Kapitán Toek ztrácí humor - Alois Jone

I

Kapitán Toek vystoupil z tramvaje a vydal se na cestu k nepříli vzdálenému Jedna plus tři v sídlitním čináku. Byl vlídný podvečer, vzduch tady nahoře na sídliti přece jen o poznání svěejí ne dole, v zakouřeném a zasmogovaném centru, slunce u zapadalo a na západní obloze vytvářelo paletu překrásných barev, na kterou se kapitán Toek se zalíbením zahleděl.

Přestoe dnení den pro něho zdaleka nebyl příjemný, z ničeho nic dostal dobrou náladu a v duchu sám sobě povolil jedno podvečerní kafe” navíc, i kdy u měl dnes v sobě tri. Náladu mu nezkazil ani výtah s cedulkou mimo provoz”, co se v poslední době vyskytovalo mnohem častěji, ne bylo podle něho i ostatních nájemníků ádoucí.

Mařenko,” zavolal z předsíně, kde si odkládal sako a navlékal pantofle, předepsané domácím řádem paní domu, dal bych si jedno kafčo, smím poprosit?”

Odkudsi z hloubi nepřehledných prostor dvaceti, osmnácti, dvanácti a deseti metrů k němu dolehla odpověď …

Beze veho, Jarouku, mám pocit, e ho bude potřebovat …

Kapitán Toek byl zkuený psycholog, jak se to ostatně v jeho povolání dalo předpokládat, a zaslechl v tónu manelčina hlasu něco, co mu zdaleka neslibovalo příjemnou chvilku nad álkem horké kávy s čtením Večerní Prahy, kterou vytáhl z kapsy saka.

Vstoupil do kuchyně, objal manelku, otočenou ke sporáku a políbil ji na tvář. Jako vdycky ucítil příjemnou vůni.

Ahoj, Márinko ..

Ahoj, Jarouku …”

Ani ten pozdrav mu nezazněl tak docela normálně. Měl pocit, jako by se v něm skrývala jakási výzva nebo jemné varování.

Ale to u mu ena nesla na stůl álek s vonící kávou. Toek se blaeně svezl do své oblíbené idle a právě se chystal výjimečně osladit chvilku zasloueného poklidu kostkou cukru, kdy u álku zahlédl obálku se svou adresou.

Co je to?” zeptal se bezelstně.

To je tvoje, Jarouku,” ozvalo se od sporáku, kde stála jeho cho se zaloenýma rukama a vlídně, ale trochu vyzývavě na něho pohlíela.

Kapitán Toek mírně znervózněl a zapátral v paměti, zda snad nedolo k prozrazení nějakého dávného hříchu. A třebae takovou monost okamitě vyloučil, přece jen znejistěl.

Uchopil obálku a vzápětí se mu dostalo dalí ústní Informace od manelky.

Otevřela jsem to, protoe je na obálce razítko koly. Touí po tobě paní ředitelka…”

Po mně?” hlesl kapitán Toek a vidina slastné čtvrthodinky se mu začala rozplývat v eru, které se tlačilo do kuchyně.

Váený pane, četl, prosím, abyste se laskavě dostavil co nejdříve za mnou do koly. Ráda bych s vámi projednala závanou záleitost, o které se nechci zmiňovat v dopise. S pozdravem PaedDr. Kolouková, ředitelka koly. Podpis a datum.

Kapitán Toek upil kávy.

Co provedl?” řekl stručně a zadíval se pátravě do obličeje své choti. Nevyčetl z něho nic.

To nevím,” odvětila a klepla vařečkou do dlaně. Rozhodla jsem se, e s tím počkám na tebe. Vyetřování je přece tvoje hobby.”

Hm, zavrtěl se na idli.

Je doma?”

Jo!”

Tak ho snad zavolej, a to taky slyí.”

Jedenáctiletý Jaroslav Toek mladí, ák páté třídy základní koly, byl netaktně odvolán ze svého pokoje, kde se oficiálně zabýval úkolem z matematiky, a vtaen do kuchyně.

Ahoj, tati,” řekl nevinně.

Ahoj,” opáčil otec a ukázal na protějí idli.

Posaď se.”

Jaroslav mladí poslechl a zkoumavě přehlíel mírně zamračenou tvář svého otce. Podíval se nadějně na matku, ale okamitě zjistil, e ani její výraz neskýtá příli mnoho optimismu.

Co je, tati?

To právě bych chtěl slyet od tebe,” odvětil sue otec a přistrčil mu k nahlédnutí dopis.

Syn ho přelétl očima, znovu se do něj zahleděl a potom papír odmítavě posunul zpět k otci, zavrtěl hlavou a konstatoval:

Nevím, co ti chce, ádnej průvih nemám …

Myslím, e by bylo lepí, kdybys kápnul boskou a nezatloukal.”

Já nezatloukám,” uraeně namítal syn. Já fakt o ničem nevím … V ničem nejedu …

Jsi si tím naprosto jistý?” tázal se dále tatínek. ádné rozbité okno, ádné praskavé kuličky a jiné vylomeniny?”

Ne, tati, fakt, váně.”

Jardo, ty mě zná! Jestli v něčem lítá, tak to raději vyklop hned, nechci se to dovědět a od ředitelky.”

Já o ničem nevím … ledae …

Co ledae?” okamitě zostraitěl otec a matka se obrátila k oběma od sporáku.

Ledae by alovala úča třídní… včera mi sebrala karty ..

Jaké karty?”

No, takový obrázky …

Coe,” polkl nasucho kapitán Toek a v duchu se mu vybavily obrázky, které, jak se domníval, by jeho jedenáctiletého syna zatím neměly zajímat. A vůbec, kde by k nim přiel?

Jaký obrázky?”

No, obrázky fotbalistů, ze výkaček, ví?”

Aha,” oddechl si ulehčené otec. Ty si hraje při vyučování?”

To byla náhoda,” hájil se nepříli přesvědčivě syn, vypadly mi z taky na podlahu a já je sbíral..

Hm,” přemýlel nahlas otec, u tě nebudu zdrovat od učení, syp. Ale jestli v tom je něco jiného, tak si mě nepřej.”

Syn zmizel ve svém pokojíku a kapitán se s nechutí napil studené kávy.

Zajdu tam hned zítra, dovolím se u náčelníka,” zodpověděl němou otázku v tváři své eny. Spokojeně přikývla a začala se znovu zabývat přípravou večeře.

xxx

Druhý den ráno v deset hodin zazvonil kapitán Toek u dveří ředitelny, pojitěné proti nezvaným návtěvám zámkem bez kliky. Nic se nedělo. Kapitán tedy znovu zmáčkl tlačítko zvonku, který nakřáplé zachrčel. Konečně se dveře otevřely a v nich se objevila postava statné padesátnice. Místo odpovědi na pozdrav na něho vyjela:

Co chcete?”

Jsem pozván k paní ředitelce,” odvětil a nastrčil rezolutní eně před oči pozvánku. Přečetla dopis a teprve potom ho vpustila dovnitř.

Posaďte se,” utrousila nevrle, zaklepala na dalí dveře a protáhla se kamsi dovnitř. Zřejmě do ředitelské svatyně.

Hned potom se znovu objevila a řekla o poznání laskavěji.

Můete dál..Nechala ho projít a zavřela za ním dveře.

Na rozdíl od hospodářky byla ředitelka drobná ena, docela pohledná pětačtyřicátnice.

Posaďte se prosím,” pokynula k jednomu z křesel, tísnících se u konferenčního stolku, smím vám nabídnout kávu?”

Ne, děkuji,” zamítl okamitě nabídku v představě, e by ji musela vařit nevrlá hospodářka.

Ředitelka se posadila k němu na druhé křeslo a rozpačitě se usmála.

Pak si odkalala a odstranila neviditelné smítko ze stolní desky. Vzhlédla a jako by si dodávala odvahu, řekla tie:

Nevím, jak začít. Jde o… delikátní záleitost.”

Kapitánu Tokovi, i kdy se tomu bránil, znovu v podvědomí vytanuly obrázky, o kterých se syn Jaroslav zmínil, mírně se zpotil na zátylku a uvaoval, e asi nelo o tak nevinné obrázky, jak tvrdil syn.

Toti pozvala jsem vás, abych vás poprosila o spolupráci…

Toek pokýval hlavou a čekal. Nic jiného mu nezbývalo.

Abyste rozuměl, vy jako odborník byste nám nejspí mohl pomoci. Nerada bych z toho dělala aféru. Jde toti o dobré jméno koly…

Z těchto nepříli konkrétních vět kapitán moudrý nebyl. Pořád jetě nevěděl, o co jde.

Ředitelka si znovu odkalala.

Toti… v naí kole se krade..vyhrklo z ní, sklopila oči a na tvářích jí vyrazily dva nefalované přírodní ruměnce.

Krade?” opakoval nevěřícně.

Ano, ji několik týdnů se dětem ztrácejí peníze …

Aha,” hlesl kapitán Toek, chcete říci, e se ztrácejí peníze mezi dětmi?”

Ano, přesně,” přitakala ředitelka.

Jde tedy o malé částky,” doptával se.

Ó, ne tak docela, divil byste se. Některé děti mají značně vysoké kapesné, dostávají peníze od svých příbuzných, jindy mají předat ve kole různé částky… Ztratilo se u celkem pět set padesát korun edesát haléřů,” pravila ředitelka a nahlédla do malého zápisníčku, aby si ověřila přesnost své informace.

To je dost peněz,” konstatoval kapitán. Hlásili jste to někde?”

Právě e ne,” zapýřila se ředitelka. Chápete, nechtěli jsme z toho dělat aféru. Mysleli jsme… mysleli jsme,” pokračovala s malým zaváháním, e byste třeba vy… kdy máte syna na kole … e byste nám mohl pomoci…

Kapitán Toek se znovu začal mírně potit.

Já?” pravil, ale … to patří do kompetence místního oddělení VB.”

Pane kapitáne,” zahleděla se na něho úpěnlivě, my ve vás skládáme vekeré naděje.”

Hm, zabručel kapitán, ale u chápal, e se z té pomoci, do ní ředitelka vkládá tolik naděje, nebude moci jen tak vyvléknout. Já to tedy zkusím, ale pochopte, mám zcela jiné sluební povinnosti.”

Ovem, ovem,” rozzářila se ředitelka, ale pro vás to bude maličkost.”

O tom kapitán zdaleka nebyl přesvědčen. Bude muset zajít na místní oddělení a dohodnout s nimi dalí postup.

Kde se ty peníze vlastně ztrácejí? Ve třídách, v atnách, nebo…”

To dobře nevíme,” konstatovala zachmuřeně ředitelka. Děti to samy nedokáou přesně určit. Zdá se, e předevím v atnách.” A kdo má do těch aten přístup? Copak se nezamykají?”

Ó, to prosím ano. atny se zamykají po prvním zvonění.” Pojem prvního zvonění měl pro kapitána Toka časově poněkud neurčitou představu, nicméně přikývl, e je mu to jasné. A kdo má od aten klíče?”

Ředitelka se nadechla:

Tak předevím atnáři…

atnáři?” uklouzla kapitánovi otázka.

Ovem, atnáři.”

Kdopak jsou ti atnáři?”

Tak například vá Jarda, upřesňovala svou odpověď ředitelka a Toek se maně podivil nad dosud utajenou kolní funkcí svého syna.

V kadé třídě máme určeného atnáře,” pokračovala ředitelka, a ten po prvním zvonění atnu uzamkne.”

A co kdy atnář nepřijde do koly?”

V kadé třídě jsou dva atnáři,” vysvětlila nevzrueně ředitelka. Dále mají klíče od atny třídní učitelky, kolník, který je současně údrbářem a rezervní klíče visí v kanceláři mé zástupkyně.”

Dobrá,” souhlasil kapitán, ale předpokládám, e si děti berou aktovky, kde by asi měly mít peníze uschovány, s sebou do tříd … take..

Ano, berou, jene ne vdycky. Kdy mají například první hodinu tělocvik, nechávají je v atně. Stejně tak, kdy se jde hromadně do divadla nebo do kina, někdy také, kdy přecházejí ze třídy do jiné budovy na povinný jazyk, pracovní vyučování a podobně. Těch příleitostí je mnoho …”

A to by nelo, poučit děti, aby peníze nenechávaly v atně, myslím v takách?”

To jsme samozřejmě s učitelkami udělaly,” odvětila ředitelka, ale bohuel, s malým úspěchem. Znáte děti. A také, kam ty peníze mají dávat, kdy ne do taek… e ano… zejména děvčata…

Ano, chápu!”

Já ani moje kolegyně jsme o krádeích dlouho nic nevěděly,” pokračovala, děti nic nehlásily. Upozornil nás teprve vá Jaroslav,” pokusila se vzbudit v kapitánově nitru otcovskou pýchu. Pak se provedlo ve třídách blií etření a… obrátila jsem se na vás.”

Můe se někdo nepovolaný dostat nepozorovaně do koly?”

Prakticky je to vyloučeno, kolník zamyká hlavní vchod, rovně po prvním zvonění, potom u musí kadý návtěvník koly zvonit.”

A co odchody dětí ze kolní budovy?”

Myslíte například k lékaři? Tak to jim odemyká rovně kolník nebo učitelka, eventuálně moje zástupkyně.”

Dobře, ale kdy děti odcházejí ze koly domů, je vchod otevřen!”

