”

Tomu odporuje výpověď obalovaného Rataje. Dal jste mu odměnu dva tisíce korun.”

To rozhodně popírám, pane prokurátore.”

Jte bývalý policista, Lysý! Ty peníze se u Rafaje naly a jsou na nich vae otisky prstů.”

Pochybuji, e by kterýkoliv znalec potvrdil, e jde právě o moje otisky.”

Vae pochyby soud nezajímají. Pro nás je rozhodující znalecký posudek. Přistihli jsme vás při dalí nepravdě, Lysý. A dále - obalovaní dr. Kosák, Rataj a Seitz vypověděli shodně, ačkoli v neměli monost se domluvit, e jste je vydíral prostřednictvím fotokopií karet z gestapácké kartotéky. Ty karty jasně hovoří o tom, e vichni tři spolupracovali s gestapem. Kde jste k těm fotokopiím přiel?”

Nael jsem je v oputěném stole na bývalém zemském velitelství gestapa v Mozartové ulici. Přiznávám se, e jsem zneuil svého sluebního postavení tím, e jsem kopie schoval a nic nehlásil. Nevím, proč jsem to udělal. Nepomyslil jsem na důsledky. A kdy jsem se ocitl v krajní nouzi, napadlo mé, e bych mohl ty tři potrestat aspoň tak, e jim jejich vinu připomenu.”

A dáte si od nich zaplatit za mlčení. Tak jste to myslel?”

Lysý sklopil zrak. Já vím, e to byla pinavost, ale tehdy jsem neměl ani co jíst.”

Dojemné,” přikývl prokurátor. Přiveďte prosím svědka inenýra Brunáta.”

Zřízenec vpustil do síně meního, suchého edesátníka ivých pohybů.

Jste inenýr Brunát, soudní znalec v oboru fotografie a fotochemie?”

Ano. Prosím, pane předsedo, zde jsou mé doklady,” přistoupil k dr. Rázlovi.

Dostal jste k prozkoumání tři fotokopie, pane inenýre. K j akému závěru jste doel ? 

Předmětem mého zkoumáni bylo, jak jsou fotokopie staré, zda nejde o fotomontá a jakého jsou původu, respektive jakého materiálu bylo pouito. Dovolfte-li, začnu poslední otázkou. Fotokopie jsou zhotoveny na papiře, vyrobeném firmou Kodak ve Spojených státech amerických. Jde o speciální papír střední tvrdosti, pouívaný výhradně pro fotodokumentaci na kopirovacfch strojích Kbdacop. Stáři vyvolané citlivé vrstvy jsem určoval podle Fasta a ověřil jetě metodou Teynera a Wallacové. V obou případech mohu prohlásit, e papír byl vyvolán speciální vývojkou Kodak před čtrnácti a patnácti měsíci. Na otázku, zda můe jít o fotomontá, odpovídám záporně. Pan prokurátor mi předal miniaturní negativy, zvané odborně mikrotečky. Jde o doublenegativy, zhotovené zmenením originálů. Předloené fotokopie jsou věrným obrazem těch zmenených negativů. Doublenegativy nám dají odpovécf na původ fotografie. Prosím, zde jsou zvěteniny,” podal jednu kopii prokurátorovi a jednu předsedovi senátu. Povimněte si detailu v pravém spodním rohu, Jsou tam písmena US MC FL 65. Srovnáním s dostupnými dokumenty z archívu jsem dospěl k závěru, e jde o US Army Forces Photostudio číslo 65. Není mi známo, kde se nachází právě laboratoř 65, ale jde bezpochyby o zařízení americké armády, jak dokazuje ověřený překlad. Stejné označení, by s jiným číslem laboratoře, nesly dokumenty, předané naemu státu americkými úřady spolu s poválečnými zločinci.”

Děkuji vám. Podtrhuji, e podle úsudku pana znalce nejsou fotografie starí patnácti měsíců a nemohly být zhotoveny jinak ne na zařízení Kodacop, které neměli nacisté k dispozici. Bylo do Evropy přivezeno a po válce. Obalovaný nemohl proto fotografie najít před pěti lety ve stole po gestapákovi,” shrnul prokurátor. Obalovaný Lysý, nechcete nám konečné říct, kde jste k fotokopiím přiel?”

Nael jsem je v dubnu 1945, jak jsem přiznal. Nemůeme přece vyloučit, e přístroj, o kterém pan znalec hovoří, ukořistili nacisté po invazi. Jiné vysvětlení nevidím.”

I kdybyste měl v tomto bodě pravdu, a to nemáte, protoe Kodacop se objevil v Evropě jako technická novinka prokazatelné a v roce 1946, nevysvětluje to stáří kopie, tedy patnáct měsíců, a způsob, jak se vám dostaly do rukou. Soud si jistě tohoto rozporu povimne. Děkuji panu znalci.”

Pane obhájče, máte k panu znalci nějaký dotaz?”

Jen maličkost, pane předsedo. Slyeli jsme vae závěry, pane inenýre. S jakou pravděpodobností lze podle vámi pouitých metod stanovit stáří citlivé vrstvy? Jde o naprostou jistotu nebo jen o pravděpodobnost?”

Pan obhájce ví, jak oidný je pojem naprostá jistota. Kdybych měl s naprostou jistotou prohlásit, jak je fotokopie stará, musel bych vědět, v jakých podmínkách byla uchovávána, v jaké teplotě, v jaké vlhkosti vzduchu, zda na papír nepůsobily chemikálie a podobně. Vím, oč vám jde. Vyjádřím se přesněji. Pokud jde o stanoveni stáří vyvolané citlivé vrstvy papíru Kodak, připoutějí pouité metody, zej měna Teynerova a Wallacové, toleranci nejvýe dvaceti procent. Jestlie byly fotokopie dreny ve zcela extrémních podmínkách, mohou být staré i rok a půl druhého roku. Rozhodně ne pět let. To zcela vylučuji.”

Stačí, děkuji,” stáhl se obhájce.

Dovolte,” ujal se slova opět prokurátor, abych uzavřel tuto sta výslechu obalovaného Lysého posledními dvěma svědectvími. Obalovaný Kleveto, kdy a za jakých okolností jste poznal obalovaného Lysého?”

Přesně toho dne, kdy nás vechny v ámalově vile zatkli.”

Z čeho jste usoudil, e Lysý je americký agent, poslaný ze zahraničí?”

Den předtím se setkal s mým zástupcem a poádal ho

0 pomoc. Prý ztratil spojení. Znal heslo, znal krycí jméno moje

1 mého zástupce. Znal Jupitera, amerického poručíka Sterna z Vídně. Přesné ho popsal. Věděl dokonce, jakou jehlici nosí v kravatě. Kdy můj radista zavolal pod jeho znakem americkou centrálu, odpověděli, e K je jejich člověk ae mu máme pomoci. Jinak bych byl na schůzku k ámalům neel.”

Stačí. Posadte se, Kleveto. Pane předsedo, myslím, e jsem podal dostatek důkazů o tom, e obalovaný Lysý odjel dne 12. spna 1947 do zahraničí, a to na cizí doklady, protoe sám neměl platný pas; e se tam setkal s americkým důstojníkem Sternem, převzal od něho negativy a fotokopie nejméně tří karet z gestapáckého archívu a přeel i legálně zpět do ČSR, aby zde získal ke spolupráci s americkou rozvědkou bývalé neodhalené konfidenty gestapa. Kdy ztratil spojení se svými nadřízenými, které mu obstarával Kropáč, obrátil se nouzovým heslem na ilegální skupinu amerického agenta Petra, to jest obalovaného Klevety, aby mu pomohli dokončit úkol a vrátit se do Rakouska, kam chtěl současně převést i manele ámalovy. Zatčení mu v tom zabránilo.

Obalovanému Lysému hodlám vak dokázat jetě dalí trestnou činnost, mnohem závanějí. Máme důkazy, e byl v době nacistické okupace konfidentem gestapa, známým pod krycím jménem Krasavec.”

Vrbka si hlasitě oddychl. Konečné nadela chvíle, na kterou čekal sedm let. Zrádce jejich skupiny a viník smrti desítek lidí stál před senátem. Prokurátor si ted jistě poradí stejné dobře, jako s důkazy o spojení Lysého s Petrovou skupinou.

Přiveďte, prosím, svědka Antonína Krejčíka,” řekl prokurátor a přichystal si dalí spis.

Kdy si předseda senátu ověřil Krejčíkovu totonost a poučil ho o právech a povinnostech svědka, vyrukoval prokurátor s první otázkou.

Pane svědku, v přípravném řízení jste vypověděl, e v době, kdy jste byl členem Jermakovy skupiny, tedy na podzim roku 1944, přisel do lesa za obcí Bukovinkou neznámý člověk a hledal Jermakovy partyzány. Vám, jak jste vypověděl, bylo podezřelé, e zná staré heslo a e neví o přesunu hlavního jádra skupiny na Vysočinu. Jak jste se zachoval?”

Nebyl jsem tam sám, pane prokurátore. Byl se mnou nadlesní Řepa. Řekli jsme tomu člověku, e o ádných partyzánech nevíme. Pořád mlel svou, e se měl s někým setkat u seníku. To souhlasilo, u seníku nad Rakovcem jsme se stýkali s Jermakem nebo jeho spojkou, dokud nepřeli na Vysočinu. Tak jsme toho člověka pozvali, aby přiel za dva dny k seníku, e se ve vsi zeptáme, jestli někdo o partyzánech neví.”

Co se dělo za dva dny?”

Obsadili jsme obé cesty, kterými mohl od Brna přijet. Říkal toti, e je z Brna. Na cestě do Březiny čekal Véna Gracl s kolem. Ten člověk přijel osobním autem a k hájovně na Lhotkách a s ním dva mui, jeden v tyrolském klobouku a koeném kabátě, jaký nosívali gestapáci, druhý měl na nohou černé holínky. Mluvili německy. Véna jel zkratkou, aby nám to řekl dřív, ne ten člověk přijde. A tak jsme si na něho počkali s vidlemi a nadlesní s pukou. Vedli jsme ho do vesnice ke starostovi, e zavoláme pro Četníky, ale on se nám vykubl a utekl. Nadlesní po něm střelil, jen tak z povinnosti, aby se neřeklo. Přece jen jsme najisto nevěděli, jestli to náhodou opravdu není partyzánská spojka. Po nějaké době se vrchní z četnické stanice ve Křtinách prořekl, e to nesměli vyetřovat. Přijel tam nějaký gestapák a zápis sebral.”

Stačí, pane svědku. Je ten mu, o kterém hovoříte, zde na lavici obalovaných?”

Krejčík se ohlédl. Ano, druhý zleva.”

Jstesi tím jist?”

Docela, pane prokurátore. Změnil se, ale je to on. Viděl jsem ho jetě později.

Kdy to bylo?”

Asi před rokem. U zámečku Salmových nad Jedovnlcemi. Setkal se tam s člověkem, který chodil s Němci na zámeček střílet zvěř.”

Předkládám vám dokumentační fotografii k identifikaci. Je mu, který se setkal se zde přítomným obalovaným, na některém z pěti předloených snímků?”

Krejčík doel ke stolu a sehnul se nad fotografie.

Ano, tohle je on.

Přečtěte jméno pod fotografii, pane svědku.”

Doktor Kosák.”

Děkuji. Můete se posadit nebo odejít. Pokud ovem nemá dotaz pan obhájce.”

Mám, kdy pan předseda dovolí. Pane svědku, viděl jste údajně obalovaného celkem třikrát v ivotě. Dvakrát před esti lety a potom zase a před rokem, a to vdy jen na krátkou chvíli. Jak to, e jste si jeho tvář tak dobře zapamatoval? Nemůete se mýlit?”

Ne. Mám na tváře dobrou pamě. ivot mě to naučil.”

A tak? A jaké je vae povolání, smím-li vědět?”

Jsem zedník.”

Vida,” zkřivil doktor Havlata tvář ve shovívavém úsměvu. Tedy jako zedník jste se naučil, jak si pamatovat tváře.”

To jsem neřekl. Naučil jsem se tozaválky, u partyzánů. lo nám o krk. Nevím, co jste tehdy dělal vy, pane doktore, ale nás mohl kdokoli cizí ohrozit. Proto jsme si dobře pamatovali obličeje lidí, kteří se pokoueli navázat styk.”

Z lavic se ozval tichý smích. Havlata se vak nevzdával.

Říkal jste, e máte pamě na tváře. Vzpomněl byste si, jak byl tehdy ten mu, o kterém tvrdíte, e to byl zde přítomný obalovaný Lysý, oblečen? Byl pravák nebo levák? Měl nějakou vadu výslovnosti, nějaké zvlátní znamení, které by vám utkvělo v paměti?”

Kdy jsem ho viděl poprvé, měl edočerný zimník se stromečkovým vzorem, proukované kalhoty a vysoké néro-vací boty. Na hlavě baret. Podruhé přijel v klobouku, jinak měl na sobě toté. Naposledy byl v balonové bundě a béových kalhotách. Na nohy jsem mu neviděl. Vady řeči jsem si neviml. Rozhodně byl pravák.”

To je pamě,” kroutil doktor Havlata hlavou. Po esti letech a takové podrobnosti! Skoro bych řekl, e jste o tom mluvil hodné často. e je to tak?”

Myslíte, jestli isem se s někým neradil, nebo jestli mé to někdo nenaučil? Ne. Máte pro mne jetě nějaký chyták?”

Tentokrát se musel usmát i předseda senátu. Pohotový zedník neel pro slovo daleko.

Skončil jste, pane obhájče? Děkujeme vám, pane svědku. Slovo má pan prokurátor.”

K lavici svědků přivedli Václava Gracla. Byl to mladík asi osmnáctiletý, nevelký, ale statný. Před tolika lidmi se cítil nesvůj. Na prokurátorův dotaz zopakoval, jak čekal před hájovnou na Lhotkách a jak potom informoval nadlesního s Krejčíkem.

Viml jste si toho mue dobře?”

Ano, pane prokurátore.”

Poznal byste ho i dnes?”

Myslím, e ano.”

Podívejte se na lavici obalovaných. Vidíte ho mezi nimi?”

Graclovi stačil jediný pohled. To je on, ten druhý zleva. Tenkrát vypadal víc k světu.”

Slova se ujal obhájce.

Pane svědku, vám bylo před měsícem osmnáct, vidte?”

Ano,” přikývl mladík.

V inkriminované době vám tedy bylo asi třináct. Tak mladý a u jste pomáhal v odboji. Jak dlouho jste byl partyzánem?”

Nebyl jsem partyzánem, jen spojka. Nosil jsem do lesa zprávy a jídlo. Trvalo to asi rok. Ne odeli Jermakovci.”

Jste statečný mladý mu. A teď rozum do hrsti. Viděl jste jedenkrát v ivotě člověka, o kterém tvrdíte, e sedí tady, v soudní síni. Je to u víc ne pět let a vy jste byl - promiňte mi to - přece jen jetě chlapec, skoro dítě. Jak daleko jste byl od auta, kdy ten mu vystoupil? Pět metrů, deset, padesát?”

Zastavili na kraji bukového houí, aby je nebylo vidět z hájenky. Můe to být edesát, sedmdesát metrů.”

A vy jste na tu vzdálenost bezpečné poznal, e je to mu, na kterého čekáte? Podle čeho? Viděl jste ho u předtím?”

Ne. Pan Krejčík mi ho popsal. Mně a Frantovi Dusilovi. Ten čekal na cestě od Křtin.”

Čili orientoval jste se podle cizího popisu na vzdálenost sedmdesáti metrů. Jaká byla viditelnost? Bylo to před polednem, navečer, kdy?”

Odpoledne. Před pátou. Kdy jsem jel k seníku, minul mě autobus z Adamova.”

Myslím, e to stačí, pane svědku. Poznáváte tedy bezpečné člověka, kterého jste viděl naposledy před pěti lety na vzdálenost sedmdesáti metrů, a to na podzim, kdy, jak kadý vl, je viditelnost sníená, kolem páté odpoledne a jetě v hustém lesním porostu. Měl jste snad dalekohled?”

Václav Gracl rozpačité přelápl. Neměl,” řekl u méně jistě.

Tvrdíte tedy se ví určitostí a s vědomím důsledků svého prohláení, e obalovaný Lysý a mu, kterého jste před pěti lety zahlédl, jsou jedna a tá osoba?”

Myslím si to,” trval Gracl vzdorně na svém.

Myslíte si to, nebo to víte? V tom je rozdíl, pane svědku. Přece byste nechtěl klamat soud!”

Protestuji,” vymrtil se prokurátor. Pan obhájce chce svědka zastrait!”

Jen klid, pane prokurátore,” řekl doktor Rázl pokojně.

Pane svědku, odpovězte jetě jednou. Jste si jist, e jste tenkrát u hájovny viděl obalovaného Lysého?”

Gracl pod pohledy vech přítomných jetě více zneklidněl.

Zdá se mi, e to byl on.

Soud musí vycházet z jistoty. Odpovězte jasné, ano nebo ne. Byl to obalovaný Lysý?”

Mladík se znovu ohlédl k lavici obalovaných. Pobledlý Lysý hleděl netečné před sebe.

Nevím, pane předsedo. Řekl bych, e ano, i kdy tehdy vypadal přece jen trochu jinak.”

Ale připoutíte, e s největí pravděpodobností je to on, ozval se prokurátor.

Dovolte námitku,” pospíil si obhájce. Otázka je sugestivní. Konec konců, co chce pan prokurátor dokázat? e dva či tři lidé viděli obalovaného nebo osobu, která se mu hodné podobala, a to v souvislostech, které v nich vzbudi ly podezření, e jde o osobu, vyslanou gestapem. Podezření, nic víc. Pan prokurátor nám stále jetě nepředloil důkaz.”

Můete tento bod obaloby jetě něčím doloit, pane prokurátore?” Předsedův hlas zněl neutrálně, ale byla v něm pobídka. Jednání ztrácelo spád. Obalovaný Lysý, vyjádřete se k výpovědi svědka. Byl jste tehdy na podzim u hájenky ve Lhotkách?”

Nemohu to vyloučit, pane předsedo. Pracoval jsem tehdy z rozhodnutí policejního ředitelství v českém oddělení gestapa, označeném K 4. Němečtí nadřízení nás často přibírali k akcím. Vzpomínám si, e přiblině v té dobéjsme vyetřovali v račickém polesí rozsáhlé machinace s vytěeným dřevem. Stávalo se, e vesičané kradli stavební i palivové dřevo a vyměňovali je za potraviny. Němci měli podezření, e z těchto zdrojů pochází zásoby pro partyzány. Je dost moné, e jsem se v této souvislosti objevil v Bukovince a okolí. Na podrobnosti si nevzpomínám, takových případů byly stovky. V té době jsem právě pomohl řadě naich lidí. Varoval jsem je před zatčením, před domovními prohlídkami, obstarával jsem jim propustky do hlídaných oblastí a podobně. Důkazy má pan obhájce.”

Obaloba hodlá dokázat, e právě tyto malé úsluhy vám pomáhaly získat důvěru, té jste pakzneuíval a lidi, kterým jste zdánlivě pomohl, jste udával gestapu.” Prokurátor pohlédl na hodiny. Dříve, ne přikročíme k dalí části obaloby, dovolte, abych předvolal svědka Viléma Krátkého.”

Učitel Krátký předloil doklady předsedovi senátu, sloil slib a klidně si očistil zapocená skla brýlí.

Pane svědku,” obrátil se na něho prokurátor, v přípravném řízení jste vypověděl, jak jste se setkal s muem, který se vydával za jednoho ze tří delegátů brněnských odbojářů a dohodl s ním schůzku s trojicí velitelů skupin z vaeho kraje. Na schůzku jste neli, dostali jste varování. Přesto jste vy tři z Tinovska a Nedvédicka byli zatčeni. Viděl jste toho mue jetě později?”

Vrbka se nadechl. Přicházel rozhodující moment v jednání. Jestli se nestane zázrak, toto svědectví musí Lysého konečně zlomit.

Viděl,” řekl Krátký a několikrát si odkalal. Bylo to jetě tu noc, kdy nás zatkli a odvezli do Brna. Rozdělili nás a vyslýchali kadého zvlá. Několikrát mě udeřili, ale já jsem stále tvrdil, e nic nevím. Potom vyetřující gestapák někam zavolal a do kanceláře přiel mu, který předtím vystupoval jako delegát brněnské skupiny. Přiel sám, bez gestapáckého doprovodu. Podíval se na mne a řekl - to není on. Potom odeel, zase sám. Krátce na to mě propustili.”

Jak si vysvětlujete jeho jednání?”

Nepoznal mé. Na první schůzce jsem byl v obličeji pobodaný od včel. Ne mě zatkli, otok splaskl. Jiné vysvětlení nevidím.”

Kolik lidí se tehdy zúčastnilo té první schůzky?”

est. Tři od nás a tři z Brna. Po válce jsem se dověděl, e jsme zůstali naivu jen dva. Ten člověk, co mé nepoznal na gestapu a já. Ostatní se nevrátili z vězení.”

Otočte se k lavici obalovaných a pozorně si prohlédněte tváře. Je mezi nimi člověk, který byl na oné schůzce a který vás pak nepoznal na gestapu?”

Krátký se pomalu obrátil. Pohledem těkal z tváře na tvář a znovu se vracel. Zrozpačitěl. Uběhly dvě minuty, ne nejistě odpověděl.

Myslím, e to byl ten čtvrtý zprava.”

Vrbka nevěřil svým uím. Krátký mu přesně popsal Lysého, barvu jeho vlasů, oči, postavu, výrazné rysy tváře, kdejaký detail. A tady - tváří v tvář člověku, který málem způsobil jeho smrt, zklamal. Čtvrtý zprava seděl Cyprián, postavou sice podobný Lysému, ale světlovlasý, i po měsících vyetřovací vazby kulatý obličej, modrooký, prostě jiný typ.

Prokurátor neztrácel naději. Jste zřejmé rozruen, pane svědku. Popsal jste nám onoho mue z gestapa jinak. Vzpomeňte si, jak vypadal!”

Krátký znovu sáhl po brýlích, aby vyčistil skla. Vdy jsem to u říkal, pane prokurátore. Černovlasý, vysoký, statný, tmavooký…”

Stačí,” přeruil ho prokurátor. Obalovaní, vstaňte! A vy, pane svědku, máte jetě jednu monost. Prosím,” pokynul Krátkému.

Tentokrát učitel zaváhal jen na okamik. Je to ten druhý zleva, pane prokurátore.”

Obalovaný Lysý, zůstaňte stát. Ostatní si mohou sednout. Poznáváte svědka Krátkého, obalovaný?”

Lysý pohlédl úkosem na Krátkého, chtěl něco říct, ale z hrdla se mu ozvalo jen jakési zachrčení. Zbledl jetě víc a nebýt pohotového stráného, byl.by upadl. Obhájce k němu přiskočil.

Pane předsedo, ádám o přeruení líčení. Obalovaný není schopen pokračovat. Je přítomen lékař?”

Kolaps - náhlé selhání srdeční funkce. Potřebuje okamitou pomoc, pane předsedo,” řekl bělovlasý mu, který se skláněl nad zhrouceným.

Doktor Rái se nedal vyvést z míry ani tentokrát. Pokynul zřízenci u dveří, ten se vrátil s nosítky a pomocníkem. Za asistence lékaře naloili Lysého a odnesli ho, doprovázeni stráným.

Za těchto okolností nezbývá ne líčení přeruit,” řekl doktor Rázl.

Dovolte, pane předsedo, abych dokončil výslech svědka Krátkého,” naléhal prokurátor. Vrbka znovu povzdychl. Viml si, jak učitel zareagoval na Lysého slabost. Ani předseda senátu nebyl prokurátorovou ádostí naden, musel vak zůstat nestranný.

Prosím.”

Pane svědku, soustřeďte se jetě chvíli. Kolik lidí z vaí skupiny zahynulo na základě zatykání, které postihlo i vás?”

Z okolí celkem estnáct. Zjistila to zvlátní komise v roce 1945.”

Dá se tedy říct, e onen provokatér, který se vydával za jednoho z brněnských odbojářů, zavinil smrt estnácti lidi z vaeho okolí?”

Dařilo se nám, dokud se neobjevil. Dá se to tak říct.”

Je totoný s obalovaným Lysým? Poznal jste ho?

Krátký nejisté zamrkal. Je to u est let, pane prokurátore. Ten člověk vypadal přece jen trochu jinak.”

Pochopitelně,” zamračil se prokurátor. O est let mladí. Zranění, které loni utrpěl adlouhodobý pobyt na lůku hotaké poznamenaly. Odpovězte jasné, pane svědku - ano nebo ne?”

S největí pravděpodobností ano.”

Prokurátor se nadechl k dalí otázce, ale předseda senátu ho přeruil.

To stačí, pane prokurátore. Má pan obhájce dotaz?”

Ne, pane předsedo. Ani ta největí pravděpodobnost není jistota. In dubio pro reo, říká prastará právní zásada. A zde je pochybností víc ne dost.” Obhájce se mírné uklonil a usedl.

Předseda senátu rázně sklapl desky spisu. Končím dnení jednání soudu. O pokračování v líčení budete včas vyrozuměni.”

Kapitola II.

Kapitola III.

Kapitola IV

Kapitola V.

Kapitola VI.

Kapitola VII.

Kapitola Vlil.

Kapitola IX.

Kapitola X.

Kapitola XI.

Kapitola XII.

Kapitola XIII.

Kapitola XIV

Kapitola XV.

Kapitola XVI.

Kapitola XVII.

Kapitola XVIII.

Kapitola XIX.

Kkpitola XX.

Kapitola XXI.

Kapitola II.

Prokurátor si přičísl řídkou pěinku a nespokojené se zaklebil do Vyslouilého erárního zrcadla.

K čertu s tím, otočil se k Vrbkovi. Čekal jsem, e bude zlobit Havlata, ale e zklame Krátký, to mě ani ve snu nenapadlo.”

Je citlivka, sám dost zkusil. A Lysý se mu sesypal před očima. Neměli jsme před svědeckými výslechy přečíst aspoň základní fakta z listinných důkazů?”

Fakta? Jaká, fakta, prosím tě,” ohradil se prokurátor dotčeně. Nezná doktora Rázla, jen bych ho proti sobě popudil. Nejdřív ho musím přesvědčit, e je Lysý vinen. Teprve potom mohu vypočítávat, co má na svědomí. Ba ne. Mirku, taktika byla správná, ale důkazů je málo. Vidí, stačilo zaváhání jediného svědka.”

Vic důkazů neseenu,” namítl Vrbka.

To není moné! U toho seníku nad Bukovinkou byli nejméně tři. Kde je má? Vrchní strámistr ze Křtin nesměl případ vyetřovat. Gestapo mu to zakázalo. Proč tu není? A zápis ze staniční knihy četníků? Říká, e Lysý zradil i idenické. To ho nikdo z nich neviděl? Kdo ho poznal a varoval před konfidentem lidi na Vysočině? Někde přece jetě musí být ivý člověk nebo nějaký zápis. Něco, oč bychom se mohli opřít. Jinak to vidím dost černé.”

Kdybys věděl, co jsem s tím strávil času,” povzdychl Vrbka nespokojné. Prověřil jsem vechno, o čem mluví. V lese nad Bukovinkou byli skutečné tři. Nadlesní Řepa zemřel před rokem, nestačil jsem ho vyslechnout. Mladého Kořístka zastřelilo sonderkommando SS v akci. Zbývá Tonda Krejčík, nepočítám-li Gracla. Hledal jsem samozřejmě i ve Křtinách. Staniční deník se zachoval, ale stránku s hláením podezřelé osoby z Bukovinky někdo vytrhl. Kdy a proč, nevím. Vrchní strámistr byl odtud přeloen na Boskovicko a padl na frontě. Vyptával jsem se na kadou sebemení podrobnost o akci u erkovické hájenky, na pozadí masakru ve Velkém Meziříčí, měl jsem v rukou kadičký doklad i důkaz. Nevypátral jsem nic víc, ne e Krasavce znali gestapáci Koselek, který ho řídil, potom Brůckner, Albert a Hausner. Hausnerovu výpověď zná, ze zbylých u ádný nepromluví. Zaidenickou skupinou jsem si mohl paty uběhat, byl jsem v Řečkovicích, v Dráskově, prostě vude, kde o něm mohli něco vědět. Nikde nic. Krasavec za sebou zametl dokonale. A je to Lysý, dám na to krk.”

Prokurátor se unaveně posadil. Na tvůj krk nikoho ne-usvědčím, Mirku. Jetě před dvěma lety by nám byly tyto důkazy stačily. Dokonce jetě il Bruckner. A dnes? Nejsi sám. Franta Stolař tu má podobný případ. Nael svědka dokonce a v Polsku, ale ne se vechno vyřídilo, zemřel mu v nemocnici.”

Slabá útěcha,” zabručel Vrbka. Nakonec se z toho ten gauner po tolika letech vykroutí.”

Neměj obavy. Prokáu mu vlastizradu, vojenskou zradu, pioná, spojení s cizí mocí a ozbrojený odpor. Jetě jsme neskončili. A věř mi, e si ho podám. Bude-li doktor Rázl moc mírný, vyvázne z toho Lysý s doivotím. Já budu ádat provaz a věřím, e půl senátu se mnou. Konec konců, není to jedno? Tak jako tak je to jeho konec. I kdybych mu dokázal konfidentství, dvakrát ho oběsit nemohou,” mávl rukou prokurátor a otevřel dveře k sekretářce. Marto, udělejte nám dvě kávy. Silné, prosím!”

Pochop, e Lysý je můj ivotní případ,” naléhal Vrbka. Já ho musím usvědčit, nebo … nebo se vrátím k pekařině!”

Jetě není vem dnům konec,” konejil ho prokurátor. Pojcí, probereme to celé znovu.”

Kapitola III.

Maznice těkla Lysému v rukou. V tmavé tole se mu patné dýchalo. Zatracená práce, kdy u prorazí pátá parta větrací průduch? Sehnul se k poslednímu vozíku a pečlivě jej promazal. S brtgadýrem Hejným nebyly erty. Konečné se mohl posadit na rám. Opřel se o korbu.

Hej, ty tam,” ozvalo se z chodby. Na flákání tě tu nedríme!”

Lysý vyskočil do pozoru. Právě jsem skončil, pane veliteli, čekám na dalí vozíky,” křičel do tmy podle předpisu.

Posero,” vysmíval se mu hlas. Z přítmí vystoupil vězeň. Umouněná tvář byla Lysému povědomá. i

Tak jsem té přece jen nael, fízle,” řekl příchozí jedovaté. Nebo sis myslel, e ti dáme pokoj?”

Lysý si odplivl. Má ale pitomý fóry, Petře! Myslel jsem, e je to bachař.”

Ten má svoje starosti,” usmál se Petr významně. Nemá mi co říct?”

Co chce slyet? e u tu estý rok sedím v díře? e mě za odměnu poslali na uran? To spí já bych seté měl zeptat, proč jsi mě chtěl zabít a proč jsi mě namočil u soudu. Jsi pěkná svině, Petře.”

Jen pomalu, pomalu, mukle,” posmíval se Petr. iroko daleko není ivé due. Co by se stalo, kdyby třeba tenhíe vozík rozmačkal jednoho neopatrného práskače? Nic. Maznici by dostal dalí mukl a jelo by se dál. Co ty na to?”

Vlez mi na záda s tím věčným podezíráním,” vytěkl Lysý, celý rudý v obličeji. Tak já jsem vás podle tebe prásknul, jo? A za to teď zdechám v téhle díře a na doivotí.”

To vím taky a nepřestávám se divit,” řekl Petr u klidněji. Ale celých est let jsem o tom přemýlel. Nebýt tebe, nemusel jsem tu být ani já, ani moji chlapci.”

Lysý k němu přistoupil. Byl o nějaký prst vyí ne Petr a těká práce mu vrátila dřívějí chlapskou sílu. Sevřel v ruce těký klíč.

Tak a to mámezasebou, Petře. Klidné začni, jestli chce, já se hned tak někoho neleknu. A e ti mám co vracet - podívej se!”

Prudkým pohybem rozevřel pracovní blůzu. Dlouhá jizva jako provazec protínala mu kůi na břie.

Stačilo málo a byl bys mé zabil.”

Chtěl jsem tě zabít.”

U soudu jsi tvrdil, es mě zasáhl náhodou.”

Půl pravdy v tom bylo. Náhodou jsem té zasáhl patně. Jinak u bys tu nebyl. Ale o to teď nejde, Lysý. Rád bych to vechno konečně smazal. Dolo mi, es nás nepráskl. Jinak by té jisté nebyli zaili s náma do té nejhorí ratejny, jakou si člověk umí představit. Jak dlouho jsi na uranu?” Posadil se na kus výdřevy, ruce na kolenou. Napětí povolilo.

Pět let a tři měsíce.”

Já jsem byl o kousek dál, na jiné achtě. O tobě vím vechno. Proto jsem tu. Stěhují nás na B5.”

To je můj blok.”

Jak to tam chodí?”

Zatím jsem nikde jinde nebyl, nemohu srovnávat. Vydret se to dá. Kdy maká, dají ti pokoj.”

To je právě to, co potřebuju. Já jsem teď zástupce brigadýra, specialista na větrání. Dřu jako blázen celých pět let, abych se dostal k partě vrkařů. Konečné se mi to povedlo. Chápe, co to znamená?”

Bude na vzduchu, to ti závidím.”

Nejen to, ale o tom a později. Nebudeme mít často monost takhle si povykládat. Co ti o nás tehdy venku řekl Stern?”

Na toho raději nevzpomínej,” zamračil se Lysý. A probírám, jak chci. proč jsem vlastně shořel, vdycky mi vyjde, e jsi měl tehdy u Sámalu pravdu. Pro Sterna jsme byli vichni jenom pěáci. Co je nám platné, e tam kdesi v bance máme pár set dolarů? Nikdy se k nim nedostaneme.”

Neodpověděl jsi na mou otázku.”

Co o vás říkal? Vcelku nic. Dal mi spojení pro případ nouze. Měl jsem přes vai vysílačku dostat rozkaz kdy, kudy a jak se vrátit do Vídně.”

Darebáci,” ulevil si Petr. Mne zapřísahal, e musíme pracovat přísně utajeně, s nikým nenavazovat styk, při sebemením náznaku provátu změnit úkryt. A tebe k nám poslali, jako by se nemetlo. Já tvrdím, e estébáci li po tobě a nás dostali jen náhodou.”

Sotva,” namítl Lysý váné. Z toho, co jsem slyel u soudu, bylo jasné, e o vás věděli u dřív. Kdy, odkud a jak samozřejmě neřekli, ale jak jinak to mohlo být? A jak jinak by například dokázali, e ten mrtvý Hadraba patřil k vám, e jste navedli kostelníka, aby zapálil, e s vámi byl ve styku ten bylinkář, Cypriánovy vrady a vechno ostatní? Po mně neli, to bych poznal. Nezapoměň, e jsem u nich dvanáct let slouil.”

Petr se zamyslel. Uvaoval jsem podobně/ řekl po chvíli. Vysvětli mi jetě, proč jsi u soudu zatloukal Sámalovy.”

Stejně jsem jim nepomohl, tak co,” mávl rukou Lysý.

Právě to mi vrtalo hlavou. Byl jsi z nás jediný, kdo si uměl spočítat, jak má vypovídat. Vechna čest, drel ses, a já jsem si myslel, e je to jen póza, e tě z toh o stej ně vytáh nou. at lou kal jsi důsledně. Ale nechápu, proč jsi kryl právě ámalovy. Měl jsi snad něco s Kamilou?”

Záleí na tom?”

Teď u ne. Cyprián si na ni dělal zuby a nepochodil. Ale na jednu otázku chci znát jasnou odpověď. Jak to bylo s tebou za války? Byl jsi konfident nebo ne?”

Dokázali mi snad něco?”