Ano,” nerada přitakala ředitelka. Ale to u si děti odebírají své věci ze aten, pořád v nich někdo je …

To ovem nevylučuje krádee. Pachatel by mohl být mezi dětmi…

Jistě, souhlasím, jenome to by se snad peníze ztrácely pouze v jedné třídě. Nebo předevím v jedné třídě. Děti by si asi povimly, e se v jejich atně pohyboval někdo z jiné třídy, nemyslíte?”

Kapitán Toek dal ředitelce za pravdu. Ovem to naprosto

nevylučuje, e zlodějíček patří mezi koláky. S hrůzou si uvědomil, e potenciální počet pachatelů je značný, take pátrání bude dost obtíné.

Rád bych se el na ty atny podívat,” navrhl ředitelce.

Samozřejmě. Doprovodím vás.”

Vedla Toka dolů po schodech do suterénu. aten tu bylo opravdu mnoho a podobaly se jedna druhé. Kóje přehrazené drátěným pletivem, uvnitř nízké lavice, pod nimi páry bot, věáky s kabáty a čepicemi.

V jedné atně se na podlaze povaloval plyový zajíc.

Kapitán bral zkusmo za kliky. Dveře byly zamčeny. Podíval se na zámky a pomyslel si, e by je snadno otevřel kadý zlodějský začátečník. Nad atnami byl ovem volný prostor. Přelézt tudy horem, z kóje do kóje by pro průměrně zdatného pááka nebyl problém. Toek procházel kolem aten, sledován nadějnými pohledy ředitelky, která zřejmě doufala, e kapitán odhalí zloděje mrknutím oka.

Poslyte,” řekl Toek, kolik je tu vlastně áků?”

est set padesát dva,” odpověděla promptně ředitelka a dodala: Pokud nikdo nechybí.”

To bude problém,” ohodnotil tento počet v duchu kapitán. Já, bych vám navrhl alespoň jedno opatření. Pokud máte ikovného údrbáře, a podél aten, tady nahoře, v rámech natáhne zvonkový drát a ke kadým dveřím připojí malý stykač. Drát by mohl vyvést k sobě do bytu nebo do sborovny. A zapojit zvonek jen po dobu, kdy jsou dveře aten zavřeny. Ozval by se pokadé, kdyby se v tuto dobu otevřely a kdokoliv by se mohl jít okamitě přesvědčit, zda je atna otevřena legálně, nebo … chápete?”

Ano, ovem chápu. Zvonek zapojíme do kanceláře hospodářky. Jene… to by jí asi mnoho času na jinou prácí nezbylo,” dodala váhavě. A také není stále v kanceláři.”

A co tedy ten kolník?”

To spí,” souhlasila ředitelka. Bydlí v přízemí a k atnám to nemá daleko.”

Ukončili obhlídku a vrátili se do ředitelny.

Víte,” začal rozpačitě kapitán, já vám zatím víc neporadím. Upozorněte znovu děti, aby si dávaly na své věci větí pozor a a vám hlásí vechno, co vzbudí jejich podezření. Ten drát nám snad můe pomoci jedině v případě, e pachatel má své klíče a dostává se dovnitř dveřmi. Jinak musíme čekat na to, e se vlastní nepozorností sám prozradí, nebo ho uvidí někdo ze áků. O té montái bezpečnostního opatření zatím raději pomlčte, kolník by to mohl instalovat, a tady actvo nebude. Mimochodem, jetě mě napadá, vechny děti neodcházejí ze koly hned po vyučování… Mají přece různé krouky. Jejich věci po tu dobu zůstávají v atnách?”

Ředitelka upadla do rozpaků.

Víte, pane kapitáne, to je různé. Někdy si je nechávají

v atnách, jindy si je berou s sebou do společenských místností nebo do dílen … Ale je dobře, e jste mě na to upozornil. Zařídíme to tak, aby si při odchodu do krouků bral kadý své věci s sebou.”

Kapitán Toek se zvedl.

Promiňte, ale u budu muset jít. Zatím jsem vám moc nepomohl. V kadém případě budu o celé záleitosti přemýlet. Kdyby se stalo něco neobvyklého, zavolejte mi. Tady máte moje číslo do práce.”

Ředitelka mu poděkovala za ochotu a vyprovodila ho a k východu.

Kapitán se přesvědčil, e kola je opravdu zamčená. Ředitelka mu odemkla a Toek se rozloučil s pocitem, e její očekávání zřejmě nesplnil.

II.

Zbytek dne uběhl kapitánu Tokovl v rutinní práci, kterou vykonával na úseku obecné kriminality. Uzavřel komplikovaný případ krádee vloupáním a byl by se cítil docela spokojený, kdyby mu v mozku nehlodal červ pochyb nad ranním, nepříli zdařilým vystoupením ve kole. Chystal se, e doma pohovoří o těch věcech se synem a dostal hned lepí náladu. Také proto, e manelka slíbila připravit jeho zamilované jídlo.

,,Tak to bychom snad pro dneek měli,” oddechl si a začal sklízet ze svého pracovního stolu spisové materiály.

,,A jde se. Dneska mě čeká prima večeře,” neopomněl se pochlubit poručíku Hadravovl, svému kolegovi.

Tak? odtuil zvědavě poručík, ,,a jaká?”

Kotlety na lechačce.”

Kotlety na lehačce, to snad nejde k sobě?” podivil se poručík, který dosud nepadl do stavu manelského, obýval samostatnou garsonku, v ní se eny vyskytovaly jen občas. Jeho domácí jídelníček sestával s párků a klobás s hořčicí a bez hořčice, míchaných vajíček na cibulce, bez cibulky, patik a nejrůznějích druhů tu více, tu méně chutných konzerv.

Můe si je zkusit udělat i ty,” nabízel mu recept kapitán. To se mírně naklepou kotlety, dobře se okoření, dají se do pekáčku, jeho dno polije lehačkou, zasypou se bohatě strouhaným sýrem, znovu se polijí lehačkou a dají se péct. K tomu vařené brambory, rajčatový salát a hlavně půllitřík dobře vychlazeného piva  jedna báseň …”

Hm,” odtuil Hadrava. Ale těch kalorií před spaním.”

Kapitán mávl rukou a zamykal zásuvku psacího stolu.

V tom okamiku zadrnčel telefon. Poručík Hadrava zdvihl sluchátko. Pak vzal propisku a něco si poznamenával.

Kapitán se podmračeně díval na svého kolegu, který pozorně naslouchal a psal.

Poručík ukončil rozhovor.

Obávám se, e dobrá večeře i to pivíčko se odkládá na

neurčito.”

To nemyslí váně!”

Poručík pokrčil rameny.

Operační to myslí váně. Máme tu kráde … nebo přepadení… ono to není jasné. Zařizuje výjezdovku.”

Nahlédl do bloku.

Prodejna tabáku, Lázeňská čtrnáctset padesát jedna, Praha est, vedoucí Aneka Dostálová, čekají nás v prodejně.”

To mám radost,” zesmutněl kapitán. Teď, kdy je skoro est

hodin …

No právě,” Hadrava si musel dávat pozor, aby jeho úsměv nepůsobil kodolibě, někdo jí půl hodiny před zavřením prodejny sebral celodenní trbu.”

Kapitán zvedl odevzdaně sluchátko telefonu, aby manelce sdělil, e se s příchodem domů zpozdí.

Jeho zprávu přijala klidně. Byla na podobné situace za těch jedenáct let, kdy se stala manelkou kriminalisty, u zvyklá.

xxx

V Lázeňské ulici očekával výjezdovou skupinu přísluník VB z místního oddělení, rozčilená vedoucí a zároveň i jediná zaměstnankyně prodejny, padesátiletá Aneka Dostálová.

Nejprve se do práce pustil technik. Na nedostatek otisků si nemohl stěovat. Nalézaly se na pultě i na prázdné zásuvce, v ní zůstalo jen pár kovových mincí. Technik musel vechny sejmout a později se pokusit o jejich identifikaci.

Kapitán Toek s poručíkem Hadravou se konečné usadili ve stísněné místnůstce za prodejním prostorem, kde proklínala sama sebe i drzého zloděje neastná, ale patřičně nahavená Aneka Dostálová.

Místnůstka byla zahalená dýmem z nesčetných cigaret, co přesvědčivě dokazoval i přeplněný popelník. Aneka Dostálová zapalovala jednu od druhé, jako by kriminalisty chtěla ujistit, e je enou na svém místě. Kapitán Toek byl nekuřák a zakouřený prostor nesl nelibě. Cítil vak, e přesvědčovat Aneku Dostálovou právě v tomto okamiku o kodlivosti jejího zlozvyku by asi nemělo naději na úspěch.

Posaďte se, paní Dostálová, uklidněte se a podrobně a od začátku povězte, jak se to vechno stalo,” vybídl poručík Hadrava vedoucí prodejny, která rozčileně přecházela sem a tam, pokud Jí to rozměry místnosti dovolovaly.

Nemůu sedět,” odmítla Aneka Dostálová, nevydrela bych to. Budu vám to vypravovat v chůzi… Jak si sednu, začnou se ml třást kolena a dělá se mi mdlo …

Tak prosím,” souhlasil kapitán Toek a představa vábně vonící kotlety zmizela definitivně z jeho představ.

ena vydechla a zapálila si novou cigaretu.

Jak se to stalo? Co vám mám povídat! Bylo asi půl esté, u jsem si říkala, e jetě přijde starý Dubenec pro krabičku Marsek a budu to moct zavřít. Vtom se mi v prodejně objevil on.

Kdo?” zeptali se oba kriminalisté téměř současně.

Ten chlap. Vtrhl dovnitř, celý rozčilený, s mladou paničkou, kterou posadil na idli v prodejně. Jestli jste si nevimli, stojí u dveří… Myslím ta idle … Byl bledý, ona taky … koktal, e moc prosí, abych zavolala sanitku, e to na manelku přilo předčasně. Kouknu na ni, kousala se do rtů, drela se za břicho … No vypadalo to opravdu, e je na rozsypání. Já z toho byla celá pryč. Ona náhle vyjekla, on ji chlácholil, jen klid, duínko, klid, paní nám pomůe … To jako já ..

ňíkal jí duinko?” zeptal se Toek.

Jo, duinko …

Take ji nepojmenoval?”

Nevím, nepamatuju si na nic jinýho ne na tu duinku …

No dobře, paní Dostálová, a co bylo dál?”

Vběhla jsem k telefonu sem dozadu, třásly se mi ruce, za nic na světě jsem si nedokázala vzpomenout na číslo. Vechno se mi pletlo, vytočila jsem místo sto padesát pětky sto padesátku a ozvali se poárníci. Do toho mi vpředu ta enská vzdychala a vyjekovala.

Konečně se mi podařilo spojit se se Záchrannou slubou a vysvětlovala jsem jim, co se stalo. To víte, ptali se na adresu, na jméno, teda moje, vechno si nechali zopakovat, ani se jim nedivím, protoe já nebyla schopná ze sebe vykoktat souvislou větu … Konečně jsem dohovořila, zavěsila, celá zpocená, otírám si obličej kapesníkem a najednou mi dolo, e vpředu je úplný ticho … Vběhnu do prodejny, nikde nikdo. Nejdřív mě napadlo, e ji snad vyvedl na čerstvý vzduch, ale tam taky nikdo nebyl.”

Vrátím se do prodejny, jetě celá tumpachová, najednou mi něco blesklo hlavou, otevřela jsem uple, a to jste viděli… zůstaly v něm jen drobné … Sly na mě mdloby. Kdy jsem se vzpamatovala, zavolala jsem Bezpečnost.”

Paní Dostálová, potřebujeme, abyste nám ty dva podrobně popsala.”

Velké naděje si Toek nedělal. Ta dvojice to dokonale vymyslela a nepochyboval o tom, e měli i dostatek času rychle zmizet. V duchu probíral vechny známé firmy, ale ádná se mu nezdála. Tohle byla rafinovaná a mazaně provedená kráde. Musel ji vymyslet a zorganizovat někdo nový. Prohnaný, lstivý a vynalézavý.

Poručík Hadrava si na kolena poloil blok, do něho zapisoval údaje, které ze sebe přerývaně a na pokračování soukala Aneka Dostálová.

Tak nejdřív ta enská. Vypadala tak na osmadvacet, třicet, blondýna, asi odbarvená, jak u jsem řekla, vypadala, e je v devátým měsíci.”

Jste si tím jista, paní Dostálová? Byla ta ena opravdu těhotná?” přeruil ji kapitán Toek.

Jo ták, vy jako myslíte, e to těhotenství mohla jen předstírat? To si nedovedu představit, byla bledá jako křída a naříkala moc bolestně…

Dobře, paní vedoucí, ale raději nám řekněte, jak byla oblečená, pokud si pamatujete barvu očí, nějaké zvlátní znamení a tak …” ponoukal enu Hadrava.

Aneka Dostálová zmlkla, zamyslela se.

Aha, tak tedy měla flanelovou edou sukni pod kolena, takovou tu přetáčecí, jako pro těhotný a volnou blůzu, dlouhou tříčtvrteční, modrou s nějakým bílým potiskem … Namalovaná nebyla, to bych si vimla a oči… to sl nepamatuju … Moc dlouho jsem na ni nekoukala …

A zvlátní znamení? Třeba nějakou jizvu, mateřské znamínko nebo vadu řeči… to jste si nevimla?”

To nevím … Ona ani nemluvila, jen brečela…

Tak dobře, paní Dostálová,” přikyvoval kapitán Toek a v aludku se mu připomněl svíravý pocit hladu, teď nám popite toho mue.”

Kdybych ho tak dostala do rukou,” zaeptala Aneka Dostálová s výhruně staenými rty a trhla oběma rukama.