Nedokázali, ale to jetě neznamená, e ses nebratříčkoval s gestapem. Třeba měli opravdu jen málo důkazů.

Lysý byl rád, e sedí v přítmí chodby. Dobrá, tobě to řeknu. Ale zeptá-li se mé někdo druhý, dostane do zubů. Vysvětlil jsem, kde jsem za války pracoval. Nakomandovali nás do K 4, museli jsme gestapákům pomáhat. Potřebovali nás, protoe neuměli česky. Nikoho jsem neudal, a co jsem pro nae lidi udělal! Myslí, e to bylo jen tak? Ví, co jsem riskoval? Ne koncentrák nebo vězení, mě by byli umlátili. Přesto jsem pomáhal.”

Dobrá, ale proč té chtěli usvědčit z konfidentství? Dostal jsi i tak dost, tohle pomalé zdechání je horí ne provaz.”

I to jsem vysvětlil u soudu. Jetě kdy jsem slouil, vyhodil jsem jednoho čekatele. Přiznám, e mi vadil. Byl zarytý bolevik. Jinak nebyl hloupý. Vyetřovali jsme předevím gestapáky a konfidenty. Jeden gestapácký potentát se zastřelil v mé kanceláři. Chápe, co to pro mne znamenalo? Musel jsem útéct. A nakonec nás zrovna ten čekatel dostal oba, tebe i mé. Vrbka - jistě tě taky vyetřoval.

Petr si Lysého dlouho prohlíel. Co bylo, bylo, řekl po chvíli. Kdybys byl býval opravdu konfident, Vrbka, jak jsem ho poznal, by ti to byl dokázal. Teď u myím jít. Chtěl jsem ti jen říct, e budeme konečně pracovat na vzduchu. Ví, co to znamená. Kdyby se něco zhatilo, skončí patně. Jsi jediný, komu jsem něco naznačil. Riskoval jsenri, protoe potřebuju člověka, jako jsi ty. S tvou hlavou. Dostaneme i mainy, práci pro tebe najdu snadno. Chce jít se mnou do party?

Proč ne, ale nahoře mají nae papíry. Myslí, e to projde?” ‘

Kdy jim nevadí, e budeme spát na stejném bloku, nemůe jim vadit, kdy budeme v jedné brigádě. Tak -domluveno. Před ostatními ani muk, jasné?”

Lysý přikývl. Změna mu byla docela po chuti, ačkoliv ani jako mazač se nepřetrhl námahou. Z chodby se ozval tichý zvuk.

Někdo jde,” sykl na Petra a skočil s maznicí za vozík.

Petr vykročil dozorci vstříc. Pane veliteli, hlásím, e průduch vyústí za stojkou B 12. Zítra začneme.”

V pořádku. A co vy,” houkl na Lysého.

Končím, pane veliteli. Mohou je odvézt.”

Oblékni se,” řekl doktor unavené a el si umýt ruce. Kolik lidí je jetě venku?”

Jsem dnes poslední, doktore,” odpověděl Lysý. Posadil se a přetáhl přes hlavu čistou blůzu. Lékař vzal znovu rentgenový snímek a drel ho proti oknu.

Nového tam není nic, testy jsou v pořádku, čili vředy můeme vyloučit. Jak často mívá bolesti?”

Nevěnoval jsem tomu pozornost. Posledního půl roku asi jednou nebo dvakrát za měsíc.”

Teď naposled to bylo po větí tělesné námaze?”

Dělám pořád stejně, námahou to nebude. Mám úlevu, to přece ví.”

Nesouvisí bolest s počasím? Před detěm, před bouřkou, při poklesu tlaku… Já vím, pitomá otázka. Co vy dole víte o počasí. Nebo snad nervy, neměl jsi v poslední době nějaký konflikt, větí nervové vypětí?”

Lysý přikývl. Poslední rok jsem dostával zabrat.”

No, hlavní je, e v zástřelu je vechno v pořádku a v zaívání taky. Na marodění to není. Snad tě nechají dělat nějaký čas nahoře. Potřebuje čerstvý vzduch. S léky musíme opatrné. Potřeboval bys ataraktíva, jene já ti smím dát nejvýe dvě tablety denně, aby ses mi nedopoval. Bude si pro ně muset chodit.”

Radi ne, doktore,” polekal se Lysý. U tak si půl bloku myslí, e chodím bomzovat.”

Doktor si protřel zarudlé oči. Napsal předpis na lístek i bloku.

,,Trukso, zavolal na pomocníka, který vedle v oetřovně vymýval injekční stříkačky. Zajděte k panu éflékaři, e ho prosím, aby povolil výjimku.”

Bývalý lékárník lehl očima po Lysém, beze slova vzal lístek

a odeel.

Netuil jsem, e tě podezřívají. Ví aspoň proč?”

To není těké uhodnout,” povzdychl Lysý sklesle. Slouil jsem u policie, po válce dokonce u Státní bezpečnosti. Poznal mé tu chlápek, kterého jsem vyetřoval. Na bloku si teď myslí, e nechodím sem, ale k veliteli.”

Několikrát se tu na tebe ptal nějaký kapitán, snad z Brna,” nadhodil doktor. Čistil si brýle a tvářil se, jako by ho nic jiného nezajímalo.

Vím to, dokonce si mě i předvolal,” přisvědčil Lysý. Chtějí mi přiít jetě víc, nejsem dostal. Jako by doivotí bylo málo.”

Nic mi po tom není, ujiuji tě, ale občas sem zabloudí I písaři a tábní krysy. Chystá se novelizace zákona, říkali to. Zruí prý doivotí. Nejvyí trest bude pětadvacet let.”

Lysý vzrueně polkl. Nevymýlí si?”

Nejsem sadista, kamaráde. Já jsem taky vyfasoval doivotí,” dořekl eptem a významně mrkl ke dveřím. Truksa se vracel.

Pan éflékař souhlasí. Můeme lék nechávat na blokové

oetřovně.”

Zařiďte to, Trukso. Vy se přece rád projdete. Aty vypadni, u se tu fláká dost dlouho.”

Lysý na něho vděčné mrkl.

Na chodbě sloil ruce za zády a postavil se před stráného, ktorý pokuřoval u okna.

Hotovo, pane veliteli!”

Stráný přikývl. Vyli na dvůr, na cestu mezi bloky a odtud dvěma branami na B 5. Stráný zamkl branku.

Běte do jídelny, ostatní u jsou tam.”

Lysý zastihl partu ze světnice ve frontě u okénka. Postavilse na konec řady. Dostal do misky velkou naběračku krupota Ś kouskem vařeného hovězího, do álku půl litru melty a navíc patku chleba. Posadil senavolnémístovedledoktoraHavlaty. Zakousl se do masa. Pomalu a důkladně je výkal. Kdy vak nabral líci vařených krup se suenou zeleninou, ucítil aludek a v krku. Na líci byla polá my. Zakryl si ústa a běel / jídelny. Na záchodě zvracel, a se mu podlamovala kolena. Colý se chvěl, na čele mu vystoupil studený pot a v ústech se rozlila odporná hořkost. Vypláchl si ústa vodou. Ani napít se namohl, aludek kategoricky odmítal cokoliv přijmout.

Pomalu se vrátil do jídplny. Okénkem se na něho vyzývavé zazubil kuchař. Ostatní dojídali. Lysý vyhodil zbytek krup do barelu u dveří, vymyl álek a s kávou a patkou chleba se vracel na blok.

Mladý stráný mu zastoupil cestu. ,,Co je s vámi? Vám se nechce do tvaru? U a se zařadíte, nebo vám napařím korekci?”

Nech ho, zastal se Lysého druhý stráný, ten, který ho vedl k lékaři. Byl na oetřovně. Nevidí, jak vypadá?”

Lysý nevěděl, jak se dopotácel do baráku. Za poslední rok nael v misce u ledacos. Kusy hadru, kaménky, smetí, rezavý hřebík, dokonce střepy ze árovky, ale dneek mu dodal. Cítil se naprosto bezmocný. Jak se mohl bránit? Přemáhal bolesti vdycky tak dlouho, jak mohl. Dnes ho poslal na marodku velitel směny, sám by byl zase neel. Musel na umývárku, studená voda snad pomůe. Sotva veel, zamilo se mu před očima.

Jen pojď dál a nefilmuj to na kamarády,” zval ho jízlivý hlas odsouzeného vraha Barana. Kdepak jsi byl?”

Lysý mlčel. To, čeho se nejvíc bál, přilo. Nakládačka, jak se v mluvě vězňů nazýval krutý trest party. Věděl, e za chvíli ho odtud odnesou polomrtvého,; zbitého do krve, a on nikoho neprozradí, stejné jako vichni ostatní před ním - přítí nakládačku by moná nepřeil.

Zapomněl jsi mluvit? Představ si tu náhodu. Tebe poslal vrchní na marodku, a za chvíli nás po cestě domů filcovali. Křehutovi nali v botě kus listového péra. Válelo se pod vozíkem na tvém rajónu. Tys cinkal, Lysý, a ví, co té čeká.”

Věděl to a příli dobře. Kus listového péra, to byla pro vězné výhra v loterii. Dal se z něj vyrobit nů. Trvalo to řadu týdnů, někdy i měsíců, ale vězeň s noem měl naději. Mohl se bránit i pokus o útěk se mohl s noem vydařit, vzdor prohlídkám a kontrolám. Najít příhodný kus kovu byla vdycky neobyčejná náhoda. O to větí zrady se dopustil ten, kdo takového astlivce shodil. V tom ohledu neznali vězni slitováni. Kruh kolem Lysého se zúil. Kdosi mu vykopl misku s kávou z ruky.

Křehuta je v korekci, a tys mu tam pomohl!”

Korekce byla krutá. Lysý ji zail jen jednou na tři dny a také díky spoluvězni. Práce v hlubině, jakkoliv namáhavá, se dala vydret. Byl mezi ostatními v achtě, v jídelně, na bloku, vude. V korekci ne. Tam byl sám. Třikrát denně jídlo, tu a tam pootevření pehýrky. Jinak nic; samota a ticho. Korekce se báli i ti nej otrlejí.

Čekal, kdo udeří první. Baran, samozvaný kápo, si ho přitáhl za klopy blůzy.

Braň se aspoň, bomzáku!”

Kdo tu má co proti Lysému,” ozvalo se od dveří energicky.

Petr a za ním jeho kumpáni zaplnili vchod. Baran se překvapené otočil. Jeho sevření povolilo.

Vypadněte, to je nae věc,” zavrčel výhrůně.

Nae taky,” odsekl Petr a rázné si klestil cestu k Lysému. Pus ho, vyzval Barana,

Ty mi tu nebude poroučet,” zařval Baran a rozpřáhl se k ráně. Ne se vak nadál, leel na betonové podlaze a svíjel se bolestí. Stačily dva údery koleného zabijáka. Petr si títivě otřel ruce o kalhoty, rázné se obrátil proti ostatním a houkl: Kdo je tu jetě jeho kamarád? Hlaste se!”

Kruh se mikem rozestoupil. Baranovi kumpáni se chtěli vytratit.

Ne tak zhurta,” zakřikl je Petr. Podívejte sel” Jedním trhnutím odhalil jizvu na Lysého břie. Tohle jsem mu udělal já, protoe jsem byl stejnýtrouba, jako ty a vy ostatní. Lysý není práskač, jasné? Kdyby byl, vedlo by se mně a tady těm,” mávl rukou za sebe, daleko hůř. Jestli se na něho někdo z vás jen křivé podívá, bude mít co dělat se mnou!”

Baran se konečně zvedl na nohy. Kdo teda cinkal?”

To bys měl vědět jako kápo ty. Moment,zarazil Petr znovu ostatní. Přiveďte kuchaře.”

Tři z Baranovy party uposlechli. V minutě byli zpět s tloutíkem, který se Lysému v kuchyni posmíval.

Kuchař vyděeně pomrkával prasečími očky.

Proč jsi mu dal do jídla tu my,” houkl na něho Petr.

Baran mi to přikázal,” drmolil tlusoch. ňíkal, e cinká.”

Petr k němu přistoupil. Uchopil ho prsty obou rukou za vlasy u uí a nadzvedl ho. Kuchař ječel, jako kdy ho na noe berou. Kdy ho Petr znovu postavil, zůstaly mu v prstech chuchvalce vlasů.

Bude dostávat porce jako kadý druhý, rozumí?”

Kuchař ochotně přikyvoval, po očku se díval po Baranovi. Ten uhnul pohledem. Tloutík vyběhl a v momentě se vrátil zpět s kusem klobásy.

Nezlob se, kamaráde, vechno bude jak má být. Kdybys měl málo, stačí říct. Kávu ti donesu na světnici, chce?”

To ví, e chce, a vihej,” pobídl ho Petr.

Lysý si konečné oddychl.

U věří, e to s tebou myslím dobře,” zeptal se ho Petr s úsměvem.

Dík, přiel jsi v pravou chvíli.”

Potřebuju tě zdravého, kamaráde.”

Kapitola IV

Hotel Zum Goldenen Adler nepatřil k nejpřepychovéjím podnikům ve městě, byl vak pohodlný, takřka v centru a vyhovoval skromnému devizovému přídělu inenýra Vykydala. Inenýr vstal před sedmou, v klidu se osprchoval, oholil a kdy zasedl v jídelně k snídani, cítil se i po včerejí dlouhé cestě dostatečně svěí. Pojedl bohatě, jak byl zvyklý. Úderem -půl osmé se v recepci objevil řidič, který ho přivezl večer z letitě. Vykydal podepsal účtenku, vzal si nepostradatelnou aktovku a důstojně nasedl do pohodlného mercedesu. Vyjeli směrem k továrně.

Dva mui v nenápadném voze, zaparkovaném nedaleko hotelového vchodu, počkali jetě několik vteřin. Potom mu na předním sedadle stiskl tlačítko v panelové desce a narovnal se, aby nemusel křičet do mikrofonu, zabudovaného v čalounění stropu.

Trojka. Dvojko, slyí mé?

Rádio v panelové descese rozumělo. Slyím, neřvi jako na lesy.”

Kočár odjel. Čekám dalí pokyny, jedničko!”

Jednička slyí,” zapraskalo v reproduktoru. Zůstaňte a hlídejte, kdyby se vrátil. Dvojko, můe začít.”

Dvojka rozumí. Jdu na věc,” řeklo rádio.

Trojka slyí. Čekáme.”

Mu vedle řidiče nechal tlačítko v poloze zapnuto a zapálil si cigaretu.

Z rohového pokoje na chodbě, kde byl ubytován inenýr Vykydal, vyběhl mu v rozepnuté koili. Utíkal ke kumbálku, kde si uklízečka chystala jídlo.

Paní, prosím vás, pojďte honem na dvacítku,” drmolil s cizím přízvukem. Přetekla nám vana!”

ena cosi zabručela, vzala kbelík s hadrem a la za cizincem, který ji neustále pobízel ke spěchu. V koupelné spráskla ruce.

To je nadělení, co jste proboha vyváděli!” Přiskočila k telefonu. Gerti, prosím tě, přijď mi pomoct na dvacítku! Je tu po kotníky vody.”

Poloila sluchátko a vrhla se s hadrem na tu spou.

Mu v koili kývl na svého druha, sedícího v křesle. Jakmile vtrhla do pokoje druhá uklízečka, chlapík z křesla vstal, vzal do ruky objemnou branu a vyel na chodbu. Tam se před zrcadlem upravil a kdy se přesvědčil, e je na chodbě sám, otevřel si paklíčem Vykydalův pokoj. Zamkl za sebou. Z brany vylovil malou radiostanici, vysunul prut antény a ohlásil se.

Dvojka, tady dvojka, jsem na místě.”

Tady trojka,” odpověděl přístroj. Čistý vzduch.”

Mu si navlékl tenké přízové rukavice, aby nezanechal otisky prstů, a otevřel Vykydalovu skříň.

?

Vítám vás, pane kolego,” podával inenýr Waldhans Vykydalovi ruku. Měl jste příjemnou cestu?”

Děkuji, výbornou. V letadle větinou spím.”

Ne vás představím éfovi,” pohlédl Waldhans na hodinky, rád bych se vás na něco zeptal. Trváte bezvýhradně na dohodnuté toleranci v teplotách nad tisíc stupňů?”

Je mi líto musím. Proto jsme objednali přístroj u vás. Vá koncern jediný byl ochoten tak přesné zařízení vyrobit.”

Budu k vám upřímný, kolego. Netuili jsme, na jaké potíe narazíme. U měřící přístroje samy mají přípustnou odchylku, a vezmeme-li v úvahu izolační materiál… Rozpačitě rozhodil rukama. Kdybychom ovem věděli, jaké materiály budete v peci zpracovávat, mohli bychom justovat aparaturu dostatečně přesné.”

Opět vás zarmoutím, kolego Waldhansi. Jak víte, jsme vývojový ústav. Nemám právo hovořit o naem programu.”

Chápu,” pospíil si Waldhans s ujitěním. Nepovaujte mé dotazy za nemístnou zvědavost. Rádi bychom dodreli nae ujednání do písmene. Pojcfme, tudy, prosím,” vedl hosta k éfovi.

V kanceláři, která se Vykydalovi zdála zbytečně velká a strohá, čekali dva mui. Mladí z nich, energický třicátník, přivítal Vykydala silným stiskem ruky.

Inenýr Herzog”, představil ho Waldhans, ná technický ředitel.”

Jsem rád, e vás poznávám,” řekl Herzog neformálně. Na veletrhy jezdím málokdy, nemám dost času. Vak vy také ne, viďte? Kolegu Waldhanse znáte, představím vám tedy jetě kolegu Korytara z obchodního oddělení. Bude se starat, abyste byl u nás po vech stránkách spokojen. Umí česky. Jisté bude pro vás příjemnějí popovídat si po svém.”

Korytar byl statný vihák kolem padesátky s ustrnulým nasládlým úsměvem. Vykydalovi nebyl od první chvíle po chuti.

Rád se pocvičím ve své mateřtině,” hlaholil Korytar. Pokud by vám cokoliv chybělo, stačí říct. Ujmu se vás po obědě, dříve asi na komerční stránku nedojde. Máte nějaké

Rřání pro dnení večer? Chcete vidět prima noční podnik? lebo jmou vizitku zdejího světa?-Ach ne, nemíním agitovat, program si určíte sám. Po obědě si vás vyzvednu!”

Mél měkkou, suchou dlaň. Vykydalovi se zdálo, e tiskne v ruce kus hadru.

?

Mu v inenýrové pokoji sloil fotoaparát a nářadí do

brany.

,,Dvojka končí, ohlásil rádiem.

,.Jednička rozumí. Trojko, přesuňte se k továrně a čekejte na kočár.”

Trojka rozumí.”

Mu schoval i radiopřístroj, tie odemkl a vyel na chodbu. Vrátil se do rohového pokoje. Obě uklízečky právě dokončily svou práci.

No a je to. Jetě e jste zavolali včas, na parkety se voda nedostala a dladičky vyschnou.”

Nezlobte se, e jsme vám přidělali práci,” omlouval se druhý mu. Tu máte za námahu,” podal kadé z nich dosetimarku.

To nemuselo být,” děkovaly obě eny a spěchaly, aby dohonily zamekaný čas.

Jak jsi pořídil,” zeptal se první mu, kdy osaměli.

Něco mám. Počkáme, a co řekne éf.”

*

Major Stern si prohlíel fotografie s okázalou nedůvěrou.

Co to má být?”

Cotton nael jeho zápisník. Ofotografoval vechny stránky? Jinak nenael v pokoji nic zajímavého. Na Cottona je v tomto ohledu spolehnutí. Stránky 23 a 27 jsme předali znalcům. Prohánějí počítač. Ozvou se sami,” vysvětloval poručík White.

Přihlásil se u Korytar?”

Jen se stručným vzkazem. Bude se mu věnovat celé odpoledne a snad i večer. Nabídl mu návtěvu v nočním klubu. Navrhuje Star.”

Nesmysl,” zamračil se Stern. Vy jste s tím souhlasil? Vy kydal je svobodný, nemá zájem o nic ne o tu svou vědu, a vy ho lákáte na nahotinky! Kdo s tím přiel?”

Korytar. Dvakrát u právě ve Stáru uspěl.”

Stern rázně sklepl fotografie do tůčku a odloil je.

White, mám vás za schopného člověka, jinak bych vám byl nkci nesvěřil. Máte na ni veho vudy tři dny, vlastně u jen dva n půl. Inenýr Vykydal, jak jste ho otipovali na brněnském voletrhu, na normální chytáky nezabere. Dohodli jsme se, e na něho půjdeme jinak!”

Nebyla příleitost, majore. Věřím, e Korytar nezklame. Zná mentalitu Čechů jako málokdo.”

Bojím se, e nám ty tři dny nepostačí, White. Ráno chci vědět, nakolik jste pokročili. Víte, jak na tom generálovi záleí.”

Připravil jsem variantu pro případ, e bychom se museli tentokrát stáhnout. Korytar dostane pokyn, pozvat inenýra Vykydala na závěrečné zkouky. Navrhneme mu, aby je provedl sám.”

Není to příli průhledné? Vykydal zaručeně pochopí, e nám jde o zkuební materiál.”

Kalkulujeme s opakem. Továrna mu velkoryse nabídne, aby zkouel jen přesnost teploty. Provozní technici budou samozřejmě Němci, Korytar nebude chybět. Stačí, kdy zaznamená přesné teploty. Nai experti tvrdí, e z nich dokáou odvodit, o jaké kovy a minerály inenýru Vykydalovi jde.”

Nebudeme nakonec nuceni zasvětit do věci aspoň jednoho Němce? S tím by generál nesouhlasil.”

Jistěe ne, majore. Korytar na úkol stačí, i kdy není technik. Svou továrnu v Praze přece řídil skvěle.”

Dobrá, White, spolehnu na vá úsudek. K první fázi získávání přistupte pouze tehdy, bude-li jasné, e se dá Vykydal koupit. Jinak zvolte druhou alternativu. Je sice smutné, e jedenáct roků po válce musíme brát ohled na poraený národ, ale Bonn by si jisté neodpustil příleitost vyrazit z nás dalí výhody. A Praha by spustila pořádný skandál, tím si budte jist.”

*

Korytar nebo Korytář,” zajímal se Vrbka.

Na ředitelství mu říkají Korytar, ale sám se mi představil jako Korytář. il prý v Praze,” řekl inenýr Vykydal.

Snad byste ho poznal na fotografii,” sáhl Vrbka po fasciklu a vytáhl kopii staré podobenky. Je to on?”

Vykydal vzal snímek do ruky. Je. Vypadá sice mladí, ale nemohu se mýlit.”

V pořádku, pokračujme. Viděl jste provoz, ukázali vám, jak pokračují práce na vaem přístroji, odpoledne se vás ujal Korytář. Co jste dělali?”

Nejdříve se snail, stejné jako inenýr Waldhans, upřesnit technická data. Odmítl jsem. Poznali by, oč nám jde.”

A oč vám jde?”

Vykydal vzdychl. Já myslel, e vám to velký éf vysvětlil.”

Ne, soudruh ředitel mi nechal jen vzkaz. Vysvětlit mi máte vechno od A do Zet vy.”

Co se dá dělat, budete muset mít trpělivost. Já toti nejsem

kantorský typ. Máme výzkumný úkol RO 61, co do lidské řeči přeloeno znamená, e spolupracujeme se sovětským výzkumným ústavem na materiálu pro kosmické rakety.”

Vrbka se zmohl na suché zakalání. Kosmické rakety? Co my s tím proboha máme společného?”

Inu, cesty osudu jsou různé. Kdysi, v diluviu naeho oboru, se mělo za to, e keramometalické materiály jsou blbost a proto neměl nikdo nic proti tomu, aby byl ústav právě v Brně. Já jsem si zvolil tuto specializaci u na vysoké. Dokončoval j sem j i po válce, za H itlera jsem míchal t resti na kořal ky v jed né fabričce tady v Brně a dokáu vyrobit koňak jedna radost jetě dnes. Ale to sem nepatří. Prostě, asi tak před třemi lety si nás najednou začali předbíhat a velký éf mi dal - povate -samostatnou kancelář. Před dvěma lety jsme spolu jeli do SSSR a tam nás seznámili s úkolem. Jde o to, pomoci jim s problémem, na kterém já osobně pracuju od chvíle, kdy jsem dostal diplom. Spojit vlastnosti kovu a minerálních komponentů. Výsledný materiál má snést vysoké teploty, tření a zároveň si zachovat prunost a tvárnost. Musí mít dosud nedosaené parametry na tlak, změnu teplot a spoustu ukazatelů, které by vám jako laikovi nic neřekly. Prostě něco, co nemá zatím ádný jiný známý materiál na světě. Jinak by raketa shořela, anebo by se rozsypala za letu.”

Máte na mysli vysokou rychlost ateplotu,” snail se Vrbka.

Velmi zhruba řečeno. Rychlost rakety musí být co nejvyí. Tím vznikne ve vzduchových vrstvách obrovské tření a teplota. Po oputění atmosféry dojde k opačným fyzikálním jevům. Raketa se ovem má vrátit na zem, čili prodělá to zatíení jetě jednou. Při tom musíme počítat s tím, e uvnitř rakety mohou být réé organismy, dokonce snad jednou i člověk. Hmotnost, tedy lidsky řečeno váha nesmí přesáhnout únosnou mez, protoe nejtěí náklad rakety bude představovat palivo. Je vám trochu jasné, oč jde? Na takový úkol jsem cekal celý ivot.”

Ten přístroj z NSR má slouit ke zkoukám?”

Vykydal si rozpačitě mnul nos. Vám to snad mohu říct. Jsme skoro u cíle, vypočítané to je a v naich zkuebních pecích jsme dokonce dokázali vyrobit vzorky, které přesné odpovídají poadavkům. A nato, e by se asi nedaly běnými metodami obrábět. My toti musíme myslet i na technologii. Nikde na světě není tak dokonalý způsob lití, aby odlitek neměl na povrchu nerovnosti. A ty si v tomto případě nesmíme dovolit - zvětovaly by povrch obalu a tím i tření. Problém je v tom, e ná vzorek odolává i diamantu. Ale stačí nejspí rozdíl několika málo stupňů tepla, aby se monost obrobitel-nosti odlitků stala reálná. Vyvíjíme například lejzrovépole. Ale jde nám i o čas. Přístroj z NSR je zatím jediná pec na světě, kde

můeme změřit teplotu s poadovanou přesnosti. Potřebujeme ji jako sůl. Jeden vzorek je málo, my jich musíme vyrobit stovky, aby postup byl průkazný. Čili my se bez té jejich pece nehneme.”

Promiňte, technických podrobností u bylo dost. Co vám chtěl Koiytář?”

Snail se, vechna čest. Ukázal mi jejich technickou knihovnu, laboratoře, výzkumné pracovitě. Připadalo mi, e mě chce ohromit. Přiznám se vám, e jsem jim leccos záviděl. Potom jsme se projeli městem a okolím. Hodné toho postavili, památky po válce pomalu nevidíte. Povodil mě i po obchodních domech a na večer mě lákal do nějakého klubu s tancem. Vymluvil jsem se na únavu. Pozval mě aspoň navečeří a jen tak mezi řeči se zeptal na můj plat. Nadhodil, kolik bych asi bral u nich.”

V západním Německu?”

Ne, mluvil o Americe. Byl tam několik let a chce se tam vrátit, a se otrká v oboru. Nabízel mi pět tisíc dolarů měsíčně a volnou ruku v ústavu.”

Vás to nezlákalo? Pět tisíc dolarů jsou sluné peníze.”

To jsou. Čtyři nae kodovky bych za ně koupil. Ale nezlákalo mé to.”

Smím vědět proč?”

Tecf by tu měl sedět velký éf. Ten by vám to vykreslil tak, e by mi narostla kádrová ramena. Ale já vám nebudu lhát, dokonce se přiznám, e bych docela rád pracoval tak dva tři roky v ústavu, jaký jsem viděl. Ale doma jsem tady. Pomylení, e bych aspoň dvakrát do měsíce nemohl zajet na chaloupku po mámě, bych nepřenesl &řes srdce. Mám rád les. Houby, brouky, vysokou. Prostě ná les. A taky snad ten ná výzkumný krcálek, i kdy se tam víc vztekám ne cojiného. Ale jetě jsem vám neřekl to nejdůleitějí. Korytář mě doprovodil k hotelu a rozloučil se. Byl jsem skutečné moc unavený, na chvíli jsem se natáhl jen tak v atech na pohovku a pak jsem se chtěl vysprchovat. Kdy jsem otevřel skříň, poznal jsem, e se mi někdo přehraboval ve věcech.”

Nemýlil jste se?

, ,Ne, můete mi věřit. Jsem sice dost nepořádný, ale mám u od kolejních dob určitý systém. Skládám prádlo a vůbec vechny své věci do nepravidelného meandru; nahoře a dole obrácený trojúhelník. V té hotelové skříni vak zařezávalo prádlo jako podle pravítka. Divil jsem se, proč by byl kdo zvědavy na mé věci. Pak mi dolo, e vlastně nosím v hlavě dost důleité tajemství. Někdo moná hledal mé poznámky nebo co.”

A jiný vás oukával, jestli byste se nedal přemluvit k emigraci. Dáte-li jedno s druhým dohromady, je to jasné. Jistě vás

v ústavu před odjezdem poučili, co vás můe venku potkat.”

Vykydal sklopil zrak. Bral jsem tehdy celou věc na lehkou váhu. Jaképak poučování, říkal jsem si, nejedu za hranice poprvé. No, přítě budu opatrnějí.”

Vrbka bubnoval prsty na desku stolu. Vechno bylo bezesporu připravené předem. Ale vy jste jetě neskončil. Co bylo dál?”.

Stále toté. Ráno v provozu, odpoledne s Korytářem. Večery jsem trávil sám. Tak to bylo a do odjezdu.”

Vrátil se Korytář ke své nabídce?”

Ona tovlastně nebyla nabídka, spí jen zmínka o monosti. Já jsem ji přeel a on se o ní nezmínil.”

Čili dál u se nic zajímavého nestalo.”

Stalo. Poslední den jsme seděli u výrobního ředitele a tam proti mému očekávání padl návrh, abych přijel provést konečné zkouky sám.”

Je to obvyklé?”

Není, v tom je právě ten háček. Myslel jsem, e budou chtít, abych přivezl vzorky materiálu. Ale oni ne. Prý stačí, kdy si vyzkouím provozní teploty, které potřebujeme a porovnám je s komparačním přístrojem.”

Mohli by rozlutit vae tajemství jen podle teplot?”

Inenýr Vykydal se usmál. Kdybych byl tak neopatrný a testoval podle skutečných hodnot, které potřebujeme, mohli by se domyslet a příli. Ale tomu lze snadno zabránit.” Vykydal zmlkl. Dostal nápad, avak před strácem zákona o něm raději pomlčel.

Kapitola V.

Za okny se honil vítr. Mnichov dole v údolí vzdáleně hučel podvečerním shonem.

Generál četl pomalu, soustředěně, jeho čelo se kadým řádkem více zachmuřovalo. Kdy odloil poslední stránku Sternovy zprávy, bleskl po podplukovníkovi zlobným pohledem.

Obhajovat se umí, jen co je pravda. Já jsem vak čekal ve tvém zdůvodnění něco jiného. Snad mi to poví ústně.”

Uvedl jsem vechno podstatné, generále.”

Ne,” vykřikl generál a uhodil do stolu. Toto,” třepal podplukovníkovou zprávou ve vzduchu, je dobré leda pro novináře. Já chci vědět, jak se to stalo.”

Provozní havárie, na ní neneseme vinu,” trval na svém Stern.

Generál se zamračil. Tak já ti to povím sám, zeáčku. Nemysl i si, e té budu tahat z loue. Co jste si navaří I i, to si taky vylíete. Ví, kde jsem byl dnes odpoledne? Seděl jsem před velitelem a poslouchal nářky německého styčného důstojníka. Tři a půl miliónu marek kody! Pro jeden pitomý experiment! Jak mi to vysvětlí?”

Stern mlčel, znal svého tchána. Jednal na jeho rozkaz a s jeho poehnáním. Věděl, e potrvá jetě cnvíli, ne se generál vybouří.

Proč mlčí? Nemá mi k tomu co říct?”

Čekám, a se uklidníte, generále. Snad jsme se přece jen dopustili chyby.”

Jsem klidný jako elva, bud bez obav. V čem jste chybili?”

Podlehli jsme nátlaku shora a akci uspěchali. Víte přece, e jsem doporučoval jiný postup. Pomalejí, ale spolehlivějí. Němci budou tu pec tak jako tak v Československu instalovat. Pojedou tam nejméně tři lidé. Stačilo získat jediného z nich, abychom se dověděli, k čemu Čei tu pec potřebují. Ale to ne, volali jste jeden přes druhého, e akci musíme dokončit tady, v NSR. Důsledek znáte. Dejte si přinést návrh, je to tam černé na bílém,” hájil se Stern.

Vechno na dlouhé lokty,” mávl generál rukou. Měli jste pod lupou toho inenýrka. Jak to, e jstez něho nic nedostali? Dal jsem ti volnou ruku nad celou rezidenturou, dvacet specialistů ti pomáhalo, akce stála hříné peníze, a výsledek? Havárie v německé továrně, skandál, nepříjemnosti na nej vyí úrovni, a to vechno pro chybu někoho z nás.” Generál upil ze sklenky černého piva.

Tyhle patálie nějak vyehlím, ale vzorec té hmoty je v čertu,” řekl u smířlivěji. A to mi doma neodpustí.”

Nevidím věci tak černě,” namítl Stern. Chyby se staly, a já vám o nich otevřené řeknu vechno, co jsme zjistili. Avak nebyly to jen nae chyby. Tu havárii si Němci zavinili sami. Byli do zkouek celí diví. Chápu, e teď by chtěli svést vinu na nás. Mám vak dost argumentů, abychom jim to vyvrátili.”

Neříkej,” posmíval se generál. Proč jsi mi je neposlal včera, kdy jsem kvůli tomu schválné přiletěl?”

Znám vás. Jetě před chvílí jste nebyl ochoten připustit na nai obhajobu vůbec nic.”

Přál bych ti jednou sedět na mém místě, kdy za vás dostávám do těla. Za tebe a za vechny ostatní tady v Evropě. Já vím,” sáhl po cigaretě, za mořem houby vědí o tom, jak to tady chodí. Ale mne, chlapče, neuč, jak se dá v Evropě pracovat. Já tu byl u za války, a tehdy jsme naim dnením přátelům pořádně motali hlavy. Nevykládej, e vás převezl jen ten český inenýrek. Stát se to mohlo, i mistr tesař se utne, ale já se odtud nehnu, dokud nezjistím důvod. Kdo to zavinil?”

Podle mého názoru němečtí kolegové.”

Generál zbystřil pozornost. Zajímavá teorie, vysvětli mi ji blí!”

Stern si oddychl. Tchán byl konečně v náladě, kdy se s ním dalo rozumně hovořit. Zprávu jste sice četl, ale já si přesto dovolím zopakovat základní fakta. Zjistili jsme od naeho agenta, e Čechoslováci měli zájem o speciálně upravenou pec. Nai odborníci tvrdili, e Čei vyvíjejí keramometalický materiál. Toté říkala zpráva z osmnáctého oddělení centrály. Rusové prý spolupracují s Čechy na materiálu pro obaly kosmických raket. Potom přiel vá rozkaz, abychom se případu ujali, protoe německý koncern leí v naem teritoriu a český výzkumník měl přijet sem. Splnili jsme rozkaz do písmene. Dovolil jsem si doplnit schválený plán tak, abychom sníili riziko prozrazení na minimum. Zařídili jsme přes naeho agenta, aby ten Čech přijel k závěrečným testům a umonil nám tím získat rozhodující poznatky přímo na místě. Odborníci prohlásili, e z teplot při testování mohou určit skupiny kovů i minerálů, kterých Čei pouívají.”

To vechno jsem slyel u několikrát,” přeruil hogenerál. Chci vědět, kde se stala chyba.”

U k tomu docházím, generále. Měli jsme za kadou cenu utajit ná zájem i před Němci. Bylo to nesnadné, ale i v tomto bodě jsme nali řeení. Pouili jsme techniky. Snímací, zvukové, prostě veho, čím disponujeme. Vyuili jsme i onoho agenta, aby nám pomohl získat diář toho českého inenýra. V něm jsme nali několik vzorců, předali je expertům a potom nai vojentí přidělenci v NATO poádali vedení koncernu o provedení zkouek. Jakmile český inenýr odjel, provedli Němci sami dalí zkouky. Výsledek znáte. Pec vybuchla a způsobila havárii celého provozu.”

Neopakuj stále toté,” zamračil se znovu generál. Kdo to zavinil?”

Agent, kterého nám poslala centrála. Původně pracoval proti Němcům, teprve od nedávná ho vyuíváme proti Čechoslovákům.”

Myslí Korytar? Tak z toho se nevykroutí, zeáčku! Tys ho doporučil k získání!”

To nepopírám,” připustil Stern. Nabídl jsem ho centrále jako případného agenta. Jásám ho ani nezískal, ani neprověřoval, ani neřídil, ani nekontroloval. Poslali nám ho ze Států jako hotového člověka s vysokou kvalifikací. A zatím to byl dublér, generále. Ano, slyíte dobře. Pracoval od samého počátku pro Němce.”

Generál vyskočil ze idle. Jak to dokáe?”

Stern sáhl do kapsy. Prosím,” podal generálovi fotografii. Korytar na schůzce s majorem Krausem, Korytar před

konspirační vilou Budensnachrichtendienstu, znovu s Krausem, a tak dále. U se přiznal.”

Kde je, zajímal se generál.

Mám ho ve sklepě. Potí je v tom, e po dobrém nechtěl promluvit a teď je to na něm vidět. Aspoň měsíc nemůe mezi lidi.”

Příli dlouho,” zavrtěl hlavou generál. Musíme Huny přitlačit ke zdi.”

Stalo se, drahýtcháne. Mám jeho výpověď,” podal generálovi tlustý protokol. Toté je i na magnetofonovém pásku. Přiznal dokonce své vztahy k nacistickému abwehru za války.”

Generál si oddychl.,,To je ovem jiná! Starý německý agent! U tomu rozumím. V osmačtyřicátém si Němci jetě netroufali obnovit spolupráci, a kdy se za naí pomoci dostal znovu do sedla, začli hrát i proti nám. To je materiál podle mého gusta!”

Jetě sklenku piva,” nabízel Stern.

Dej pokoj s pivem, něco ostřejího! Uvidí, jak ty proradné Huny rozbiju na padr. Ale - tys celou tu dobu věděl, co je Korytar zač?”

Ne,” přiznal Stern. Jen mi bylo leccos divné, tak jsme ho vzali pod dohled.”

Vida, leccos ti bylo divné,” usmál se konečně generál. Ani neví, jak jsi mě potěil, Efi.”

Mocným lokem do sebe obrátil nabídnutou whisky. Tak, a teď čistě mezi námi, jak to bylo?”

Toho českého inenýra asi vyplaili nai technici. Říkal jsem vám u několikrát, e potřebuju kvalifikované lidi.”

Kdo konkrétně?”

Cotton a jeho parta.”

Dostane jiné. A dál?”

Poručík White není člověk na svém místě. Má sice důleitého strýčka ve Washingtonu, ale nápady amatérské.”

Dostane post v Bruselu. A dál?”

Dál nic. S ostatním si poradím sám.”

To rád slyím. Ale stále jetě neznám tvůj názor nato, co se vlastně stalo.”

Mezi námi, milý tcháne, vichni jsme naletěli tomu inenýrovi. Jeho vzorce byly podvrh, schválně je na nás nachystal. Myslím, e i tohle bychom mohli přiít Korytarovi.”

Proč? Choval se nevhodně?”

Naváděl inenýra Vykydala k emigraci.”

Čím ho upozornil na ná zájem, to je jasné. Inenýr se pak pojistil proti nemístné zvědavosti. Ale s tímhle na Němce vyrukovat nemohu.”

Naopak. Proto přece svádějí Němci vinu na nás. Ale my jsme mu úkol získat inenýra Vykydala k emigraci nedali. To jsou německé metody.”

Generál přisunul prázdnou sklenku ke Sternovi. Nalej mi jetě. Jsi paák. Sázím se, e večerní klání dopadne dobře. Nedostal Korytar od Němců nějaký úkol přímo proti nám?

Stern sklopil oči. Nerad to říkám, generále. Jak věc vypadá, vyzradil jim vechny agenty, se kterými byl ve Widowshill. Němci tak dostali pod kontrolu část naich agentů v jejich zpravodajské slubě.”

Tohle je přímo červený poker z ruky, Efi! Ted Washington snadno přesvědčím, e to na nás nahráli Němci.”

Soukromě ovem trvám na tom, e jsme naletěli tomu inenýrovi,” podotkl Stern.

Čert ho vem,” mávl rukou generál. O jeho vynález a se stará osmnácté oddělení, je to jejich chleba. Hlavně, e máme co otlouct o hlavu naim přátelům Hunům.”

Telefon zazvonil. Stern zvedl sluchátko. Ano? Jetu, Gwen. Zeptám se. - Přijdete na večeři, generále?”

Jisté. Snad u vás i přespím.”

Přijde, Gwen. Ano, jak myslí. Bude u nás i spát. Coe? Vyřídím, miláčku.” Zavěsil.

Gwen ví, e jste tu od včerejka. Zlobí se.”

Vak ona se přestane zlobit, a jí řeknu, proč jsem k vám nepřiel.”

Prý jste byl u plukovníka. Mrzíji.ejevámvagrmilejí ne vlastní dcera.”

Generál upil, tentokrát méně. Bylatomá poslední návtěva u něho. Plukovník odchází do penze. U ve Vídni se mi nelíbil. Tady v Německu na svou fcráci nestačí.”

Stern nedal najevo, e ho novina překvapila.

Hádej, komu předá veslo? - Tobě, Efi. Ani neví, jak se mi ulevilo, es vechno tak obratně vysvětlil.”

Stern s úsměvem přikývl. Přijal generálovo rýpnutí beze slova. Konečné se tedy dopracoval do generálského ranku. V té chvíli věřil, e v dohlednu dosáhne i generálské hodnosti.

Zprávu ponechá, jak je?”

Zajisté. Zpráva je nae interní věc. Co s Korytarem? Stačí vám jeho výpověď, generále?”

Bezesporu. Co udělá odhalený dvojitý agent? Ztratí se z očí. Bojí se. Korytar musí zmizet beze stopy.”

Generál vloil zprávu do sloky a vstal. Půjdu, mám jetě spoustu práce. Večer budu spěchat, abych zastihl malého Edyho vzhůru. O plukovníkovi zatím ani slovo, rozumí?”

Stern ho doprovodil ke dveřím. Samozřejmé, e dědečkova mazánka a jmenovce nepolou spát.

U stolu dopil svou sklenku. Udivilo ho, jak snadno přijal generál jeho zdůvodnění. Mezi ním a plukovníkem se muselo něco stát. Měl by tomu přijít na kloub, aby věděl, čeho se do budoucna vyvarovat. Generál byl tvrdý i k příbuzným.

Smím?” Poručík White nahlédl do dveří.

,,Pojdte, přikývl Stern.

Nesu vám poslední stránky Vykydalova diáře. Poznámky jsou psány českým těsnopisem. Přepis je zde.

Podplukovník přelétl psaný text. U jednoho jména se zastavil. Kapitán Vrbka. A telefonní číslo. Tak to tedy bylo.

Vyhodnotil jste vechna jména v naem archívu?”

Ano. Myslel jsem, e vás bude zajímat právě Vrbka.”

Svolejte operační důstojníky ke mně.”

Vrbkovo jméno v seznamu znovu přitáhlo jeho pohled.

Kapitola VI.

Na prané cestě za haldou se objevil bojový tudor. Proedivělý starina pohlédl na hodinky.

Přestávka na oběd,” zakřičel na partu u agregátu.

Lysý sníil obrátky stroje.

Snad agregát vypnete, nafta není zadarmo,” houkl na něho mladý stráný se dvěma páskami mladího seranta na ramenou.

Kdy budu mainu znovu nahazovat, vezme si víc, ne za těch pár minut,” namítl Lysý.

Má pravdu,” přisvědčil starina. Seřadte se,” zavelel.

Vidí, hádají se,” zaeptal Petr Lysému do ucha. Jsou celí podělaní z Maďarska.”

Cekali v řadě, a kuchařský pomocník pod dohledem stariny vydá jídlo. Oba strání dostali toté, co trestanci -bramborovou polévku a pečené fazole s kusem vepřového. Vězni si posedali na sloené vatované blůzy a dali se do jídla. Mladí serant schoval svou dávku do tudoru, nespoutěl věně z očí ani u oběda.

Petr si sedl vedle Lysého. Hlídej, Oskare,” sykl napodmra-čeného dlouhána ze své party. Oskar přikývl, odsedí a mezi sousty pozoroval stráné. Starina se posadil na korbu auta, poloil samopal vedle sebe a věnoval se álku s polévkou.

Mám to okouknuté,” eptal Petr. Budeme tu u jen čtyři dny. Brigadýr zítra nepřijede, čili velím já. Na vytyčení půjdeme tři, s námi jen jeden stráný. Starina jistě pole mladího. Toho se snadno zbavíme, co říká?”

Jen tři? A co ostatní,” namítl Lysý.

Mají smůlu,” pokrčil Petr rameny. Ani neceknou, a vědí o vem. Víc lidí nemá anci, to pochopili. Oba stráné najednou neodděláme. A jetě sem kadou chvíli chodí pěí hlídka. Vytyčování je jediná příleitost.”

Jak myslí,” přisvědčil Lysý. Ale co dál? Tři muklové se daleko nedostanou.”

Máme na to nejvý hodinu, potom bude poplach. Za tři minuty jsou tu autem z tábora. Ne se dají po stopě, uteče dalích pět minut. Tři kilometry odtud je fabrika, kterou hlídá vrátný se zbraní. Tu sebereme taky. K tomu nejblií auto nebo dvě a hurá k hranici.”

Chyba, Petře. Tam bude určité zesílená pohotovost.”

Myslí, e půjdeme na západ? Blbost. Vím, jak budou uvaovat. Proto se dáme na sever. Do NDR. Cestou musíme sehnat pro vechny civil. Základní fór je v tom, e půjdeme jako eskorta. Estébák v uniformě povede dva mukly nebo dva civilisty. A bude civil pro vechny tři, nikdo si nás nevimne.”

Co na severu? Věří, e v NDR projde snadněji?”

Znám tam jedno místo blízko naich hranic. Stoprocentně spolehlivá tace.”

Za est let se hodné změnilo, Petře.”

Tahle tace sotva. Kdy nevyjde, vím o dalí. Jaké tráchy, budeme mít samopal a dvě pistole. To má dohromady skoro dvě stovky nábojů. V nejhorím se prostřílíme.”

Oskar si významně odkalal. Petr i Lysý se podívali ke stráným. Nedělo se nic zvlátního. Starina dojedl, vzal samopal a vystřídal mladího seranta, aby se mohl najíst i on. Zapálil si cigaretu a posadil se na mez. Tak měl vechny vězně na očích.

Jak se zbaví stráného,” zeptal se Lysý tie.

Máme nů,” prozradil Petr. Nejlepí by bylo bodnout ho do ledviny, ale my potřebujeme stejnokroj. Oskarovi padne jako na míru, ten suinka má stejnou postavu. Půjde-li starina, obléknu se do jeho uniformy já. Majzneme ho po hlavě, a kdyby měl málo, ukrtíme ho.”

A tělo

Hodíme do starého vrtu. Ne ho najdou, získáme náskok.”

Lysý se na chvíli odmlčel. Vypadá to fakt jako jediná ance. Přítího půl roku se má dělat na čtyřce, odtud se nedostane ani my.”

Take souhlasí?”

Co já, tys to vymyslel.”

Počítám s tebou, přibral bych jetě Oskara. Umí řídit auto a střílí senzačně. Co říká, vydrí takovou cestu?”

Sotva, Petře. Zdroval bych vás, pořád jetě nejsem ve své

kůi.”

Petr svratil obočí. Uvědomuje si, e dalí příleitost nemusí přijít?”

To je mi Jasné. Těch osmnáct let, co mi zbývá, mě taky nijak netěí. Ale říkám ti poctivě, e bych nestačil. Vy oba jste mladí a zdraví.”

Tvoje koda,” pokrčil Petr rameny. Nae nakonec taky, vyzná se. Nu co, Radek bude bez sebe blahem.”

Mlčky dojedli. Beze spěchu opláchli nádobí a napili se černé melty. Starí na vstal.

Nástup do zaměstnání!”

Lysý přidal obrátek a nespustil oči z tlakoměru.

Auto s várnicemi jetě neodjelo, kdy se v mračnu prachu přiřítila motospojka. Serant v kombinéze el ke starinovi a něco mu vyřizoval. Oba pohlédli na Lysého.

Jedou pro tebe,” nadhodil Petr.

Vypadá to tak,” přikývl Lysý.

Doufám, e je to náhoda,” neodpustil si Petr podezíravou poznámku.

Blázne! Moná, e bude mít anci právě ted,” dořekl koutkem úst, protoe starina byl u jen pár kroků od stroje.

Máte jít k veliteli,” kývl na Lysého. Brigadýra volá inenýr, svezete se oba s kuchyní. Předejte stroj!”

No jo, pane veliteli,” ozval se Petr, ale kdo půjde s námi? Tady jsme za hodinku hotovi. Pak jdeme vytyčovat a tam Lysého potřebuju.”

Starina se otočil k brigadýrovi.

To si zařiď jak chce,” odpověděl brigadýr a soukal se do vozu.

Lysý si vzal jídelní misku a nasedl do korby tudoru vedle brigadýra. Serant na motorce vyjel za autem. Petr se za nimi zamyleně díval. Potom zavolal na Radka.

Lysý nejde, tak se připrav.”

Ohlédl se po Oskarovi. Ten souhlasné přikývl.

Posaďte se, Lysý,” ukázal Vrbka na idli u stolu.

To je v přítomnosti velitele zakázáno, pane kapitáne,” řekl Lysý a setrval v předpisovém pozoru.

Stále stejná písnička? Dobrá, přikazuji vám sednout.”

Lysý uposlechl. Čekal, s čím vyrukuje Vrbka tentokrát. Zatrnulo mu při pomylení, e Petrův návrh byl moná chyták, hned se mu vak v duchu omluvil. Jistě to byla jen souhra náhod. Díval se, jak Vrbka vytahuje z aktovky nějaký doklad.

Nejdříve to příjemné. Tady vám vezu černé na bílém, e se vám trest mění z doivotního vězení na pětadvacet let odnětí svobody. Vyetřovací vazba a tím i pobyt v nemocnici se vám započítává.”

Děkuji vám, pane kapitáne. I tak mi zbývá osmnáct let.”

V zákoně se říká, e za určitých předpokladů můe být odsouzený proputěn i před odpykáním celého trestu na podmínku.”

Vím, nejdříve po polovině. A co se těch předpokladů týče… Mám někoho shodit, pane kapitáne?”

Lysého výbojnost Vrbku překvapila. Divím se, e zrovna vy, Krasavče, jste tak citlivý na shazováni. Oba víme moc dobře, co bylo. Nesehnal jsem dostatek důkazů. To je jiná véc. A taky můete poděkovat doktoru Havlátovi. Mimochodem, prý je s vámi na jednom bloku. Jak se mu daří?

Přiměřené prostředí. Prosím vás, abyste mi neříkal Krasavče, pane kapitáne. Nemám s tím nic společného.”

Ptal jsem se vás na Havlatu.”

Nemám co dodat. Lituje svého protispolečenského jednání a snaí se prací dokázat, e se chce napravit.”

Vrbka se zasmál. Netuil jsem, jaký jste prýmař. Havlata a pokání? Copak vám neřekl, při čem jsme ho chytili?

My se spolu nevybavujeme, pane kapitáne.”

Proč bych vám to nepověděl, kdy jde o vaeho spolubydlícího. Havlata pomáhal nársoc poslancům za hranice. Dva tam dostal. Kdy chtěl se třetím pláchnout i on, padl nám do rukou.”

,, Myslel jsem, e vám vadi I spí jako obhájce,” popíchl Lysý.

To nepopírám. Jako obhájce ovem neporuil zákon. Jako organizátor přechodů u nebyl tak obratný. Proti vám je stejné babrák. Čtrnáct roků … Co vlastně dělá?”

S lopatou na ortu. Pochvaluje si, e ho ani hlava nebolí.”

Nechrne ertů, co říkáte? Tyhle papíry přijdou do vaeho spisu. Kdy se budete sluně chovat a prokáete iniciativu, můete za nějakých sedm, osm let počítat s podáním ádosti o předčasné proputění.”

To mi radíte vy?” zeptal se Lysý překvapeně.

Máte na to podle zákona právo. Zamlčet vám to nesmím. Iniciativou se nerozumí to, co jste měl na mysli vy. Prokate snahu v práci, nemíchejte se do paktování spoluvězňů a nezapírejte, kdy se vás budeme na něco ptát.”

Konečné vám rozumím. Nabízíte mi zkrácení trestu, abych se přiznal ke konfidenství a dostal oprátku.”

V tomto ohledu si nedělám iluze. Ostatně pokud jde o vás, máte právo zapírat i nos i mezi očima. Dnes mám jiný problém.”

Poloil před Lysého fotografii Korytáře. Znáte ho?”

Lysý se sehnul nad snímek. Pozorně si jej prohlíel a mlčel.

Pomohu vám. Setkal jste se s ním ve Vídni.”

Víte, co jsem říkal u soudu, pane kapitáne.”

Vím. Jenome pobyt ve Vídni jsme vám dokázali, tak proč zapírat. Je to Sternův člověk jako vy.”

Co je s ním? Potřebujete ho usvědčit?”

Otázky kladu já, Lysý. Tak jetě jednou. Znáte ho?”

Znám,” přisvědčil Lysý po chvilce.

Kde jste se s ním setkal?”

Lysý pokrčil rameny. Pomáhat právě Vrbkoví se mu dvakrát

nechtělo, ale kapitánova poznámka o monosti předčasného proputění mu vrtala hlavou.

Vrbka si vyloil jeho mlčení po svém. Jak myslíte.** Vzal fotografii a chtěl ji zastrčit do aktovky. Jste sám proti sobě.”

Dovolíte,” sáhl Lysý po snímku. Uvím. Bylotove Vídni.”

Kde ve Vídni,” zeptal se Vrbka opatrně.

Mezi uprchlíky. V pomocném lágru. Byli isme spolu na světnici. On, pak bývalý důstojník Jehlička, páter Malý a já.

Vechno Sternovi zákazníci?”

Domnívám se.”

Co o něm víte?”

Pokud si vzpomínám, měl v Praze nějakou továrnu a přiel o ni. Říkal, e má v Americe příbuzné. Prý jim kdysi pomohl. Divil se, e ho nachávají tak dlouho čekat.”

Proč byl tak dlouho v lágru, kdy měl v Americe příbuzné? *’

Na podrobnosti si nevzpomínám. Z toho, co říkal, jsem měl dojem, e ho Amíci chtějí asi důkladně vyzpovídat.”

Kdy ho pustili?”

Kdy jsem odtamtud odcházel, dostal nějaký dopis od příbuzných. Vztekal se, e mu nabízejí jen úřednické místo. Co bylo dál u nevím.”

Ozvalo se zaklepání a dovnitř veel nadporučík Kyselka.

Petr u není na A trojce. Kam el velitel?”

Nevím,” řekl Vrbka. Vy jste se s Petrem nesetkal, Lysý?”

Je na naem bloku. Pracujeme spolu.”

Vy dva? Snad ne s celou Petrovou partou,” divil se Kyselka.

Já přece nerozhoduji o tom, kam mě zařadí,” pokrčil Lysý rameny. Stejně jsem znal jen Petra a Cypriána.”

Na to se budeme muset podívat,” mračil se nadporučík.

Času dost,” uklidňoval ho Vrbka. Představ si, e Lysýzná Korytáře. Byli spolu ve Vídni v lágru.”

No ne, Lysý, vy u dokonce připoutíte, e jste byl ve Vídni? Řekněte nám o Korytářovi něco víc. Mluvil někdy například o své rodině?”

Často. Manelka s dětmi čekala v Praze, a pro ně pole. V Americe měl taky někoho, ale tam o něho asi moc nestáli.”

Proč myslíte,” zeptal se Kyselka.

Kdyby se byli příbuzní obrátili na úřady v Americe a poslali mu peníze na letenku hned, kdy je o to poádal, mohl být z lágru dávno venku. Takové případy vyřizovali Amíci dost rychle.”

Před chvílí jste připustil, e vás čtyři si vytáhl Stern,” nadhodil Vrbka.

Já nevím, jaké měl Stern s Korytářem úmysly, pane kapitáne. Jisté je, e ho nedrel odděleně jen tak pro nic za

Co tím myslíte?”

Buďto něco věděl, nebo ho chtěli získat. Soudím, e lo asi o tu první monost. Jeho továrna mohla Sterna zajímat.”

To je vá dohad?”

Ano. Básnil pořád o tom, co mu tady komunisté vzali. Musel to být poměrně velký podnik. Tvrdil, e má nějaké peníze ve výcarsku. Jak je tam dostal, otom nemluvil. lo mu jen a jen o pas, aby mohl konto vyzvednout a zaloit si někde v Evropě existenci. Počítal i s půjčkou od amerických příbuzných. Dopisem mu vak nabídli místo, peníze ne. Víc o tom opravdu nevím.”

To není tak málo, Lysý. Nevzpomínáte si náhodou, co Korytář vyráběl a jestli byl technik, anebo spíe obchodník?”

lo o něco z elektrooboru. Nevím přesné o co, jen mě tehdy napadlo, e jeho výrobky musí zajímat armádu. Svému oboru jistě rozuměl. Ale spí se asi zabýval obchodní stránkou firmy. Měl z předválečné doby nějaké obchodní partnery ve Francii, v Anglii a snad i v Německu.”

Musím vai výpověď sepsat. Nemějte obavy, svědecký protokol to nebude. Stačí mi krátký záznam.”

Vrbka sedl k psacímu stroji, napsal záhlaví a obrátil se znovu na Lysého.

Tak tedy - setkal jste se ve Vídni s jistým Korytářem. Tvrdil o sobě, e je bývalý praský továrník z oboru elektro. Patřil mezi prominentní uprchlíky z Československa, které si vybral poručík CIC jménem Stern k účelům, o nich vám není nic známo. Domníváte se, e ho chtěl získat jako agenta. K vaemu setkání s Korytářem dolo - kdy e to bylo?”

V červenci nebo srpnu 1948. Pravděpodobné koncem července.”

Pravděpodobně koncem července. Dále víte, e od příbuzných z USA dostal dopis. Po jeho obdrení se vám svěřil, e se cítí podveden. Počítal s finanční pomocí, kdeto příbuzní mu poslali jen letenku nebo peníze na letenku. Kromě toho víte, e měl ve výcarsku konto nebo jiné depozitum ve výi, kterou neznáte. Domníváte se, e Korytář po proputění z lágru vyuil letenky a odletěl k příbuzným do USA. Je to tak?”

Je. Nic jiného mu asi nezbylo.”

Stačí. Tady mi to podepite.”

Lysý vyrobil krasopisný podpis. Při tom maně vzpomínal, kdy naposled drel pero v ruce.

Jetě bych dodal, e Korytář nechtěl odjet bez manelky a dětí. Jisté se pokusil, aby je někdo převedl přes hranice.”

Uvaujete správné, Lysý, dedukce vak do záznamu psát nemůeme. Musím přiznat, e jste mě příjemné překvapil.”

Mrzelo by mě, kdybyste si myslel, e jsem zapíral ze zlé vůle, pane kapitáne.”

Ale, ale, Lysý, nakonec zase vechno pokazíte!”

Vrbka vstal, Lysý se vymrtil do pozoru. Rozhovor byl zřejmě u konce. Kyselka zamířil ke dveřím, aby zavolal stráného. Ne k nim doel, vtrhl dovnitř náčelník věznice. Nebyl s to skrýt rozruení.

Promiň, soudruhu kapitáne, e sem vpadám jen tak. Potřebuji tvou pomoc.”

Vrbka se podíval po Lysém. Můete jít.”

U je to tady, napadlo Lysého. Mrkl na nástěnné hodiny nad dveřmi kanceláře. Uplynuly dvě hodiny a dvacet minut, co se s Petrem rozloučil.

Kapitola VII.

První, čeho si Vrbka u vjezdu do továrny viml, byla přeraená závora. Dřevěná kulatina, pomalovaná červenobílými pruhy, se uloupla u sloupku a nalomila uprostřed. Vrbka dupl na brzdy a ani čekal na Kyselku a velitele, vběhl do stráního domku. Starí bledý mu jen ve spodním prádle seděl na pohovce, zamotaný do přikrývky, rucesi hřál o hrnek, z něho se kouřilo. Kolem něho bezradné postávali tři lidé, velitel stráných, stráný v edém stejnokroji a civilista.

ebík, vedoucí oddělení zvlátních úkolů,” představil se poslední. To já jsem vás volal, soudruzi.”

Dovnitř se přiřítil Kyselka s náčelníkem věznice. V místnůstce nebylo k hnutí.

Je třeba urychleně jednat, soudruzi,” rozhodl Vrbka. Ty jdi se soudruhem ebíkem do kanceláře k telefonu,” řekl Kyselkovi. Soudruh náčelník by měl zjistit, co se stalos mladím serantem z hlídky. A vy,” obrátil se na stráného ze závodní stráe, jisté máte své úkoly. Byl tu lékař?”

Ano, výslech povolil, ale pak musíme soudruha odvézt do nemocnice na rentgen,” řekl ebík.

Dobrá, pospííme si. Běte!”

Vrbkovo autoritativní vystoupení zapůsobilo. Vichni odeli, jen zbylý stráný se postavil před stránici a zasmuile hleděl na rozbitou závoru.

Jak se cítíte,” zeptal se Vrbka přepadeného.

U je to lepí. Jen hlava mě pobolívá,” řekl edivý mu v přikrývce.

Povězte mi, co se tu vlastně stalo.”

Mu upil z hrnku, z něho voněl rum. Převzal jsem slubu a obhlédl rajón. Tecf odpoledne bývá míň práce, jen sem tam nějaké auto se vrátí z cesty a někdo z druhé směny odejde na propustku. Seděl jsem tady, u okénka,” ukázal na stanovitě,

odkud strání hlídali vchod do továrny, ,,a najednou se objeví dozorce v uniformě. Vedl dva vězné, samopal před sebou. Kývl na mne, já jsem vyel k závoře a on spustil, e potřebuje auto. To jejich prý jim vyplivlo někde kousek odtud. Řekl jsem mu, e ted odpoledne tu nenajdu ádného řidiče ani nikoho z dopravního. On mi vynadal, e je to pěkný pořádek, kdy nevyuívám druhou směnu a e vůz nutně potřebuje. Tamhle u rampy stály tři náklaďáky. On se na ně el podívat a přikázal mi, abych s pistolí v ruce hlídal ty dva. Vybral si erenku splnou nádrí, Franta Doskočil ji měl nachystanou na ráno. Řekl jsem mu, e bez dovolení nesmím auto vydat. On se vztekal, ale nakonec mi nařídil zavolat ředitele. Do kanceláře li vichni tři se mnou. Kdy jsem vytáčel číslo, pratil mé někdo zezadu do hlavy a já omdlel. Probral jsem se svázaný na pohovce zrovna ve chvíli, kdy se snaili zvednout závoru. Ta se spoutí a vypíná knoflíkem odtud,” ukázal na panel u telefonu. Pak jsem slyel, jak se auto rozjelo a závoru přerazilo.”

Moment,” řekl Vrbka. Vytoč mi číslo soudruha ebíka.”

Vrátný poslechl a podal Vrbkoví sluchátko.

Kyselka? Uvědom soudruha velitele, e svlékli stráného. Coe? Zeptám se. Jaké označení na náramenících měl ten dozorce,” obrátil se k mui v přikrývce.

Dva pásky, jako desátník.”

Mladí serant,” konstatoval Vrbka a zavěsil.

V tu chvíli se ozval před závorou těkot psů. Trojice stráných s ovčáky na řemenech doběhla k bráně závodu. Vrbka vyel ze stránice.

Pozdě, soudruzi,” zamračil se.

Běíme celou cestu jakoozávod,” hájil se udýchaný velitel psovodů. Nali jsme stráného.”

Kde je,” zajímal se Vrbka.

Ten u vám nic nepoví. Svlékli hozestejnokrojeahodili do starého vrtu. Vlastní máma ho nepozná.”

Petr tedy zanechal na útěku prvního mrtvého. Vrbka el k telefonu. Byl pevně rozhodnut. Půjdou se stíhací skupinou tak dlouho, dokud uprchlíky nedostanou.

?

Za zatáčkou ubral Oskar plyn. Tamhle začínají chaty,” ukázal vpravo do kopce. Co s autem? Nahoru nevyjedeme.”

Schováme ho v lese,” dal se slyet Radek, jediný, který dosud neměl monost vyměnit vězeňský úbor za méně nápadný.

Kdepak, u nás jistě hledají,” odmítl jeho nápad Petr. Není pod tou strání pískovna?”

Je, ale od války se tam netěí.”

To právě potřebujeme,” řekl Petr. Zajeď tam.”

Chvíli se kodrcali po dávno nepouívané cestě. Z pískovny zůstala jen chatrná bouda s děravou střechou, právě dost velká, aby se za ní schovalo nákladní auto. Uprchlíci vystoupili.

Vezmi deku,” přikázal Petr Radkovi, a hoď ji přessebe.”

Z auta vytáhli jen montovací páku a branu na nářadí. Petr do ní schoval samopal a podal ji Radkovi. Namířili ikmo nahoru svahem, porostlým trsy hubené trávy. Udýchaní dorazili k první chatě.

Zkusíme tu třetí, patřila nějakému řezníkovi,” řekl Oskar.

Dali mu za pravdu, sotva k ní doli. Chata byla schovaná mezi stromy, od pískovny ji oddělovala houtina.

Obhlédni jetě jednou ty zbylé dvě, jestli tu náhodou někdo není,” poslal Petr Oskara. Ten byl za pět minut zpátky.

Ticho jako v kostele, není tu iváčka.”

Radek, nejsilnéjí z nich, vzal do ruky montovací páku a hledal, kudy se dostat dovnitř. Nízké a úzké dveře s prostým visacím zámkem vynechal, vedly zřejmě jen do sklípku. Vzadu, od svahu, visely na důkladných dveřích mříe, zamčené zevnitř. Okna byla zajitěna jednoduchými pásy eleza na petlici se zámkem. Radek trhnutím vyrval kovové oko. Vypáčit okenici a jedno okenní křídlo mu trvalo sotva minutu. Vyhoupl se na okenní rám a seskočil dovnitř. Petr s Oskarem ho následovali.

Najdi něco na svícení, přitáhneme okenici zpět.”

V místnosti nebylo vidět na krok, venku se rychle smrákalo, Petr rozal zápalku z krabičky, kterou nael v kapse stejnokroje stráného z továrny. Na prostém dřevěném stole stála svíčka v hrdle láhve od nějaké lihoviny. Zapálil ji. Druhou svíčku nali u gauče. Nejdříve přitáhli provázkem okenici i s kovou petlicí, aby zamaskovali svou přítomnost. Potom prohlédli kuchyňku. Nali v ní primus i s lahví petroleje, masovou konzervu a víno.

Kdo tvrdil, e je to řezníkova chata,” popíchl Petr Oskara.

Vak tu jetě někde něco bude,” bránil se Oskar.

Podkroví je nezajímalo, spustili se poklopem do sklípku. Tam na ně čekaly zavařovačky s uzeným i pečeným masem, s klobásami, bylo tu dokonce několik sklenic zavařeného guláe. Ve velké zavřené plechovce nael Radek balíčky sucharů.

Budou se hodit místo chleba,” zaradoval se Petr. Vzali si nahoru dostatek zásob a dalí na cestu. Oskar rozehřál primus. Za chvíli zavoněl chatou řeznický gulá.

Ani hlt,” zarazil Petr přičinlivého Radka, který chtěl otevřít láhev s vínem. Po večeři kadý nejvý dvě deci a dost. Nevíme, co nás čeká.”

Radek polkl na sucho, neřekl vak ani slovo. Petr ho vyzval.

aby s ním prohlédl skříňky a truhlice. Měli těstí, i kdy větina obnoených a pomačkaných svrků padla dobře jen robustnímu Radkovi.

K večeři v plechových talířích jim zabudoval na střechu dé. Minutu od minuty sílil, a se proměnil v hustý liják.

Kadý sklenku, zbytek na cestu,” rozhodl Petr a nalil. Potom si přitáhl svíčku a rozloil na stole automapu z nákladního auta.

Uka, kde jsme, Oskare.”

Tady,” zapíchl Oskar prst do mapy. Ujeli jsme víc ne stovku kilometrů.”

Ted by nemělo smysl pokračovat. Fízlové u jisté hlídají kadou křiovatku. Myslím, e nás hledají hlavně na jihu a na západě. Tady kolem budou hlídky slabí, ale podcenit je nesmíme. Zítra ráno se zbavíme auta, jisté u znají číslo. Ty, Oskare, zůstane v estébáckém a zastaví jiný vůz. Nejlépe osobní. Potom se převlékne. Do večera musíme být tuhle,” ukázal na město v těsné blízkosti severní hranice. Tam usi poradíme.”

* ? *

Do půlnoci chyběla necelá čtvrthodinka.

Nedá se nic dělat, soudruzi, vichni vzhůru nebudeme,” řekl náčelník krajské správy. Jeden z vás můe spát tady, jeden u zástupce, ostatním najde místo náčelník týlu. Vichni ohlásíte telefon, kde vás seeneme. Budeme se střídat. Beru si slubu jako první. Kdo zůstane se mnou, soudruh kapitán?”

Vrbka přikývl.

Budu rád, znáte je lip ne kdo jiný. Má někdo dotaz?”

Chtěl bych, abyste mě vzbudili, a přivezou spisy těch tří,” řekl Vrbka. Mám dojem, e jeden z nich bydlel delí dobu někde na severu, u hranic s NDR.”

Dobrá, probudíme vás. Nikdo dalí?”

Zazvonil telefon. Podplukovník po něm natáhl ruku.

Slyím. - Ano? Děkuji, soudruhu plukovníku. Moc jste nám pomohli. Kdybychom je potřebovali brzo ráno, ozvu se vaemu dozorčímu. Ano, konec.”

Zavěsil. Vojáci nám půjčili dva vrtulníky. Máme je k dispozici v posádce. Tak, a ted zalehnout!”

Vrbka rozprostřel na gauč prostěradlo, na druhé rozloil dvě silné vlněné přikrývky. Umyl se do půl těla studenou vodou a vklouzl na lůko. Obvykle usnul, sotva dolehl. Tentokrát se mu honily hlavou neodbytné mylenky.