Byl vysoký, tíhlý, tlustý, malý… nabízel poručík Hadrava na výběr.

tíhlý, ani vysoký ani malý, tak metr pětasedmdesát, měl světlou sportovní koili s kapsami…

Jaké barvy?”

To nevím, zkrátka světlou, béovou nebo tak … A díny… modrý… trochu ooupaný díny… Ale čistý, to jsem si vimla, já ty zapiněný klacky s nemytejma vlasama vůbec nesnáím. Jo, a pod nosem měl knír…

Vlasy, paní Dostálová?

Vlasy? Jo, měl vlasy,” Dostálová přikývla. Pleatej nebyl…

Ano, ale jakou barvu vlasů?”

Blonďák, měl načesanou pěinku a ten knír taky blond.”

Knír velký nebo malý, úzký nebo iroký? A co oči?” častovali kriminalisté vedoucí prodejny doplňujícími otázkami.

Knír?” opáčila Aneka Dostálová. On nosil přesně takový knír, jako můj nebotík manel. Nebo víte jako kdo?” zeptala se nadějně, jako pan herec Kopecký, jenome ne tak edivý …”

Kolik let byste mu odhadja?”

Kolem třicítky.”

Vidíte, jak nám to jde, povzbuzoval Dostálovou kapitán. Teď jetě barvu očí…

Jeíi, to nevím … Já nevím … snad modrý, … nebo

hnědý… taky mohly bejt edý, já váně nevím … On mě úplně vylekal…

,.Opravdu si nevzpomenete?” vnucoval se poručík Hadrava.

Vedoucí prodejny zakroutila hlavou a zapálila si dalí cigaretu. Jenom vím, e se k ní choval moc něně, utěoval ji, chlácholil jako vzornej manel, ten ničema…

Můete nám říci, kolik peněz bylo v té zásuvce?”

To nemůu, chystala jsem se právě, e to spočítám a odnesu na potu. Ale podle mého takových deset a dvanáct tisíc, dneska byl silnej den. Jo, vzpomínám si, v pětistovkách jsem tam měla odpočítaných deset tisíc, nějaký stovky byly nahoře, a pak ty drohný…

Denní trba je u vás přiblině stejná? Nebo se den ode dne lií?”

Ani ne, tak kolem deseti tisíc. Někdy v pátek a před svátky jetě víc.”

V prodejně jste sama?”

Ne, střídáme se s kolegyní, ta měla dnes volno.”

Některého z těch dvou, co vám sem přili, jste před tím neviděla?” vyptával se kapitán Toek, ale u předem tuil, jakou odpověď dostane.

Neviděla,” prohlásila Aneka Dostálová, mám na tváře dobrou pamě, určité bych si vzpomněla. Větinu zákazníků znám, chodívají sem pravidelně. Těch ostatních nebývá tolik. Turisti a tak …

Paní Dostálová,” končil předběný výslech kapitán Toek, kdybyste si jetě na něco vzpomněla, tak nám zavolejte. A taky budete muset nahlásit kráde na podnik a zajistit inventuru. Třeba se vám ztratilo kromě trby jetě něco jiného …

To by tak scházelo,” odtuila sveřepě. Ale já u se teď na podnik nedovolám, tam nikdo nebude.”

Nojo,” přikyvoval kapitán Toek. Tak tam zavolejte hned ráno …

To taky nepůjde,” namítla, zítra je sobota, na ředitelství nepracují…

Hm, máte pravdu,” uvědomil si neblahou skutečnost i Toek a patřičně ho to rozmrzelo, protoe se i sám chystal, e na podnik zajde.

Nedá se nic dělat. V pondělí vás pozveme na sepsání protokolu a domluvíme se, co a jak dál. Do té doby nebudete moci prodávat…

Vám se to řekne,” povzdechla vedoucí prodejny, ale co zítra udělá kolegyně s novinama? Lidi budou nadávat.”

Tahle otázka přivedla kapitána Toka do rozpaků.

Máte monost kolegyni zavolat nebo za ní zajít?”

Ano, to mám, a taky bych mohla časně ráno zavolat na Péenesku, aby mi noviny nevozili,” rozřeila dilema sama vedoucí.

Tak vidíte, udělejte to. Teď to tady zamkněte. V pondělí se udělá inventura a v úterý můete otevřít.”

V tom okamiku vstrčil dovnitř za zástěnu hlavu technik. Pojďte sem na okamik!”

Kapitán se zvedl v naději, e technik objevil nějakou stopu. U jste skončili?” stačil se zeptat.

Skončili, ale …

Co ale?”

Raději pojďte ven, před prodejnu,” otvíral mu technik vchod. Kapitán vyel ven.

Tak co je, jaképak máte tajnosti?”

Venku stál řidič.

Máme po rádiu dalí hláku ..

Jakou hláku?”,

Od operačního. Oni stačili udělat jetě jednu prodejnu tabáku. Těsně před zavřením. Tím samým způsobem … Je to prodejna číslo sto dvacet dva. Jen o pár bloků dál… Jsme tam za pár

minut.”

Kapitán Toek přivřel oči.

To je ale drzost,” vydechl. To se mi snad jen zdá … Tak to tady skončíme a jedem …

Poprvé po několika letech měl chu si zapálit. Ne vsedl do vozu, stačil si jetě uvědomit, e pohovor se synem se asi dnes u neuskuteční.

III.

V prodejně číslo 122 v ulici U vodárny je čekal přivolaný přísluník VB a vedoucí prodejny. Na rozdíl od rezolutní Aneky Dostálové, která na zloděje svolávala hromy a blesky, druhá postiená, starí, zřejmě těsně před důchodem, nenadávala, ani se nerozčilovala. Neměla daleko k nervovému oku.

Kdy kapitán Toek s členy výjezdové skupiny vstoupili do prodejny, která se v interiéru ani v exteriéru příli neliila od té v Lázeňské ulici, seděla paní vedoucí Karla Brabcová na idli za prodejním pultem, drela v ruce kapesník a z očí se jí řinuly slzy.

Kapitán Toek se obrátil na technika.

Hele, tady si dej záleet. Kdyby se podařilo zajistit shodné otisky s těmi v první prodejně, u by to mohlo něco signalizovat.”

Technik se pustil do práce. Mezitím se pokusil kapitán Toek s poručíkem Hadravou vyslechnout vedoucí Karlu Brabcovou.

Tak u neplačte, tím stejně nic nespravíte. Povězte nám, jak se to vechno odehrálo.”

Jedinou odpovědí mu byl srdceryvný vzlyk.

Kapitán Toek trpělivě čekal. Věděl ostatně, e mu nic jiného nezbývá.

No tak, paní vedoucí, je to sice lumpárna, ale vy přece za nic nemůete, tak si to tak neberte k srdci,” pokusil se Tokovl pomoci poručík Hadrava.

Brabcová ze sebe tie a přerývaně vypravila:

Kdy já nemůu, já nevím … co mám dělat… Sandy na mě u dvě hodiny čeká, chudák ..

Oba kriminallsté se na sebe podívali. Asi se jí to, chudince, popletlo v hlavě, pomysleli si oba.

Kdopak je to ten Sandy?” opatrně se dotázal kapitán.

Můj věrný přítel..

Aha, no z toho si nic nedělejte, za chvíli budeme hotovi a vy mu vechno vysvětlíte,” chlácholil starou paní Toek.

Následoval nový vzlyk.

Nevysvětlím,” zarputile odmítala paní Brabcová, on se mi zatím počůrá.”

Kapitán Toek polkl nasucho.

V jeho mozku se rodila představa vetchého dědečka s nemqcnou prostatou, leícího v posteli a netrpělivě očekávajícího svou druku …

Jo, já u s ním v tuhle dobu dávno chodívám na procházku, on se na ni vdycky hrozně těí..

Ten vá Sandy je pes?”

Jó, pejsek, jezevčík. A já ho musím pustit ven, u je nejvyí čas, já se nemůu soustředit na ty zloděje, kdy Sandy doma trpí..

Kapitán Toek u zail ve své kriminalistické praxi leccos, ale po tomhle citovém výlevu paní Brabcové zůstal zcela konsternován.

Kdepak bydlíte, paní Brabcová?”

Tady za rohem, je to kousek,” pitla a v jejím hlase se objevil zlomek naděje. Já bych byla zpátky hnedle. I se Sandym …”

Kapitán Toek vzdychl a zcela proti předpisu poádal přítomného přísluníka hlídky VB, aby doprovodil Brabcovou domů a asistoval u její procházky s jezevčíkem.

Mezitím technik pokračoval v práci. Toek seděl v prodejně a uvaoval nad prázdnou zásuvkou. Asi za čtvrt hodiny se vrátila paní Brabcová, s ní vcapkal do krámu jezevčík Sandy, přátelsky na kapitána zavrtěl ocasem a zvědavě mu očichával polobotky.

Toek se začal vyptávat.

Paní Brabcová, teď u nám povězte, jak se to vechno stalo.”

Výpověď se v mnohém neliila od toho, co kriminalistům udala Aneka Dostálová. Kráde provedli oba pachatelé podle stejného scénáře jako v předchozí prodejně.

Začalo to s neočekávanými porodními bolestmi, pokračovalo zoufalstvím mladého mue, omdléváním jeho údajné manelky, co vedlo prodavačku k tomu, aby z místnůstky za krámem telefonovala pro sanitku. V pultu zůstala otevřená prázdná zásuvka a navíc zmizely dva kartóny amerik z regálu. Odcizená trba činila přes pět tisíc korun.

V čem se obě pokozené rozcházely, byl popis zevnějku obou rafinovaných pachatelů.

Na blond vlasech se shodly jak u mue, tak u eny. Na barvu očí si nedokázaly s jistotou vzpomenout. Ale zatímco Aneka Dostálová tvrdila, e mu měl na sobě světlou sportovní koili, a mírně ooupané díny, paní Brabcová ho viděla ve vínovém roláku a edých kalhotách, kdeto jeho druka prý na sobě měla volné propínací aty s modrobílým proukem.

Kapitán Toek si z rozdílu v popsaném zevnějku nedělal starosti. Buď se ti dva někde v autě narychlo převlékli, nebo si svědkyně jejich zevnějku a oblečení pořádně nevimly. To kapitán Toek ze své praxe znal. Nedovedl ovem pochopit, proč by se pachatelé převlékali, kdy museli předpokládat, e krlmlnalistům bude zřejmé, e obě krádee spáchala jedna a tá dvojice.

Kdy krlminallsté skončili, doprovodili paní Brabcovou domů, společně s věrným jezevčíkem Sandym. Bylo tři čtvrtě na deset a kapitán usoudil, e u ho doma nebude čekat ani vychladlá kotleta.

Ví co,” řekl Hadravovi, mám hrozný hlad a ízeň. Pojďme někam na pivo a na buřta.”

Hadrava měl stejně pochmurnou náladu jako jeho nadřízený, protoe provihl rande. A tak bez váhání souhlasil. Hospody v okolí vak zavíraly. S velkou námahou se jim podařilo vydímat z jednoho neochotného výčepního alespoň pivo.

Výsledky etření měli, rovně popis pachatelů. To znamená vrátit se na obvodní správu a provést dalí neodkladná opatření.

Domů se Toek dostal před půlnocí. Tie se vkradl do kuchyně. Kdy se snail otevřít chladničku, objevila se mu za zády manelka.

Kotlety budou zítra,” oznamovala, ale udělala jsem ti obloené chleby.”

Odklopila talíř pokrytý utěrkou a kapitán spatřil dva chleby se unkovým salámem, sýrem a okurkou.

Ty jsi zlatá, Márlnko,”

Jeho oko zálibně pohlédlo na orosenou láhev piva, kterou před něho beze slova jeho ena postavila.

Usmála se a opět zmizela v lonici, kam se za ní po chvíli vplíil sytý a poněkud uklidněný Toek. Bez velkých problémů se mu podařilo usnout. Jistě k tomu dopomohly i dvě dvanáctky, které k večeři vypil.

XXX

U sobotní snídaně zavládla v Tokově rodině docela příjemná atmosféra, přestoe se u ráno přiznal kapitán manelce, e bude muset dopoledne zajít do kanceláře. Smířila se s tím, kdy jí slíbil, e si odpoledne vichni tři někam vyjedou.

Proč jsi mi nic neřekl o těch krádeích ve kole?” zeptal se po snídani Toek svého syna.

Aby sis nemyslel, e se vytahuju,” odtuil Jarda. A taky jsem nevěděl, jestli by to bylo vhod ředitelce.”

A to jsi jí taky nakukal, aby mi napsala?”

Ne, to ne, tati,” ohradil se syn. Na to asi přila nae třídní.”

A co si o těch krádeích myslí?”

Já?”

Jo, ty!”

Podle mě,” začal rozváně Jarda, ty peníze krade někdo cizí. Vimni si, ztrácejí se ve vech třídách, nebo alespoň ve větině

z nich.”

Moment,” zarazil ho otec. Říká ve vech, nebo ve větině

z nich?”

No ve větině. Já jsem si to ověřoval. Zjistil jsem, e v kadé třídě se u něco ztratilo, akorát v sedmé B a ve čtvrté C zatím vůbec nic.”

Ale to jsi udělal chytře, Jaroui, to by mohlo něco signalizovat!”

Napadlo mě, e kdyby zloději pocházeli ze koly, tak by třeba úmyslně vynechávali třídy, do kterých chodějí.”

No právě,” přitakal otec, pyný nad důvtipem svého potomka.

Jenome, já si, tati, myslím, e ty peníze asi nekradou děti.”