Do této chvíle, téměř celých deset hodin po zjitění útěku, nemají jedinou stopu, o ni by se mohli opřít. Tato skutečnost sama o sobě nic neznamenala, pátracích akcí u zail tolik, e

ho první neúspěch nebolel. Zkuenost vak říkala, e nepoda-ří-li se uprchlíky dostihnout v prvních hodinách, protáhne se pátrání někdy i na několik dní. Západní a jiní hranici se podařilo uzavřít včas, čtyřicet minut po vyhláení poplachu v táboře. Za tu dobu mohli uprchlíci ujet s nákladním autem čtyřicet, nanejvýe padesát kilometrů. Petr jisté neriskoval cestu na Západ nejkratím směrem. Auto muselo jet oklikami, po okresních a vedlejích silnicích. Dopravní hlídky, vyslané do akce za čtvrt hodiny, vůz nezjistily, ačkoliv postupné obsadily vechny důleitějí křiovatky v blízkém i vzdálenějím okolí.

Vrbka se snail vít do Petrova mylení. Petr měl jen dvě monosti. Buďto se pokusit o přechod hranic co nejdříve, hned, nebo naopak za několik dnů, a pozornost bezpečnostních orgánů poněkud opadne. Jistě doel k názoru, e kvůli třem vězňům se ostatní práce Bezpečnosti nezastaví. Pak by ovem musel předem vědět o bezpečném úkrytu. Akce naslepo znamenala hazard, a ten Petr nemiloval. Tak či onak, Petr jistě počítal s přechodem hranice na spolehlivém úseku. Byl ve vězení est let, od čerstvé uvězněných musel vědět, jak se reim v pohraničí i na samotné čáře zpřísnil.

Druhá monost předpokládala účinnou pomoc informovaného a spolehlivého člověka, který trojici zaručí bezpečný úkryt na tak dlouho, dokud nebudou mít zajitěný spolehlivý přechod. Takovému řeení odpovídaly i zkuenosti z procesu. Proč by se byla ámalová obracela s ádostí o převedení na Lysého, kdyby byla skupina měla vlastní přechod?

e zemře. Od té doby vak usvědčil

A co Lysý? Vrbka ve shonu událostí málem zapomněl na jeho nezvyklé chování při odpoledním výslechu. Jak to, e dosud vdy tvrdoíjně zapírající Krasavec najednou bez velkých okolků přiznal, e zná Korytáře a tím současně i to, e sám byl mezi Sternem vytipovanými lidmi? Zapůsobila na něj tak poznámka o monosti předčasného proputění? Jisté o ní uvaoval. Donedávna musel ít v kruté jistotě, e zůstane ve vězení do konce ivota. Avak stejné působivých zvratů, i kdy lo o něco jiného, zail Lysý ve vazbě jisté dost, a přece mlčel jako zařezaný. Jen jednou označil určitou osobu, právě Petra, kdy leel s jeho kulkou v břie v ámalově vile. Tehdy se bál,

konfidentů, jinak nepřiznal vůbec nic. A muselo zapůsobit tak, e na to myslel daleko víc ne na sebekontrolu. To něco mohlo být - ano, Lysý mohl vědět o připravovaném útěku!

Vrbka se pod dojmem nápadu vzruené posadil. V té chvíli zazvonil telefon. Podplukovník vzal sluchátko a ohlásil se. Po několika vteřinách zklamaně zavěsil.

Něco nového,” zeptal se Vrbka tie.

Volala Jihlava. Zatím nic.”

Vrbka se otočil na bok. Vybavoval si, o čem dnes odpoledne s Lysým hovořil, předevím to, o čem s nim asi hovořit měl, kdy u Lysý rozvázal. Nezeptal se ho ani, jak vychází s Petrem. Lysý přece řekl, e bydlí ve stejném bloku a e spolu dokonce pracují. Konflikt mezi nimi nebyl, jinak by ho byl na to velitel před výslechem upozornil. Bude ovem třeba zjistit, jaké byly jejich dnení vztahy. Přesvědčil-li se Petr, e tehdy u ámala Lysý nezradil, a to jistě bylo první, oč se při setkání v lágru snail, pak si nemohl najít vhodnějího spojence, ne právě Lysého. Začít rozplétat klubko tohoto vztahu bude třeba s pomocí doktora Havlaty. Vrbka si byl jist, e advokát ze strachu o sebe prozradí aspoň něco z toho, co ví.

Kapitola Vlil.

Řidič JZD zacouval s nákladní pragovkou těsné k rampě. Povzdechl, kdy uviděl, jaká spousta mlékárenských konví čeká na ranní odvoz. Na nářky vak nebyl čas. Vyskočil na rampu, spustil bočnici a stěhoval konve na korbu.

Kde má dnes Vaka,” zavolal na něho od kravína krmič.

Vyspává po veselce, zastavím se pro něj v Čapíné.”

Počkej, pomůu ti, rozhoupal se krmič. Podal řidiči konve na korbu.

Tak, hotovo. Máme u Vaka kadý aspoň jednu velkou.”

Vak on s prázdnou nepřijde,” zastal se ho řidič. Zajistil korbu háčky a nasedl do kabiny. A přijde předseda, řekni mu, e se na zpáteční cestě zastavíme pro ty lity z minulého týdne v traktorce. Včera prý je opravili,” zavolal jetě z okénka. Pragovka se pomalu rozjela. Řidič zatroubil na hejno hus před vraty a opatrné vedl vůz přes výmoly. Zrychlil a na prané okresce.

Závozníkovo zpodění ho mrzelo. Bylo toza tři roky poprvé, e Vaek nepřiel ráno včas. Teď, kdy se přienil do Capína, to bude moná častěji. Odtamtud je do kravína hodný kus cesty. A napadne sníh, potrvá mu ráno a čtvrthodinku, nesi z chalupy ve stráni proháe cestu k silnici.

Na odbočce k Capínu se pragovka zhoupla, a konve zarachotily. Řidič zasakroval. Tohle Vakovi jen tak neprojde. Nepůjde-li naproti s pořádným koem výsluky, alou k Mileně zpět! Jetě párkrát takhle zatřese s konvemi a přivezou do sběrny místo mléka podmáslí.

Silnička se zakousla do hustého “smrkového lesa, a Vaek stále nikde. Auto rozráelo kabinou povislé větve. Konečně uviděl řidič před křiovatkou k Podlesí muskou postavu.

Nebyl to vak Vaek. Vysoký člověk v zeleném stejnokroji s červenými výlokami se mu postavil do cesty, pravou ruku zdvienou, levou ukazoval ke krajnici. Řidič zastavil.

,.Státní bezpečnost,” představil se mu ve stejnokroji. Pane řidiči, ukate nám náklad!”

Nám, komu nám, bručel si řidič pro sebe. Kdy se vak podíval k březovému houtí, uviděl tam stát chlapíka v civilu se samopalem, jeho hlaveň mířila k autu.

Hned,” řekl udivené a vystoupil z kabiny. Vezu mléko, jako kadý den.”

Musíme se podívat nahoru,” trval na svém mu ve stejnokroji. Řidič se otočil ke korbě a zvedl ruku, aby povolil závorku. V té chvíli ucítil v zádech tlak.

Zvedni ruce a ádné hlouposti,” řekl mu ve stejnokroji. Bě,” strkal ho před sebou do lesa. Tam čekal dalí chlapík v civilu s provazem v ruce.

Postav se zády ke stromu,” přikázal.

Co po mné chcete,” zděsil se řidič. Já musím do sběrny, nic jsem neprovedl!”

Nevaň a dělej,” přistrčil ho mu s provazem. Kdy bude zticha, nic se ti nestane. Ruce sem,” strhl mu obé pae za strom. Svázal je pevné nad zápěstími.

Tudy neprojde celý den ivá due, nemůete mě tady nechat jen tak,” vykřikl řidič.

Bud rád, e zůstane naivu! Kolik ávy má v nádri?”

Nevím, snad dvacítku, chtěl jsem tankovat.”

To nám stačí. Ani nemukni a modli se, abychom se nevrátili,” ouchl ho mu ve stejnokroji do břicha.

Potom vichni tři vyskočili do kabiny a rozjeli se ke křiovatce. Odbočili doprava k Podlesí, ke kopcům, na kterých kdesi daleko probíhala státní hranice.

?

Motory vrtulníku řvaly, a ui zaléhaly. Vrbka neslyel vlastního slova. Pilot ukazoval vpravo dolů, k lesu. Nadporučík Kyselka se nahnul přes Vrbkovo rameno a naznačil rukou blií směr. U lesa stála dvě sluební auta. Vrtulník se naklonil dopředu, přistávali. Dosedli měkce na louku nedaleko vozů.

Vrbka si oddychl, kdy seskočil na pevnou zem. Zvířený vzduch mu zvedal vlasy a třásl oděvem.

Čekal na ně náčelník okresního oddělení s okrskářem a oba mui, o kterých hovořil telefonát. Řev motorů za nimi zesílil, přistával i druhý, větí vrtulník se stíhací skupinou.

Vrbka krátce odbyl úvodní formality.

Popite, jak byli oblečeni,” poádal řidiče. Chvíli trvalo, ne Vrbka s Kyselkovou pomocí vydoloval z nemluvného mue

popis pachatelů. Opsal si jej i náčelník okresního oddělení a spěchal do vozu k vysílačce oznámit dozorčímu krajské správy, co zjistili. Pachatelé se na útěku zřejmé dostali k jinému oacení a převlékli se - a na Oskara. Kyselka se rozběhl k velkému vrtulníku.

A teď mi povězte, co se vlastně stalo,” poádal Vrbka závozníka.

Jak bych vám to řekl,” oíval se novomanel. Zaspal jsem. Měl jsem předevčírem veselku a včera den volna. Nějak jsme večer zapomněli na budík. Já jsem ho nikdy nepotřeboval, vdycky jsem se budil o pěti. Doma mi to stačilo, bohuel, neuvědomil jsem si, e odtud z Čapína mámdo kravína nejmíň tři čtvrti hodiny cesty. A tak jsem ani nesnídal, chytil jsem ranec s výslukou a vzal si kolo. Miluka nechtěla, e si v tom blátě srazím hlavu, ale já jsem se chtěl pokusit zastihnout Frantu jetě u křiovatky.”

Trochu rychleji, prosím vás, my musíme za nimi,” pobízel ho Vrbka.

U jsem u toho. Jedu na kole od nás z chalupy, u lesa přibrzdím. Bývá tady kluzko. Najednou slyím z lesa volání o pomoc. Někdo mé volal jménem. Lekl jsem se, ale pak jsem poznal Frantu. Poloil jsem kolo u silnice a běel po hlase. Franta byl uvázaný u stromu za ruce dozadu a u jen sípal, jak mu vyschlo v krku od volání. Odvázal jsem ho, posadil na nosič a odjeli jsme do drustva. Předseda hned zatelefonoval k vám. Potom přijel soudruh okresní velitel a zavezli nás zpátky sem. Víc nevím.”

A vy,” obrátil se Vrbka k řidiči.

Vechno jsem u řekl soudruhu veliteli. Jo - jetě jsem si viml, kdy odcházeli k autu, e měli bagančata, jestli víte, co to je.”

Vrbka přikývl. Směr útěku jste zjistil podle zvuku auta?”

Řidič něco řekl, nebylo ho vak slyet. Velký vrtulník se odlepil od země a zamířil obloukem k severu.

Jo,” opakoval řidič. Na křiovatce odbočili k Podlesí. Jinam nemohli dojet.”

Kyselka se vrátil. Nový popis dostali. Předají jej vem hlídkám na hranici.”

Vrbka přikývl. Vám dvěma děkuju. Soudruh podporučík s vámi sepíe protokoly a zaveze vás zpět.”

A co moje auto? Kdy je dostanu,” zajímal se řidič.

A je najdeme. Buďte rád, e se vám nic nestalo. Ten, co ho přepadli včera, leí v nemocnici s otřesem mozku. Pojď,” kývl na Kyselku. Přidá se k nám?” zeptal se okresního náčelníka.

Rád, máte-li místo,” souhlasil náčelník ochotné. Odběhl pro samopal. Vrátili se k vrtulníku. Motory běely tieji, rotor se otáčel pomalu. Jakmile nasedli, stroj zaburácel a zvedl se.

Letěli poměrné nízko nad silnicí do Podlesí. Odtud se vinula cesta do kopce lesem a průseky. Vyhlíeli, neuvidí-li někde odstavené auto nebo uprchlíky. Petr a jeho kumpáni měli pouze dvě hodiny náskoku, ale dalo se čekat, e budou své pronásledovatele mást, jak jen budou moci. Vrbka si rozloil na kolena speciálku a pokud otřesy vrtulníku dovolovaly, snail se najít, kde právě jsou. Hranice byla co by kamenem dohodil, vzdunou čarou devět kilometrů.

Dole pod nimi se objevilo rozcestí. Pilot se tázavé podíval na Vrbku. Uprchlíci se mohli dát třemi směry. Z mapy bylo jasné, e odbočka doleva končí v lomu, asi pět kilometrů odtud. Pokud Petr nebo některý z jeho společníků okolí znali, co bylo téměř jisté, byli by tudy jistě nejeli. Aby se dostali co nejblíe k hranici s NDR, a jinam tudy nemohli, museli volit jednu ze dvou zbývajících vozovek.

Vrbka se naklonil k pilotovi a ukázal na obě cesty. Naznačil velký kruh. Pilot přikývl.

,.Zpomal, zatřásl Petr Oskarovým ramenem. Tady někde to musí být.”

Dochází áva,” upozornil Oskar.

Tamhle doleva,” ukázal Petr. K hustému lesíku vedla kamenitá cesta a ztrácela se pod větvemi. Oskar vjel pod lesní příkrov jetě pomaleji.

Vidí ten plácek vlevo? Tam snad dojedu,” navrhoval. Petr přikývl. Auto zastavilo pod hustými větvemi. Vichni tři vyskákali z kabiny, protahovali se a rozhýbávali ztuhlé údy.

Vylezeme na vrek,” ukázal Petr ke kopcům, sejdeme kousek dolů a jsme v NDR.”

Měli bychom něco sníst,” doadoval se Radek.

Za jízdy bylo dost času. Ted’ musíme zakrýt auto a vihat.”

Poslechli ho bez reptání. Sekyrkou a lopatou z autokabiny nasekali dlouhé větve s jehličím a zamaskovali vůz tak, e z cesty nemohl ani bedlivý pozorovatel nic vidět. Hromada vyhlíela jako zakrytý krmelec.

Lopatu hodili pod auto, sekyra se zalíbila Radkovi. Usoudil, e se můe hodit.

Na kraji lesa rozloil Petr mapu, aby si jetě jednou ověřil situaci.

A večer? Vdy je to co by kamenem dohodil,” namítl Radek.

Správně,” souhlasil Petr. Ale my nepolezeme přes čáru jako berani, jasné? Neutíkali jsme, aby nás chytili. Nejdřív okoukneme reim na hranici naí i v NDR a teprve potom

půjdeme. Tecf u nesmíme riskovat ani to nejmení. Čili večer tam můeme být, ale třeba taky ne, jasné?”

Oskar s Radkem neodporovali. Petr schoval mapu do kapsy saka. Vstal a zaposlouchal se do tichého umotu ve větvích.

Slyíte?”

Odněkud zdálky se ozývalo brumlavé dunění silného motoru. Vrtulník,” hádal Oskar. Hledají nás!”

Pod stromy a zalehnout,” rozkázal Petr. Zvuk slábl azase se vracel. Ozýval se zleva, avak a namáhali zrak, jak chtěli, vidět stroj nebylo. Po několika minutách u zase jen vítr ve větvích.

Co ted, máme je v patách,” zeptal se Radek bezradné.

Musíme se dret v lese. A k těm planinám,” ukázal Petr na pastviny na úbočí kopce, nás nikdo neuvidí. Tam se rozhodneme. Nejraději bych počkal do setmění.”

Jo, azatím nám uzavřou celou hranici,” nesouhlasil Oskar. Musíme přejít, ne dorazí pátračka. Auta za námi být jetě nemohou.”

Nai káru taky hned tak nenajdou. Souhlasím s Oskarem. Pojdme,” naléhal i Radek.

Třeba ten vrtulník neměl s nám nic společného,” zvaoval Petr. Spoléhat na to ovem nemůeme. Pojdte. Cesta bude delí, ale bezpečnějí.”

Vyrazil první. li v zástupu při krajích hustého porostu, dost daleko, aby sami viděli co nejdále před sebe a zároveň zůstali skryti očím pronásledovatelů.

*

Vrtulník letěl nad korunami stromů v hlubokém údolí. Stráně po obou stranách je vedly k protáhlému vrcholu s vyznačenou kótou. Spojař podal Vrbkoví přes rameno načrtnutou zprávu.

Orgány NDR vyrozuměny, podnikly vlastní opatření. Uprchlíci spatřeni hlídkou v Jelením lebu, čtverec operační mapy B 14 vpravo dole.”

Pilot se dotkl Vrbková ramene. Ukazoval k vrcholu kopce. Stál tam terénní radiovůz. Pilot naznačil, e jde na přistání. Vrbka pohlédl na mapu a pochopil pilotův manévr. Zběhlí vězňové ted byli jině od nich, na opačné stáné kopce. V hlubokém údolí nemohli zaslechnout motory.

Stroj dosedl na travnatý palouk nad průsekem. Hučení ztichlo, spojař hlásil druhému vrtulníku polohu. Vrbka vyskočil z kabiny a běel k radiovozu. Velitel pohraničního útvaru čekal před schůdky.

Máme novou zprávu,” hlásil. Jsou u jen kilometr od hranice!”

Vrbka přikývl. Jeden z nich to tu dobře zná. Kde máme hlídky?”

Velitel ukázal na mapě přiblinou polohu hlídek. Stahují se na sever, chceme uprchlíky obklíčit. Vai z vrtulníku jsou přibliné tady,” ukázal na linii podél hranice. Nad Jelení leb se dostanou za čtvrt hodiny. Utvoříme s nimi kletě, z kterých nám ti raubíří neuniknou. Jen se bojím, aby nás nepředběhli.”

Jak je to odtud daleko,” obrátil se Vrbka na okresního náčelníka.

Necelého půl kilometru terénem.”

Musíme tam,” rozhodl Vrbka.

Počítal jsem s kadou moností,” řekl okresní náčelník. Kývl na spojaře. Ten jim podal z vozu dva samopaly a brany se zásobníky.

Máte kadý plnou palebnou dávku.”

Veď nás, poádal ho Vrbka. Okresní náčelník si přehodil přes rameno přenosnou vysílačku, samopal vzal do ruky, a vyrazili.

Cesta vedla mezi stromy. Nejdříve mírně z kopce, potom prudce do kopce, a náhle se před nimi rozprostřelo iroké údolí, končící strmou stěnou. Okresní náčelník zalehl a zapjal vysílačku.

Počkáme tady,” řekl, kdy se domluvil s hlídkami. Nai je dohánějí, ale jetě jsou víc ne osm set metrů za nimi.”

Kde je hranice,” zajímal se Vrbka.

Sto metrů odtud,” ukázal náčelník k severu.

Nám néprojdou,” kasal se Kyselka.

Nesmějí. Ne soudruzi v NDR zatáhnou čáru, uběhne jetě nejméně hodina,” vysvětloval okresní náčelník.

Rozdělíme se, co říkáte,” navrhl Kyselka. Kadý si ohlídáme padesátimetrový úsek. V nejhorím je zdríme, ne přijdou nai.”

Vrbka souhlasil. Napřed je vak musíme vidět, máme jen jeden dalekohled.”

Tady jsou,” podal okresní náčelník dalekohled Vrbkoví. Podívejte se!”

Asi dvě stě metrů pod nimi se rozhýbaly vrcholky mladého smrkového porostu. Směrem k nim se prodíraly nejméně dvě postavy.

Kdo je bude mít na dostřel první, zavolá výzvu. Pálit a po třetím vyzvání. Zbylí dva budou křínou palbou odřezávat cestu k hranici,” rozhodl Vrbka. Vyběhl přikrčen asi padesát metrů od okresního náčelníka, který hlásil radiovozu, e má uprchlíky na dohled. Kyselka uběhl dalí úsek a hledal vhodnou polohu, aby viděl před sebe i na Vrbku.

Uprchlíci nepolevovali v tempu, i kdy u vichni tři supěli námahou.

Jetě přes kopec a jsme v NDR, zafuněl Petr přerývaně.

Ted pozor, dostáváme se do volnějího terénu!”

Zastavili se na kraji hustého porostu. Oskar se ohlédl. Zdálo se mi, e něco slyím.”

Nesýčkuj,” zamračil se na něho Radek.

Můe mít pravdu, ale na tom u nesejde. Nesmějí nás dostat. Ted se rozptýlíme. Sraz za hodinu v kotlince na druhé straně. Je tam jezírko. To pro případ, e bychom museli kadý na svou pěst. A teď rozum do hrsti. Jestli měli čas nás předběhnout, čekají někde tady. Dej sem samopal,” natáhl ruku k Radkovi a podal mu pistoli. Střílím z vás nejlíp, budu vás krýt zezadu. Roztáhneme se do rojnice.”

Od vrcholku u je dělilo sotva sto metrů. Stoupali rychle, co jim dech stačil. Náhle Petr zahlédl, jak se za padlým kmenem smrku před nimi cosi zablesko.

Pozor,” sykl na své druhy.

Stůj, odhoďte zbraně,” zakřičel na né mu za stromem. Oskar i Radek se jako na povel rozběhli do stran. Kryli se za kmeny, přebíhali od stromu ke stromu. Přikrčený Petr natáhl v běhu samopal a přiskočil za vyvrácené kořeny mohutné borovice. Opřel hlaveň, očima hledal místo, kde zahlédl pohyb mue za kmenem a zamířil.

Výzva se ozvala podruhé a potřetí. Hned nato zarachotily od kmene na vrcholku tři dávky, jedna směrem k Oskarovi, který se skokem ukryi za strom, druhá a třetí k Radkovi. Střelec mířil dobře, zastihl Radka daleko od úkrytu a zřejmě ho postřelil do nohy. Radek vykřikl, ale sotva zalehl, jeho pistole zatěkla. Petr měl dost času pečlivě zamířit. Odhadl vzdálenost na necelých padesát metrů. Věděl, e musí cílit hodně nízko, aby nepřestřeloval. Stiskl spou. Vystřelil čtyři krátké dávky po dvou či třech ranách. Okamité potom vyběhl, protoe mu za stromem se musel krýt. Doběhl k silnému pařezu. Schoval se dříve, ne protivník vyhlédl a vystřelil směrem k úkrytu, který Petr právě opustil. ‘

Petr čekal, a zahlédne jeho hlavu. Po očku sledoval i Oskara s Radkem. Oskar se plíil k vrcholu, aby se dostal střelci do boku. Radek tu a tam vystřelil, ale zůstával na místě. Petr s prstem na spouti jako lovec vysoké čekal a pomalu dýchal. Nespustil teď oči s kmene, zpoza kterého se stále ozývaly krátké dávky. Je-li střelec zatím jen jeden, mají vlastně vyhráno. Dostanou ho, o tom nepochyboval, lo jen o čas. Konečně zahlédl půlku střelcova obličeje. Vydechoval, aby se mu zbraň nezachvěla a spustil. Mu za stromem zmizel, jeho střelba ustala. Petr vyskočil a chtěl se rozběhnout. Sotva vak udělal první dva kroky, cosi havého ho udeřilo do stehna.

Zapotácel se. Dalí prudký náraz ho uhodil do prsou, a mu vyrazil dech. Padl na kolena. Samopal v rukou neuvěřitelně ztěkl. Petr ho namířil poslepu směrem, odkud zaslechl výstřely a tiskl spou tak dlouho, dokud nepadl na obličej. Zdálo se mu, e se řítí někam hluboko, stále rychleji, a mu něco horkého zalilo hrdlo. Potom pozbyl vědomí.

Vrbka několik vteřin čekal, jestli se Petr nezvedne. Pak zalétl pohledem doprava, tam, kde se vysokou travou plazil dlouhán s pistolí v ruce. Viděl jen, jak se pohybují vrky uschlé metlice. Nezbylo ne riskovat. Vstal, opřel samopal o strom a vypálil před plíící se postavu. Pohyb ustal a vzápětí vylehl od leícího mue plamen výstřelu. Byla to rána naslepo, daleko Vrbku minula. Zároveň zaslechl, jak okresní náčelník postře-luje úkryt třetího uprchlíka. Díky Kyselkovu rychlému zákroku věděli o vech třech.

Tráva se znovu rozhýbala. Vrbka zahlédl dlouhánovy nohy. Rychle zamířil a přejel je dávkou. Mu v trávě zoufale zavyl.

Odhoďte zbraň,” zakřičel Vrbka. Mu odpověděl dalím výstřelem, tentokrát lépe mířeným. Nad Vrbkovou hlavou se odloupl kus kůry, kulka s bzukotem odlétla od stromu stranou.

Za uprchlíky se konečné objevili první pronásledovatelé. Nečekali na rozkaz, rychle obhlédli situaci a zasypali Oskarovo i Radkovo stanovitě dávkami.

Zastavte palbu,” zakřičel Vrbka ve chvíli, kdy střelba na moment přestala. Uprchlíci, vzdejte se! Jste obklíčeni!”

Oskar se zvedl na loktech a dlouhým obloukem odhodil pistoli. Také Radkova zbraň odlétla do trávy. Jen Petr se nehýbal. Mui ze stíhací skupiny s napřaenými samopaly obstoupili leící tělo.

Je po akci,” řekl Vrbka okresnímu náčelníkovi. Zavolej o auto.”

U je na cestě.”

Ukázalo se, e nikdo z uprchlíků není schopen chůze. Přenesli je k pěině, kterou přili Vrbka s Kyselkou a okresním náčelníkem. Petr byl v bezvědomí, Oskar měl dva zásahy v lýtkách a jeden ve stehně, Radek dvě rány nad kolenem. Na planině za nimi dosedl vrtulník. První vystoupil lékař.

Vrbka se ohlédl po Kyselkovi. Udivilo ho, e jeho zástupce jetě nepřiel. Rozběhl se k padlému kmeni. Kyselka leel na zádech, dýchal přerývaně a s námahou.

Mirek k němu přiklekl. Co jeti, proboha? Trefili té?”

Kyselka se pokusil o malátný pohyb rukou. Vrbka pochopil. Prudkým pohybem rozevřel jeho blůzu a plá, na kterých mokvaly krvavé skvrny.

Vrbka se otočil. Doktore,” zakřičel, co měl síly, vykali se na ty darebáky a pojď sem!”

Lékař přiběhl, podíval se na zraněného a rozhalil mu koili.

Mezi Kyselkovou klíční kostí a krkem zela hluboká rána, z ní pulzovala jasně Červená krev.

Pomoz mi, opatrně,” vyzval doktor Vrbku. Zvedli Kyselkovu hlavu a trup. Pod leícím tělem rostla kadou vteřinu rudá kalui na. Lékař sáhl do brany pro tlakový obvaz, aby zastavil krvácení.

Musí co nejdříve do nemocnice,” řekl, kdy skončil. A přinesou nosítka!”

Vrbka utíkal k vrtulníku, odkud se poklusem vrátil se dvěma mui s nosítky. Poloili je vedle lýyselky. Ten měl zavřené oči, bledou tvář, obvaz na krku se barvil do ruda.

Dávejte pozor,” okřikl Vrbka oba dobrovolníky, kteří nakládali na nosítka jeho druha. Kdy ho uloili, lékař přetáhl přes Kyselkovu tvář prostěradlo.

Snad ne …” zděsil se Vrbka.

Lékař přikývl. Rána zřejmě zasáhla krční tepnu. Krvácel jistě i do plic, nedalo se nic dělat.” Poloil Vrbkoví ruku na rameno. Odneste ho,” kývl na oba dobrovolníky. Vrbka se jako v mátohách vracel ke zraněným uprchlíkům. Hlavou mu probíhaly zmatené mylenky. Proč bral Kyselku ssebou? Proč neli uprchlíci jeho směrem?

Ty dva dopravte na chirurgii, dostanou se z toho,” obrátil se k němu doktor. S tímhle je konec,” ukázal na Petrovo tělo. Sebralo tě to, jak koukám,” řekl s účastí a sáhl pro lahvičku s nějakými léky. Na, vezmi si!

Vrbka zavrtěl hlavou. Rozhlédl se, kde najde okresního náčelníka. Uviděl ho, jak sedí na pařezu a zakresluje situaci do náčrtu.

Chlapi sbírají nábojnice. Počkáme, a se vrátí fotograf, a můeme to tu sbalit.”

Vrbka beze slova přikývl a vracel se na planinu. Díval se, jak dobrovolníci nakládají do vrtulníku oba zraněné a mrtvého Petra. V té chvíli ho napadlo, e Lysý o přípravě útěku věděl. Ovem - dokáe mu to?

Kapitola IX.

Potrestaný Lysý přiel na vá rozkaz, pane náčelníku! Pojďte blí,” vyzval ho proedivělý, tíhlý major, náčelník Ústavu nápravné výchovy. Sáhl do zásuvky stolu a vytáhl tíhlou sloku.

Jak dlouho jste u nás?”

Patnáct roků, tři měsíce a dva dny, pane náčelníku.”

Víte to dokonce i na dny,” usmál se major. Mám pro vás překvapení. Podle nového zákona je v naí republice nejvyi trestní sazba patnáct roků odnětí svobody. Znamená to, e u vlastně přetahujete. Chcete odejít jetě dnes, nebo počkáte do zítřka?”

Lysý se zhluboka nadechl. Nebyl s to odpovědět.

Rozuměl jste mi? Vá trest skončil. Můete odejít jetě dnes,” pohlédl major na hodiny na stěně. Ted u ovem nechytíte ádný spoj na Prahu.”

To - to nevadí, pane náčelníku.”

Chápu. Dobrá, zavolám do výdejny a vy si zatím sbalte věci. Soudruhu podpraporčíku,” zavolal stráného, Lysýjedne-kem proputěn na svobodu. Odveďte ho na blok a vrate se s ním sem. Dostane propoutěcí papíry.”

Děkuji vám, pane náčelníku. Dovolte, aby potrestaný Lysý odeel.”

Bývalý potrestaný. Vá trest vyprel, ode dneka na vás musí kadý hledět tak, jako byste trestán nebyl. Jetě něco,” zalistoval ve fasciklu. Jde o vae peníze. Vydělal jste si u nás třicet dva tisíce čtyři sta osm korun. Po odpočtu nákladů trestního řízení a vaeho pobytu u nás. Těch čtyři sta osm korun dostanete na ruku, zbytek máte na vkladní kníce. Kromě toho dostanete povrení, e jste zaučený strojník, a doklad pro národní výbor v Brně. Tam vám obstarají zaměstnání a ubytování. Můete odejít.”

Lysý nevěděl, jak se dostal na blok. Rychle si sbalil věci do ústavního pytlíku. V umývárně zastihl Havlatu.

Jdu domů,” prozradil mu.

Novelizace zákona. Nebude sám,” řekl advokát. Mně zbývají čtyři týdny.”

Ozvi se, a bude v Břné. Chodívám do kavárny Alfa.”

Jestli za ta léta jetě nějaká Alfa je,” nadhodil Havlata, skepticky. Lysý se s ním rychle rozloučil. Na ostatní spoluvězně by byl musel čekat přes hodinu, a to se mu v té chvíli zdálo nekonečné.

Za čtyřicet minut stanul znovu v náčelníkově kanceláři. Převzal doklady, peníze i vkladní kníku a vyslechl ponaučení, aby napřítě dodroval platné zákony. Potom ho stráný naposled vyprovodil za bránu.

?

Kamila ámalová u potřetí v krátké chvíli zaletěla pohledem k hodinám nad vchodem. Dopila kávu asáhla po kabelce, aby zavolala vrchního.

Dovolíte? Rád bych si na chvíli přisedl,” řekl příjemný hlas vedle ní. Zamračila se, chtěla odmítnout, ale místo toho jen zdvihla obočí. Poznala vysokého chlapíka u stolu. Zhubl, jeho opálený obličej ted lemovala hustá hříva notné proedivělých vlasů, ale mýlit se nemohla. Byl to on, v dobře padnoucích atech, upravený, muný, chlap, za ním se ohlédne i mnohem mladí ena.

To jste vy, ostrý hochu? Prosím,” ukázala na idli naproti sobě. Usmála se na něho poněkud rozpačitě.

,,Vzpomínám-li si dobře, my dva jsme si kdysi tykali,” řekl Lysý s hranou lítostí.

Pravda, jene to u je hrozně dávno.”

Kdy se na tebe dívám, připadá mi to jako včera. Vůbec ses nezměnila. Přesné takovou si tě pamatuji.”

Blázne,” řekla posmutněle, stál jsi mě deset let ivota.”

Její slova nezněla vyčítavě, spíe jako mávnutí rukou nad něčím, nač by se mělo zapomenout.

Já ne, Kamilo, a ty to ví. Vrátil jsem se teprve před týdnem. Celou tu dobu jsem na tebe myslel.”

Tys mě hledal? Jak se ti to podařilo?”

Pst,” poloil si ukazováček na rty, ví, e jsem bývalý policista. Seděl jsem tamhle v rohu čtvrt hodiny, ne jsem se odhodlal tě oslovit. Čeká na někoho?”

Na přítelkyni. U asi nepřijde. Právě jsem chtěla odejít.” Vytáhla cigaretu a nervózně si zapálila. Jsi tu náhodou?”

Ne. Chtěl jsem tě vidět.”

Jistě ví, e jsme přili o vilu, o majetek, e bydlíme u Rolfova povedeného bratříčka, kde musím poslouchat věčné nářky hysterické vagrové, e dokonce pracuju …

V očích se jí objevily vzdorné slzy. Lysý jí pohladil ruku. Nebránila se.

Stejné jsi osobnost, Kamilo,” řekl jí konejivě. Máme před sebou jetě celou spoustu roků.”

My dva?”

Ty, Rolf, já, vichni. Jak se vůbec má?”

Rolí? Změnil se k nepoznání. Nikdy nebyl hrdina, a teď Vytáhla kapesníček a osuila si oči. Jak se mám já té nezajímá?”

Promiň, chován se jako neotesanec.”

Chápu,” řekla smířlivě. Zaila jsem to násobě. Po tolika letech zase mezi lidmi, vid? Kde bydlí? A co vlastně dělá?”

Zvykám si. Dali mi práci ve skladu součástek, bydlím v podnikové svobodárně s jedním rozvedeným. V base jsem si dost vydělal, mám z čeho brát, ne se pořádně rozkoukám.”

To znám. Z práce do práce, bez soukromí, bez vyhlídek na lepí časy. Nic k závidění.”

Hlavně, e jsme na svobodě. Ostatní u si zařídím.”

On tě ten optimismus za pár týdnů přejde,” povzdychla.

Takovou tě neznám/’

Sám nebude za čas jiný. Hlídají tě?”

Né. Aspoň jsem si neviml.”

Proč také, jsme tak jako tak vyřízení,” zamáčkla půlku cigarety v popelníku. Raději půjdu, chodíváme sem někdy s Rolfem. Doprovodí mé?

Rád,” zvedl se Lysý.

Počkej jetě pět minut. Mám venku vůz, červenou felicii. Budu čekat.”

Podala mu ruku. Políbil jí konečky prstů. Díval se za ní, jak odchází. tíhlá, krásná, nesla se jako královna. Opravdu se změnila jen velmi málo.

Vrátil se ke svému stolku, dopil víno a zaplatil. Venku se rozhlíel po jejím autě. Blikla na něho světly. Přisedl.

Hezky vůz,” řekl obdivné. Zřejmě na tom nejste tak patně.”

Rolf ulil nějaké peníze a perky k sestře. A já jsem dědila po matce. Jinak je to křáp z druhé ruky,” řekla Kamila dotčeně.

Promiň, jsem asi opravdu nesnesitelný. Kam jedeme?”

Vrhla na něho zkoumavý pohled.

Má někoho?”

Ne,” podivil se otázce Lysý.

Pak jsme na tom stejné, i kdy jsem pořád jetě vdaná. , Zavezu tě na chatu, chce? Večírek jen pro nás dva, návrat o půlnoci.”

Co tomu řekne Rolf?”

Pohrdavě se zasmála a soustředila se na řízení.

Kapitola X.

Je to celé jaksi schematické, váený soudruhu,” oíval se asistent. Po formální stránce nelze vaí práci nic vytknout. Právní ustanovení aplikujete naprosto správně, je vidět, e se v oboru vyznáte, ale,” zvedl mentorsky ukazováček, dost mě překvapuje, e se mýlíte v politickém pohledu. Tak třeba hned v úvodu. Tvrdíte, e zbylí představitelé poraených tříd tvoři potencionální základnu nepřátel socialistického zřízení uvnitř státu. To je nadsazené, váený soudruhu. S tím nelze souhlasit.”

My se o tom naopak dnes a denně přesvědčujeme, soudruhu asistente,” namítl podráděné Vrbka.

Tak? A kdypak naposledy byl projednáván v naem soudnictví vánějí pionání, diverzní nebo sabotání případ? Musíte svá tvrzení přece nějak obhajovat, dokazovat. To je smyslem diplomové práce. Nejde o literární dílo, kde má své

místo fantazie. Fakta, milý soudruhu, fakta. Jinak z vás právník nebude.”

Uzavřené případy nejsou jediným měřítkem současného stavu, soudruhu asistente. My pracujeme na několika velmi váných akcích. Kadá z nich mé vývody plně potvrzuje. Pachateli jsou větinou přísluníci poraných tříd.4

Ated mi řeknete, e ty akce jsou přísně tajné. Pro mne jako vaeho oponenta jsou jakékoli vývody bez konkrétního potvrzení nepřijatelné. Z celé práce jasně vysvítá, e ijete stále jetě v zajetí padesátých let. Myslíte po stáru. V dneních měřítcích vae přísně tajné akce neobstojí.”

Musím vám bohuel opět oponovat. My jsme dál ne v padesátých letech. Tehdy jsme kadou zjitěnou akci zdokumentovali a předali soudu. Nynějí praxe je jiná. Poučili jsme se. Kdy jsme odhaleného pióna postihli právem, nepřátelská centrála vycvičila jiného. Bud ho sem poslali, anebo jak uvádím ve své práci, získávali - a získávají - nae turisty v zahraničí. Známe i případy, kdy verbovali přímo na naem území. Pokud nemusíme, nezavíráme je. Ze zpravodajského hlediska je mnohem výhodnějí ponechat nepřítele v domnění, e tu má agenta a pak toho agenta obrátit proti němu, tak aby ve skutečnosti pracoval pro nás.”

Jako námět filmu by to obstálo. Na naí fakultě ne. To musíte změnit. Nebo tady - soustavná tipovací činnost nepřátelských centrál. Vy se snaíte dokázat, e málem kadý ná občan, který vyjede do kapitalistického státu, je předmětem zájmu cizích rozvédek. To je přinejmením silně přehnané.”

I kdy potvrzené několika desítkami lidí?”

A zase vechno přísně tajné, e? Ba ne, milý soudruhu, spekulativní závěry nemohu připustit. My se musíme opírat o statistická zjitění prokuratury a soudu. Z těch vyplývá, e hlavní část zjitěných protistátních pachatelů k nám přila ze zahraničí. Chápete ten rozdíl? Ze zahraničí! Připoutím, e u nás jetě ije nějaká ta stovka lidí, kterým jsme vyvlastnili továrny, ivnosti, velkostatky, kteří přili o úřad nebo hodnost. Ale o těch říkají statistiky pramálo. Čeho se dopoutějí? Sem tam se sejdou, zavzpomínají na staré časy, snad si i postesknou, ale nic víc. To nejsou potenciální nepřátelé, jak tvrdíte.”

Je mi líto, nae poznatky jsou jiné. V době macfarských událostí jsme věděli o řadě skupin, které čekaly jen na příleitost. Nestíhali jsme je, protoe se ničeho nedopustily. Ale byly tu. A jsou tu. ijí a působí na druhé.”

Dost u o tom,” odsekl asistent Vlhoun nespokojeně. Vezměte konečně na vědomí, e ijeme ve státě s beztřídní společností a e budujeme rozvinutý socialismus. Koncept práce vám vracím. Politicky pochybené pasáe musíte předělat. Právě tecf, v době, kdy noviny dnes a denně přetřásají některé politické procesy z padesátých let, jsou vae závěry přímo provokativní. Od maďarských událostí uplynulo bezmála dvanáct let. A stalo se něco? Nic - nae podmínky jsou jiné. A vy zakládáte svou diplomku na tvrzení o potenciálním vnitřním nepříteli!” Asistent nechápavé vrtěl hlavou. Nakonec se na Vrbku podíval přece jen vlídněji.

Já vám chci pomoci, pochopte to! Takhle by vae práce rozhodně neprola. Musí vyznít v tom smyslu, e pachateli protistátní činnosti jsou předevím cizinci, nanejvý emigranti, vykolení v zahraničí. Nai občané mohou být polupacha-teli; nic víc. Rozumíte?”

Rozumím, ale nesouhlasím. Hájíte pravděpodobně vytčenou linii. Nemám vám to za zlé. Ale pochopte.prosím vás, e mluvíte s praktikem. Těmito problémy iju celých třiadvacet let. Od konce války. A něco o nich vím. Bojím se, aby nás blaená nevědomost a zaslepenost nepřila draho.” Vzal z asistentova stolu sloku se strojopisem své práce. Na shledanou.”

Konzervativec,” řekl si asistent Vlhoun.

Kapitola XI.

Dalích osm procesů, říkáte,” vydechla Kamila ámalová nadeně.

Ano, dalích osm. Dohromady jich bude dvacet. Tolik případů je navreno k revizi,” řekl doktor Havlata. Mohu vás ujistit, e větinou nebyly o nic míň politické ne ten vá.”

Vae organizace se zřejmě činí,” řekl ámal.

Máme dost známých v justici,” připustil Havlata skromné. Jde o to, stojíte-li o revizi i vy. Naděje na úspěch je značná. Vá případ by nebyl mezi prvními, co je výhoda. V prvních třech procesech půjde zcela nesporně o nadsazenou trestní sazbu. S tím nebudou problémy, senát bezpochyby trest sníí -nebo zruí. Bývalí odsouzení dostanou bohatou náhradu. Dalí případy půjdou snadněji, potřebovali isme precedens.”

Co máme podle vás dělat,” zajímala se ámalová.

Stačí podepsat ádost o revizi. Sestavíme ji, aby měla vechny právní náleitosti.”

Co za to?”

Pakatel, máte-li na mysli peníze. Mně jdeoněco jiného. Byl bych rád, kdybyste podpořili činnost naí organizace.”

Pokud jsem vám dobře rozuměl,” ozval seSámal, sdruujete osoby, které byly potrestány podle paragrafu 231. To se nás netýká, nás zavřeli za pioná.”

Havlata mávl rukou. Záleí na tom? Nám stačí, e jste vyvíjeli politickou činnost proti reimu. Chceme vytvořit jakousi protiváhu politickým stranám. Neváhejte, brzy si budeme členy vybírat.”

A co vá program,” zajímal se ámal.

Nejdříve revize procesů a potrestání těch, kdo se na nás provinili. Předevím estébáků a fanatických komunistů. Potom vyhlásíme boj za lidská práva, za demokratizaci naeho ivota, za postupný odklon od totálního reimu. Přijďte mezi nás, uvidíte. Přinejmením se utvrdíte v naději, e ná čas znovu přichází.”

U dveří zazvonil zvonek. ámalová la otevřít. Vrátila se s Lysým.

Zdravím tě,” podal mu Havlata ruku. Získávám tvé přátele.”

Jak se ti daří agitace,” usmíval se Lysý.

Zatím jsme se ptali, oč jde,” řekl ámal.

Není co ztratit. V nejhorím případě revizi zamítnou, ale to u snad ani nepadá v úvahu. Zatím přijali vechny návrhy. Začínají nás brát váné,” vysvětloval Lysý.

Není mi jasné, jak chcete vyvrátit důkazy,” poznamenala pochybovačné ámalová.

Mám svůj plán,” ozval se Havlata. Promýlím jej u delí dobu. Tecf je v módě svádět vinu na provokatéry StB. Jakmile o nich rehabilitační senát uslyí, mahem ruí rozsudky.”

Kde ale vzít provokatéra,” namíti ámal.

My u ho máme. Dejte se překvapit,” odpověděl Lysý. Řekněme si raději něco o praktické stránce věci. Vy jste seděli deset a dvanáct let. Praxe je taková, e se počítá průměrný ulý výdělek estnáct set měsíčně. Spočítejte si to: náhrada za neoprávněné věznění by byla devatenáct tisíc dvě sté za rok.”

ámalové zasvítily oči. Tolik? Je to vůbec moné?”

Je,” přisvědčil Havlata. V Praze u proběhly první revize. Jen zálohy na odkodné se pohybovaly od padesáti do osmdesáti tisíc.”

Jdeme do toho,” rozhodla se ámalová. Její manel jen posluné přikývl.

* .

Tudy, podplukovníku,” otevřel kapitán Kingsley Sternovi dveře. Omluvte majora, hned mu vzkáu, e jste tady.”

Kvůli mé se nezdrujte, jen a Clyde dokončí svou práci. Kde vůbec je? Ve městě?” tern se pohodlně uvelebil v křesle. Ne, sedí dole se dvěma lidmi z televize. Čekal vás později.” Někdo zajímavý?”

Jak §e to vezme. Tihle jsou z televizních novin, chodí k nám pro materiály a hlavně pro rozumy. Jinak ses urnalisty roztrhl pytel, jak jistě víte. A nejen s nimi, máme tu dost runo.”

Viml jsem si, souhlasil Stern. Nebylo pomalu kde zaparkovat.”

Objednám vám občerstvení. Kde zůstal vá doprovod?”

Zařizují ubytování a trochu setu porozhlédnou.”

Bydlet můete tady,” namítl Kingsley.

Jistě, ale já chci spát v hotelu. I to je součást prověrky, kapitáne.”

Rozumím. Kdy dovolíte, nechám vás chvíli o samotě.”

Stern přikývl, natáhl nohy co nejdál a zavřel oči. Dlouhá cesta ho poněkud unavila, přece jen si zvykl na pohodlí.

Vybavoval si záitky od chvíle, kdy překročil československé hranice. První, co ho překvapilo, bylo odbavení. Clydeovy relace sice uváděly, e jsou zdejí úřady stále benevolentnějí, očekával tedy, e sám projede s diplomatickým pasem bez potíí, ale kdy si nikdo neviml ádného z jeho tří serantů, o nich přece musela mít Státní bezpečnost záznamy, to u ho vyvedlo z míry. A pak, rozjeli pečlivě připravenou léčku na sledovací vozy. Ve čtyřech autech snadno měnili pořadí, jednotlivé vozy odbočovaly podle plánu na okresní silnice a zase se vracely na hlavní tah, vichni se překonávali - a nikde nic. Buďto Čei vynalezli nějaký zázračný, neodhalitelný způsob sledování, nebo prostě za nimi nikdo nejel. Ale proč?

U lesního vojenského letitě se kontrolovali naposledy. Kdy ani tam nikdo nereagoval na jejich přítomnost, dokonce stráný u závory se nehnul, kdy provokativně kolem fotografovali, přestala ta fraka Sterna bavit. Cítil se podveden a nemohl se toho pocitu zbavit ani v bezpečí praské rezidentovy svatyně.

To jsou k nám hosté,” rozzářil se Clyde ve dveřích. Čekal jsem tě a za hodinu, promiň.”

Zdravím tě, Mácu. Co se to u vás proboha děje?”

Dostává podrobné relace,” hájil se Clyde. Nevíme, kam dřív skočit. Pracujeme ve dne v noci, a příliv lidí roste. Musíte mi dát někoho na výpomoc, Efraime, aspoň čtyři zkuené maníky.”

Nepředbíhej, Mácu. Vysvětli mi, co je tu za blázinec. Proč přijímáte tolik návtěv?”

Vdy říkám, hrnou se sem sami! Před chvíli mě navtívili dva z televize, redaktoři Kyselá a Touek. Jsou tu snad obden, a vdycky s něčím novým a zajímavým. Slíbíme jim filmy, propagační materiál, pozveme je na party, a oni povídají.”

Jde mi o něco jiného, Mácu,” namítl Stern. Ví, proč jsem přijel?”

Nemám tuení.”

Generál je znepokojen. Pozval si mě do Bruselu. Dva dny jsme rozebírali situaci. Nelíbí se mu spousta věcí.”

Například?” Clyde se dotčeně zamračil.

Nerozumí mi. Rezidentura je v pořádku, ale generálovi se zdá, e získáváte zprávy příli snadno.”

Myslel jsem si jetě na jaře toté,” přiznal Clyde. Musel bystu ovem ít, abys to pochopil. Toté, co hlásím já, hlásí v jiné formě Angličané, Francouzi, západní Němci. Diví se stejně jako my, ale právě tak pochopili, e nastaly bohaté ně. A my jich musíme vyuít, dokud podmínky trvají.”

Teď jsi uhodil hřebík na hlavičku. Dokud podmínky trvají. Právě ty podmínky generála znepokojují. Kolik návtěvníků vám sem denně přijde?”

Jak kdy. Osmdesát, někdy i dvě stovky.”

Jací jsou to lidé?”

Větinou literáti, urnalisté, ale i vědci, pedagogové, kdekdo.”

A co jejich Státní bezpečnost?”

Něco ti ukáu,” řekl Clyde. Mám tu čerstvé zprávy, podívej,” nabídl Sternovi strojopis. Nový ministr zakázal sledování cizinců. Podle jeho názoru můe Státní bezpečnost zahájit jakoukoli akci teprve na podkladě konkrétního důkazu

0 trestné činnosti.”

Podplukovník nevěřícně prolétl zprávu. A oni si to dají líbit? Ba ne, tohle dlouho nevydrí, Mácu.”

Záleí na tom? My můeme být spokojeni. Jen se podívej,” ukázal na řady fasciklů ve svém trezoru. Politika, ekonomika, věda, kultura, vojenství, veobecné poznatky - do kadého anonu přidám denně po dvaceti listech.”

Na důkaz podal Sternovi namátkou jednu z krabic.

Například tady: politické smýlení vedoucích pracovníků televize. Získáno 24. května 1968 od redaktorky Kyselé, potvrdil nezávisle na ní redaktor Touek, toté uvedl urnalista Podeva dne 12. června, potvrzeno jetě dalími, Kadou zprávu prověřím nejméně třikrát, ne ji zařadím.”

Jak často má styk s kvalifikovanými agenty,” změnil Stern téma rozhovoru.

Nejméně jednou týdně. Ale - o tom přece vechno ví!”

Pravě proto jsme tady, Mácu. Generál i já chápeme, e se vám nad nečekanými úspěchy trochu zatočila hlava. Tyhle povídálky,” ukázal na fascikly v rezidentově skříni, jednou smete voda. Dobrá, vydímejte je do poslední kapky, slibte jim

1 nějakou pomoc, budou-li odtud jednou utíkat, ale nic víc. Zato kvalifikované agenty musí chránit jako oko v hlavě. Kde se s nimi stýká?”

Dnes je to hračka. Nikdo nás nehlídá. Nemusíme se příli skrývat.”

Odpověz mi, přeruil ho Stern ledově.

Kde - větinou na cizích ambasádách. Kadý týden se něco pořádá, zvou stovky lidí. Nae agenty mezi ně vdycky propauju.”

Napadlo tě, Mácu, stará-li se na těch ambasádách někdo o obranu?”

Zajiují mě samozřejmě vdy nejméně dvě trojky. Státní bezpečnost nás nechává na pokoji. Věř mi, Efraime!”

Obávám se, e si to jen myslí. Co bys dělal na jejich místě a v dané situaci ty?”

Oni teď nemohou dělat nic! Sám jejich ministr jim to zakázal.”

A ty bys v podobném případě uposlechl? Já ne. Pravda, četl jsem články o skandalizaci jednotlivých estébáků. Napočítal jsem jich u čtyřiadvacet. Jsou to vyetřovatelé, ani jediný z nich není zpravodajec. Ti zůstávají v pozadí a úrčitě nečekají s rukama v klíně. Uvědomuje si to? Asi ne, jinak bys netvrdil, e si vás nevímají.”

Ale jak? Nesledují nás.”

A musí vás sledovat? Vae návtěvníky snadno nafilmují nebo vyfotografují. Nespěchají. Jen proboha nevěř tomu, e nic nedělají. Právě teď mají jedinečnou příleitost: nae pozornost upadá, protoe chceme mermomocí urvat co nejvíc.”

Clyde se zamyslel. Domnívá se, e jdou po naich nejcennějích spolupracovnících?”

Ano. Sil i prostředků mají dost a zkueností taky. Jejich ministr a si pro mne za mne vydává rozkazy třeba na veřejných shromáděních, to nás nesmí mást. I kdy se ti to zdá absurdní, úkol číslo jedna zní - za kadou cenu uchránit nejcennéjí agenty. Za měsíc nemusí ministr sedět v křesle. Podmínky se změní. Nae ně nepotrvají věčně.”

Clyde vzdychl. Čekal jsem pochvalu, a zatím - 

Teď u budu jen chválit. Ale potřeboval bych pomoc. Můe poslat Kingsleye do Brna? Odtamtud se podívám jetě do Vídně. Snad bychom ti mohli přesunout pár lidí od nich.”

,, Co potřebuje v B rně? “

Vcelku nic důleitého. Najít jednoho odepsaného agenta. Nebudou-li mě sledovat ani tam, pak u ničemu nerozumím.”

Tedy jetě jedna prověrka?”

Nedá mi to. Dohromady nic neriskuju, ten člověk je pro nás tak jako tak bez uitku.”

Jak si přeje, Kingsley můe vyjet třeba hned.”

Stern vstal a protáhl se. Půjdu do jídelny, snad u něco připravili. A potom bychom měli shromádit vechny lidi třeba u tebe.”

Kapitola XII.

Stern zabloudil u poněkolikáté zrakem na zpětné zrcátko. Nikdo ho nesledoval. Jednu chvíli, za Jihlavou, se mu zdálo, e se ho z povzdálí drí kodovka s neobyčejně silným motorem, avak u nejméně půl hodiny ji za sebou neviděl. Zvolnil, aby nepřejel hostinec U devíti kříů, kde si dali schůzku. Z dálky viděl, e u na něho čekají. Tři seřazená auta na parkoviti patřila jeho průzkumné skupině. Zastavil vedle nich a veel do hostince. Kapitán Kingsley a dva seranti seděli u stolu a popíjeli colu.

Kývl na pozdrav a posadil se k nim. Vechno klape?”

Absolutně vechno,” přikývl Kingsley.

Nali jste ho?”

Myslíte Krasavce? Ano. Nedávno se přestěhoval.”

Nebyly potíe na úřadech?”

Ne. Ná člověk dostal jeho adresu na ohlaovně bez potíí. Stálo to čtyři koruny. Ani průkaz po něm nechtěli.”

Sledovali vás?”

Ne, éfe. Zdá se vám to divné, e?

Ani ne. Co tu mají k pití?”

Colu, pivo a sluná vína. Tvrdý alkohol jen tuzemský.”

Doneste mi pivo,” zavolal Stern na číníka česky.

Zdejí dopravní předpisy alkohol zakazují,” upozornil Kingsley.

Právě proto, milý hochu,” poučil ho Stern. Mají-li nás přece jen náhodou pod dohledem, vyuijí příleitosti. Tak a víme, na čem jsme. A teď referujte!”

Lysý vystoupil ze estnáctky jednu stanici před divadlem. Zael do elezářství pro skoby, kladivo a háčky na záclony. Jeho nová garsoniéra potřebovala u jen docela málo, aby se v ní dalo bydlet přímo přepychově. Domů el pěky. Veel do solidního čináku nad Roxy-barem, přivolal výtah a vyjel do nejvyího patra. V dopisní schránce nael obálku bez adresy. Odemkl, odloil si na věákovou stěnu a otevřel obálku.

Jupiter zdraví K. Přijdu dnes odpoledne,” zněl strohý vzkaz.

Lysý nemohl uvěřit svým očím. Četl lístek znovu a znovu. Napadlo ho, nejde-li o provokaci. Ale - o Jupiterovi nepadlo při vyetřování ani slovo. Hovořilo se jen a jen o Sternovi. Kdo přijde? Sám Stern? Ten sotva, v kadém případě musí být ve střehu. Vrbka nikdy nepřestal hledat dalí důkazy. Nemusí návtěvě otevřít, pravda, ale je-li to skutečně Sternův vzkaz, budou ho hledat dál a moná za nebezpečnějích okolností.

Nestál o dalí léta vězení. Tedy - opatrnost předevím.

Zvonek zazvonil. Čárka, tečka, čárka. Písmeno K v morseovce. Lysý el otevřít.

Zdravím vás,” usmíval se na něho Stern.

Pojďte dál,” pozval ho zmatený Lysý.

Mne jste nečekal, viďte? Říkal jsem vám u ve Vídni, e se jetě uvidíme. Nemáte to tu patné, na zdejí poměry,” rozhlíel se po obývacím pokoji. Smím?”

Jistě, posaďte se. Ani nevím, co bych vám nabídl,” rozpačitěl Lysý.

Nic nehledejte, vechno je tady.” Stern postavil na stůl reklamní taku firmy Camel. Vae oblíbené moselské, whisky pro mne, i něco k zakousnutí.”

Lysý vytřel sklenky. Stern mezitím otevřel láhve. Nalil.

Na nae shledání,” zvedl sklenku.

Lysý si s nim přiukl. Upil jen málo, stále se nemohl vzpamatovat.

Divíte se, kde jsem se tu vzal? Inu, pravlast rodiny, volání krve,” ironizoval. Zkrátka jsem tady, a tak jsem si řekl, e vás musím navtívit. Jak se máte?”

Teď celkem dobře. Těch estnáct roků předtím bylo horích.”

Hlavně kvůli tomu jsem tady. Rád bych věděl, jak se stalo, e vás postihla ta nehoda.”

Lysý se zamračil. Nehoda, říkáte? lendrián nejvyího stupně. Kdo přiel na to, dát mi Petrovo heslo? Nebyla jiná monost? Náhradní přechod, falený pas, nebo co já vím. Přece jste museli mít něco v záloze!”

Chápu, e máte vechno v ivé paměti. Ale proč ty invektivy? Jak vidím věci já, dopustil jste se sám řady chyb.”

Já? Ne, pane Sterne, já jsem praktik. Chyb se dopustili vai lidé,” rozhorlil se Lysý.

I vy jste můj člověk. Neodporujte mi, prosím. Jisté jste mnohokrát probíral, co se stalo a proč. Pomohu vám ten řetěz pochybností uzavřít. První vaí chybou byla volba Kropáče jako spojky. Neobstál a uvedl policii na vai stopu.”

Nesmysl,” namítl Lysý. Kropáč neměl tuení, kde se skrývám a jaké mám úkoly.”

Prozradil vá návrat do republiky. To stačilo. Vrbka není hlupák, rozhodil sítě a podařilo se mu vás do nich chytit. Jak, to nevím, ale byl to on. Doel jste snad k jinému závěru?”

Lysý se zamyslel. Mohlo to být tak, jak říkal Stern. Ledae bych byl spadl do léčky náhodou.  Petrovou skupinou,” vyslovil jedinou rozumnou pochybnost.

Uvaujte, Lysý. Co věděla Státní bezpečnost o Petrovi?”

Divil byste se,” hájil se Lysý. ,,U soudu jim servírovali věci i rok staré.”

Snad máte pravdu,” připustil Stern. Ale znali místo, kde se skrývali? Ne. Do poslední chvíle ne.”

Zaměřili je při vysílání.”

Ale, ale, Lysý,” zasmál se Stern, to říkáte vy, odborník? Kde je tu logika? Prosté vás tenkrát chytili u ámalů a odtamtud si zali pro zbytek skupiny. Souhlasí?”

Souhlasí,” připustil Lysý.

Vidíte, přece nebudete učit zkuenějího. Já vás nepodceňuji, vy jste praktik, ale pracoval jste převáně u kriminálky. Sledoval jste někdy kvalifikovaného pióna? Leda nějakého zloděje, melináře nebo podvodníka - amatéry. Vezpravodaj-tině je protivníkem kolený profesionál. Necítíte ten rozdíl?”

Připusme. Ovem v tom případě jste mě poslali do akce nevykoleného, bezbranného!”

Ne tak docela,” ohradil se Stern. Z lidí, které jsem měl k dispozici, jste byl zdaleka nejzdatnéjí a nejzkuenéjí. Ale smame, co bylo. chyboval jste vy, chybovali jsme i my. Tecf to napravíme. Na vae zdraví!”

Lysý dopil a dolil si sklenku. Co napravíte?”

Slíbil jsem vám tehdy, e se o vás postaráme i v případě prozrazení. Ta chvíle je tu.”

Trochu pozdě,” řekl Lysý skepticky.

Dříve to nelo. Vechno vám bohaté vynahradíme. Máte u nás na kontě slunou sumu.”

Skutečné?” Lysý se jízlivé zasmál. A čím mi nahradíte estnáct let ivota?”

Stern si ho dotčené změřil. Sáhl do náprsní kapsy a vyndal odtud obálku. Prosím, zde je malá záloha.”

Lysý chvíli váhal, pak obálku vzal a otevřel, Byly v ní dva balíčky po deseti tisících korun. Poloil je zpět na stůl.

Směné, nezdá se vám, Sterne?”.

Podplukovník se neurazil. Patrné vám uniklo, e jsem hovořil o malé záloze. Tady je výpis z vaeho konta,” podal Lysému jinou obálku. Na Lysého jméno zněla eková kníka s vkladem dva tisíce sedm set dolarů. Lysého ani tato Částka neohromila. To stačí tak na rok ivota ve Státech.”

V NSR byste nemusel pět let nic dělat.”

Dobrá, za předpokladu, e bych tam byl. Ale já jsem tady.”

Zařídíme tedy bankovní převod. Dostanete znruba devatenáct tisíc tuzexových korun.”

Lysý zavrtěl hlavou. Vy mi nerozumíte, Sterne. Dáváte mi peníze, ale mně jde o něco jiného. Měl jsem své postavení. Nic světoborného, uznávám, teď jsem ovem jen pomocníkem ve skladu součástek. Skladuji rouby, matky, soustrunické noe, frézy. Tahám se s bednami jako nádeník. A to vechno proto, e jsem přistoupil na vá návrh a dal se k vám.”

Sternův pohled ztvrdl. Tak dost, Lysý,” řekl chladně.

Vrbkoví?”

Vysvětlili jsme si, co bylo, co kdo zavinil a co vám za to nabízíme. Zatím jsme nehovořili o vaí minulosti. Vy jste u soudu ty tři ze téchovického archívu usvědčil. Nebylo mi to příli‘vhod, ale budi, zbyly desítky dalích. Znám i vai kartu, Krasavče. Dal jsem vám anci. Prohrál jste svou vinou,ajá vám přesto nabízím náhradu. Ti tři dostali leda urnu na vlastní popel. Co jiného taky můe čekat člověk, který má na svědomí cizí ivoty? Vae karta existuje dál, Lysý. Mám ji poslat majoru

Lysý vytřetil oči.

Stern si ho změřil pohrdavým úsměvem. Já vás neudám, Krasavče. Ale přestaňte se u jednou cítit ublíený. Nemáte na to právo!”

Pochopte mě, zaplatil jsem příli draho za chyby vaich lidí,” hlesl Lysý.

Za své jste nezaplatil vůbec, tak buďte rád. Ateď je na čase nechat sentimentality. Nabídl jsem vám zálohu. Berete?”

Lysý se sklopenou hlavou přikývl. Sáhl po obálce.

A co vae konto? Mám poslat bony?”

Prosím vás, ne.”

Proč ne?”

Nemám nikoho v zahraničí. Co bych řekl, kdyby se mé zeptali, odkud jsem je dostal?”

Zařídím vám tetičku ve Svédsku. Bude vám i psát, chcete-li.

Nevím,” vydechl neastný Lysý. Vrbka by mé dostal.”

Proč se ho tak bojíte? Napijte se!

Lysý uposlechl. Vypil sklenku naráz, znovu ji naplnil a znovu vypil.

Vrbka má namále,” řekl Stern vemlouvavé. Ten u vám neublíí. Za to vy se můete pomstít!”

Ne,” zavrtěl Lysý hlavou, má své lidi vude.”

Blázne,” zasmál se Stern. Kde to ijete? čtete vůbec noviny? Díváte se na televizi? Vrbkům odzvonilo!”

Načas moná. Já osobně nevěřím, e tahle situace vydrí.”

Ale změnili spoustu věcí. Chcete čekat se zaloenýma t rukama?”

Ne, to rozhodně ne. Vstoupil jsem do Klubu 231.”

Slyel jsem o něm. Budete ádat o rehabilitaci?”

Lysý přikývl. S celou skupinou po Petrovi. Máme ikovného právníka, jistě se mu povede rozbít obalobu. Stačí prohlásit, e jsme byli obětí provokatéra StB.”

Jak to chcete dokázat?”

Snadno. Řeknu, e Petr byl jejich agent. Jeho smrt nám to ulehčí. Budeme tvrdit, e nezemřel, e ho StB někam uklidila a jeho smrt jen fingovala.”

Dobrý nápad,” pochválil ho Stern.

Kapitola XIII.

Podplukovník Stolař zamyleně pročítal Vrbkový poznámky.

Vypadá to, e ti tři zkoumali půdu a U devíti kříů jim Stern radil, co dál. Proč si vak vyměnili auta?

Vrbka pokrčil rameny. Pravděpodobně kvůli sledování. Ś Pojistili se.

Kde jste Sterna ztratili?”

A tady v Brně. Nai udrovali odstup, aby je ani náhodou nezahlédl. Zaparkoval za starým divadlem, el k prodejně Tuzexu, minul ji, zabočil za roh a zmizel.”

Ke komu mohl jít?”

. Nablízku bydlí Lysý. Kdosi z K 231 mu vydupal garsonku. Nastěhoval se tam před čtrnácti dny.”

Pochybuju, e by Stern kvůli odepsanému agentíkovi váil cestu a do Brna. Nejspí navtíví jetě někoho jiného. Zachytili jste ho znovu?”

Ano, za dvě hodiny u auta.”

Stolař přikývl. Dělejte na něm dál. Písemně ti to poehnat nemůu, ale kdyby k něčemu dolo, podrím té.”

Vrbka se na něho usmál. To ne, podrazilo by to nohy i tobě, Franto. Ví, jak málo stačí k odrovnání.”

Vím, mluvil jsem .v Praze s Kazdou. Dělá ted na pasovce. Plukovník a vypisuje kartičky!’

Beru vechno nasebe. Ale neměj obavy. Chlapi vědí, co je ve hře.”

A co jinak, na čem ted děláte?”

Vrbka pokrčil rameny. Vyhodnocujeme staré spisy, doplňujeme, nač nebyl celá léta čas. Nali jsme dokonce dokumenty jetě po gestapácích. Nic zvlátního, kopie denních rozkazů, výpisy, hláení. Válelo se to v kláterních sklepích jako makulatura.”

, ,A ty v tom pořád jetě hledá něco proti Krasavcovi,” hádal Stolař.

Uhodí. Snad jsem dokonce něco málo objevil.”

Konkrétní stopu?”

Nevím. Vytáhl jsem si doklady o asistentovi Hammerovi a kriminálním tajemníkovi Veithovi oba museli Lysého znát, pracovali na K4.”

Kde je jim konec? Máme jejich protokoly?”

Bohuel ne. Hammera tehdy odveleli na západní frontu, snad e znal dobře anglicky. Ale toté jméno evidují po válce soudruzi v Ústí nad Labem. Tajemník Veith byl zástupcem přednosty K 4 v Brně asi půl druhého roku. Chytili ho v Berlíně, vyetřovali ho nai v Ostravě, nakonec si ho vyádali Poláci. Soudili ho a dostal provaz.”

Protokoly by tedy mohly být v Ústf nad Labem nebo v Ostravě,” nadhodil Stolař.

Po tolika letech? Kdo se mi bude árat ve starých papírech? Musel bych tam zajet sám.”

A co ti brání?”

Vrbka si ho zkoumavě změřil. Ty bys byl pro? Myslí, e i kdybych konečně objevil důkazy, najdeme vůbec prokurátora a soudce, ochotné se angaovat?”

Stolař odsunul stoh papírů a opřel se rukama o stůl. Poslouchej dobře, Mirku. K naí vlastní práci se teď dostáváme stejné jen oklikou. Přelapujeme a Čekáme. A ty tady má aspoň jiskřičku naděje, e seene materiál, který bychom právě teď potřebovali jako sůl.”

Nerozumím ti,” přiznal Vrbka.

Dobrá, řeknu ti to po lopatě. Stern nás pochopitelně zajímá, ale stačí málo a dostaneme oba takový kartáč, e se zastavíme třeba na pasovce, jako Kazda. A kdyby si pan Stern, podle pasu váený diplomat, vylil srdce naim obroditelským novinářům, mohli bychom dopadnout jetě hůře. U vidím ty titulky. Zná to, co ti budu povídat. Ty má teď v rukou jedinečnou monost dokázat něco politicky nanejvý potřebného. Ví, kdo je Lysý?”

To je mi otázka,” podivil se Vrbka.

Dnes funkcionář K 231. A my snad můeme konečné dokázat, e byl konfidentem gestapa. Čili - veho nech’ a vyprav se na cesty.”

Rád bych počkal, jak se projeví Stern.”

Jak myslí, ale nemáme času nazbyt. Stern je přesné padesátý devátý cizí rozvědčík, který k nám za poslední měsíce přijel. Pokud víme, protoe jisté nevíme o vech.”

Píu dizertační práci. Mám nárok na studijní dovolenou. Tímto té o ni ádám.”

Má ji mít. Kdy nastoupí?”

Pozítří.”

Souhlasím. Dej mi vědět, kde jsi, kdybych tě potřeboval.”

V předpokoji zastavila Vrbku sekretářka.

Máte tu nějakou potu, soudruhu majore.” Podala mu soudní obsílku. Vrbka podepsal doručenku a roztrhl obálku.

Dostavte se jako svědek k revizi procesu proti skupině Kleveta, Blaek a spol., stálo na předvolání. Podíval se na datum. Stání se konalo za dva dny. Vrátil se ke Stolařovi.

Podívej, co mi posílají,” podal mu předvolánku.

I na tebe u dolo? Ale - to je i Lysého případ!”

Je. Jsem zvědav, koho chtějí rehabilitovat.”

Jen aby nás nepřekvapili,” řekl Stolař váně. Mám s tebou někoho poslat?”

Děkuju, stačím si sám.”

Vrátil se do své kanceláře, poloil předvolání před sebe a uvaoval, nebyla-li v akci přece jen mezera, které by se mohl rehabilitační senát chytit. Nevzpomněl si na nic. Případ byl po vech stránkách naprosto jasný.

Zazvonil telefon. Vrbka rychle sáhl po sluchátku. Čekal, e se doví, co je nového se Sternem. Nemýlil se. Stern odjel z Brna směrem na Mikulov a před půl hodinou překročil hranici do Rakouska.

Major Závada vratil čelo. Veith, to mi něco říká. Napověz mi!”

Kriminální tajemník, SS Untersturmfuhrer. Začínal tady v Ostravě.

Jestli byl souzený, jsou spisy u vás v Brně.”

Vyádali si ho soudruzi z Polska.”

U si vzpomínám. Dostal tenkrát provaz. Organizoval hromadné popravy v Rzeszowě. Měly by tu někde být svědecké výpovědi.”

Mě by zajímal jeho protokol. Vyslýchali jste ho?”

Vyslýchali. Ale kde je protokol ti nepovím. Asi jsme jej odeslali do Polska.”

Třeba by se naly kopie,” napověděl Vrbka.

Měly by se najít, pravda. Proč o né tak stojí?”