A proč si to myslí?”

Vimni si. Zatím se ztrácejí jen peníze,” vysvětloval Toek mladí. Kdyby kradly děti, tak by se asi ztrácely i jiné věci.”

Jaké věci?”

No třeba autíčka, karty, talismany a tak. To vechno kluci a holky nosí do koly v takách.”

Otec Toek musel uznat, e na této synově hypotéze něco je. Kterépak dítě by se nezdrelo, kdy u by kradlo, sebrat z taky věc, po které touí a … nemá ji. Anebo na ni.

Take ty usuzuje, e atny vykrádá něco cizí? Ale podle toho, co mi říkala paní ředitelka, se do koly cizí člověk prakticky nedostane. A kdy u, tak o něm ví kolník nebo někdo z učitelského sboru.”

To jo, to souhlasí. Ale napadlo mě, e by tam ten zloděj přiel odpoledne, kdy jdou děti ze koly a zůstal tam zavřený přes noc. Jako e by se někde schoval…”

Kamaráde, tohle se mi nezdá. 2e by se někdo nechával přes noc zavírat ve kole kvůli několika desetikorunám … to je trochu silný tabák.”

Ta slova připomněla kapitánu Tokovi včerejek. Podíval se na hodinky a vyskočil ze idle.

Mám nejvyí čas. Hadrava u na mě určitě čeká.”

Oblékl sako a jetě v předsíni se obrátil na Jardu s otázkou.

Poslechni, dalo by ti moc práce sestavit jmenný seznam áků té sedmé B a čtvrté C?

Ani ne, to bych asi dal dohromady.”

Tak fajn, v pondělí se do toho pus. Ale musí to udělat opatrně, aby o tom nikdo nevěděl. Chápe?”

Chápu, tati.”

Něco mě napadlo, moná je to k ničemu, moná e ne. Ale taková je u nae práce. Take jestli mi chce píchnout, pokus se o to!”

To ví, e jo,” zazářil Jarda. Spolehni se.” Ale jeho odpověď u kapitán Toek neslyel. Sbíhal se schodů a doufal, e mu pojede tramvaj.

Poručík Hadrava byl v očividně mrzutějí náladě, ne kapitán.

Vypadá nějak přepadle, jako kdyby ti ulítly včely…

Včely mi neulítly. Ráno jsem Vlastu volal a práskla mi telefonem. Já ji včera u nestihl a nemohl jsem jí říct, e na schůzku nepřijdu.”

To je ovem mrzuté. Ale nic si z toho nedělej, vechno se spraví. A to tady zabalíme, koupí kytku a půjde Vlastě vechno vysvětlit.”

S tou kytkou to není patný nápad.”

No nic, tak se do toho pustíme.”

Oba kriminalisté zrekapitulovali včerejí, pro ně nepříli vydařený večer, který se naopak vydařil oběma pachatelům.

Tak co víme?” začal Toek. e měli kráde perfektně připravenou a nacvičenou, e byli dva, mu a ena, ve stáří kolem třiceti a pětatřiceti, respektive pětadvaceti, a osmadvaceti let a ena byla ve vysokém stupni těhotenství..

… O tom bych dost pochyboval,” namítl Hadrava.

Asi bude mít pravdu. enská v devátým měsíci nebude podnikat takovýhle vylomeniny. Uvědom si, e neměli moc času, museli se pohýbovat velmi rychle ..

Jene úplně vyloučit to nemůeme,” odvětil Hadrava, kde je psáno, e nebyla v sedmém měsíci. Ty dvě enský z nich byly tak vyjevené, e na jejich odhad nemůeme sázet..

Připusme tedy, e dotyčná spolupachatelka mohla být těhotná. To znamená, e bychom se měli poohlédnout po gynekologických poradnách. Musíme také dát sestrojit identikit obou zlodějů.”

Spolehni se, pozvu ty dvě prodavačky na úterý, uvidíme, jestli se shodnou. V popisu fyziognomie se nijak podstatně nerozcháze-ly, horí u to bylo s oblečením.”

Moudřejí budeme, a nám z laboratoře řeknou výsledek. Kdyby se v těch dvou prodejnách naly alespoň dva shodné otisky, mohly by nám eventuálně pomoci při usvědčení pachatelů.”

Jo, to by mohly,” usmál se kysele poručík Hadrava, ale nejdříve je musíme dopadnout, a zatím … mha před námi, mha za námi.”

Dobrá, připusme, e v tom s největí pravděpodobností

nejede ádná známá firma. Alespoň si nepamatuju, e by někdo z naich hoíků a děvčátek připadl na takovýhle fígl. Ty dva asi nemáme v evidenci… Ale to by v tom byl čert, abychom je do ní dříve nebo později nedosadili jako do kříovky …

Dejme tomu, jene zatím toho z té kříovky mnoho nevíme a tajenka je v nedohlednu. Tak co uděláme?” zeptal se Hadrava…

Za prvé připravíme přibliný popis obou pachatelů a to hned. V pondělí se vydáme na ředitelství podniku, seznámíme je s dvěma případy krádee a poádáme, aby urychleně instruovali vechny prodavače.”

A kde je psáno, e nám přítě neprovedou podobnou věc mimo Prahu? Třeba v Boleslavi, v Ústí nebo v Pardubicích?” oponoval Hadrava.

No jistě, na to musíme pamatovat. Po linii obchodu o to poádáme jejich ředitelství. A sami se musíme postarat o informaci i po naí linii. Za druhé, jakmile bude hotový identikit té enské, musíme obejít vechny gynekologické poradny v Praze. I kdy se osobně domnívám, e celé to těhotenství je fingované. Ale přesvědčit se musíme.”

A za třetí?”

Za třetí se seber, ma do ulic, seeň kytku a upaluj za Vlastou. Má nejvyí čas. Já tady zatím připravím informaci pro ředitelství.

Prima, take přeju hezkou sobotu a neděli.”

Tobě taky,” usmál se kapitán Toek, vytáhl ze zásuvky formulář a pustil se do psaní.

IV.

Kdy v pondělí ráno kapitán Toek na poradě u náčelníka oddělení obecné kriminality obvodní správy SNB informoval

0 tom, co se odehrálo ve dvou prodejnách tabáku v pátečním podvečeru, ozvalo se tu a tam z řad zlomyslných kolegů tlumené pochechtávání. To tu jetě nebylo!

Náčelník, major Burda, sice jízlivé poznámky včas usměrnil, ale

1 jemu dalo značnou námahu, aby skryl náznak úsměvu, kdy kdosi u konferenčního stolu tlumeně prohodil, e je pikantní, kdy se taková věc stane právě zapřisáhlému nekuřákovi, kterým kapitán Toek jako odnaučený kuřák byl.

Toek skončil a přednesl návrh vyetřovací verze a návrh opatření, s kterým hodlal seznámit vedení obchodu. Současně poádal o souhlas k informaci útvarů SNB.

Náčelník souhlasil.

Zatím toho ale mnoho nemáme. Pokud to byla tak rafinovaná

dvojice, pochybuju, e v laboratoři objeví otisky, které bychom u měli v evidenci. A dám na to krk, e a u je to jakkoliv, ti dva  a předevím ten mu, který zřejmě vybíral peníze,  si dávali pozor, aby po sobě ádné daktylky nezanechali. Ale uvidíme. Zatím je předčasné dělat závěry. V kadém případě je důleité zabezpečit, co navrhujete. Aby s moností dalích krádeí byli seznámeni prodavači v celé obchodní síti. Pochybuju, e by se ti dva odváili něco podobného opakovat v Praze. A pokud jde o etření v gynekologických poradnách, zařídím, aby pomohli mládenci z obvodů. Těch poraden v Praze zase nemůe být tolik, abychom to nestačili nejpozději do týdne zvládnout.”

Kdy porada končila, poádal kapitán Toek náčelníka jetě o pár minut.

Co má na srdci?” ptal se major.

Myslím, e bych vás měl informovat o jedné, tak říkajíc soukromé záleitosti… odpověděl Toek.

Snad se s tebou nechce rozvést ena?”

Ne, doma je vechno v pořádku. Ale pustil jsem se do takového melouchu ve kole, kam chodí můj kluk.”

Melouch ve kole?” opakoval udiveně major. Doufám, e tam nechce chodit ve volném čase uklízet?”

Ne, je to takhle. Ve kole, kam chodí můj kluk, se začaly ztrácet dětem peníze. U to dělá poměrně vysokou částku. Byl jsem za ředitelkou, která mě poádala o pomoc. Nebude to asi jednoduché, na první pohled se zdá, e ty peníze nekrade nikdo z áků, i kdy monost by měli. Vypátrat a usvědčit pachatele nebude snadné. Ale oznamuji to proto, e k vyetřování nemám ádný pokyn ani příkaz, a tak trochu fuuju do řemesla místnímu oddělení VB.”

Nojo, to fuuje. Ale domluv se s nimi. Kdy to vezmu kolem a kolem, má k tomu přece jen blízko, syn ti tam chodí do koly, bydlí v místě a my máme za úkol úzce spolupracovat s veřejností. Jinak ovem mám obavu, e těmi dvěma krádeemi případ s trafikami neskončí. Určitě se namlsali a a penízky utratí, a to bude hodně brzo, pustí se do toho znova. Mimochodem, vidí, na to jsme zapomněli, dáme pokyn hlídkám, aby se rozhlédly a pozeptaly po různých podnicích, jestli tam snad podobná dvojice neoslavovala nebo jetě neoslavuje zdařilý lup. Na kdy máte objednané ty prodavačky?”

Na zítřek, s techniky u je vechno dohodnuto. Take zítra bude identikit k dispozici.”

xxx

To byla makačka,” oslovil poručík Hadrava kapitána, kdy se Toek vrátil do své kanceláře. Vůbec nebylo snadný, zjistit, kam vlastně ty neastné prodejny tabáku patří. On existuje velkoobchod tabákovým zboím, to je ovem pouze dodavatel. Pak

podnik Potraviny, do toho je zamíchán drustevní obchod Včela a Jednota; potom taky Pramen Maso a Cukrovinky, dalo mi práci, ne jsem zjistil, kam vůbec zavolat. Jsou to Potraviny, podnikové ředitelství, pod ty patří jednotlivé závody, prodejny potravin veho druhu a kupodivu taky prodejny tabáku. Jenome my jsme zapomněli na jednu věc. Na to, e se tabákové výrobky prodávají také ve Stáncích Potovní novinové sluby. A to je samostatná organizace.”

,,To je sice pravda, ale kdy si představím kiosky PNS, tak mi okamitě dojde, e tam svou metodu nemohu uplatnit. Ve Stáncích nejsou telefony. Jedině by museli prodavačku přepadnout. Ale souhlasím s tebou, abychom informovali i Potovní novinovou slubu. A si nemusíme vyčítat, e jsme někoho opomenuli.”

Dobrá, vezmu si to na starost,” přikývl Hadrava, ,,a co dál? Vyrazíme?”

Pokud ví kam, tak ano. Budou nás čekat?”

Budou, mluvil jsem s ředitelem podniku. Domáhal se blií informace, co prý u něho chceme. Byl z toho dost nervózní.”

Oni o té krádei jetě nic nevěděli?” divil se Toek.

Asi ne, hovořil jsem s ním hned po sedmé hodině. Ty prodavačky určitě volaly na svůj závod, tam museli poslat k inventuře nějakého revizora a ne se to dostane ze závodu na podnik, tak to asi chvíli trvá ..

Dobrá,” přikývl Toek. Jdeme …

xxx

Na podnikovém ředitelství Potravin u oba kriminalisty očekávali. Sotva vstoupili do sekretariátu ředitele, vyskočila ze idle mladičká sekretářka a ani je nenechala pozdravit.

Vy jste od Bezpečnosti, e?”

Ano, dobrý den,” usmál se Toek.

Tak prosím, máte jít dál.”

Dívenka otevřela koenkou pokryté dveře do ředitelovy pracovny. Od vzdáleného stolu jim spěchal vstříc asi padesátiletý mu, s hladce vyholenou tváří, pečlivě učesanými vlasy a mírně se kulatícím bříkem.

Vítám vás, já jsem Hradecký. Dáte si kávu, e ano. Alenko, prosím tě, tři kafe a nějakou sodovku. Tak se u nás posaďte.”

Usadil je do klubovek, sám si sedl na jedno z volných křesel a vyčkávavě na ně upřel oči.

Tak prosím, oč vám jde?!

Pane řediteli, zřejmě jetě nejste informován. Jde o kráde, která se stala v pátek navečer ve dvou vaich prodejnách.”

Coe?” poposedl ředitel, kráde? V pátek? V naich prodejnách?”

Kapitán Toek ho stručně informoval, fieditel si otřel kapesníkem mírně orosenéfcelo.

To se mi ulevilo, tedy, já nevím jak bych to řekl, kdy‘jste se ohlásili jako kriminálka, tak jsem se vyděsil, e snad jde o nějakou velkou rozkrádačku v podniku … Ten vá přísluník, co volal, ředitel oba zkoumavě přelétl mírně roztrpčeným pohledem, byl hrozně stručný..

Dveře se otevřely a dovnitř vplula sekretářka s třemi álky kávy a třemi skleničkami sodovky. Káva voněla opravdu vábně a Toka napadlo, e to bude asi kafe protekční…

Kdy dívka s ladným pohupováním v bocích, kterého si velmi pozorně vímal poručík Hadrava, vyplula ze dveří, kapitán usrkl kávy, uznale přikývl a spustil.

Ředitel si vzal k ruce blok a začal si dělat stručné poznámky.