Vrbka mu vypověděl v krátkosti historii svého sporu s Krasavcem. Major Závada soustředěně poslouchal.

Kdy je to tak, jak říká, pojcf se mnou.”

Zavedl Vrbku do sklepení krajské správy. Hluboko v suterénu, v regálech, sahajících od podlahy a ke stropům, odpočívala akta starých případů.

Gestapáky máme tady, na hromádce,” ukázal Závada na rohový regál. Chvíli listoval v kartotéce. Veith Wilibald, je to

on?”

Je,” oddychl si Vrbka. Závada vyhledal číslo fasciklu, vytáhl objemný anon a v něm nael svazek s gestapákovou vypovědí.

Prostuduj si to. Kdybys potřeboval výtah, zařídím ti fotokopii.”

Vrbka poděkoval a zahloubal se do protokolu. Obsahoval na dvě stě stran. Teprve kdy se prokousal téměř ke konci, zpozorněl. Na straně 189 stálo doslova:

Nejzdatnějím z inspektorů byl Vinzenz Lissi, dobře znalý německého i českého jazyka. Jeho slueb se často doadoval kriminální rada Koselek. Slyel jsem od asistenta Floriána, e Lissi pracuje nejen jako inspektor v K4, ale e ho Koselek s úspěchem pouívá jako konfidenta v českém odboji, předevím v organizaci Obrana národa. Proto byl Lissi často i na delí dobu z K4 odvelen. Namítal jsem u vedoucího sluebny, e moje oddělení je soustavně ochuzováno o výkonného

pracovníka. Obersturmbannfůhrer Scholze mě tehdy postavil do pozoru a důrazně mi nařídil, abych se o Lissiho odvelení nestaral, ňekl výslovné, e zájmy rady Koseleka jsou přednějí. 

vrbka vzrueně vydechl. Přece jen nael dalí důkaz! Četl zápis znovu a znovu. Nakonec si ale musel přiznat, e je to zase jen svědectví z druhé ruky. Veith sice znal Lysého osobné, byl jeho nadřízeným, věděl dokonce od asistenta Floriána, e rada Koselek vyuíval Lysého jako konfidenta, nepřímo mu to potvrdil i vedoucí sluebny Scholze. Ale ádný z nich u bohuel neil, nemohl dosvědčit Lysému pravdu do očí. Vrbku zarazilo, proč nechal vyetřovatel tak závané zjitění bez povimnutí. Bylo přece jeho povinností zjistit osobní data konfidenta a výpis s výpovědí předat do místa jeho pobytu. Nalistoval rychle poslední stránky, kde byl seznam vech jmen, vyskytujících se v protokole.

Vinzenz Lissi - v Brně není znám, pohřeuje se. Do vypátrání ad acta. Tak zněla poznámka.

Vinzenz Lissi. Proboha! Celý dosavadní neúspěch v honbě za Krasavcem zavinil německý přepisjména. Lysý se jmenoval Čeněk, pokud ho pamě neklamala. Vrbka sebral protokol a běel nahoru za majorem Závadou.

Je to tvoje písmo?”

Závada vzhlédl od psacího stroje. Je. Co se ti nelíbí?”

Ten člověk ije v Brně!”

Závada udivené zavrtěl hlavou. To není moné! Podívej se, vyhledal ve svazku dálnopisnou zprávu z Brna. Vrbka četl:

vinzenz lissi v brně nehláen ani v nemeckem ani v českem katastru stop zjitěn wenzel lissi nar. 22. 10. 1915 nemecke národnosti narukoval v listopadu 1941 od te doby nezvěstný -vstrzm novotny.”

Závada podal Vrbkoví dalí list. Byla to pozorka vem evidencím obyvatel:

Vinzenz Lissi, asi třicetiletý, podezřelý z konfidentství, je pohřeován. Jeho výskyt hlaste VO StB Ostrava k čj. A 4312.”

Vrbka vrátil majorovi oba doklady. Co jsem měl víc dělat,” zeptal se Závada poněkud dotčeně.

Ty asi nic. On se toti jmenuje Čeněk Lysý, psáno česky. Čeněk je německy Vinzenz. To mělo napadnout člověka, který proetřoval tvůj dotaz.”

Já jsem napsal jméno tak, jak mi je Veith nadiktoval! Chce-li, zařídím fotokopii,” nabídl Závada. Můe si ji dát soudně ověřit.”

Budu ji potřebovat třikrát,” poádal Vrbka.

Kapitola XIV

Pět minut před devátou veel Vrbka do soudní budovy. Býval tu častým hostem, avak dnes poprvé měl vystoupit jako svědek. Na chodbě před soudní síní bylo runo. Poznal manele ámalovy, na lavicích čekali bývalí členové Petrovy skupiny, u okna se bavil advokát Havlata s Lysým. Vimli si ho, z větiny tváří mohl vyčíst úsměek, kodolibé očekávání. První se vytratil Havlata. Odeel do soudcovy kanceláře. Čekali tam i lidé, jejich tváře Vrbkoví nic neříkaly. Zvědavci a příbuzní, usoudil.

Úderem deváté se otevřely dveře jednací síně. Předseda rehabilitačního senátu si zřejmě potrpěl na přesnost. Veli diváci, na chodbě zůstali jen svědci.

Uběhla více ne hodina, ne na Vrbku dola řada. Podal zapisovatelce předvolánku a ukázal sluební průkaz. Zapisovatelka zaváhala, podívala se po předsedovi senátu.

Jste povinen předloit občanský průkaz, pane svědku,” řekl předseda.

Je mi líto. Předvolali jste mě jako přísluníka Bezpečnosti, proto jsem se prokázal sluebním průkazem.”

Předseda rozpačitě zakalal. Dobrá, uvedete osobní data do protokolu. Kdy jste se narodil a kde bydlíte?”

Vrbka se rozhodl nasadit od počátku nesmlouvavý tón. Datum mého narození, stejně jako mé bydlitě, nemá s případem nic společného. Mám vypovídat jako důstojník StB. Najdete mě kdykoliv v naí sluebně, její adresu znáte, protoe jste mi tam doručili předvolání.”

Pane svědku,” zamračil se předseda, vae počínání bych si mohl vyloit jako pohrdání soudem!”

V tom případě prosím o prominutí. Upozorňuji vak, e jsem chráněn sluebními předpisy. Nesmím uvést svá data a bydlitě ani před soudem, pokud nejsem stíhán.”

Předseda se naklonil k přísedícímu a cosi se ho zeptal. Vrbka zahlédl v senátu i doktora Havlatu. Překvapilo hoto. Jak to, e potrestaný advokát, vyloučený z řad obhájců, zasedá u soudu?

V zájmu rehabilitačního řízení si vae data vyádáme, bude-li to zapotřebí,” řekl soudce. Pane svědku, co víte o případu Kleveta, Blaek a spol.?

Byl to můj případ. Vedl jsem jeho zpracování od počátku a do konce,” řekl Vrbka.

Vypovídejte soudu, jak dolo k údajnému odhalení bývalých odsouzených manelů ámalových, Čeňka Lysého, Petra Klevety, Albína Blaka a ostatních?”

Nevím, co myslíte pod pojmem údajné odhalení, pane předsedo. Jistě jste měli monost prostudovat soudní spis z původního přelíčení. Tam je i odpověd na vai otázku.”

Soud chce znát pozadí případu, pane svědku. Protokoly jsme prostudovali. Jde vak o to, e v revizním řízení vyvstaly nové okolnosti, které senát při původním rozsudku nemohl brát v úvahu. Co je vám známo o Petru Klevetovi?”

I to je ve spise, pane předsedo. Petr Kleveta byl vedoucím ilegální skupiny, která pracovala pro americkou rozvědku. Tři měsíce se kolil v Rakousku, potom se skrýval na několika místech na Moravě, jeho skupina zabila dva lidi, o vradu třetího se pokusili, prováděli pioná, zapalovali důleité objekty, a jsme je dopadli. Ve vězení se Kleveta pokusil o útěk, byl vak dopaden a v přestřelce smrtelně zraněn.”

To tvrdíte vy, usmál se předseda. Jevámznámo, e křivá výpověď svědka se podle zákona trestá?”

Nerozumím vám, pane předsedo!”

Zeptám se tedy jinak. V současné době vychází najevo, e Státní bezpečnost pouívala provokatérů. Soud má dost důkazů k domněnce, e Kleveta byl jedním z nich.”

Vrbka se nutil do klidu. Vy se domníváte, e ty vrady, poáry, pioná a vechno to, co měl Kleveta na svědomí, byla provokace? Vdy ty vrady se staly, sklad hořel, Havránek střílel po mém podřízeném a po krajském tajemníkovi. To jsme snad zinscenovali?”

Předsedův obličej vyjadřoval lítost. Bohuel, nově zjitěné skutečnosti tomu nasvědčují, pane svědku. Z toho pohledu by pak bylo odsouzení vech ostatních v procesu protiprávní, mylné.”

Já sám jsem uprchlého Klevetu pronásledoval i na jeho útěku z vězení, pane předsedo,” nedal se Vrbka. Byl jsem u toho, kdy zemřel.”

Soudce zavrtěl hlavou. To jisté není důkaz, pane svědku. Kdo kromě vá mohl potvrdit Klevetovu totonost? Kdo mohl dokázat, e mrtvý je skutečně Petr Kleveta?”

Otázka Vrbku poněkud zaskočila. Byli sním jehospoleční-ci, Oskar i Radek. Ti byli poraněni, vyléčili se a jsou u asi na svobodě.”

Slečno zapisovatelko, přečtěte dopis pánů Hevery a Starého, jak znějí skutečná jména Oskara a Radka. Prosím.”

Váený soude, chceme podat svědectví o tom, jak to bylo s údajnou smrtí bývalého velitele naí skupiny, Petra Klevety,” četla zapisovatelka. Petr nás navedl kútěku, my jsme li s ním a k hranici, tam jsme byli oba postřeleni. Oetřil nás lékař. O Petrovi řekli, e je mrtev. Nebyla to pravda. Nás odvezli ve vrtulníku, Petra v jiném. Petr nebyl vůbec raněný, vechno jen předstíral. Pochopili jsme, e to byla provokace Státní bezpečnosti. Protoe se bojíme jejich pomsty za toto prozrazení, zvolili jsme raději emigraci. Psáno ve Vídni patnáctého července 1968. Podpisy ověřeny notářem.”

Děkuji vám,” pokynul předseda zapisovatelce. Nu, pane svědku, co tomu říkáte?”

Takové tvrzení je nesmyslné, Petra ohledával lékař, byla tam celá řada dalích přísluníků SNB. Vichni viděli, e je mrtev.”

Předvolejte svědka doktora Vítka,” poádal předseda.

Doktor Vítek veel. Vrbka si teprve teď uvědomil, e ho viděl na chodbě. Po tolika letech se nepoznali.

Pane doktore,” zeptal se předseda po úvodních formalitách, byl jste předběné seznámen s předmětem tohoto jednání?”

Ano,” přisvědčil Vítek. Navtívil mé tamhleten pán,” ukázal na Havlatu.

Poloím vám tedy jen zásadní otázky. Kdo byl oním muem, kterého jste prohlásil za mrtvého v kritický den, kdy jste na příkaz Státní bezpečnosti doprovázel výjezdovou skupinu StB?”

Na ten den hned tak nezapomenu, pane předsedo. Sluební lékař SNB byl tehdy nemocný. Já jsem chirurg atak přibrali mne.”

Promiňte,” přeruil ho předseda. Přibrali vás, tedy předem počítali s tím, e bude třeba pomoci chirurga?”

Vyrozuměl jsem, e se počítalo se střelnými poraněními. Řekli mi, e stíhají nebezpečné zločince. Nedá se prý očekávat, e by se dobrovolně vzdali.”

Dobrá. Zapamatujeme si, e Státní bezpečnost počítala předem s tím, e bude třeba lékařské pomoci, případně ohledání. Co jste dělal na místě, kam vás dopravili vrtulníkem?”

Nejdříve mě přivedli ke třem muům. Dva byli zranění do dolních končetin, třetí umíral. Potom mě velitel akce odvolal k jinému mui, těce zraněnému na krku a poblí klíční kosti. Byl to třejmé přísluník SNB v civilu. Pokusil jsem se zastavit krvácení, ale má snaha byla marná. Zemřel na místě. Potom jsem se vrátil k těm třem. Oetřil jsem oba postřelené do končetin. U třetího jsem zjistil smrt. Jedna kulka zasáhla prsní kost, prorazila ji a zřejmě zasáhla srdce.”

O slovo se přihlásil přísedící Havlata.

Poznal byste toho mue na fotografii?”

Snad ano, i kdy je to u řada let.”

Předkládám vám fotografie pěti muských obličejů. Jména jsou zakryta lístky. Pojdte blí a podívejte se na ně. Poznáváte na některém snímku onoho mrtvého?”

Lékař přistoupil ke stolu, nasadil si brýle a zahleděl se na snímky, nalepené v řadě vedle sebe na tuhém kartónu.

Byl to tenhle,” ukázal na jednu z fotografií.

Odkryjte prosím lístek pod fotografií a přečtěte nahlas jméno,” vyzval ho Havlata.

Kamil Stříbrný,” četl lékař.

Havlata s vítězoslavným úsměvem povstal. Tím předkládám dalí důkaz, podporující sdělení obou podvedených Hevery a Starého. Jste si jist, pane doktore, e jste označil správnou fotografii?”

Doktor Vítek nesměle přikývl. Ano.”

A teď ádám svědka Vrbku, aby předstoupil. Ukate nám fotografii Petra Klevety!” řekl Havlata, kdy znovu zakryl lístkem jméno.

Vrbka uposlechl. Bezpečně poznal Petra. Odkryl lístek pod jeho tváří. Petr Kleveta,” přečetl nahlas jméno.

Ale vy jste označil jinou fotografii ne doktor Vítek! Nevadí. Prosím svědkyni ámalovou, a svědka ámala. Předstupte prosím, a ukate nám na fotografii Petra Klevetu.”

Oba ukázali na stejný snímek jako Vrbka.

Senát si teď zajisté klade otázku, v čem je rozpor. Lékař, který konstatoval smrt údajného Petra Klevety, viděl ve skutečnosti mrtvého Kamila Stříbrného. A víte, kdo byl Kamil Stříbrný? Osoba, pronásledovaná Státní bezpečností pro politickou činnost. Osoba, o ní si celé okolí včetně nejbliích myslí, e uprchla do zahraničí. Osoba, která se ztratila přibliné v době, kdy pan svědek Vrbka pronásledoval uprchlého Petra Klevetu a jeho společníky,” hřímal Havlata. Mám dokazovat dál? Vzniká důvodné podezření, e zde přítomný důstojník Státní bezpečnosti Vrbka či někdo jiný z této organizace záměrné zaměnil osoby. Namísto skutečného Klevety podstrčili pronásledovatelé Stříbrného. Mrtvého, jak zjistil doktor Vítek. Zbývá dodat, e bychom měli objasnit, proč a jak zemřel Kamil Stříbrný.”

V sále bylo hrobové ticho. Zraky vech se upíraly na Vrbku.

Co tomu říkáte,” oslovil ho předseda.

Pan doktor se pravděpodobné mýlí,” řekl Vrbka. Podepsal přece úmrtní list! Já ádného Kamila Stříbrného neznám. To jméno slyím poprvé v ivotě! A konec konců, dává to nějaký smysl? Myslíte, e bych kvůli jakési záměně, o ní se nás snaí přesvědčit pan Havlata, nechal zabít svého zástupce?”

Havlata vyskočil ze idle. A e pan doktor podepsal úmrtní list? Uvedl tam jméno, které jste mu řekl vy. Ano, vy! Vy jediný můete vysvětlit, proč a jak k té záměně dolo!”

Předseda senátu si odkalal. Zabíháme příli daleko, pane přísedící. Je věcí pana prokurátora, aby posoudil, jak vést dalí vyetřování ve věci smrti Kamila Stříbrného. Chcete něco dodat, svědku Vrbko?”

Jisté, je přece jetě celá řada moností, pane předsedo, jak dokázat, e mrtvý byl skutečně Petr Kleveta. Existuje fotodokumentace, pitevní protokol, zubní karta z věznice, můete dát exhumovat jeho tělo a nařídit přezkoumání totonosti.”

To je rozumná námitka,” připustil předseda senátu. My jsme pochopitelně s podobnou moností počítali předem. Musím vám s politováním sdělit, e mrtvola, označená jménem Petr Kleveta, byla zpopelněna.”

Vrbka horečné přemýlel. Mohu nabídnout dalí svědectví, pane předsedo. Pronásledování se zúčastnila celá řada mých spolupracovníků. Dám vám jejich jména, určitě potvrdí, e lo o Klevetu.”

Protestuji,” vyskočil Havlata. Jistě, pane svědku, takové svědectví by se vám hodilo! Nikdo z nás nepochybuje o tom, e by vám vai kolegové zestátní bezpečnosti dosvědčili cokoliv, oč byste je poádal.

To je přespříli,” namítl předseda senátu. Uvědomte si, e posuzujeme správnost původního rozsudku. Nic víc a jen to, pane přísedící. Nicméně,” pokrčil rameny, svědectví vaich kolegů, svědku Vrbko, můeme sotva připustit. Pokud vím, neexistuje seznam osob, které se akce zúčastnily. Máme pouze vá podpis na zprávě v soudním spise. Čím doloíte, e vai případní svědci byli skutečně pronásledování přítomni?”

Jsme pod přísahou, pane předsedo.”

Slyel jste názor přísedícího doktora Havlaty. V tomto světle by senát mohl brát výpověď vaich soudruhů jen jako podpůrný důkaz.”

Trvám vak na tom,” hájil se Vrbka, ,,e v pitevním protokole musí být dostatek markantních znaků, určujících, e mrtvý byl skutečně Petr Kleveta. Byl postřelen u při zatýkání v roce 1948, musel mít staré jizvy. Při pitvě se provádějí antropometrická měření. To vechno podpoří mou výpověď.”

Havlata znovu vstal. Kdy tedy pan svěděk tolik stojí o pitevní protokol, prosím, tu je, pane předsedo,” podal doklad soudci.

Ale - tady je pouze konstatování, e smrt nastala zástavou srdce následkem prostřelení hrudní kosti, právě srdeční komory, pravé plíce - a následuje popis dalích zranění. Nic o starých jizvách, nic o zubech, ádné dalí vodítko. Je mi líto, svědku Vrbko. Ani tento doklad nepodpoří vae tvrzení. Chce se k tomu vyjádřit doktor Vítek?”

Rád bych,” ozval se lékař. Chci vysvětlit, proč není protokol o pitvě úplný. Obazraněné a oba mrtvé tehdy převezli k nám, do naí nemocnice. Z krajského ústavu přijel prosektor zjistit příčinu smrti. Tělo mrtvého přísluníka jsme pak odeslali jeho rodině, yirtvý uprchlík poslouil se souhlasem úředních mist - co zdůrazňuji - medikům k demonstraci zjiování zástřelů. Bylo nám řečeno, e nemá příbuzné a e bude zpopelněn na státní útraty.”

Dovolfte,” Havlata se obrátil k doktoru Vítkovi. Vae údaje vycházejí z faktu, e úřední místa povolila, respektive nařídila, aby tělo údajného Petra Klevety bylo zpopelněno. Je to tak?”

V podstatě ano,” připustil svědek.

Rád bych uvedl tuto skutečnost do souvislosti. Úřední místa, jak potvrzuje svědek, nařídila zpopelnění těla na státní útraty. Tím byly také zahlazeny vekeré stopy. Kdo můe identifikovat popel? Kdo můe říct, zda pozůstatky, uloené v urně, patří Petru Klevetovi nebo Kamilu Stříbrnému? Já tvrdím, e právě o to lo. O to, aby u nikdy nikdo nemohl prokázat, kdo vlastně byl tehdy v lese u hranice zastřelen. Pane předsedo, ádám vás, abyste vyslechl svědka Čeňka Lysého. Má k této věci co říci.”

Je přítomen Čeněk Lysý?”

Zřízenec přivedl Lysého, čekajícího na chodbě. Lysý předloil předvolání a občanský průkaz.

Pane svědku,” oslovil ho Havlata, v ádosti o revizi procesu jste uvedl závanou okolnost, týkající se údajné zastřeleného Petra Klevety. Můete onen nový fakt opakovat před soudem?”

Jisté,” řekl Lysý. Setkal jsem se s Petrem poprvé ve vile manelů ámalovych. Tehdy se vydával za velitele ilegální skupiny, a já se přiznávám, e jsem počítal s jeho pomocí, abych se spolu s maneli ámalovými mohl dostat do zahraničí. Obával jsem se persekucí, protoe jsem se přičinil o to, aby zde přítomný pan Vrbka, tehdy čekatel, byl proputěn ze Státní bezpečnosti pro neschopnost.”

V síni se ozval tichý umot. Nechci váený senát zdrovat líčením vlastních osudů. Skrýval jsem se, a jsem se náhodou dostal k ámalům. Byl jsem bez prostředků a hladový. Proto jsem se vydával za ilegalistu. Manelé ámalovi mi umonili setkání s Petrem Klevetoy. Při této schůzce nás přepadla skupina přísluníků StB, dolo ke střelbě a já jsem byl váně poraněn právě Petrem Klevetou. V soudním spise z původního přelíčení je o tom doklad. Kulka z jeho pistole mi málem vzala ivot. Přemýlel jsem o tom, proč to Petr udělal, proč mě chtěl zabít. Setkali jsme se i později, ve vězení. Odpuste, e tecf odbočím. Já jsem byl vrchním strámistrem StB a něco o policejní práci vím. A tak jsem si poloil otázku: kdo dovolil, e jsme se Petr ajásetkali i ve výkonu trestu? Pochopil jsemto později, po Petrově tak zvaném útěku.”

Vysvětlete to soudu blíe, pane svědku,” vyzval ho předseda.

Rád. Petr mi toti několikrát naznačil, oč se chce pokusit.

Povaoval jsem útěk za bláznovství a také jsem mu to řekl. Později jsem si uvědomil, proč o tom se mnou mluvil. Měl jsem být loutkou, která by mu dosvědčila, e se pokusil o útěk. Ve skutečnosti - a to bych rád zdůraznil - bych byl tím Petrovi jako provokatérovi Státní bezpečnosti usnadnil odchod z lágru. Nepochybuji, e i tam plnil její úkoly. Zřejmě vak nastal čas, kdy ho potřebovali jinde. Útěk, přestřelka a to vechno kolem bylo jen a jen divadlo.”

To je závané tvrzení, pane svědku! Máte pro to nějaké důkazy?”

Mám, pane předsedo. Před rokem jsem potkal Petra, ivého a zdravého, v Koicích.”

V sále vypukla vřava. Předseda jen s námahou obnovil klid.

Upozorňuji vechny přítomné, e dojde-li jetě jednou k podobnému naruení jednání, dám vyklidit soudní síň! Pokračujte, pane svědku. Za jakých okolností jste potkal Petra Klevetu?”

Bylo to loni v létě. Byl jsem na dovolené ve Vysokých Tatrách - od zranění, které jsem utrpěl při zatýkání, nejsem zcela zdráv. Manelé ámalovi tudy projíděli, zastavili se pro mne a já jsem s nimi podnikl výlet do Koic. Potřebovali nějaké součástky k autu a ty tehdy byly v Koicích k dostání. Pan ámal el do Mototechny, já jsem doprovázel paní ámalovou do obchodního domu. Na náměstí jsme potkali člověka, který nám byl oběma povědomý. Snad bychsi hoani neviml, ale on sebou trhl, kdy jsme ho uviděli. Poznal jsem ho. Byl to beze ví pochyby Petr. Jakmile zjistil, e jsme ho poznali, rychle zahnul do postranní ulice. Běel jsem za ním, ale zmizel mi někde v průchodu nebo v některém domě.”

Svědkyně ámalová, můete potvrdit výpověď svědka Lysého?”

Mohu, pane předsedo. Byl to Petr.”

Chce jetě někdo ze svědků učinit výpověď?”

Po chvilce ticha se přihlásil Havlata.

Pane předsedo, jménem organizace, která si vzala za cíl napravit přehmaty v politických procesech, jménem bývalých potrestaných v tomto procesu i jako přísedící tohoto senátu podávám návrh, aby na základě nově zjitěných skutečností, potvrzujících nevěrohodnost, dovolil bych si tvrdit přímo livost původního obvinění, byl rozsudek krajského soudu zruen, vem bývalým odsouzeným přiznána plná rehabilitace, a to včetně přiměřené náhrady za celou dobu, po kterou byli protiprávně vězněni.”

Kdy se bývalý advokát posadil, zazněl síní potlesk. Vrbka nepochyboval o tom, kdo tvoří větinu publika. Soudci se tie radili.

Konečně zvedl předseda senátu ruku. Klid, prosím! Soud doel k závěru, e původní rozsudek ve věci Kleveta, Blaek a spol. nevycházel z úplných a skutečných podkladů. Vina bývalých potrestaných byla dokazována na základě činnosti osoby, její úloha je podle naeho zjitění jiná, nebyloznámo senátu v roce 1949. Lze povaovat za prokázané, e akce byla uměle vykonstruována. Proto soud původní rozsudek ruí v plném rozsahu. Soud povauje za svou povinnost upozornit bývalé potrestané, e jim náleí přiměřené odkodné. Mohou se o ně ucházet sami nebo prostřednictvím právních zástupců. O rozhodnutí soudu budete písemné vyrozuměni.”

Soudci odeli a sál se pomalu vyprazdňoval. Vrbka vycházel mezi posledními. Nebylo mu do řeči, vůbec nemohl pochopit, co se stalo.

ivot je jako houpačka, viďte, pane majore,” zasmál se mu do obličeje Lysý. Vrbka mu neodpověděl. Kdosi ho zastavil.

Pojď sem na slovíčko,” zval ho doktor Rázl.

Vrbka zavrtěl hlavou. Teď ne, doktore. Nevím, kde mi hlava stojí.”

Jen na minutku. Zítra by snad mohlo být pozdě,” vedl ho . soudce do své kanceláře. Zavřel za sebou.

Měl bys vědět, e Havlata zpracoval toho lékaře předem.

Na něm mělo stát svědectví proti tobě.”

Proč proti mně,” divil se Vrbka. A jak to vůbec ví?”

Pravda, jsem teď páté kolo u vozu, ale v rehabilitačních senátech jsou i sluní lidé. Upozornili mě.”

Díky,” řekl Vrbka a vyel na chodbu. Rázlova poznámka ho zaujala. Přidal do kroku, seběhl po schodech a před soudní budovou se rozhlédl. Uviděl doktora Vítka, jak zabočuje do ulice k rozhlasu. Rozběhl se za ním. Vítek zael do malé kavárničky.

Dovolíte?”

Prosím,” řekl udivený Vítek. Usedli u stolku pro dva. Objednali si kávu.

Doktore, řekněte mi upřímně, proč jste označil podle fotografie jinou osobu?”

Vítek se podíval na Vrbku dotčeně. Jinou osobu? Já jsem se nemýlil, soudruhu majore!”

Uznávám, e po dvanácti letech si nemůete pamatovat podobu kadé tváře. Můete mi říct, jak vás doktor Havlata nael?”

Sám nevím. Přijel za mnou do nemocnice. Nej prve se spojil s doktorem Houvičkou, také funkcionářem K231. Je teď zástupcem primáře. Ptali se mě na podrobnosti, Havlata mi ukázal fotografii-”

Moment, jakou fotografii?”

No přece fotografii toho zabitého.”

Z místa činu, anebo podobenku, kterou jste pak měl u soudu identifikovat?”

Stejnou jako u soudu.”

A vy jste si byl jist, e je to ten zabitý?”

Vítek se zamyslel. Ne hned. Ten mrtvý člověk tehdy byl zarostlý, měl plnovous. Ale podoba tu byla a Havlata tvrdil, e je to ten zabitý.”

Kdyby vám byl Havlata fotografii neukázal, koho byste byl označil?”

To je těké, soudruhu majore,” pokrčil Vítek rameny. Asi nikoho, nikdo neměl na snímku vousy. Dva byli tomu mrtvému podobní, ale jak sám říkáte, uplynula příli dlouhá doba.”

Vrbka povzdechl. Zneuili vás, doktore. Nachytali vás na starý trik.”

Přemýlím o tom od chvíle, kdy jsem slyel soudcův závěrečný výrok. Nebyl jsem si jist, nechtěl jsem svědčit. Zástupce primáře mě přesvědčil, e je to má občanská povinnost.” Doktor pohlédl na hodinky. Vlak mi jede a zatři hodiny. Neměl bych se vrátit k soudci a říct mu o těch - vousech?”

Ne. Nepomohl byste tím sobě ani mně. Řekli by, e jsem vás donutil.”

Uvedli přece jetě dalí důkazy,” přesvědčoval doktor sám sebe.

Divadýlko. Vechno předem naiscenované. Vzpomeňte si na mého mrtvého zástupce. Tehdy jste mé litoval. Věříte opravdu, e já

Odpuste. Co mám dělat, soudruhu majore? Mám rodinu …

Netrapte se tím, doktore. Stačí, kdy mi slíbíte, e a přijde čas, vypovíte po pravdě, jak vás Havlata předem připravil na svědectví.”

To vám mohu slíbit.”

Kapitola XV.

Kamila ámalová vklouzla do Lysého garsoniéry. Odloila si, rozbalila malý balíček a rozloila na stole v pokoji vkusný ubrus.

Abys to tu měl hezčí,” políbila Lysého na tvář. Dám si do koupelny vlastní ručník, smím? Nebudou tě ty druhé podezírat?”

Ví, e mám jen tebe,” usmál se na ni Lysý. Dá si skleničku? Jetě od Sterna,” ukázal láhev whisky.

Ráda. Byl jsi na pasovce?”

Byl. V pátek si mám přijít pro pas.”

Rolf tam půjde rovnou z práce. Nae mají být hotové u dnes. Za tři týdny vyrazíme. Hodí se ti to?”

Nebudu vám na obtí?”

Mně rozhodné ne,” zasmála se. A Rolf nic neřekne. Podívej se,” otevřela taku a sázela na stůl balíčky stokorun. Dnes přiel ek. Dostali jsme sto deset tisíc. Slibovali nám víc, ale o to vyí bude doplatek. Tys nedostal nic?”

Zatím ne. Co bude dělat s tolika penězi?”

Blázínku, večer budou pryč. Koupila jsem brilianty. Ve Vídni za ně dostanu dvakrát tolik a ve valutě. Přivezeme si úplně nový mercedes. I na clo nám zůstane.”

Celníci se mohou zeptat, kdes na něj vzala.”

Přemluvíme Rolfovu sestru. Havlata nám poradil, aby vypsala darovací listinu. Opoděný svatební dar.”

Mně se tam moc nechce. Nikoho z vaich příbuzných neznám.”

Já vlastně taky ne, jenom Rolfovu sestru a jejího mue. Co na tom? Stejně u nich budeme jen chvíli. Těí se?”

Byl bych raději, kdybychom jeli sami.”

Snad nezačíná být sentimentální? Zbude dost času i pro nás dva, uvidí,” přitiskla se k němu.

Je tady ale sotva bude chtít s někým mluvit,” řekl podplukovník Soukup. Zostudili ho v novinách, u potřetí ho volají k rehabilitačnímu stání.”

Není sám, lítám v tom taky,” naznačil Vrbka.

Take si budete rozumět. Třetí kancelář vlevo.”

Vrbka vyel na chodbu ústecké krajské správy. Zaklepal na třetí dveře vlevo a vstoupil. Za stolem seděl unavený padesátník nad haldou spisů.

Nemám čas,” zavrčel. Co chcete?”

Vrbka před něho poloil rozevřený sluební průkaz. Mám prosbu, soudruhu. Vyetřoval jsi gestapáka Hammera?”

Major Churý se na něho podíval, jako by nevěřil svým uím.

Tecf zrovna mám čas na dvacet let staré historky. Podívej se, co dělám! Hrabu se ve vyetřovacích spisech, abych dal dohromady dokumentaci, e jsem opravdu zavřel agenta, a ne chudáka nevinného uprchlíka, který se tajné vrátil domů do republiky. U soudu se ted nápadně často ztrácejí důkazy.”

To znám,” přikývl Vrbka. Právě v takové věci jsem přijel. Máme ve výboru K 231 bývalého konfidenta gestapa. Doklady o tom leí moná právě u vás.”

Co mám s tebou dělat,” povzdychl Churý. Na holičkách té nenechám. Jake se jmenoval ten gestapák?”

SS Oberscharrfůhrer Berchtold Hammer, kriminální asistent.’*

Churý svratil čelo. To jméno mi nic neříká.”

U nás v Brně byl jetě v roce 1944, potom ho odveleli na západní frontu. Evidovaný je u vás.”

Já se podívám.”

Vytáhl z plechové skříně podlouhlou krabici s kartičkami. Listoval v ní, a jednu kartičku vytáhl.

Něco tu o něm máme,” připustil. Je to divné, má vlastní spis, ale souzen u nás nebyl. Pojd se mnou.”

Sjeli výtahem do podzemí, prokázali se soudruhovi, který jim přiel otevřít mříové dveře a ukázal místnost se starými svazky.

Bude to asi zamotané, samotného mě to zajímá,” bručel si Churý. Tady ho máme,” sáhl po krabici v horní řadě police. Otevřel desky spisu.

Jo, tak to bude problém. U si vzpomínám. U nás jsme ho vedli ve skupině majora Freiwilliga. Wehrwolfové. Tady jich bylo,” povzdychl. Znekodnili jsme je na podzim v pětačtyři-cátém. Chtěli se prostřílet na Západ.”

Kdo ho vyetřoval?”

Láďa Vaněček. Přili jsme sem spolu jako dobrovolníci hned po válce.”

Kde ho najdu?”

Na hřbitově v Plzni. Před týdnem jsme se s ním rozloučili.” Churému se zachvěl hlas. Infarkt, utvali ho.”

Promiň, to jsem nevěděl.”

No nic. Vezme si to nahoru? Stůl po Láďovi jezatím volný. Tady v té ledárně se nedá sedět.”

Vrátili se do Churého kanceláře. Vrbka obsadil volný stůl a otevřel spis. Nejdříve nahlédl do jmenného seznamu. Srdce mu poskočilo radostí. Nael ho! Byl veden jako Krasavec i jako Lissi. Opět v německém přepisu. Napadlo ho, zda vůbec vyhodnotili spisy pod německým jménem doma, v Brně.

Rychle nalistoval část protokolu, kde se hovořilo o konfidentu Krasavcovi.

Na akci proti odbojové skupině, vedené Frantikem Trubačem z Brna, jsem pracoval společně s asistentem Floriánem,” vypovídal Hammer. Florián byl můj nadřízený. Trubač byl opatrný, neznali jsme jeho spojky, nevěděli jsme, kde se skrývá. Znali jsme jen jeho snoubenku, jmenovalase křestním jménem Věra. Florián po několika nezdařených pokusech poádal radu Koseleka, aby mu dovolil pouít konfidenta krycím jménem Krasavec. Tehdy jsem ho neznal pravým jménem. Krasavec, jak vím od Floriána, zvolil vlastní postup. Seznámil se s Věřinou kamarádkou Pavlou, která prodávala v obchodním domě ASO, stal se jejím milencem a získal

i Věřinu důvěru. Věra ho jednou poádala, jestli by nemohl obstarat jejímu bratrancovi propustku někam k Jihlavě. Byl jsem na schůzce, kde to Krasavec říkal Floriánovi. Ten souhlasil, propustku vystavil a pak jsme asi v deseti lidech zatáhli okolí. Dopadli jsme Trubače a dva jeho partyzány. Krasavec se akce nezúčastnil, ale Trubač byl chycen na základě jeho udání. Florián mu navrhl vysokou odměnu. Trubačova skupina, kterou jsme nakonec dostali skoro celou, čítala přes dvacet lidí.”

Vrbka vzruené listoval dál. A k samému konci protokolu byla dalí pasá, nad ní ani nedýchal.

Na oddělení K 4 jsem poznal mimo jiné inspektora Vinzenze Lissiho. Byl mi povědomý, a po čase jsem si vzpomněl, e je to vlastně konfident Krasavec, agent rady Koseleka. Pracoval sice převáně s námi, na kriminálních věcech hospodářského charakteru, ale rada Koselek ho často vyreklamoval na své akce. Lissi občas pomáhal českým lidem. Varoval je před prohlídkami, nehlásil nalezené věci, nechal dokonce dva nebo tři lidi utéct. Jednou nebo dvakrát jsem na to upozornil naeho velitele Veitha, ale ten mi řekl, a se o Lissiho nestarám. Ty úsluhy českým lidem prý mu pomáhají v roli, kterou hraje pro radu Koseleka. Vzpomínám si, jak se Florián jednou vztekal, e nikdo z nás nemá takový příjem, jako Lissi. Odhalil prý nejméně dvacet českých ilegálních skupin. Poznal jsem ho na fotografii, na které ho označuji, popisuji jménem a která je přiloena k tomuto protokolu.”

Byla tam! V obálce, přiité k protokolu, bylo několik fotografií. Na jedné z nich poznal Vrbka bezpečně Lysého. Byl v koeném kabátě, klobouk v ruce. Nad jeho hlavou nael kříek, dole na světlém okraji snímku vysvětlivku! Wachmeis-ter Vinzenz Lissi alias Krasavec.

Vrbka se naklonil přes stůl k Churavému. Můu tě vyruit? Nael jsem ho!

Churý sáhl po snímku. A ty říká, e ije? To není moné,” zalovil ve velké obálce v Hammerově spisu.

Aha, proto jsme vám neposlali výpis a fotku. Čti,” podal Vrbkoví zaloutlý úřední připi. Vrchní strámistr Novotný v něm oznamoval, e v Brně neil a neije ádný Vinzenz Lissi.

Nevadí,” usmíval se Vrbka. Konečně ho usvědčím! Ani neví, jak jsi mi pomohl. Můu si vypůjčit spis i fotografie?”

Proč ne,” souhlasil Churý. Vrátili se do archívu, Vrbka podepsal potvrzení o převzetí dokladů. Po dlouhé době se cítil spokojený.

Zapíu si to jetě do karty,” řekl Churý. Hodné těstí!”

Kdy Vrbka ve voze ukládal svazek do taky, náhodou odkryl poslední stránku. To, co na ní bylo napsáno, mu vyrazilo dech.

Při eskortě z věznice KV StB, prováděné dne 3.12.1945, se eskortovaný Hammer pokusil o útěk. Byl pronásledován a po marné výzvě k zastavení zastřelen na útěku. Podepsáni vstrm. Novotný, vstrm. Lysý, strm. Řehák.”

Vrbka zavřel spis, pečlivě jej uloil do aktovky a opřel se o sedadlo. Koselek se zastřelil, Hausnera někdo oběsit, Hammer byl zastřelen na útěku. Hammerovy protokoly se vak Lysému zničit nepodařilo. Věděl o nich? Nevěděl?

Musel vědět! Ve svazku jsou jen a jen originály, a ty nesměl dostat nikdo jiný ne soud. Bud jako buď, konečně má nezvratné důkazy.

Jedeme domů,” přikázal řidiči.

Kapitola XVI.

/

Výborné,” zvolal podplukovník Stolař nadené. To je materiál! Nevím, jestli ti mám blahopřát, nebo ti vynadat, es to nenael dřív.”

Nebýt těch několika poznámek z kláterního sklepa, nevěděl bych o Veithovi a Hammerovi dodnes,” namítl Vrbka.

Já vím. Ale právě tohle potřebujeme, Mirku. Ted budeme na koni my. Ukáeme pánům z K 231, kdo jsou jejich mluvčí. Lysý bude muset odstoupit, to je jasné. Padne-li Lysý, padne i Havlata.

Obávám se, e v dnení situaci nenajdeme senát, který by proces s Lysým riskoval. Prokurátora jak by smet.”

Uvauj, Mirku. Musíme získat předevím veřejné mínění.” -

Ale jak?”

Dáme materiály k dispozici novinám.”

Prosím tě,” namítl Vrbka skepticky, ty teď tisknou proti nám, pro nás se určitě namáhat nebudou.”

Počkáme na vhodnou chvíli a pak s tím vyrukujeme v plné parádě.”

Počkáme? To snad nemyslí váné!”

A co chce dělat? Sám jsi vyslovil pochybnost o okamitém řeení.”

Můeme se obrátit na generální prokuraturu, na politické orgány.”

Stolař zavrtěl váně hlavou. Ne, Mirku. Brzy přijdou důleitějí věci, ne tvůj Krasavec. Počkáme. To je rozkaz!”

Vrbka se neudrel, uhodil do stolu. Tak proč jsi mě honil do Ostravy a do Ústí, proč jsi říkal, e musíme mít materiály co nejdřív?”

Nedivoč, klidné se posaď a poslouchej. Co nevidět bude vechno jinak. Věří mi?”

Vdycky jsem ti věřil, ale - “

ádné ale, Mirku. Zatím si ověř ve vech starých archívech, jestli tam přece jen nemáme něco o Vinzenzovi Lissim. Abys neměl dlouho chvíli, tady má jetě čtení navrch,” podal Mirkovi stoh krajanských novin amerických Čechoslováků.

Co s tím?

To pozná. Havlata prohlásil u soudu, e Kamil Stříbrný se ztratil koncem roku 1955. To odpovídá. Tady mám kopii ádosti Stříbrného o cestu do NDR a cestovní přílohu k občanskému průkazu s datem, kdy přejel hranice. Nalistu-je-li v tom prvním stohu z ročníku 1957 třetí číslo, najde v něm článek o Kamilu Stříbrném, dokonce s fotkou. V estém čísle je úvodník podepsaný jeho jménem, v desátém seznam členů vzdělávacího spolku, s Kamilem Stříbrným jako kulturním referentem, a tak dále. Vyskytuje se tam nejméně dvacetkrát, naposledy letos na jaře. Zase s fotkou. Kamil Stříbrný ije a je v Americe. Z NDR utekl přes západní Berlín. Adresu si ověř v časopise. A tady má k tomu jméno krajanky, která je ted v Brně na návtěvě u neteře. V USA bydlí se Stříbrným v jednom městě.”

Půjdu za ní hned,” rozhodl se Vrbka.

Ty ne. Uvauj trochu. Poli k ní nějakého novináře. Jsou mezi nimi spolehliví chlapi. A napíe něco rozumného o jejích názorech na Československo. Jistě ji nepřekvapí, bude-li mít novinář magnetofon. A kdy se jí mezi řečí zeptá, co krajanský spolek a co pan Kamil Stříbrný, budeme mít důkaz.”

Rozumím. Nezlob se, Franto, je toho na mě moc.”

Nejsi sám. A teď u bě, chystám se na kobereček.”

?

Paprsky zářijového slunce se prodíraly cigaretovým kouřem v nevelké hale ámalova bytu.

Nevěte hlavy, přátelé,” snail se doktor Havlata překřičet debatu. Nic se neděje. Máte pasy, můete kdykoliv odjet do zahraničí. Tak oč vám jde? Zachovejte si chladné hlavy.”

Ale nai rehabilitaci zastavili,” křičela ámalová hystericky.

Máte to černé na bílém? Nemáte. Peníze po vás taky nikdo nechce zpět. Take jsme vlastně vyhráli.”

Snad těm svým pohádkám nevěří,” obořil se na něho Lysý. Uvidí, e teď začnou do procesů ourat. A co vyjde najevo? e jsme jeden vedle druhého lhali. Křivé svědectví jako vyité!”

Vidí hned vechno černě. Rehabilitace probíhají dál, jako by se nic nestalo. Dál se vyplácejí zálohy na odkodné, dál se ruí rozsudky. A pokud jde o nové projednávání zruených

procesů, je vidět, e nejsi právník. To prostě nejde! Jakmile rehabilitační senát zruí rozsudek, ádný dalí soud jej nemůe obnovit. To říká zákon!”

,,A na tobě je vidět, e jsi fantasta,” opáčil Lysý. Dnes říká zákon jedno, ale zítra můe vyjít nový zákon. Ba ne, mně se to nelíbí.”

Komu z nás ano,” připustil Havlata. Tak krásně se to rozběhlo! Jenom - jak říkám, neztrácejme hlavu. Ano, je tu snaha zvrátit rozhodnutí ve vaem případu, zákon je vak neoblomný. Představte si, e major Vrbka někde vyhrabal krajanské časopisy z Ameriky s fotografií a články Kamila Stříbrného. Doručil fotokopie předsedovi senátu. Co myslíte, e se stalo? Nic. Článek v nějakém časopisu jetě není věcný důkaz. Vrbka dodal dokonce i výpověd jakési Čechoameri-‘ čanky, která tvrdí, e se s Kamilem Stříbrným stýká.”

Lysý vytřetil oči. Ví vůbec, co říká? Na Stříbrném přece nae svědectví stálo!”

Stálo, nestálo,” mávl rukou Havlata. Mám ujitění, e výrok rehabilitačních senátů je konečný a neodvolatelný. Nemaluj čerta na zeď. Teď musíme dret dobyté pozice.”

To je hazard,” trval na svém Lysý. Dokud není proces definitivně uzavřen, můe jej prokurátor napadnout.”

Tak dost,” rozzlobil se Havlata. Dokud vechno klapalo, div e jste mi ruce nelíbali. Peníze jsi vzal, viď? A teď ti vadí nějaký článek v krajanských novinách. Říkám ti, e soud takový důkaz nepřipustí. I Stern s tím souhlasil, aspoň tys to tvrdil!”

Stern ovem nemohl vědět, e Stříbrný někde zveřejnil svou fotografii.”

No a co? Tvrdili jsme, e Petr byl provokatér. Uvěřili nám. Stejné tak můeme tvrdit, e Státní bezpečnost zařídila přes někoho venku, aby v krajanském časopise vyla Stříbrného fotografie jako krytí toho zinscenovaného střílení na hranicích. Komu budou v soudu věřit?”

Taky si myslím, e pan Lysý přehání,” ozvala se ámalová. V nejhorím odjedeme za hranice a počkáme, jak se věci vyvinou.”

S tím mám své zkuenosti,” podotkl Lysý trpce.

Kapitola XVII.

Ano, Gwen, souhlasím,” řekl Stern. A si děti pozvou party na ná statek. Polu ti po oférovi dopis pro Seppa. Měl by vyzvednout opravený traktor a přítí neděli protáhnout cestu od silnice k nám. Ví, jak jsme loni zapadli do sněhu.” Opřel

sluchátko o rameno a načrtl si poznámku, aby na dopis nezapomněl.

Večer máme hosty, připomněla Gwendolyna. Přijď včas!”

Ano, darling. A teď promiň, čekám návtěvu.”

Zavěsil a podíval se na hodinky. Ukazovaly za minutu tři. Jako na povel se ozvalo zaklepání.

Přiel pan kriminální ředitel doktor Eberhardt,” hlásila mu sekterářka.

e prosím,” přikývl Stern a el hostovi vstříc. Byl zvědav, jak vypadá bývalý gestapácký pohlavár po tolika letech. Vítám vás, pane doktore,” usmál se na edivého, statného edesátníka. Poznal ho na první pohled.

Dobrý den, podplukovníku. My dva jsme se přece uviděli, nemýlím-li se,” uklonil se nepatrně Eberhardt a posadil se do křesla.

Co si dáte, doktore? Koňak, whisky, kávu, nebo raději sklenku dobrého vína?”

Trochu whisky se sodou,” poádal Eberhardt. Sekretářka je obslouila a odela.

Můj vzkaz vás asi udivil, podplukovníku,” přeel Eberhardt přímo k věci. Ale záleitost, v ní přicházím, jsem styčnému důstojníkovi nemohl dost dobře svěřit.”

Napínáte mě, pane kriminální řediteli!”

Dobrá, čas nás obou je drahý a věc nesnese odklad. Začnu příběhem dosti starým. Vzpomínáte si na tu neastnou příhodu s elektropecí po návtěvě českého inenýra Vykydala?”

Stern zakryl nemilé překvapení povzdychnutím. Jen něco málo, u je to řada let, pane doktore.”

Souhlasím. Já bohuel nezapomenu na ty nekonečné tahanice při vyetřování, na problémy s pojiovnou a předevím na kodu, která vznikla. Nemýlím-li se, neměla ani vae sluebna z celé akce očekávaný profit.”

Obávám se, e přeceňujete míru naeho zájmu, milý doktore. Ostatně - jetě jste se nenapil.”

Nespěchejte, podplukovníku. Vá předchůdce připustil, ač nerad, jistou roli vaí sluebny v oné nemilé příhodě.”

Abych byl upřímný, doktore, zajímal nás ten český materiál. Ovem havárie, to byla vae věc. Jistý Korytar

 - vá agent,” vpadl mu do řeči Eberhardt.

Nikoliv, vá agent, milý doktore, naletěl na podvrené vzorce. Vai vědci zrovna tak. Nedivím se, e za takových okolností se pojiovna zdráhala vyplatit náhradu.”

Eberhardt se zaklonil v křesle. Chcete-li licitovat, prosím.

I vá předchůdce dělával drahoty. My máme k dispozici Korytarovo doznání, e jste ho vy osobně doporučil ke

zpravodajské práci proti nám. Později ho vá podřízený řídil jako agenta na naem území. Proti zájmům spolkové republiky.

Zvlátní shoda okolností,” usmál se Stern. My naopak máme Korytarovo doznání, e u za války pracoval pro abwehr, tedy pro nacisty, a potom pro vás. Čí agent vlastně byl?”

Typický dublér, nemám pravdu? Ztratil se, není po něm stopy. Chyběl nám, protoe ta věc s Čechy nás tehdy eminentně zajímala. Nevíte, kam se poděl?”

Nemám zdání, pane doktore.”

Já jsem věděl, e vás potěím,” roztáhl Eberhardt tvář do irokého úsměvu. Představte si, e jsme ho nali!”

Pak vám jistě poví, co vás tehdy zajímalo,” řekl Stern.

U sotva. Je sice dost Zachovalý, ale mluvit bohuel nemůe. Podívejte se,” sáhl do kapsy pro balíček fotografií. Abyste se lépe orientoval, prozradím vám, e ho nali dělníci při bourání haly. V betonovém pilíři základů. Kdy zmizel, stála na tomto místě,” ukázal na zbytky mohutného betonového sloupu, jen díra a bednění. Někdo.do ní Korytara hodil, nic netuící jeřábník na něho vypustil z kontejneru nějakou tu tunu betonu, a tak tam chudáka Korytara zazdili. Kdo ví, jak dlouho by tam jetě odpočíval, nebýt toho, e hala musí ustoupit dálnici. A tak se bouralo. A nala se mrtvola. Zachovalá k nevíře, jen se podívejte! Jeden ná lékař chce psát na toto téma vědecké pojednání. Zachovalost tkání lidského těla v neprodyném obalu ze elezobetonu o síle nejméně 1083 mm. Ano, máme to změřeno dokonce na milimetry. Představte si, podplukovníku, e kdy jsme tělo vytáhli, byly na něm patrny stopy dost neetrného zacházení.”

Není di vu, kdy spadl do jámy a ali li ho betonovou směsí,’ 

Vidíte, a nai experti, dokonce univerzitní hodnostáři, říkají něco jiného. Ten člověk byl hrubým způsobem mučen jetě před smrtí. Někdo ho zardousil a teprve potom hodil do jámy. Vypadá to, jako by byl proil velmi krutý výslech.”

Vaim zkuenostem pochopitelně věřím,” neodpustil si Stern rýpnutí. Nehezký pohled,” vrátil doktorovi snímky. Co stím?”

Snad abyste se podíval jetě na několik obrázků. Tady -vai lidé zastavili Korytara na ulici… vai lidé ho nakládají do auta… a tuhle - vai lidé vyvádějí Korytara z auta do vaí sluebny.”

Stern se zasmál. Co to dokazuje, doktore? Snad si nemyslíte, e jsme Korytara odstranili my? Je nesporné, e víc důvodů k tomu měli vai lidé, po nezdaru onoho experimentu v továrně. Korytar mohl označit, kdo mu nařídil obstarat ty vzorce.”

Zapomínáte, podplukovníku, e to byli vai experti z NATO, kdo přiel s poadavkem na zkouky!”

Skutečné? A co já s tím mám společného? Nejsou snad v NATO právě tak vai lidé? Pokud vím, přili ke zkoukám společně. Kdo koho přizval? My vás nebo vy nás?”

Eberhardt povzdychl. Vidím, e s vámi není lehké pořízení. Je přece nad slunce jasné, e Korytara odstranili vai lidé. My jsme ho potřebovali ivého.”

To říkáte teď,” namítl Stern. Stejně tak mohu tvrdit já, e jsme potřebovali Korytara jako svědka proti vám.”

Vy jste bez naeho vědomí, v naí továrně, za zády naich lidí a na nae riziko provedli ukvapený experiment, který -koda mluvit!”

Zajisté. Nenapijeme se raději, pane řediteli?”

Zvedli symbolicky sklenky a upili. Stern odloil svou na podnos. Konec prvního kola, začíná druhé. Co po mně chcete, doktore?”

Vysvětlení, jak se dostal Korytar do elezobetonového pilíře,” trval na svém Eberhardt.

O tom nic nevím. Nejednal jste tenkrát s mým předchůdcem?”

Ano, ale tenkrát jsme neměli tělo.”

Dobrá, teď je máte. Co dál?” Stern cítil přímo fyzické uspokojení, jak svým manévrováním přivádí bývalého gestapáka k zuřivosti.

Z vaich reakcí usuzuji, e smírné řeení není moné.”

Proč ten tón mezi spojenci,” podivil se Stern na oko. Mohu vám slíbit, e zjistím, neměl-li někdo z naich lidí v té nehodě prsty.”

S. tím se nespokojím, podplukovníku. Byla to vrada. etření vedou nai kriminalisté, nemohu dost dobře celou věc utajit.”

Udivuje mě, e právě vy jste tak citlivý na vradu,” řekl Stern pobaveně. I kdyby v té příhodě hráli roli moji lidé, nic jim nedokáete. My po sobě nezanecháváme stopy. Smiřte se s tím, e budete mít o jednu neobjasněnou vradu víc.”

Dobrá, nechtěl jsem sahat po argumentech nejchoulostivějího charakteru, ale vy mé k tomu nutíte, podplukovníku. Dostal jsem důvěrnou zprávu z Libanonu, kde se od oné události zdruje vá bývalý podřízený Eddy Cotton. Mám svědka a zvukový záznam rozhovoru, kdý Cotton vypráví, jak s dvěma dalími od vás Korytara odstranil.”

Stern zabubnoval prsty na stůl. Jednoho svědka a zvukový záznam? To povaujete za důkaz? Cottona jsem dávno propustil. Takové lidi nepotřebuji.”

Půjčím vám kopii záznamu. Zvlátní je, e Cotton popsal dost přesně to, co jsme my zjistili a mnohem později.”

Teprve teď Stern pochopil, co se stalo. Cotton vyvanil sluební tajemství.

Co tedy chcete, doktore? Cottona vám sotva dodám, není mým podřízeným.”

Eberhardt zavrtěl hlavou. Cotton je pouhý pěák na achovnici. Potřebuji silnějí figuru. Vydejte mi inenýra doktora Razsochu. Vai lidé ho odvezli z hotelu.”

Toho československého uprchlíka?”

Konečné si začínáme rozumět.”

Je mi líto, doktore. Je na cestě do Států.”

Pracoval s inenýrem Vykydalem. Jistá nae místa mají o jeho výzkum eminentní zájem. Stačí nám dejme tomu měsíc. Pak vám ho zase vrátíme.”

,, Budou s tím značné potíe, ale sli buj i, e se o to pokusím. 

Pokus nestačí, podplukovníku,” nedal se Eberhardt. Chci mít jistotu. Cestu a ostatní náklady uhradí ná zájemce. Neříkejte, e to není ve vaí kompetenci.”

Stern se významně usmál, čím to, e mi nerozumíte, doktore? Nai se budou pochopitelně ptát, proč máte zájem o obor, který souvisí s raketovým programem. Znamená to snad, e zdejí průmysl hodlá v budoucnu vyrábět vlastní rakety?”

Nehrajme si se slovíčky, podplukovníku. Víte jistě, e výroba tak sloitých zařízení nestojí jen na povrchovém materiálu. Prozradím vám, e naemu zájemci jde o pece. O monost výroby keramometalických materiálů jako takových. Nae pece kupují i vae koncerny.”

Co vy osobné s tím máte společného?”

Zájem spolkové republiky je mi nade ve.”

Jistě vás za to dotyční zájemci patřičně ohodnotí. Budi, máte mít svého Razsochu. Zatím toti neodjel, prověřujeme ho.”

Podezříváte ho snad, e je nastrčený?”

Ne,” zasmál se Stern. Je to typický vědátor, politiku nechápe ani za mák. Celý jeho ivot jsou vzorce. Tam u nich se cítil nedoceněný, a to mé zaráí. Dal jsem posoudit, je-li opravdu taková kapacita, jak o sobě tvrdí.”

Ach tak,” uklidnil se Eberhardt. V tomto ohledu vám mohu poskytnout ověřenou zprávu, e inenýr Razsocha je skutečné pičkový vědec. Nedávno jsme koupili jeho patent. Vynikající vynález! Prý přivezl něco jetě lepího.”

, .Zklamu vás, doktore. Jednání o novém vynálezu je skončeno, podepsal smlouvu.”

Nevadí. Vyuití monazitových písků nás nezajímá,” dal doktor Eberhardt najevo, e je dobře informován. Jde jen a jen o pece. Jsme dohodnuti?”

Stern přikývl. Vidíte, e jsme nakonec nali řeení.”

Jetě maličkost, podplukovníku. Povaoval bych za důkaz vaí dobré vůle, kdybyste mi vyel vstříc jetě v jedné věci. Ve vaí síti pracoval jistý Lysý z Brna. Jaké s ním máte záměry?”

Stern povytáhl obočí. Udivujete mě, doktore. Jak to víte?”

Jde o nae čistě německé záleitosti. Doufám, e mi rozumíte.”

Stern si nebyl jist, oč Eberhardtovi jde. Obávám se, e jeho monosti přeceňujete. Pro nás je to odepsaný agent.”

Tím lépe. Dá se čekat, e přijede. Vydáte nám ho?”

Proč?”

Kdy dovolíte, nechám si skutečné důvody pro sebe.”

Budu o vaí ádosti uvaovat, doktore. Inenýra Razsochu vám osobně předám za tři dny. Nesmí ovem vědět, e jde o německý zájem. Je poněkud citlivý, někdo z jeho rodiny se nevrátil z koncentráku.”

Eberhardt lehl po Sternovi pohledem. Přemohl se vak okamitě. Děkuji za upozornění. Smím-li vás poádat, připravte ho na jednání s Francouzi.”

Stern sáhl po lahvi. Jetě jednu?”

Na důkaz vzájemné dobré vůle,” připustil Eberhardt.

Stern nalil, přidal kostku ledu a nabídl sklenku bývalému gestapákovi.

Na nae společné zájmy, doktore!

Připili si. Stern podal svému hostu ruku a vyprovodil ho ke dveřím.

Za tři dny v tuté dobu, doktore. Uvítám vai přítomnost, mluvíte-li francouzský.”

Kdy kriminální ředitel odeel, usadil se Stern pohodlně do křesla a znovu si nalil.

Razsochu mu půjčí, proč ne. Ovem Lysého, jakkoli jím opovrhoval, nevydá. Co má asi za lubem ten starý liák Eberhardt?

Napil se a pod dojmem náhlého nápadu otevřel dveře k sekretářce.

Betsy, mám u výtahy z dneních českých novin?”

Leslie je právě přinesl,” podala mu tlustou sloku novinových výtisků s monitory. Stern si je odnesl do pracovny. Zahloubal se do nich. U brněnského deníku zatajil dech. Leslieho červená tuka zatrhla titulek.

Konfident N 156 funkcionářem K 231!”

Půl stránky věnoval deník tomuto odhalení. Stern četl pozorně slovo po slovu o Krasavcových zločinech z doby války. Nepochyboval, e se Lysý co nevidět přihlásí.

Kapitola XVIII.

Lysý porovnával stohy prádla a atů s velikostí kufru, do kterého se měla jeho výbava vejít. Oddychl si, kdy uslyel klíč v zámku. Kamila mu jistě poradí. el jí naproti. Vypadala rozrueně. Kdy ji chtěl políbit, prudce ho odstrčila. Ani si neodloila. Hodila na stůl noviny.

Co se děje,” divil se Lysý.

Jen si je přečti! Jsi slavný, Krasavče!”

To slovo bodlo jako nů. Vrhl se na noviny, zděené se podíval na titulek a přelétl text. Obsah ho zdrtil. Vrbka ho přece jen usvědčil. Ale - proč v novinách? Proč nepředal doklady prokurátorovi?

Nezmůe se ani na slovo,” syčela ámalová nenávistí. Vyvra mi to, můe-lí!”

Posad se,” vybízel ji s nuceným úsměvem. To vechno jsou výmysly. Na toté mě chtěl Vrbka uvrtat u před dvaceti lety. Ted mají zase navrch, mstí se, jak jsem mu zatopil u soudu.”

Pamatuju, e otom byla u soudu řeč. Vykroutil ses, protoe ti pomohl Havlata. Tehdy neměli dost důkazů. Ted je mají. Jen čti - výpovědi tří gestapáků, výčet Krasavcových zločinů, dvojí role protektorátního policisty - jak jsi mohl…? Myslela jsem si, e ty jediný z nás jsi dokázal bojovat, e jsi se nebál nejhorího, a zatím

Vyslechni mé, Kamilo,” naléhal Lysý. Vechno je jinak, nikoho jsem neudal! Byl jsem policista, zavíral jsem lidi pro melinu, to jsem musel, ale politickým jsem pomáhal

U nikdy tě nechci vidět, Krasavče,” řekla studené. Otočila se ke dveřím.

To znamená …”

Nedořekl. Hodila mu pod nohy klíče a zabouchla za sebou.

Posadil se do křesla. Vzal noviny a četl, tentokrát pozorně. Hammerova výpověd - jak to, e mu o ní tehdy neřekli? Zastřelil ho přece v polích za Ústím. A Veith - proboha, ten věděl jetě mnohem víc!

U dveří zazvonil zvonek. Lysý vyskočí I a běel otevřít. Nebyla to Kamila, jak doufal. Na prahu stál doktor Havlata a díval se vyčítavě.

Četl jsi dnení noviny?”

Lysý přikývl. Pojd dál.”

Dole jsem potkal ámalovou. Prý nás nemohou vzít s sebou.”

Lysý svěsil hlavu. Budeme muset jet sami, doktore. Pokud ovem chce.”

Nejde ani tak o cestu, jako o poprask ve výboru. Musí se obhájit, jiná monost není.”

Vzdám se funkce,” řekl Lysý zničeně.

Tím se přizná, ty blázně! Musí se bránit! Jsou cesty, jak z toho ven. Nevěří? Nebo je to snad pravda?”

Rozsypali se,” poznamenal podplukovník Stolař. Poloili otázku důvěry, nutí Lysého, aby se očistil. Je po výboru, to ti garantuju. Budou se hádat tak dlouho, a se rozpadnou.”

Co prokurátor,” zajímal se Vrbka.

Mráček je ochoten do toho jít. Nebude mít lehkou práci, ale nebojí se.”

Čili mám sepsat souhrnnou zprávu, doloit ji a předat doktoru Mráčkoví jako podklad k obalobě.”

Přesně tak, Mirku. Soud nebude za týden, moná ani za měsíc, ale bude, a to je hlavní.”

Jen aby Lysý nechytil vítr a nezmizel,” zapochyboval Vrbka.

To by se mohlo stát,” připustil Stolař.

Jene by ho asi ani venku nic dobrého nečekalo.”

Dívali se z okna penziónu na křiovatku, na ní proudily bez ustání proudy aut.

Moc klidné spaní tu nebude,” vzdychl Havlata.

Ale levné, a jsme v centru Mnichova,” namítl Lysý.

Vybalili kufry, uloili věci do skříní a vystřídali se pod sprchou.

Kam půjdeme,” zeptal se Havlata, kdy se převlékli.

Oběhni známé, bude je potřebovat. Já mám své starosti.”

Rozeli se před vchodem. Lysý zamával na první taxík. Podal řidiči lístek s adresou. Po pěti minutách zazvonil na zvonek u branky starobylé vily. Ozval se bzučák, Lysý zatlačil a veel. Musel si přiznat, e Sternova rezidence je honosná. Proel mezi záhony růí, obalených nazimu, kolem prázdného bazénu s modrými kachlemi, zakrytého silnou fólií a vystoupil po schoditi k vstupním dveřím.

Podal svůj pas do výmluvně nataené ruky ramenatého mladíka. Ten přečetl jméno a pokynul Lysému, aby ho následoval.

V předpokoji podplukovníkovy kanceláře přijala Lysého sekretářka. Ohlásila jeho příchod telefonem, nabídla mu místo v křesle a zahloubala se do papírů na svém stole.

Minuty ubíhaly. Lysý na sebe několikrát upozornil tichým zakaláním, snědou blondýnu vak z klidu nevyruil. Konečně po půl hodině se dveře Sternovy kanceláře otevřely.

i#

Pojďte dál, vyzval ho podplukovník. Kdee byla strohost jeho někdejí vídeňské pracovny! Lysý si připadal jako v ředitelné dobře prosperujícího velkozávodu.

Posadil se do křesla.

Přijel jste podstatné později, ne jste zamýlel,” řekl Stern chladně.

Zdrely mě okolnosti. Chtěli jsme dotáhnout rehabilitační řízení a do konce. Bohuel se to asi nepovede. Revize byla zastavena.”

A co jste čekal? Proč jste tolik spěchali? Ani vy jste se nezachoval podle mé rady.”

Aekl jste, e jde o příkaz, pane Sterne,” opravil ho Lysý. Splnil jsem jej do písmene. Vrbka se měl u soudu co ohánět.”

Stalo se mu snad něco,” namítl Stern jízlivé. U soudu jste mu zatopili, to ano. Ale co dál? Celý ten vá spolek je slepenec neschopných vychloubačů! Jak jste vůbec mohli přijít s tím nesmyslem kolem Kamila Stříbrného? Čeho jste dosáhli? Jen jste dali Vrbkoví do ruky zbraň.”

Nerad svádím vinu na jiné, pane Sterne, ale i vyjstes naím plánem souhlasil.”

Měl jsem samozřejmě za to, e jste si předem vechno důkladně prověřil. Tvrdil jste, esi Stříbrnýs nikým nedopisuje a e nikdo neví, kde je.”

Se Stříbrným přiel Havlata. Museli jsme najít někoho, kdo se Petrovi aspoň trochu podobal.”

Stern mávl nespokojeně rukou. Celé jste to provedli amatérsky. Potřebovali jsme dokázat, e vae Státní bezpečnost pouívá provokatérů. Já jsem splnil do puntíku, co jsem slíbil.” Zalovil v zásuvce stolu. Přečtěte si to,” podal Lysému dlouhou barevnou pohlednici. Byl to pozdrav od Oskara a Radka z Kanady. Napsali dopis soudu, notář ověřil jejich podpisy a já jsem jim vybavil cestu za moře.”

Proč do Kanady,” divil se Lysý.

Protoe tam jsem jim mohl snadněji najít práci. Dělají jako dozorci při těbě dřeva. Sluný plat, plné zaopatření. Víc jsem pro né udělat nemohl.”

Co nabídnete mně?”

S vámi to nebude tak snadné,” vyhnul se Stern přímé odpovědi.

Máte tady spoustu uprchlíků, mohl bych vám být uitečný třeba při pohovorech.”

Nebuďte bláhový. Nemůeme si dovolit zaměstnávat člověka tak zkompromitovaného. Máte jen dvě monosti. Vrátit se domů, rozbít obvinění v tom článku a zaalovat noviny, nebo se uklidit někam hodné daleko. Potí je v tom, e vlastně nic pořádné neumíte,” konstatoval Stern bez obalu.

Oskarovi a Radkovi jste práci nael!”

S těmi nebyly potíe. Oba jsou zdraví, fyzicky zdatní a jazyk se doučí. Vy byste neproel zdravotní prohlídkou, Lysý!”

Přece mě po tom vem, co jsem pro vás udělal a vytrpěl, nevyhodíte naulici?”

Potřeboval bych zdatného informátora v uprchlickém lágru. Platíme dost a bylo by to teké s plným zaopatřením. Ale vy sám byste se patrné necítil v roli udavače dobře,” nadhodil Stern jedovatě. Vyskytla se bohuel nečekaná překáka. Chystá se na vás bývalý rada gestapa Eberhardt.”

Lysý zdvihl překvapeně obočí. Snad mě nevydáte?”

Říkáte to, jako byste si s jeho lidmi za války nerozuměl,” usmál se Stern. Nevím, proč má o vás takový zájem. Bohuel jsme jen hosty na území, kde on spoluvládne policejnímu aparátu. Stát se můe ledacos. Byl jste se někde přihlásit?”

Ne,” řekl Lysý.

Stejně se co nevidět dozví, e jste tady. Pokusím se vás odlifrovat někam jinam.”

Z čeho budu ít?”

Stern pokrčil rameny. Máte konto ve výcarsku. Nějaký čas s ním vydríte. I tam jsou uprchlíci. Doporučím vás naemu rezidentovi.”

Nechci přece po vás tak mnoho,” přemáhal v sobě Lysý pocit roztrpčení. Slíbil jste, e se o mne postaráte.”

Celou dobu nemluvíme o ničem jiném,” odsekl Stern nakvaeně. Ukate se pozítří, snad budu mít příjemnějí zprávy. Tady,” hodil na stůl dvě stě marek, něco na přilepení. Podepite mi stvrzenku.”

Lysý se skloněnou hlavou vzal tu almunu a podepsal.

Kapitola XIX.

Prokurátor Mráček pozorně pročetl Vrbkův dokument.

Já jsem také nelenil,” rozevřel fascikl, připravený na stole. Mám tu svědecké výpovědi z původního procesu. S tím, co jsi nael v Ostravě a Ústí, to bohatě vydá na solidní obalobu. Tentokrát se nám Lysý nevykroutí.”

Potřebovali bychom ovem zatykač,” nadhodil Vrbka.

S tím zatím nepočítej,” namítl prokurátor., A vyrukujeme u soudu s důkazy, půjde Lysý do vazby hned po prvním stání. Dřív ne. Spousta lidí by ná krok povaovala za začátek odvety, a to přece nechceme. Lysý je pro nás předevím konfident, a teprve potom, v druhé řadě, funkcionář K 231.

Vdy jsme připravili půdu tím článkem v novinách, dokonce i ve výboru K 231 se od něho odtáhli. Zříkají se ho, to je přece jasné!”

Ano,” protřel si prokurátor unavené oči, ten článek udělal veliký kus práce, to mu nelze upřít. Divil by ses, kolika lidem pomohl prohlédnout. Pro nás, pokud jde o Krasavce, znamenal startovní výstřel. Má ovem i nepříjemný dopad. Vyloili jsme skoro vechny trumfy předem. Lysý ví, na čem je a jak se bránit.”

Nejen to, můe nám kdykoliv zmizet. Má pas i vízum, nic mu nebrání. A my mu nemůeme odebrat cestovní doklady bez důvodu.”

Pohlídej ho,” řekl prokurátor. Kdyby hrozilo nebezpečí, e se vyhne trestnímu stíhání, zadrte ho. Nato má plné právo a já ti zadrení schválím třeba o půlnoci. Ale víc si jetě stále nemůeme dovolit.”