Kdy Toek líčil, jak ke krádeím dolo, ředitel si ulehčené oddechl.

To jsem rád, e ti zloději jsou cizí a nejsou to nai zaměstnanci. U jsem se bál, e máme někde manko …”

Kdy pohlédl na oba kriminalisty, kteří se na něho poněkud udiveně zadívali, jeho uspokojený obličej se zakaredil.

Promiňte, já vím, kráde je kráde ..

Kapitán pokračoval ve své informaci a ředitel Hradecký se občas omezil na rozhořčené výkřiky.

Kdo by to řekl?”

To je prostě skandál!”

Ti darebáci.”

Ti… ti… ti…”

Zřejmě mu vyschl pramen inspirace a omezil se jen na údivné potřásání hlavou.

Kapitán Toek skončil, dopil kávu a v místnosti nastalo ticho.

Ehm,” odkalal si ředitel. A co jako od nás chcete?”

Od vás chceme, abyste neprodleně zajistili informovanost vech prodavačů v tabákových prodejnách o tom, co se stalo. Předáte jim popis obou pachatelů, který jsme zatím získali. A upozorníte je, e je nutné zvýit opatrnost, protoe se můe stát, e ti dva se o něco podobného pokusí znovu.”

Ne!” zvolal ředitel dotčeně. To snad ne? či ano?”

Těko soudit,” pokrčil rameny Toek. Opatrnosti nikdy nezbývá.”

To máte pravdu. Ujiuji vás, e okamitě vydám patřičné pokyny na jednotlivé závody a inspektoři prodejen jetě dnes vai informaci předají na prodejny. Spolehněte se … V Praze si u ani nekrtnou. To vám slibuju.”

V Praze?” zatvářil se udiveně kapitán. Jenom v Praze?”

No ovem, ná podnik má podřízené pouze praské závody. V kadém kraji má sídlo podobný podnik, a ten spravuje prodejny v rámci kraje.”

Aha,” odtuil sue kapitán a vyčítavě se podíval na svého kolegu.

A kdo řídí ty krajské podniky, pane řediteli?”

No, ony jsou víceméně samostatné, právě tak jako my. Ale celou činnost koordinuje takový útvar… kterému jsme dříve podléhali se vím vudy. Generální ředitelství Potravinářského obchodu. Ono to jetě není tak docela jasné, jak to vlastně v budoucnu bude, víte?”

Kapitán Toek přátelsky přitakal, ale zároveň si uvědomoval, e bude nutné urychleně zajistit podobnou akci, jakou oni podnikli v Praze, i v rámci jednotlivých krajů, a to čím dříve, tím lépe.

Pane řediteli,” vstoupil do rozhovoru poručík Hadravá, takových tabákových prodejen, kde působí pouze jedna prodavačka, máte hodně?”

Větinu. A pracují tam obvykle dva lidi na střídačku. Kdy jeden onemocní, musí se krátit prodejní doba, s tím jsou věčné potíe … Pracují tam převáně eny, některé z nich i penzistky. Nejsou lidi. Od té doby, co je dostatek Spart, se nám u ani do tabáku nikdo nehrne.”

A máte jetě podobné prodejny?” dotázal se poněkud nekonkrétně Hadrava.

Nerozumím, jak to myslíte.”

Prodejny jiného druhu, kde třeba pracují na střídačku také pouze dva lidé …

Kapitán Toek na Hadravu vděčně pohlédl. Ano, je dobře, e na tenhle problém nezapomněl.

Jo, to máme, hlavně cukrárny. Malé cukrárny. Tam také pracuje vdycky jen jedna prodavačka.”

Tak potom bude dobře, abyste informovali i personál cukráren.”

Vidíte, to máte pravdu, já to zařídím. To určitě. Jak říkám, v Praze si ti dva gauneři u nekrtnou …

Připomněli řediteli, e je nutné před znovuzahájením prodeje provést v obou prodejnách inventuru. Zmínili se i o tom, e na zítřek pozvali obě prodavačky, aby jim pomohly vytvořit identifikační portrét obou pachatelů, poděkovali za kávu a s ředitelem se rozloučili.

xxx

Na ulici se kapitán Toek podíval na Hadravu.

Já vím, málem jsem to zpackal. Ale za tu krátkou chvíli jsem se těko mohl zorientovat v jejich organizaci.”

Souhlasil s tím, e bude lepí, kdy informaci v krajských podnicích provedou jejich kolegové z krajských správ SNB. Uloil Hadravovi, aby to zařídil.

Ano. Ale já mám k tobě taky prosbu.”

Prosbu?” divil se kapitán, a jakou?”

Delikátní,” hlesl poručík Hadrava, ale počkám s tím, a se vrátíme…

Sotva se usadili v kanceláři, vybídl kolegu:

Tak ven s tím. Jestli chce půjčit, tak předem limituj své poadavky. Jak ví, jsem enatý a při kadé výplatě cvičím chůzi po rukou.”

Já nechci půjčit,” ohradil se Hadrava. Potřebuju, abys mi něco dosvědčil.”

Proboha, co já ti mám dosvědčovat? Neije na mě nějakou boudu?”

To není bouda. Chci, abys mi dosvědčil, e páteční večer jsem pracovně strávil v tvé společnosti a do dvaadvaceti třiceti.”

A komu to mám dosvědčit? Vlastě?”

Uhodl jsi!”

Ta kytka nebyla nic platná?”

Moc ne,” nerad souhlasil jeho kolega. Ona se toti stala zvlátní věc.”

Ale jdi,” zbystřil pozornost Toek.

Toti, nevím jestli sis viml, ale vedle té druhé prodejny v Lázeňské ulici je noční vinárna.”

Dejme tomu, a co má být?”

My jsme se z té prodejny vyhrabali někdy po půl desáté, jestli se nemýlím,” pokračoval Hadrava ve své soukromé zpovědi. A hledali jsme nějakou hospodu.”

Ano, to sedí,” přikývl Toek.

A chvíli jsme se motali před tou vinárnou. Je tam lucerna nad vchodem, ví? A od světla té lucerny je krásně vidět do ksichtu, teda do obličeje.”

Kapitán Toek cítil, jak se mu v celém těle rozlévá napjaté očekávání.

No a jak jsme se tam motali, vplula do té vinárny se svým amstrem nějaká Adélka.”

Kapitánovi se zdálo, e také jeho kolega vplul do značně kalných vod, a e se marně snaí doplout ke spásnému břehu, take očekává, e mu podá pomocné bidlo.

Dobře, tak tedy Adélka se svým amstrem. A ty tu Adélku zná?”

To je právě ono. Neznám, nikdy jsem ji neviděl. Ale ona zná mě!”

Poněkud zvlátní,” poznamenal Toek.

Já vím, ale ty nezná enské. Vlasta ji pozvala někam do vinárny, kam mě potom zavedla, aby si mé prý Adélka prohlédla … jako jestli jí sedím, a tak,”

Boe mě netrestej,” ulevil si kapitán Toek nad rafinovaností mladých emancipovaných en a začalo mu být kolegy poněkud líto.

A ta Adélka tě uviděla před vinárnou a nevěděla nic lepího, ne doklusat k nejbliímu telefonu, zavolat tvou milovanou a podrobně ji informovat, e jsi ochlasta, sukničkář a tak podobně,” rozsvítilo se kapitánu Tokovi.

Přesně tak,” vzdychl Hadrava a upřel na Toka lítostivý pohled.

Tu kytku si ode mne sice vzala, ale pak začal výslech třetího stupně. Tahala ze mě, v které vinárně a s jakou enskou jsem tam byl. Take já od tebe chci, abys mi potvrdil alibi. Chápe?”

Chápu,” vzdychl Toek. Zdá se mi, e v posledních dnech je vechno obráceně. Policajt má potvrdit alibi druhému policajtovi. To tu jetě nebylo.”

Ale bohuel je ..

Tak mi dej telefon, já to zkusím.”

Hadrava u měl telefonní číslo připravené na papírku, který kapitánovi hbitě podstrčil.

To je domů?”

Ne, do práce. Pochop, kdy ji oficiálně zavolá do kanceláře, tak ti nemůe poloit sluchátko. Je to jistějí, ne ji volat večer do bytu. A taky si nedovedu představit, co by ti asi řekla ena.”

Toek musel uznat, e je na tom mnoho pravdy. A tak vytočil dané číslo.

Kdy dostal k telefonu slečnu Vlastu, nasadil zdvořilý tón, vzal na sebe, a to nelhal, e svého kolegu jetě pozdě v sobotu zdrel v kanceláři a dokonce vymámil ze slečny Vlasty mírnou omluvu a vzkaz .tornu roákovi1, a tedy večer zavolá, e bude doma.

Tlumočil závěr rozhovoru poručíkovi, jemu se zřejmě značně ulevilo.

A potom u nastala pro oba dalí práce na případu, o kterém se zdaleka nedalo říci, e je běný. Toek zajioval s náčelníkovým souhlasem informaci pro kolegy na okresech a Toek vypisoval adresy gynekologických poraden v Praze.

xxx

Domů se tentokrát kapitán Toek dostal včas. Po večeři před něho jeho syn mlčky poloil dva archy hustě popsaného papíru.

Oba archy nesly v záhlaví nadpisy VII. B a IV. C a obsahovaly jména áků.

To jsi sebou mrskl, Jarouku,” zhodnotil otec synovu ochotu, ale má připravené taky učení do koly? Vecko umí?”

Umím, tati,” prohlásil Jarda a s napětím se zahleděl do otcovy tváře.

Kapitán Toek přečetl pečlivě první a potom i druhý list papíru a poádal syna o červený fix. Nikdy mu Jarou nepřinesl ádanou věc tak ochotně a rychle.

A na co to potřebuje?”

Podívej se, ukazoval otec synovi v seznamu a současně podtrhl jedno z jmen.

To je Kubíčka nebo Kubita?”

Kubita.”

A tady, vidí, ve čtvrté C, je předpokládám, Kubitová. Je to tak?”

Ano.”

Mají stejná příjmení,” dedukoval dále otec, mohli by tó být sourozenci.”

Nevím, ale snadno to zjistím,” hlásil se o dalí spolupráci Jarou.

A tady, podívej se, dalí dvě stejná příjmení, afránek Viktor v sedmé B a afránek Albert ve čtvrté C … To mohou být bratři, nemyslí?”

Nojo, to můou,” přikyvoval Jarda.

Tak to laskavě zjisti, ale kladu ti na srdce, nenápadně, aby se to po kole nerozkřiklo! Dokáe to?

Dokáu, to je maličkost. Nikdo nebude nic tuit.”

Tak prima,” odsouhlasil synovu výpomoc kapitán. ,,A jetě by bylo fajn, kdyby ses dověděl něco o tom, jak jsou oblíbení mezi spoluáky a tak … Rozumí mi?”

Jo, tatí, rozumím. Ale nač to vechno bude?”

Dočkej času, já sám nevím, jenom jsem si vzpomněl na tu tvou poznámku, e se nic neztratilo právě ve čtvrté C a sedmé B. A proto jsem chtěl seznam áků obou tříd. Mohl bych sice o něj poádat ředitelku, ale zbytečně bych tím vyvolal podezření.”

Spolehni se, zjistím nenápadně vechno, co potřebuje.”

Ale znovu ti opakuju. ani ty nesmí vzbudit podezření. Slibuje mi to?”

Slibuju,” přitakal Jarda.

Tak a teď bys mi mohl ukázat seity s domácími úkoly.”

V.

Druhý den se na kriminálce sely obě postiené prodavačky. Aneka Dostálová a Karla Brabcová, aby se s jejich pomocí specialisté pokusili sestavit identikit obou pachatelů krádee. Při vytváření portrétu vypovídaly kadá odděleně.

Ne, tu pěinku měl na levé straně,” tvrdila Karla Brabcová. Její kolegyně Dostálová naopak trvala na tom, e mu měl pěinku na pravé straně a na temeni mu trochu odstávaly vlasy.

Celá záleitost probíhala za nesmírné trpělivosti techniků dále. I s očima, a na jejich barvu, kterou si ádná z obou svědkyň

epamatovala. Karla Dostálová si vzpomněla, e ,ten lump’ .něl na bradě malý důlek.

Při sestavování portrétu jeho partnerky to nebylo o nic snadnějí. Karla Brabcová tvrdila, e měla oči blízko u sebe, Aneka Dostálová vak tento postřeh zamítala a přiznávala pachatelce oči mandlového tvaru, posazené dále do stran od kořene nosu.

Obě eny zastávaly kadá své stanovisko a nehodlaly od něho ustoupit.

Neměly byste chu na kafíčko,” nabídl jim o krátké přestávce poručík Hadrava.

,A víte e jo, souhlasila Aneka Dostálová, a Karla Brabcová jen tie přikývla.

Problémy zmizely, portrét neznámé těhotné eny byl konečně dokončen, prodavačky zodpověděly jetě pár dotazů specialisty a konečně se mohla kadá zvlá zadívat na podobizny mue a eny, kteří ukradli v jejich prodejnách celodenní trbu.

Jo, myslím, e takhle nějak vypadali,” souhlasila Aneka Dostálová. Ke stejnému názoru se přiklonila i Karla Brabcová.

Kriminalisté si s ulehčením oddychli, i kdy kapitán Toek si nebyl jist, jak dalece odpovídají sestavené portréty skutečným obličejům obou pachatelů.

Doufám, e máte jetě chvíli času,” obrátil se na obě eny.

Rádi bychom vám ukázali, opět kadé zvlá, fotografie lidí z naí evidence, kteří by mohli být více nebo méně podobni těm dvěma, co jste nám vypodobnily. Moná, e byste v nich poznaly pachatele.”

Poručík Hadrava předloil nejprve Dostálové několik snímků z fotoalba Městské správy VB. Byly to podobizny blonďáků s knírem, bez kníru, se stezičkou i bez. S pohledem z obou profilů i en face.

Na fotografiích se skvěly i portréty blondýn platinových i slámových, blondýn v rozpuku sotva osmnácti let. Z jejich obličejů vak u hleděla do světa zkuenost a záitky, o jakých dvě přítomné eny neměly ve svých padesáti a více letech ani nejmení tuení.

Obě eny prohlíení fotografií docela bavilo, upíjely kávu, Aneka Dostálová si bez povolení zapálila cigaretu a poručík Hadrava jí musel přinést popelník.

Zatímco Karla Brabcová dostala k prohlíení blonďáky rodu muského, zkoumala Aneka Dostálová blondýny rodu enského. Pak zase naopak.

A tak to lo dál a dál, kadá fotografie byla podrobena zkloumání přímo drobnohlednému.

Kapitán Toek naznačil svému kolegovi, aby otevřel okno, protoe v oblacích kouře se u téměř nedalo dýchat.

To je ona,” vykřikla Dostálová a ukala ukazovákem na jednu z předloených fotografií… to je ona … to je ona … opakovala.

Kriminalisté se zahleděli na fotografii, ze které se na ně dívá, obličej Evelyny Drábkové, která se za svých pětadvacet let ivota dostala několikrát do konfliktu s trestním zákonem.

Tvář na fotografii se opravdu značně podobala portrétu, který za spolupráce obou en vytvořili specialisté. Také Brabcová souhlasně přitakala.

Jo, asi je to opravdu ona.

Kapitán Toek oběma prodavačkám poděkoval.

A ukáete nám ji, e ano?” dotazovala se Aneka Dostálová.

To jistě, spolehněte se. Pokud je to ona,” řekl opatrně kapitán Toek, budete ji muset identifikovat z očí do očí.

A to já ráda. Ale budete mě muset dret, abych ji neroztrhla jako hada.”

Konečně obě sebraly své kabelky a vypochodovaly z místnosti. Doprovázel je poručík Hadrava, zatímco Toek si znovu prohlíel Inkriminovanou fotografii.

Evelyna Drábková skutečně mohla být aktérkou krádee v obou prodejnách tabáku. Sice v občanském průkazu měla razítka různých příleitostných zaměstnavatelů, ale přiivovala se prostitucí. Bylo jí pětadvacet a za tu dobu u byla třikrát odsouzena pro příivnictví a jednou pro podílnictví na krádei.

Kdy se oba kriminalisté vrátili na své pracovitě, rozhodli se na dalím postupu.

Bude třeba vyhledat Evelynu Drábkovou, pokud je na svobodě, a prověřit, co dělala v době, kdy dolo ke krádeím.

Tak holt se za ní pojedeme podívat,” pronesl poručík.

Ty se za ní pojede podívat,” odtuil kapitán. To přece zvládne.”

No samozřejmě,” zarazil se Hadrava. To ví, e to zvládnu. Tobě se nechce?”

Ne, e by se mi nechtělo. Ale snad mi promine, ráno jsem se domluvil se enou. Mám s ní ve čtyři hodiny sraz, chce mi koupit nový oblek, protoe podle ní jsem v tomhle obnoeném naprosto nemoný. A já se bojím nějaké kvádro koupit sám, kdy u to musí být, protoe bych asi vybral patné. Kdyby se Márince nelíbilo, dávala by mi to znát mnohem pravidelněji, ne jezdí praské tramvaje.”

Jasný mi je jedno,” usmál se poručík, e já si jako svobodný tyhle problémy s oacováním nemusím připoutět.”

S Vlastou u to má v pořádku?”

Díky tvému přispění, ano. Jsem ti za to zavázán.”

Prima, ale teď u se seber a jeď za tou Evelýnou. Jsem zvědav, jak pořídí.”

Já taky,” řekl poručík.

XXX

Kdy Hadrava v pozdním odpoledni zazvonil u pavlačového bytu ve třetím poschodí, víc jich oprýskaný barák v Libni neměl, zjistil, e zvonek nefunguje.

Znovu pohlédl na kartónovou tabulku, na které bylo rozhozeným písmem napsáno jméno majitelky bytu. Ne, nemýlil se, stálo tam Evelyna Drábková, a za jméno někdo z jejích příleitostných přátel připsal tukou DrSc. Jakých věd, to poručík vytuil.

Chvíli čekal, zahleděl se do přízemí dvora, kde vládl nepopsatelný nepořádek, znovu se vrátil ke dveřím a zaukal. Nic se nedělo, jen kdesi o poschodí ní zatěkal pes.

Bylo jasné, e majitelka bytu není doma. Poručík se rozhodl, e vzhledem k blíící se době večeře a také proto, e nestihl oběd,

o který ho připravila návtěva obou tabákových prodavaček, by bylo záhodno něco pozřít. Sestoupil tedy o tři patra dolů, aby se porozhlédl po nějaké monosti.

Kousek dál na rohu objevil bufet, kde vzal zavděk ohřívanou klobásou a pivem. Kdy dojedl a dopil, coural se bez cíle ulicemi, do kterých padal zvolna soumrak. Pak zamířil opět na adresu Evelyny Drábkové, aby zkusil těstí.

Zaklepal, a opět se nic nedělo. Zabuil silněji a situace se neměnila. Po chvíli vrzly jedny ze sousedních dveří a na pavlač vykoukla postarí ena.

Hledáte někoho?‘1 oslovila poručíka a upřela na něho pátravý pohled zpod huňatého obočí.

Tahle paní na rameni havrana sice neměla, ale jinak by mohla úspěně soutěit s pohádkovou představou jeibaby. Poručík zdvořile pozdravil.

Dobrý večer.”

Dobrý večer,” odpověděl protějek.

Hledám paní, či vlastně slečnu Drábkovou,” oznámil skromně poručík.

A děte, prosím vás, to u jste si nemoh lip vybrat? Takovej slunej pán? Takhle se zahazovat?” syčelo od dveří. Uvědomil si, e se musí poněkud ohradit.

Potřebuji se slečnou Drábkovou jenom mluvit.”

Aha,” zaskřehotala sousedka. Aha,” opakovala, u jsem doma. Vy jste od policie, e mám pravdu?”

Poručíku Hadravovi nezbylo, ne přiznat, e stařena odhadla správně.

Tak to hledáte marně. U se tady aspoň tři tejdny neukázala. A kdyby ukázala, tak bych to musela slyet. Chodívá s takovým rámusem, e by to musel slyet i hluchej. Buďto je u nějakýho kořena, nebo zase sedí. A taky můe bejt ve pitále. Při tom jejím řemesle,” babka se uchechtla, to bejvá dost často. Tak si holt račte vybrat. To by se nám v baráku ulevilo, kdybyste ji na nějakej čásek zabásli, byl by tady aspoň klid. Copak provedla, e se ptám?”

To já vám nemohu říci, paní,” dostal se konečně ke slovu poručík, ale v kadém případě vám děkuji za informaci. Byla jste velice laskavá …

Jo laskavá, to já jsem.” Stařena bez dalího zmizela za dveřmi svého bytu, které se za ní opět zavřely se zaskřípěním, jako ze straidelného filmu.

Poručík se vydal po schodech dolů a dával pozor, aby neklopýtl, protoe v domě zřejmě plnili úsporná energetická opatření na maximum. Pouze dole u vchodu blikala zasmuilá árovka.

Jetě na ulici si uvědomil, e z moných tří variant, které mu předhodila sousedka, můe jednu vyloučit. Měli zjitěno, e Evelyna Drábková je toho času na svobodě. Pokud se zdruje

u nějakého mue, bude asi obtíné ji objevit. Poručík se proto rozhodl zatím prověřit třetí variantu, to jest nemocnice, kam moná byla nucena se uchýlit.

Ale s tím musí začít ráno. Zastavil se u nejblií telefonní budky. Vlastička byla doma a neměla nic proti tomu, aby se setkali.

VI.

Večer s Vlastou se poněkud protáhl a tak přiel poručík Hadrava ráno do zaměstnání nepříli vyspalý, leč přesto plný elánu.

Kdy se ve dveřích objevil jeho nadřízený, měl u obvoláno několik praských nemocnic, kde na příjmu zjioval, zda snad mezi pacienty nemají Evelynu Drábkovou, narozenou tehdy a tehdy, bytem tam a tam. Zatím se na něho těstí neusmálo, ale Václav Hadrava ve svém úsilí nepolevoval.

Kam volá?” zeptal se kapitán Toek.

Sháním nai známou neznámou,” informoval ho Hadrava. Jak se mi podařilo zjistit, doma u měsíc nepřebývá. Její sousedka mě informovala, e prý jsou pouze tři monosti, kde ji hledat. V chládku, to u jsem vyloučil; u nějakého chlapa, v tom případě okruh jejích partnerů těko zjistíme, anebo, jak pravila dotyčná sousedka z pavlače, v některé nemocnici. Prý je tam vzhledem ke svému vedlejímu zaměstnání dosti často.’

Dobrá,” přikývl Toek, kdy u jsi se do toho dal, tak pokračuj. Ale myslím, e i na mravnostním by o ní mohli vědět.”

To mě nenapadlo. Mimochodem, koupili jste aty?”

Toek mávl rukou.

Kamaráde, kupovat něco na sebe a navíc s manelkou není jen tak. Obeli jsme kdejaký obchod s pánskou konfekcí, já u měl nohy uoupané jako listono, ale vechno málo platné. Jednou se to manelce zdálo moc módní, pak zase neměli moji míru, vzdali jsme to, a kdy zavírali.”

Take sis nevybral?”

Co já, prosím tě… Já bych si byl moná vybral. Kdy se ji konečně jeoen oblek docela střízlivého střihu líbil a mně kupodivu taky, trčely mi z rukávů ruce málem po lokty. Vypadal jsem jako pop-zpěvák, ti to teď tak nosí. A co ty, jak jsi strávil včerejí večer?”

Báječně,” opáčil stručně Hadrava a kapitánu Tokovi bylo naprosto jasné, e tím jedním slovem vyjádřil dostatečně zřetelně, čím se asi ve volném večeru, ba i v noci zabýval.

Já mám nejvyí čas na poradu u náčelníka.”

Kdy kapitán odeel, dal se poručík znovu do telefonování. Konečně mu těstí přálo. Dotyčná osoba byla hospitalizována na venerologickém oddělení nemocnice v Apolinářské ulici.

Hadrava načmáral kapitánu Tokovi stručný vzkaz a vydal se tramvají směrem k Botanické zahradě.

Doel do nemocnice a ádal o rozhovor s primářem. Měl smůlu, nebo primář byl sluebně mimo Prahu. Sestra ho zavedla za slubu konajícím lékařem, doktorem ebestou. Hadrava se představil, legitimoval a doktor ho odvedl do lékařkého pokoje.

Dáte si kávu, pane poručíku?” začal otázkou a zároveň i nabídkou. Hadrava rád souhlasil, protoe probdělá noc, by velmi příjemná, se mu i teď připomínala zíváním, které ovem potlačoval.

Tak co byste rád?” ptal se lékař, kdy před něho stavěl álek s kouřící kávou.

Jak jsem zjistil, je u vás hospitalizována jistá Evelyna Drábková. Potřeboval bych si ověřit nějaké podrobnosti.”

Evelyna Drábková nebyla zřejmě doktoru ebestovi neznámá, protoe se usmál a přitakal.

Jo, Evelynka, ta u nás není poprvé. Je to hezká holka, ale bohuel zkaená skrz naskrz.”

Pane doktore,” pravil poručík a napil se kávy, mně ani nejde o její půvaby. Rád bych věděl, od kdy u vás leí.”

To nebude problém. Chvilku vydrte, skočím si pro dekurs. Jsem hned zpátky.”

Slib opravdu splnil, rozevřel desky a vysypal ze sebe:

Evelyna Drábková, narozená 9. září 1968, bytem… to asi znáte … ano, tak ta u nás byla přijata 15. května.”

Poručík zklamaně vydechl.

Jste si tím jist, pane doktore?”

Naprosto jist,” ohradil se lékař.

Poručík si podruhé lokl kávy, která byla opravdu silná. Uvědomoval si, e těstí se k němu obrací zády. Vdy obě krádee se udály o týden později. Ale přesto se jako tonoucí pokouel chytit pověstného stébla.

Nebyla snad na čas proputěna, nebo nedostala volno kvůli nějaké rodinné záleitosti?”

Kdepak, pane poručíku, Evelyna je tak říkajíc obě svého povolání. Té bychom volno nedali pro nic za nic. Stačí jedna noc a je schopná otrávit ivot hned několika neastníkům. Ale vás jsem tady u nás jetě neviděl, vy nejste z mravnostního?”

Ne, nejsem, vyetřuju jinou záleitost. Zdálo se, e by v ní Evelyna mohla mít prsty.”

Lékař zamítavě zavrtěl hlavou. Asi vás zklamu, ale bouel…”

Počkejte, doktore, a nebylo by moné, aby se od vás vzdálila svévolně, ani byste o tom věděli, řekněme na čtyři hodiny…

Lékař se zamyslel.

To prakticky nepřipadá v úvahu. Uvate sám. Ráno sestra měří teplotu, pak následují injekce, léky, snídaně, potom je vizita, oběd … odpoledne po obědě je sice chvilku klid, ale kolem čtvrté je svačina, teploměry, potom zase léky, injekce a večer prochází pokoje slubu konající lékař.”