Sledování nepadá v úvahu,” namítl Vrbka. Budto ho sebereme, nebo musíme čekat, jak se zachová. Namátkové ho vezmeme pod kontrolu, ale i to je riziko. Co kdy opravdu pláchne?”

Na prokurátorové stole zazvonil telefon. Mráček se ohlásil.

Pro tebe,” podal sluchátko Vrbkoví. Ten poslouchal se svratělým čelem.

Ověř to v hraničních průvodkách, pokud je jetě vůbec někdo zakládá,” řekl nakonec a zavěsil.

Lysý včera odjel. A s ním Havlata,” oznámil Vrbka.

Ví aspoň, na jak dlouho má povolení?”

Na třicet dnů.”

Právě dost, abychom v klidu připravili alobu.”

Pěkně děkuju,” sykl Vrbka vztekle. Čtyřiadvacet let je to stejné. Myslím si, e u ho mám v hrsti, a on mi znovu vyklouzne.”

Říká to, jako bys mi něco vyčítal,” poloil mu prokurátor ruku na rameno. Nebylo v naich silách udělat víc, věř mi. Ted jde o důvěru lidí, předevím o ni. Tomu musíme podřídit vechno ostatní,” . j

Vrbka přikývl. Věděl, e zkuený prokurátor chápe, jak mu je. Ocitl se na ulici, ani nevěděl jak. U stanice tramvaje čekala skupinka lidí v černém a s věnci. Mirek si vzpomněl na svoji Aničku. Dokáe vůbec splnit svůj slib, e ten, kdo zavinil její smrt, neujde spravedlivému trestu?

Altmarkt vyhlíel vedněji ne se na pestrobarevných prospektech cestovních kanceláří. Procházka kolem Stánků a výloh Lysého zaujala. Bloumal sám mezi spoustou lidí a do setmění. Mylenky na neradostné vyhlídky ustoupily pocitu hladu.

Koupil si v krámku horkou, voňavou klobásu, u vedlejího

pultu rohlík. Večeři snědl ve stoje u nepříli čistého stolku. Potom vyhledal nejblií vinárnu. Byla to nevelká místnost, klenutá, jako vechny ostatní na Altmarktu, ale u ve dveřích dýchla na Lysého příjemnou, poklidnou atmosférou. Nael si volné místo a objednal čtvrtku rýnského.

A počítal jak počítal, s penězi na tom byl bídně. I se Sternovými dvěma stovkami právě tak na čtrnáct dnů střídmého ivota. Co potom? Do sběrného střediska, jak tu honosné říkali lágrům, jen o málo lepím ne na jaký si pamatoval z doby před dvaceti lety? Co by ho tam čekalo - nepatrná naděje, e Stern, teď neochotný a chladný, přece jen vyrukuje s nabídkou vyhovujícího místa? Nalil si z baculatého dbánku a ochutnal. Víno nebylo patné, ale k pravému rýnskému mělo daleko.

Kdy postavil sklenku na stůl, ucítil v zádech nepříjemný pocit. estý smysl mu říkal, e ho někdo pozoruje. Obvykle se nemýlil. Avak kdo o něho mohl mít zájem tady, v podřadné vinárničce. Znal v Mnichové veho vudy jediného člověka, Sterna, nepočítal-li Havlatu. Sternovi za takovou pozornost jistě nestál.

Ledabyle vstal a zamířil k toaletám. Cestou minul osamoceného chlapíka, nenápadného oblečením, chováním i věkem. Za povimnutí stál snad jen ostrý nos v úzké tváři. Muův pohled se na okamik střetl s jeho. Lysý zael naklozet. Potom zastavil u pultu. Číník s prohnanou tváří tázavé vzhlédl. Lysý si dal záleet, aby své vídeňské němčině dodal bavorský přízvuk. Vsunul číníkovi do dlaně pétimarku a odeel.

Z Altmarktu zamířil k penziónu. Teď u mu nezáleelo na tom, dostihne-li ho nosatý nebo ne. Mohl ho zachytit stejně dobře před penziónem, zítra ráno, kdykoliv. Pěky a sám v cizím městě stejné namá anci.

Zamylené zaklepal na okénko vrátnice. Majitelka penziónu, starí kostnatá ena s brýlemi na řetízku, otevřela.

Klíč je nahoře, vá spolubydlící přiel před chvílí. Něco tu pro vás mám,” sáhla do přihrádky. Hledali vás dva páni od policie. Nevěděla jsem, kdy se vrátíte, tak vám tu nechali obsílku.” Podala mu zalepenou obálku.

Lysý ji zvědavě roztrhl. Co mi chtějí?”

Říkali něco o vaich papírech. Prý nějaké nedopatření, znáte to!

Děkuji vám,” rozloučil se Lysý. Spěchal do pokoje, aby si mohl konečně v klidu vechno promyslet. Sledovali ho, a při tom ho policie hledala v penziónu. e by jedni, o druhých nevěděli?

Havlata seděl u stolku, pero nad papírem.

Píu do Anglie,” zvěstoval nevesele. Člověče, vědět, co mě čeká, byl bych nejel!”

Kamarádi u tě neznají?”

Kamarádi,” vzdychl Havlata. Kde těm je konec! Bratr ministr zemřel loni. Divim se, e jsme o tom u nás nevěděli. Přijal mě jeho syn, tehdy to byl výrostek sotva dvanáctiletý. Kupodivu si mě pamatoval. Pohostili mě čajem s bábovkou a obdarovali stomarkovkou - pro první chvíli. Bylo mi stydno.”

Co dál? Pomohou ti?

Tady se musí kadý starat sám o sebe. Kdo by stál o dědka jako jsem já! Zbývá mi poslední naděje. Bratranec, senátor Halík, ije v Anglii. Dali mi jeho adresu.”

Řekl jsi tomu podařenému synáčkovi, es kvůli nim seděl?”

On je taky právník, dostali jsme se v hovoru kamsi do vytracena. Co bylo, bylo.”

Měl jsi přece víc moností, aspoň jsi to tvrdil!”

Jetě mám anci ve výcarech. Tam ijí vzdálení příbuzní z matčiny strany. Ale nejdříve ten dopis. Halík prý je pořád jetě někdo.”

Tak pi,” řekl Lysý a natáhl se na gauč.

?

Policista u vchodu si prohlédl obsílku.

Počkejte v čekárně, polou pro vás!”

Lysý čekal asi tři minuty, kdy zaslechl svéjméno. Připojil se k elegantnímu mladíkovi v civilu. Proli poměrně dlouhou spojovací chodbou, vstoupili do výtahu a vyjeli do devátého patra. Tam ho mladík dovedl ke dveřím, označeným jako sekretariát. Zaklepal. Otevřela jim hezká dívka, pozvala Lysého dál a ukázala na čalouněné dveře.

Pan doktor vás očekává, prosím.”

Lysý veel. Ocitl se v moderní, světlé kanceláři vedoucího pracovníka, o čem svědčil počet idlí kolem dlouhého konferenčního stolu.

Pan Lysý, nemýlím-li se,” vyel mu vstříc pětatřicátník plné postavy, robustní, usměvavých očí, s hnědými vlasy ulíznutými na pěinku. Posaďte se u nás.”

Lysý si oddechl.

Divíte se asi, proč jsme vás obtěovali, pane Lysý. Hned vám to vysvětlím. Nejdříve dovolte dotaz. Čím vás pohostíme? Kávu nepijete, pokud vím, alkohol se dopoledne nehodí, snad tedy álek čaje, kolu nebo dus?”

Čaj, kdy budete tak laskav.”

Přirozeně, rád. Dvakrát čaj, slečno,” ohlásil do mluvítka na panelu a pohodlně se usadil v křesle. Lysý marně přemítal, kde ho viděl. Jistě se u setkali, ale kde. V Rakousku sotva, tehdy chodil pan doktor určitě jetě do koly.

Musím se vám omluvit, pane Lysý. Stal se politováníhodný omyl. Vy to jako praktik pochopíte. My tady u nás stále vechno modernizujeme. Evidenci jsme převedli na počítače, a to víte, stroj nepřemýlí. Proto nás neupozornil na to, e pan Čeněk Lysý a Vinzenz Lissi jsou jedna a tá osoba. Natěstí ijí mezi námi jetě pamětníci. Take - dovolte, abych u nás uvítal slavného Krasavce. Dal jste si na čas, pohrozil mu ertem. Pročpak jste se neukázal dřív?”

Obávám se, e nerozumím, pane doktore. Nejde o omyl?”

Doktor sé přívětivé uklíbl. K čemu ta skromnost? Chápu, e vy, jako zkuený člověk víte, kam přila téchovická kartotéka. Natěstí se zachránilo dost pamětníků i písemností, abychom měli jakýs takýs obrázek o práci naich předchůdců tam u vás.”

Naráíte pravděpodobné na článek o mé osobě v českých novinách. Mohu vás ujistit, e jakmile se vrátím domů, podám na né alobu.”

Kdy u jste se o tom zmínil,” zesmutnél doktor, začneme třeba tím článkem. Dá se čekat, e Čechoslováci, pokud se nevrátíte, poádají o vae vydání. Vědí, e jste u nás. Jen ádné obavy, Herr Lissi, nevydáme vás. Budeme jednat rázné a rychle. A budeme vaim úřadům odpovídat, nebudete u na naem území. Ale k tomu se včas vrátíme. Jen jetě radu, milý Krasavče. Nedejte na řeči pana Sterna, u jednou jste na jejich hazard doplatil. Článek vychází z faktů, která nelze vyvrátit. Buďte rád, e jste včas nael monost uniknout postihu. A já vám upřímné blahopřeji a sobecky dodávám, e konečné budu mít monost, abych si zjednal jasno v některých otázkách, které mě u dávno trápí. Děkuji vám, slečno,” ukázal sekretářce, aby postavila podnos na stul.

Vám se podařilo zůstat po válce v policejním aparátu,” navázal, kdy odela. Vyetřoval jste pry i pracovníky Gehei-me Staatspolizei.”

Ano, to je pravda,” připustil Lysý. Ty, kteří byli dopadeni na naem území nebo které nám předaly spojenecké komise,’

Kolik osob z gestapa jste vyetřoval vy sám?”

Lysý začínal mít dojem, e se rozhovor dostává do nepříjemné polohy.

Přesné číslo nevím. U některých výslechů jsme se střídali.”

Zajisté, podle vité praxe. Mne by zajímalo, kolik případů jste předal soudu. Na to si jisté vzpomenete.”

Dvacet dva.”

Vichni dostali absolutní trest?”

To u nebyla nae věc, ale záleitost soudu.”

Chápu, Herr Lissi, konal jste svou povinnost. A věděl jste předem, co bude následovat, kdy jim prokáete zavinění smrti českých lidí.”

Pochopitelné. To od nás úřady vyadovaly.”

Jak vidím, mé otázky vás poněkud udivují. Rád bych vás ujistil, e i my jsme se dávno rozeli se vím, co znamenalo temné období v historii naeho národa.”

Lysý neodpověděl. Upíjel ze álku a marně se snail přijít na kloub tomu, kam směřuje doktorův zájem.

Jeho hostitel si pohrával s tenkým spiskem. Mám tu o vás stručné, ale výstiné povídání, Herr Lissi. V roce 1938, bylo to tuím pátého září, jste na hranici u pevnosti Erika postřelil dva tehdejí německé ordnery. Jednal jste samozřejmě na rozkaz a jako vlastenec. Za to jste si vyslouil pochvalu. Po březnu 1939 jste slouil u brněnské kriminální policie. Kdy vás přeloili do oddělení K 4, stíhal jste hospodářské přestupky pod přímým vedením pracovníka gestapa. Při tom jste pomáhal odbojářům. Víme, e vás rada Koselek vcelku snadno získal za konfidenta. Víme i to, e stačila jediná facka, abyste slíbil věrnost zájmům třetí říe. Výsledkem bylo více ne dvě stě odhalených odbojářů, kteří větinou válku nepřeili. Po květnu 1945 jste se stal vyetřovatelem StB a vyslýchal pracovníky gestapa. Jako jeden z mála policistů v Brně jste znal natolik německy, e jste nepotřeboval tlumočníka. Podivná shoda okolností, ale stalo se. Díky tomu, e rada Koselek dokázal vai konfidentskou činnost utajit. Je to tak, Herr Lissi?”

Co po mně vlastně chcete, Herr-” zmohl se Lysý konečné ke slovu.

Diskutovat budeme a později,” přeruil ho doktor vlídně, ale rázně. Posílal jste na smrt své bývalé chlebodárce. Neumím si představit, jak vám při tom bylo a jaké jste měl pocity, ale to ted není důleité. A pak se stalo, e vás jeden z vaich podřízených málem odhal i I. Vy jste včas utekl, stal jste se agentem naich amerických spojenců a s jejich úkolem se vrátil do vlasti. Tam vás chytili, odsoudili, potrápili dokonce i válečnou minulostí, neměli vak dostatek důkazů. Ty přinesl a zmíněný novinový článek. To jsou zhruba nejdůleitějí momenty vaí dosavadní kariéry. Zamotané k nevíře. Vnucuje se otázka, komu jste byl kdy vlastně věrný, Herr Lissi. Promiňte mi tak přímočarou úvahu. Já jsem byl ve válce jetě dítě a nevím, co je strach o ivot. Proto asi nedokáu pochopit motivy jednání. Jistě vám není lehko ani ted.”

Proč to vechno říkáte,” zeptal se Lysý tie.

Jsme v Bavorsku, Herr Lissi. Já nejsem zdejí, přijel jsem jen kvůli vám, ale tolik vám musím říct, e jsou tu dobře organizované skupiny starých bojovníků SS. Vichni pracovníci gestapa byli zároveň v SS. Říká vám něco jméno Herbert Schutz?”

SS Obersturmfúhrer, vrchní asistent u rady Ródera.”

Znáte jeho osudy?”

Utekl z lágru, jetě s někým dalím. Zabili stráného, obstarali si civilní aty a ztratili se.”

Zapomněl jste dodat, e jste ho vyslýchal. Schůtz ije kousek odtud. Doví-li se o vás..

Lysý polekaně zamrkal. Tak to tedy bylo! Jenom nechápal, proč ho záhadný doktor varuje.

Rád bych se vás na něco zeptal,” odhodlal se po chvilce. Včera mé někdo sledoval. Byli to vai lidé?”

Poznal jste někoho?”

Nenápadného chlapíka kolem čtyřicítky. Hubený, sostrým nosem. Přiel jsem na něho ve vinárně na Altmarktu. Byl sám.”

Sám?” usmál se doktor. To u nevíte, e sledování pomocí jednotlivce je pro policistu směná představa?”

Myslíte, e - e patřil k Schůtzovým lidem?”

Vy říkáte, e vás sledovali. Moné to je.”

Jsem tu teprve druhý den. Jak by se o mně dověděli?”

Opakuji, e jsme v Bavorsku. Spolky bývalých SS mají dlouhé ruce. Ale stále jsme se nedostali k tomu nejdůleitějímu. Po výslechu komisaře Kirchdorfa, tedy přiblině v době, kdy jste se stal velitelem oddělení, vám přivezli radu Koseleka. Co mi o něm můete povědět?”

Rada Koselek,” zamyslel se Lysý. Kdy jsem ho poznal, byl komisařem. Na pohled sluný člověk, pozorný, vdycky upravený, nerad nosil černou uniformu a vlastně ani na policistu nevypadal,” vybavoval si Lysý podobu obtloustlého, oviálně vyhlíejícího gestapáka. Ve slubě byl pedant, tvrdý k podřízeným, tvrdý k sobě.”

Mně jde o poslední dny rady Koseleka. Vyetřoval jste ho pouze vy?”

Ano, tehdy byl takový zvyk. Prominenty vyslýchal vdycky velitel oddělení.”

Vím o celé věci jen málo, pomozte mi. Vyetřování probíhalo nepřetritě, den co den, nebo jste vyetřovance posílali na práci?”

Jak kdy. Stávalo se, e jsme měli neodkladné úkoly v dalích akcích, nebo e bylo třeba rychle dokončit jiný případ. V té době ostatní vyetřovanci vykopávali pohřbené německé vojáky, desinfikovali hroby i pozůstatky chlorovým vápnem a odváeli těla do společných hrobů. Někteří pomáhali při odklízení demolů po bombardování, hlavně tam, kde se mohla vyskytnout nevybuchlá munice nebo bomby.”

Kdo rozhodoval o tom, kteří vyetřovanci půjdou vykopávat mrtvoly a kteří na bouračky? Vy?”

Také. Přesněji řečeno navrhoval referent a rozhodoval jsem já.”

Chodil na práce i rada Koselek?”

Někdy ano.”

Jak často?”

Jednou, dvakrát týdně.”

Na mrtvoly nebo na bouračky?”

Velitel mé nutil, abych ho posílal na hroby kSobéicím. Byl tam jen dvakrát nebo třikrát. Potom jsme ho zařadili k bouračkám.”

Pamětníci říkají, e v bouračkách se vám několik vyetřo-vanců ztratilo.”

Lysý dlouze vzdychl. Nerad si vybavoval nepříjemné vzpomínky.

Staly se podobné případy. Někdy zavalily vězně zbořené zdi, někdy se někomu podařilo i zmizet.”

A vy jste pro klid due vdycky zaprot okoval i, e ten a ten vyetřovanec zahynul při odstraňování ruin. Je to pravda?”

Vdycky ne,” bránil se Lysý. Třikrát jsme vyslali stíhací skupiny. Jen jednou se vrátily bez vězné.”

Teoreticky vzato, byla to jediná monost, jak uprchnout z vazby,” nadhodil doktor.

Jediná,” souhlasil Lysý. Jinak trávili vyetřovanci čas ve věznici na Cejlu a odtamtud nebylo úniku.”

Čím se dostáváme k tomu hlavnímu, oč mi lo. Pokud vím, rada Koselek vás ádal, abyste mu umonil útěk.”

Lysý si ho podezřívavé změřil. Odkud to víte?”

Na tom nezáleí. Odpovězte mi!”

Zmínil se o tom, ale tehdy u útěk nepadal v úvahu.”

A proč, smím-li se ptát? Práce na exhumacích i na bouračkách pokračovaly.”

Ano, ale naím velitelem se stal komunista. Neulo mu, co vechno můe rada Koselek jako vedoucí protilevicového aparátu vědět. Dostal jsem rozkaz, abych ho neposílal z věznice bez souhlasu zemského velitele.”

To bylo deset dnů poté, co vás rada Koselek poádal, abyste ho zařadil na bouračku v idenicích.”

Lysý údivem polkl. Tak přesné si to nepamatuji.”

Ovem já to vím na den přesné, Herr Lissi,” upustil doktor od vlídného tónu. Proč jste Koselekovi nevyhověl? Zachránil vám přece ivot!”

Rada Koselek měl na svědomí mnoho naich lidí, pane doktore. Kdekdo z funkcionářů se o něho zajímal. Já jsem jeho přání dost dobře vyhovět nemohl.”

On vak na vás spoléhal, protoe jste mu hned při prvním setkání po válce naznačil, e mu pomůete. Věřil vám!”

Ano, ale situace se vyvinula docela jinak.”

Lete, Lissi,” vytěkl doktor nesmlouvavé. Vy jste se ho bál! Slíbil jstemu pomoc, ale předem jste ho odsoudil, protoe on jediný znal celý dosah vaí zrady!

,,To není pravda,” vykřikl Lysý.

,,Je.” Doktor stiskl tastr na panelu telefonu. Vpuste prosím nai návtěvnici, slečno!”

Lysý se ohlédl ke dveřím. Nemohl uvěřit svým očím. Vela Irena Schrottová! Bývalá soudní úřednice a po válce jeho písařka při vyetřování!

Posaďte se, slečno,” doktorův hlas zněl u zase vlídně.

Představovat vás nemusím.”

Jistě,” přikývla Schrottová. Pan vrchní inspektor Lissi se na mne jistě pamatuje.”

Dobrý den, slečno Ireno,” vykoktal Lysý.

Slečno Schrottová,byl bych vám velmi vděčen, kdybyste naemu hostovi připomněla rozhovor, který měl s bývalým radou Koselekem den před tím, ne pan rada zemřel.”

Schrottová, jetě hubenějí a odpudivějí ne před lety, zamourala. Na ten den nezapomenu, pane doktore. Pan rada Koselek se přiznal k účasti na popravách při druhém stanném právu. Věděl, e tím si podepsal rozsudek smrti. V protokole bylo, e sám musel z pistole dostřelit dva z popravených, protoe nebyli po salvě popravčí čety mrtví. Nezapíral, e byl velitelem poprav, i kdy se tomu bránil, ale-vyplývalo to z jeho funkce. Pan rada podepsal protokol, dostal od pana Lysého doutník a bavili se, jako po kadém výslechu. Potom připomněl panu Lysému, e čas kvapí.”

Zatím stačí,” přeruil ji doktor.

Vy jste mu tedy měl pomoci z Československa. A to tehdy ve vaich monostech bylo, pokud mohu posoudit.”

Měl byste vědět, pane doktore,” podotkla Schrottová, e pan Lissi zastával dost vysokou funkci a opravdu takovou monost měl.”

Dobrá, chápu, e Herr Lissi teď hájí předevím sebe. Rád bych znal okolnosti smrti rady Koseleka. Zastřelil se sám?”

Lysý přikývl.

Vy jste mu řekl něco, co ho k tomu přimělo?”

Dostal jsem zprávu, e si pro něho přijede eskortaz Prahy. Měl svědčit u soudu.”

Obával jste se, e ho budou vyslýchat a on vás prozradí!”

Pane doktore,” vpadla Schrottová, tehdy jsme skončili s protokolem o jednotlivých akcích gestapa a pan vrchní inspektor začal vyslýchat pana radu k podrobnostem z jiných úseků. Rada Koselek vycítil, e se vyetřování blíí ke konci. Zeptal se mě na to, kdy pana vrchního inspektora někam odvolali telefonem. Potvrdila jsem panu radovi, e se nemýlí. A taky jsem mu prozradila, e si pro něho mají přijet z Prahy.”

Jak na to rada Koselek reagoval?”

Řekl - tak to je úplný konec, Ireno. Doufám jen, e mi Krasavec umoní, abych zemřel jako důstojník.”

boktor si chvíli zamyleně třel spánky. Děkuji vám, slečno Scnrottová, to je vechno. Počkejte prosím vedle.”

Schrottová posluně vstala, pozdravila a odela.

Opravdu jsem … začal znovu Lysý.

j.Dost u o tom,” přeruil ho doktor prudce.

Před chvílí jste říkal, e vás někdo sledoval. Naliji vám čisjtého vína. Jsou to Schůtzovi lidé. Přesvědčte se,” podal Lysému několik karet ze stolu. Lysý si prohlíel fotografie. Na třetí z nich byl mu z vinárny.

Vidíte, a já se teď mám o vás postarat. Zařídím, aby vás spolehlivý člověk dopravil do bezpečí. Nedělám to z osobních sympatií.

Svůj názor si nechám pro sebe. Čím dříve zmizíte, tím lépe pro vás.”

Mám ve výcarsku nějaké peníze,” vyhrkl Lysý.

Dobrá, zítra ráno pro vás přijede můj člověk. Odvolá se na mne.”

Smím znát vae jméno, pane doktore?”

Teď u na tom nezáleí,” pousmál se doktor unaveně. Jsem Otto Koselek mladí. Rada Koselek byl můj otec.”

Kkpitola XX.

V předpokoji Sternovy rezidence musel čekat skoro dvě hodiny, ne ho podplukovník přijal.

Příli spěcháte, Lysý,” uvítal ho Stern. Zatím pro vás nic nemám. Musíte počkat.”

Nemohu,” naléhal Lysý. Jedním dechem vysypal Sternovi, co zail u Koseleka mladího.

J.Vida, jak se někdy osudy zamotají,” poznamenal Stern pobavené. Tak mladý Koselek váil cestu a ze severu? Nelhal vám, není zdejí. Chápu, chtěl asi předevím vědět, jak to bylo s otcem. Ale ve vem ostatním přeháněl. Zruil vám povolení k pobytu?”

iNe. Zítra pro mne pole auto.”

Stern se zamyslel. Řeení to je. Ovem jestli po vás jdou bývalí esesáci, najdou vás i ve výcarsku.”

Vy mi nemůete pomoci odjet do Kanady, do Austrálie, kamkoliv, jen hodně daleko odtud?”

U jsem vám to vysvětlil.

Kde, kdo a jak vás zaměstná? Na fyzickou práci nestačíte, anglicky neumíte natolik, abyste zastal úřednickou agendu. Co s vámi? Jedině bude-li mít zájem výcarský rezident. Rozhodovat ovem za něho nemohu. Vyřizovat telefonem takovou věc taky nemohu. Chcete-li, dám vám jeho číslo.

Peníze tam pro začátek máte.

Myslíte, e mi tady opravdu hrozí nebezpečí?”

Na vaem místě bych zmizel co nejdřív. Ale ne s pomocí doktora Koseleka. Myslíte, e vám odpustil smrt svého otce? Nemohu odjet tajně, sledují mé!

Víte co? rozhodl Stern. Dám vás odvézt do jiného penziónu, abyte byl klidnějí, a pozítří se můete svézt s naím kurýrem do Bernu. Je to u opravdu to poslední, co pro vás mohu udělat. Nemyslete si, e tady na Západě jsou vaimi uprchlíky nějak nadeni. Najít práci není maličkost ani pro zdejí lidi, nato pro přivandrovalce. Zájem je pouze v Kanadě a Austrálii na manuální práce, védsko bere jen mladé lidi. Zbývá tedy opravdu jen to výcarsko.

Amerika je pro mne vyloučená? Znám přece dost, abych byl vaemu úřadu uitečný.

Ne, zavrtěl Stern rozhodně hlavou. ,,l kdyby se snad podařilo vyřídit povolení, o čem pochybuji, ná úřad by vás nezaměstnal.”

Proč mě tak trápíte, pane Sterne?

Kadý je svého osudu strůjce, Krasavče. Pojdte, vyvezeme vás dvorem.

Stern zavedl Lysého do místnosti v suterénu, přikázal něco anglicky dvěma ramenatým chlapíkům, ti naloili Lysého do auta a vyjeli ze dvora. Zamířili k penziónu, kde byl jejich pasaér ubytován.

Havlata se vrátil a k večeru. Nevyznal se ve spletité síti veřejné dopravy, a tak raději chodil pěky. Klíč ve vrátnici nevisel.

Vyběhl po schodech, a se zadýchal. Dveře do pokoje byly zamčené.

To jsem já, čeňku, otevři!

Chvíli trvalo, ne klika povolila. Lysý stál schovaný za dveřmi, v ruce těkou vázu.

Co blázní, prosím té, divil se Havlata.

Promiň, kamaráde, řekl Lysý ztěklým jazykem. Na stole stála téměř dopitá láhev vína.

Proč ses tak zřídil?

Kamaráde, nali mě bývalí esesáci. Těm neuteču. Hlouposti! Objednal jsem dvě jízdenky do výcarska. V noci se vytratíme a zítra budeme za horama.

Jecf sám, doktore. O mne se postarají jiní. Tohle ti dám na přilepenou, vytáhl ze zadní kapsy ekovou kníku. Já u ji nebudu potřebovat.

Vysvětli mi, co se stalo, bud tak laskav, posadil se Havlata k Lysému.

Straně se bojím, chvíli zapomenu, zase se bojím, ated u se bát nepřestanu. Tak je to se mnou.

Havlata se rozhodl. Sbalme si věci, odjeďme na nádraí a vypadněme odtud.”

Ba ne, pojede sám. Pro mne přijedou zítra hned dvě auta. Postarají se o mne,” zdůraznil Lysý se smutnou ironií. Vdycky se o mě starali policajti.”

Co to vaní? Koukej, a jsme co nejrychleji pryč.”

Jestli pro mne chce něco udělat,” řekl Lysý, jako by z něho opilost rázem spadla, dojdi jetě pro jednu láhev. Tady má peníze. Napijeme se na rozloučenou a půjdeme kadý svou cestou. Já na ulici nemůu.”

Havlata zaváhal. Dobrá, dáme si po skleničce a budeme balit. Souhlasí?”

Hned začnu. A tohle si vezmi,” přisunul mu znovu ekovou kníku. Havlata ji nechal leet na stole.

Vyel a rozhlédl se. Naproti na rohu uviděl prodejnu. Minul zaparkovaný červený opel. Seděli v něm netečně tři mui. Jeden z nich se po něm ohlédl.

Havlata počkal na zelenou, vybral v obchodě láhev mosel-ského a vrátil se.

Dveře do pokoje nebyly zamčeny.

Čeňku,” zavolal. Lysý se neozval. Havlata nahlédl do koupelny. Na prahu zůstal stát jako přimraen. Lysého tělo se houpalo na řemenu, přivázaném k olivce větracího okénka. Havlátovi se rozbuilo srdce.

Kapitola XXI.

Vrbka pozorně pročetl úmrtní list a protokol o pitvě.

Data jsou rozdílná, doktore,” obrátil se k Havlátovi.

Pitevní protokol jsem si vyádal otři týdny později,” přiznal Havlata. A kdy jsem se rozhodl vrátit.”

Pozvali vás k identifikaci?”

Ano, dvakrát. Poprvé hned v penziónu, a pak druhý den na prosekturu.”

Můete mi popsat, jak jste ho nael?”

To jsem u říkal. Visel na klice ventilačky.”

Vrbka si mimoděk vzpomněl na nebotíka Hausnera. Stolička byla převrená?”

Ano, asi jak ji odkopl. Já jsem ji pak postavil, abych ho odřízl.”

Jak dlouho jste byl venku z pokoje?”

Přesně nevím. Nejvý čtvrt hodiny.”

Dopis na rozloučenou nenechal?”

Ne. Ale podepsal vechny eky - na mé jméno.”

Co z toho usuzujete?”

Zřejmě chtěl, abych jich mohl pouít. Zaplatil jsem z nich kremaci a převoz urny. Snad tu jetě někoho má.”

Pitevní protokol jste dostal bez potíí?”

Nejdříve se mnou nechtěli mluvit. Vyhověli mi, a kdy jsem se obrátil na advokátní poradnu a prohlásil, e jsem Lysého právní zástupce.”

Smrt zjistil policejní lékař?”

Ano. Lysý byl mrtvý u ve chvíli, kdy jsem ho odřezával.”

Zajímavé. Stačil podepsat deset eků, nachystat si řemen, stoličku a dát si smyčku na krk. Měl na to nejvýe patnáct minut.”

Asi mě poslal ven, kdy u byl rozhodnut to udělat.”

Ati tři venku skutečné čekali i ve chvíli, kdy jste se vracel?”

Ano, pane majore. Díval jsem se z okna. Byli tam a do té doby, kdy přijela policejní houkačka a sanitka. Jakmile zahlédli policii, zmizeli.”

Pitevní protokol ukazuje na sebevradu. Zřetel nástrangu-lační rýha na krku, ádné známky násilí. Nebyly v pokoji rozházené věci, nějaký nepořádek?”

Ne, toho bych si byl viml. Vechno bylo na svém místě.”

Jaký byl vá dojem? Ani na moment jste neuvaoval o cizím zavinění?”

Ne. Podle mého názoru to byla jasná sebevrada.”

Vrbka vypnul magnetofon. Dám to přepsat a zatím si popovídáme. Máte chu na kávu?”

Havlata vděčně přikývl. Pohotění jsem nečekal.”

Vrbka’ odnesl přístroj do vedlejí kanceláře. A teď mi povězte něco o sobě,” řekl, kdy znovu usedl. Nevěřil jsem, e se vrátíte.”

Odjíděl jsem s úmyslem zůstat venku. Ale o starého člověka nikdo nestojí.”

Kdysi jste pomohl za hranice vlivným lidem. Zapomněli na vás?”

,,Jednak zemřeli, jednak se starají sami o sebe. Kadý z nich mě pohostil, i almuničku přidal, ale tím jejich péče končila.”

Co příbuzní ve výcarsku,” nadhodil Vrbka.

U těch jsem pobyl nejdéle. Ale u po týdnu se zajímali, jak to mám s penzí a čím se tam chci ivit. Přiznám se, e jsem měl jiné představy. A tak, kdy mi pomalu končilo výjezdní povolení, sebral jsem se a odjel. Rozloučili jsme se v dobrém. Přemlouvali mě, ale jen aby se neřeklo, protoe tu nikoho nemám. Děti jsme neměli, ena mě opustila, kdy jsem byl zavřený, sourozenci zemřeli. Asi si nakonec koupím psa,” uklíbl se sám svému nápadu.

Ani vá bratranec z Anglie vás nepozval?”

0 tom mi ani nemluvte,” zamračil se Havlata. Neodepsal, a do telefonu se zapřel.”

Vidíte. A vy jste kvůli němu riskoval svobodu. Nu, tak u to na světě chodí. A teď ruku na srdce, doktore. Nebál jste se vrátit?”

Bál,” přikývl Havlata. Vracel jsem se přes Vídeň a ověřoval si, co se tu změnilo. Jako právník jsem si vědom své viny při rehabilitaci ámalovi - Lysý. Ale spoléhám na to, e dědka před důchodem do vězení nepolete.”

Vrbka se zasmál. v

Ba ne, doktore. Řekněte mi ale jedno, vy jste věděl, e ta aféra se Stříbrným byla smylená?”

Havlata se polekal. To chcete do protokolu?”

Ne, ale zajímá mě, kdo z vás věděl, e je to le.”

Vichni,” svěsil Havlata hlavu.

Sekretářka zaklepala a vstoupila. Podala Vrbkoví přepis Havlátovy výpovědi.

Děkuji. Přečtete si to a podepite, pane doktore.”

Havlata vzal pero a začal podpisovat. Číst nemusím, vám věřím, pane majore.”

Co teď budete dělat?”

Zítra nastupuju do kanceláře v cihelnách. Není to sice advokacie, ale platí sluně. Jde mi hlavně o důchod.”

Po Havlátově odchodu vytáhl Vrbka z plechové skříně Krasavcova akta. Byl to objemný spis, nej objemnějí, s jakým se za čtyřiadvacet let své praxe setkal. Teď k němu přibylo pět stránek Havlátovy výpovědi, úmrtní list a pitevní protokol. Vrbka pečlivě zapsal nové dokumenty do seznamu.

Nadiktoval sekretářce závěrečnou zprávu o ukončení případu. S čistopisem pak zael k podplukovníkovi Stolařovi.

Neslavný konec,” řekl Stolař, kdy dočetl. Myslí, e to není nějaká finta?”

Havlata je sice liák, sčhopný obrátit se na pětníku, ale tohle mu věřím. A také měla by Krasavcova fingovaná smrt nějaký smysl?”

Má pravdu, neměla.” Stolař rázným podpisem schválil Vrbkův závěr.

Tvůj účet s Krasavcem je tedy vyřízen.”

Nikoli mou zásluhou,” namítl Vrbka. Utekl mi mezi prsty.”

Nesouhlasím. Tys ho vystrail Hausnerovým výslechem, tys ho dopadl jako agenta, celou dobu jsi mu lapal na paty. Nakonec jsi ho dorazil v novinách, kdy to jinak nelo. Právě ten článek ho znemonil i venku. Lysý věděl, e nemá východiska.

Domů nemohl, tady jsi ho čekal ty. Vykonal tedy rozsudek nad sebou sám.”

Byl bych ho raději viděl před soudem.”

Jetě něco, Mirku. Ne dá akta do sklepa, vypracuj podrobnou zprávu.”

Provedu, soudruhu náčelníku. Kdy dovolí, mám prosbu. Chtěl bych na dnes odpoledne volno.”

Má je mít. Půjčím ti řidiče s vozem.”

Jak tě napadlo, e potřebuji auto?”

Stolař se mu podíval zpříma do očí. Známe se u nějaký ten rok. Polo Aničce kytku na hrob i za mne.”

Konec