Hadrava musel uznat lékařovo zdůvodnění.

A pak,” rozhovořil se znovu doktor ebesta, civilní oděvy jsou zamčeny v atně, vydává je sestra jen se souhlasem primáře nebo jeho zástupce. A u nás to jsou opravdu ojedinělé případy, protoe my tady máme podobných individuí, jako je Drábková, mnohem víc.”

Poslyte, doktore, ale přesto bych si rád s Drábkovou

pohovořil.”

Samozřejmě, nejlíp bude, kdy vám ji přivedu sem, abychom z toho nedělali na pokojích rozruch, souhlasíte?”

Poručíkovi nic jiného nezbývalo.

Za chvíli vpustil doktor ebesta dovnitř pacientku v nemocničním upánku. Na obličeji měla dokonalý mejkap, nehty rudě nalakované.

Zvědavě se podívala na poručíka. Hadrava musel uznat, e pravdu měl nejen doktor ebesta, kdy tvrdil, e je hezká, ale i obě trafikantky, které ji označily za pachatelku. Její obličej se opravdu věrně shodoval s portrétem na identikitu, jak ho vypracovali podle jejich popisu specialisté. Snad a na účes, ale poručík předpokládal, e Evelyna asi těko měla v nemocnici příleitost navtěvovat svou kadeřnici.

Smím si u vás zakouřit, doktore?” zeptala se a ebesta přikývl.

Drábková vytáhla z kapsy krabičku dunhillek a s rozkoí vtáhla kouř.

Tak o co kráčí… vás jsem jetě neviděla, vy jste novej?”

ebesta jí zřejmě u předem stačil informovat o účelu Hadravovy návtěvy.

Kde jste byla dvaadvacátého května v pět hodin odpoledne,” vyrazil ze sebe Hadrava a vzápětí si uvědomil, e nevhodnějí otázkou začít nemohl.

Drábková se rozesmála.

Jo, tak to vám ráda sdělím. Byla jsem na pokoji číslo osumadvacet a sestra mně právě v té chvíli píchala do zadku

injekci.

ebesta, který postával u okna, sebral ze stolu dekurs a rychle v něm zalistoval. Pak přikročil k poručíkovi a mlčky mu ukázal záznam. Evelyna měla pravdu. Injekce byla v dekursu pečlivě zaznamenána.

Poručík vytáhl identikit neznámého blondýna. Za zeptání nic nedá.

Podívejte se na portrét tohoto mue. Prohlédněte si ho pečlivě.”

Evelyna se zadívala na kresbu.

Feák,” prohodila. Aspoň na obrázku. Ale ivýho jsem ho nikdy neviděla. Sorry,” dodala do svého českého slovníku slůvko z angličtiny. Snad jediné, které zřejmě pouívala při slubách zahraničním zákazníkům.

Tak to je vechno, slečno Drábková,” řekl poručík, můete jít. Děkuji vám.”

,,Ó prosím,” usmála se. Rádo se stalo.” A odplula prunou chůzí z pokoje, zanechávajíc za sebou oblak vůně francouzského parfému.

Nic?” zajímal se doktor ebesta.

Nic,” povzdechl si poručík. V kadém případě dík za pomoc, doktore. Na shledanou.”

Hadrava se vydal dolů Apolinářskou ulicí. Zklamán, e lákavá stopa se ukázala klamnou.

Kapitán Toek z toho taky radost mít nebude.

Toek z toho opravdu radost neměl. Navíc se hned po návratu z porady na jeho stole rozdrnčel telefon.

Volala ředitelka.

Pane kapitáne, promiňte, e vás obtěuji, ale stal se nám malér. Ztratily se nám dalí peníze. Tentokrát je to moc najednou, dělá to přes osm set korun.”

Coe?” zalapal Toek po dechu. Osm set?”

Bohuel,” ozvalo se vyčkávavě na druhém konci aparátu.

A provedla jste opatření, na kterých jsme se dohodli?”

Neprovedla, pane kapitáne, kolník to nejdřív odmítl, e prý má dost svých starostí. Teprve kdy jsme uzavřeli dohodu o vykonání práce, tak se do toho pustil. Ale nestačil vechno. Take zařízení jetě nefungovalo.”

To je ale chyba,” přeel do útoku kapitán Toek. To se potom nesmíte divit, paní ředitelko.”

Já vím,” pitlo sluchátko provinile.

A jak je to moné, e se ztratila tak velká suma?” dotazoval se kapitán …

To máte tak,” naříkalo sluchátko, třídní učitelka Vávrová v sedmé B bude mít padesátiny a děti se usnesly, e jí koupí nějaký dárek. A navíc, jeden chlapec měl s sebou pětistovku.”

Pětistovku?” vytřetil oči kapitán.

Ano, pětistovku, dostal ji od rodičů, aby si koupil tretry.”

A to mu rodiče dávají peníze jen tak?”

Oni jsou dobře situovaní,” vysvětloval smutný ředitelčin hlas.

A co dělají, prosím vás?”

Oba jsou zaměstnaní v Masně,” odpovídala ředitelka.

Aha,” přikývl chápavě kapitán. Moment, jetě mě napadlo. Celá třída měla aktovky v atně?”

Ano. Sedmá B měla první hodinu tělocvik.”

Poslyte, paní ředitelko.”

Ano?” ozvalo se nadějně na druhém konci.

Můete mi zjistit, kdo z té sedmé B na tělocviku chyběl?”

To mohu, samozřejmě, kdy chvilku počkáte.”

Kapitán chvilku počkal a za několik minut se dozvěděl, e na tělocviku scházel Viktor afránek, který vak byl u lékaře a přinesl potvrzení. Do koly přiel na třetí hodinu.

A kde byl v té době kolník?” pronásledoval ředitelku dalí otázkou.

Byl mimo budovu, sháněl barvy. Bude přes prázdniny natírat zábradlí na schoditi.”

Kapitán přislíbil ředitelce, e se ve kole znovu zastaví, důtklivě ji upozornil na nutnost instalace bezpečnostního zařízení a s ulehčením zavěsil.

To, co právě vyslechl, mu nedávalo smysl. Kdy se od syna dověděl, e sedmá B a čtvrtá C byly a dosud krádeí uetřeny, domníval se, e viník by mohl pocházet právě z těchto tříd. A teď někdo provedl kráde v sedmé B.

Ale současně tu byla přece jen určitá stopa. Ten, kdo kradl, musel být perfektně informován. Jednak o tom, e kolní taky zůstanou první hodinu zavřené v atně, jednak o tom, e děti ze sedmé třídy budou mít při sobě v ten den peníze na dar třídní učitelce. Zda pachatel věděl i o pětistovce jednoho z chlapců, nebo zda to pro něho byla jen astná náhoda, se zatím nedalo usoudit. Zajímavé je, e Viktor afránek chyběl.

O to větí bylo jeho rozladění, kdy mu poručík Hadrava vykládal o tom, jak pořídil na venerologickém oddělení v nemocnici u Apolináře.

Já si to myslel,” zalamoval prsty sevřených rukou. To by bývala musela být velká náhoda. Ty dvě krádee má na svědomí někdo úplně nový, s kým jsme se jetě nesetkali. Takhle mazanou kráde by nikdo z naich známých firem nebyl schopen vymyslet, nato zahrát…

Co budeme dělat?” prohodil poručík.

Rozjedeme se po gynekologických poradnách. Kolegy na obvodech jsem u poádal o spolupráci. Ty si vezme osmičku a já devítku. Nic jiného zatím dělat nemůeme.”

Má u zprávu z laboratoře?”

Mám,” odtuil Toek. Otisků tam byla spousta, identifikovali otisky obou trafikantek a desítky dalích, ale nevedlo to k ničemu. V evidenci se nenalo nic. Jo, vlastně ano, jeden otisk by nás mohl zajímat. Patřil Kadlčíkovi. Dlouhá léta se přiivoval jako kapsář. Jenome, jak se zjistilo, Kadlčík zemřel týden před tím, ne byly obě trafiky vykradeny. Take jsme zase tam, kde jsme byli.”

Prostě pech,” odlehčil si poručík.

Prostě pech, jenome náčelníkovi to takhle těko zdůvodníme! Nebo si myslí, e bych mu mohl přijít na oči s tímhle tvým závěrem? Ze máme prostě pech?”

Hadrava jen odevzdaně zakoulel očima.

Asi ne!”

Tak vidí,” vzchopil se kapitán Toek, nechrne nářku a jdeme se podívat do těch gynekologických poraden.”

xxx

Navtívili a prověřili gynekologické poradny na osmém a devátém obvodě. Odpoledne se seli v kanceláři.

Houby nerostou,” konstatoval kapitán Toek.

A ryby neberou,” povzdychl jeho kolega.

Take nemá nic?”

Naprosto nic.”

Já taky ne, povzdechl kapitán. Vypadá to, e těhotenství bylo pouze fingované. Uvidíme, jestli někdo z kolegů neměl víc těstí ne my. Naděje umírá poslední,” dodal kapitán, ale příli povzbudivě to neznělo.

Uvidíme se zítra. Zatím ahoj.”

Na viděnou.”

S těmito pozdravy se oba rozeli do svých domovů. Poručík Hadrava byl tak otráven a uchozen, e po chvilce váhání zamítl pokuení zavolat Vlastičce a spořádaně se odebral do své garsonky, aby dospal mnohem příjemnějí včerejek.

Po večeři se Tokovi přihlásil jeho kolní zpravodaj Jarda.

Tak co nového, Jaroui? Vechno klape?” předeel ho otec otázkou dříve, ne syn stačil vypovědět, co ve kole zjistil.

Ale tati,” ohradil se Jarda, kdy mu otec stručně řekl:

Nejdřív uka osobní účet, pak se budem bavit dál.”

Jarda přinesl ákovskou kníku.

Matematika jedna, přírodopis dvě.” Pohlédl zamračeně na Jardu. Vyruoval při vyučování,” četl poznámku.

Jaroui, ten přírodopis se mi sice nelíbí, ale budi, dvojka není patná známka. Jene co znamená to vyruování?”

To se stane, tati, jen jsem něco chtěl poeptat Otovi a u to bylo.”

Nevymlouvej se, asi toho bylo víc. Dej si pozor, aby nepřiel ke slovu řemen. Úkoly má hotové?”

Jasně, tati. Vechny, máma mi je podepsala.”

Tak dobrá, a teď teda spus, co jsi zjistil. Vidím, e se nemůe dočkat.”

Tati, měl jsi pravdu. Kubitová ze čtvrté C a Kubita z esté A jsou sourozenci. A afránkové jsou bráchové …

Prima,” konstatoval otec, a co jsi zjistil dál?”

Kubitová a Kubita ijí jen s mámou, táta od nich odeel, Kubistovi jsou rozvedený. Paní Kubitová je lékařka v nemocnici na Bulovce. Kubita je nejlepí ák ve třídě a Kubitová se taky učí dobře. Prý k nim dochází jejich babička, ona je taky lékařka a dědeček taky. Ale ten prý u je v penzi.”

Dobře, Jaroui, doufám, e jsi se na tyhle údaje nevyptával po celé kole …

To bys mně křivdil, tati, nikdo nic netuí, dal jsem jen řeč mezi klukama, úplně nenápadně.”

Fajn, Jardo, a co ti druzí dva … ti afránkové?”

Starí chodí do sedmičky a druhý je ve čtyřce. Ten Viktor afránek, říkaji mu Viki, vloni málem rupnul z matyky, dostal se přej do sedmičky zázrakem. Dost patně se učí, samý bramboráky …

,,Bramboráky?” opakoval poněkud nechápavě Toek. Co to

je?

No čtverce, tati, bramborový medaile.”

Hm, tak to jsem tedy nevěděl,” přikývl otec, ale pokračuj..

Albert se prý jetě v třeáku dost snail, neměl ani trojku, ale letos mu to tak nejde. Dostal u několik poznámek za patnou přípravu a taky několikrát chyběl ve kole, ale vdycky přinesl omluvenku od rodičů ..

A dozvěděl jsi se taky něco o jeho rodičích?1’

Jarda pokrčil rameny.

Moc ne. Paní afránková prý pracuje v Osvobozené domácnosti. Pan afránek je doma a bere invalidní důchod. Prý se kluci afránkovi vytahovali, e jejich táta bejval slavnej. Ale v čem, to nevím…” *

Nevadí, Jardo, to, co jsi zjistil, zatím stačí. Ale u se raději nikoho na nic nevyptávej, ano?”

Myslí, e by ti to mohlo pomoct?”

Toek pokrčil rameny.

A ví o tom, tati, e se včera ve kole zase ztratily prachy? Prý hodně peněz a zrovna v sedmé B, kam právě chodí Viktor afránek.”

Ano, vím, volala mi ředitelka …

No a co udělá?”

Dočkám času jako husa klasu,” odvětil Toek neurčitě. Ve kole se o té krádei u taky mluví, e?

To se rozkřiklo hned dopoledne. Ve kolní jídelně u o tom věděl kde kdo … Jo a taky se povídá, e kolník montuje nějaký poplaný zařízení u aten, natahuje tam dráhy. To jsi jim poradil ty?”

Ach boe,” vzdychl upřímně Toek. Kdy o tom ví ty, ví o tom samozřejmě celá kola. Take to zařízení, které jsem jim opravdu navrhl instalovat, bude asi houby platné. Pokud o něm pachatel jetě neví, tak se to brzy doví.”

Ale třeba ho to odradí, dostane strach.”

Ké bys měl pravdu, Jarouku,” ukončil otec rozhovor a nechal se přemluvit ke společné rodinné partii Člověče, nezlob se, kterou hrával jen s velkým sebezapřením. Dneska zvlá.

V noci se kapitánu Tokovi zdál zvlátní sen, byl zavřen ve kolní atně a marně se namáhal dostat z ní ven. Kdykoliv se ve snu dotkl zamříované stěny, dostal elektrickou ránu. Ráno si manelka stěovala, e sebou celou noc házel.

Jetě ne Toek odeel, vzpomněl si a poádal Jardu, aby se nenápadně vyptal, jestli ten chlapec, co měl u sebe pětistovku, se o ní předem zmínil, take o tom věděli i dalí. A pokud se tak stalo, před kým hovořil, e si půjde koupit tretry.

Nový úkol převzal Jarda s neskrývaným uspokojením.

Kdy na kapitána Toka na ranní poradě dola řada, byl nucen sue konstatovat, e v případě krádeí v tabákových prodejnách není zatím nic nového a dosavadní stopy se ukázaly jako klamné.

Major se zamračil.

,,V nemocnicích jste nic neobjevili?”

Jednu slečnu z naí evidence.”

No a?”

Bohuel, v době činu leela na venerologickém oddělení. Prověřili jsme její alibi. Je mimo podezření.”

A co gynekologické poradny?” dotazoval se plukovník.

Toek sdělil negativní výsledky z osmého i desátého obvodu.

Já bych tady něco měl,” ozval se nadporučík áda.

Tak mluv,” vyzval ho náčelník.

V gynekologické poradně na Praze 4 je vedena Marcela Mrázková. Je v estém měsíci těhotenství. Podporučík Váňa ze čtvrtého obvodu mě informoval, e její zevnějek do značné míry odpovídá naemu portrétu. To by sice jetě nic neznamenalo, ale pamatuju si, e jsem před časem vyetřoval nějakou Marcelu Kissovou, tenkrát jela v překupnictví paovaných digitálek. Tady to má, Jaroui,” podával kapitánu Tokovi na kusu papíru stručnou informaci. Prověř si to. Měla stejné bydlitě jako Marcela Mrázková. Třeba se ta Kissová mezitím provdala a jmenuje se Mrázková.”

Toek převzal papír bez valného nadení, ale nezbylo mu, ne kolegovi poděkovat. Měl u několik podobných hláek z dalích obvodů. Po prověření se vak ukázalo, e k ničemu nevedou.

Po návratu do své kanceláře vstrčil poručíkovi Hadravovi do ruky papír, který dostal od Sády.

Podívej se na to.

Poručík si přečetl: Marcela Mrázková, narozená 5. 6. 1960, bytem Praha 4, Milevská ulice 1543.

ádovou rukou byl připsán nic neslibující dovětek:

(Za svobodna pravděpodobně Kissová  v evidenci.)

Co s tím?” tázal se.

Prověř to. A Mrázková se prý podobá podle popisu naí blondýně.”

Kdy se poručík vrátil z evidence, potvrdil kapitánovi, e se áda nemýlil. Marcela Mrázková se za svobodna skutečně jmenovala Kissová, byla dvakrát vyetřována pro napomáhání trestnému činu, ale vdycky z toho vybruslila pro nedostatek důkazů.

Take ona se nám vdala?”

Ano, vzala si nějakého Jiřího Mrázka, kterého asi taky bude znát. Říkávalo se mu Jirka Očko a specializoval se na byty. Má jich na svědomí pěknou řádku.”

A sakra, to u zní zajímavě.”

Docela jo,” přitakal mu Hadrava, jenome Jirka Očko-Mrázek v současné době sedí a bude sedět Jetě pět měsíců. A mimochodem, neni to blonďák!”

Co kdy se jeho manelka dala mezitím dohromady s některým z Mrázkových kompliců? To by nebylo nic nového, taková dočasná kolegialita mezi lidmi z brane,” poučoval Toek svého kolegu.

Hadrava odevzdaně přikývl a vypravil se do Vězeňské ulice. Její název mu připadal  jako místo bydlitě pro Marcelu Mrázkovou  více ne příhodný.

Kdy zazvonil u dveří bytu Mrázkových, zaslechl dětský pláč. e by se to u narodilo? pomyslel si, ne ze dveří vyhlédla blondýna v těhotenském pláti.

V duchu odhadl, e na ni sedí popis obou trafikantek jako ulitý. A pak u se nestačil divit. Dětský pláč značně zesílil. A do pláče se mísil dalí dětský smích a křik. Těch dětí tady zřejmě bude víc.

Vy jste paní Mrázková?” zeptal se.

Ano,” usmála se na něho blondýna. Ale jestli jdete kvůli dítěti, tak vás musím zklamat. Já u ádný neberu. Na víc bych nestačila a taky se mi sem u těko vejdou.”

Poručík Hadrava zalapal po dechu. Ne se stačil vyjádřit, Marcela Mrázková pokračovala:

Pojďte dál, já vám dám adresu Stáni Kloučkové, tam byste moná uspěl. Jedni rodiče si od ní vzali dítě nazpátek, přijela jim babička.”

Hadrava vstoupil dovnitř a zul si polobotky. V tom okamiku se mu zazdálo, e si popletl adresu a ocitl se v jeslích. Z prostorné místnosti na něho hledělo několik párů dětských očí. Vude samé děti. Dvě z nich seděly na nočnících, jedno se na něho povzbudivě usmálo:

Stjejdo, já kakám!”

Dva punti se mu pověsili na nohy. Jeden z nich, Hadrava nebyl schopen odhadnout, zda holčička nebo kluk, mu nastrkoval panenku a adonil:

Stlejdo, vona panence utlhla lučičku, pidělej mi ji, plosím tě.”

Hadrava se jetě nestačil vzpamatovat.

Blondýna se omlouvala:

Promiňte, hned se vám budu věnovat.” Vzala jednomu z dětí nočník, hbitě mu utřela zadeček a zmizela na WC. Hadrava zaslechl umění proudu splachované vody. Dalí děti si ho zvědavě prohlíely.

Marcela Mrázková se mezitím vrátila.

Tak chcete tu adresu? Není to daleko. Jen o pár bloků ulic dál.”

Hadrava se nezmohl na odpověď. Odmítavě zavrtěl hlavou.

Já myslela, e chcete pro dítě náhradní jesle, e vás sem někdo poslal. Jene sám vidíte, e víc u bych jich nezmohla.”

Hadrava se rozhodl přistoupit k svému poslání. Rozevřel sluební průkaz.

Paní Mrázková, já jsem poručík Hadrava od Bezpečnosti. Potřebuju si něco ověřit.”

Úsměv na tváři Marcely Mrázkové ztuhl.

Tak a co, prosím vás? Nemůete mě nechat na pokojí? Snad byste mohli vědět, e mám manela v lapáku. Sama čekám dítě,, to vám nevadí?”

Hadrava u začínal tuit, e na téhle adrese úspěchu nedosáhne, přesto vak se odhodlal k dalí otázce.

To víme, paní Mrázková. Ale já se vás přesto musím zeptat, kde jste byla 22. května od sedmnácti do devatenácti hodin.”

Vy se mě ptáte, kde jsem byla? Copak nevidíte ty děti? Mám je kadej den na starosti od esti ráno a pro poslední si rodiče přijdou kolem sedmý večer. Někdy i pozdějc.”

Vy jim hlídáte děti? vykoktal ze sebe poručík.

Vidíte, e hlídám, to mi závidíte nějakou tu korunu nebo co? V jeslích jim prasknul vodovodní přívod z ulice, u to opravujou druhej měsíc a pořád nejsou hotoví. Nejdříve jsem si vzala támhle Aničku, pak přiel Robertek, já se s rodiči znám, a pak se to rozrostlo. Na národním výboru jsou rádi, e jsem se toho chopila, se mnou to dělají jetě dalí tři enský. Je to snad trestný?”

Já … já nevím … kdy máte souhlas národního výboru, tak asi ne.”

To víte, e mám povolení,” odsekla a přinesla stolní kalendář. Tak vy chcete vědět, kde jsem byla dvaadvacátýho května? Podívejte, mám to tu napsaný. I se jmény dětí. Tady doma! Pokud na tom budete trvat, tak na to mám asi pět svědků, e si vyzvedli děti kolem sedmý večer.”

Hadrava přisvědčil.

Jeden z dočasných obyvatel improvizovaných jeslí mu nabízel lízátko a asi tříletá holčička sdělovala, e se polulala.

Tak to vidíte,” povzdechla Mrázková a jala se bez ohledu na zkamenělého Hadravu opatřovat počůranou Ivanku.

Hadrava opatrně překročil dva malé lezoucí výzkumníky, astně se dostal ke dveřím, obul se, pozdravil paní Marcelu Mrázkovou, vracejíc! se z koupelny s Ivankou v náručí, opatrně za sebou zavřel a teprve na ulici ulehčené vydechl.

Kapitán Toek se pochechtával, kdy mu Hadrava líčil svůj záitek ze soukromých jeslí v Milevské ulici.

Večer dával výsledek Hadravovy návtěvy u paní Mrázkové k lepímu doma a manelka se bavila. Také se dověděl od Jardy, e Potoček, jak se ák s pětistovkou jmenoval, o ní vykládal kde komu jetě předtím, ne dolo ke krádei. Toek přikývl. To se dalo čekat.

VII.

Po rafinovaných zlodějích jako by se slehla zem. Kapitán Toek spolu s poručíkem Hadravou nepokročili v pátrání ani o krok,

k nelibosti vlastní i jejich náčelníka, majora Burdy. Valily se na ně dalí úkoly a případ krádee v prodejnách tabáku zůstával neuzavřen.

XXX

Frantika Habrová odslouila za pultem třicet let. Nyní u dva roky uívala zasloueného důchodu a pomáhala starat se o dvě vnoučata, osmiletou Věruku a čtyřletého Káju. A samozřejmě o svého mue, vánivého zahrádkáře, který trávil v zahrádkářské kolonii za městem kadou volnou chvíli.

Kdy za ní vedoucí provozu závodu Potraviny 008 zala s prosbou o měsíční záskok za onemocnělou prodavačku v nedaleké prodejně tabáku, příli dlouho nepřemýlela a přikývla. Nebylo to ostatně poprvé. Frantika Habrová si říkala, blíí se doba letních dovolených a prázdnin. Kadá koruna navíc se můe hodit.

Společně s inspektorkou prodejny provedly předepsanou předávací inventuru, shledaly, e onemocnělá vedoucí má vechno v naprostém pořádku, Habrová podepsala kromě jiných formulářů i smlouvu o osobní hmotné zodpovědnosti a nastoupila k radosti stálých zákazníků, kterým zavřená prodejna nemohla poskytnout nic z jejich kuřáckých rozkoí, nato aby si v ní mohli ráno před nástupem do tramvaje koupit noviny.

Paní Habrová byla za pultem a mezi zákazníky jako ryba ve vodě. Starala se o pravidelné zásobení zboím, občas ji přiel na skok navtívit mu, někdy se zastavila dcera, vracející se z práce domů, jindy přiběhla cestou ze koly osmiletá Věruka. Babička pro ni vdycky měla připraveno něco dobrého.

Úderem esté hodiny otvírala prodejnu, v deset zavřela, spěchala domů, aby ukuchtila něco k obědu, ve tři hodiny odpoledne u se otáčela za pultem a do osmnácti večer. Pak zavřela a odnesla trbu na potu. Při návratu se někdy zastavila u dcery, bydlící nedaleko, potěila se s vnoučaty, doma pak připravila večeři a potom obvykle usedla s manelem k televizoru.

V jednom červnovém večeru se krátce po páté hodině ozval v zadní místnosti prodejny telefon. Frantika Habrová se právě chystala přepočítat trbu. Domnívala se, e volá dcera, ale zmýlila se.

V telefonu se ozval příjemný muský hlas.

Dobrý večer, je to, prosím vás, prodejna tabáku číslo dvě stě osmdesát v Křovinkách?”

,,Ano, přikývla paní Habrová. Kdo volá?”

To je paní vedoucí?” tázal se dál neznámý.

Ano. Co si přejete?”

Paní vedoucí, mám pro vás nepříjemnou zprávu, prosím vás, nelekejte se, není to zas tak zlé.”

Co se stalo?” vykoktala ze sebe a v podvědomí jí vytanulo na mysli slabí srdíčko jejího mue.

Vae vnučka měla malou nehodu, porazilo ji auto a sanitka ji dovezla k nám do nemocnice.”

Jeímarjá,” vykřikla Frantika Habrová.

Nerozruujte se. Právě je na ambulanci, vechno bude zase dobré, vae dcera sedl na chodbě a čeká, a skončí vyetřování. Vypadá to na lehčí úraz. Dcera mě poádala, abych vám zavolal, dala mi vae číslo,” hovořil klidným hlasem mu v telefonu. Prosí vás, abyste zala k nim do bytu a informovala vaeho zetě. Máte mu říct, aby veho nechal a přijel za ní k nám do nemocnice Na Frantiku. Víte, kde to je?”

Jo, to vím,” vydechla.

Tak dobře,” pokračoval neznámý, a tedy přijede na chirurgii, a má si vzít auto. Je docela moné, e vám vnučku dáme do domácího oetřování..

Tak to opravdu není tak zlé?”

To víte, e ne, a pokud si ji tady necháme, tak jenom pár dnů, spolehněte se. Ale raději si pospěte, dcera je tu sama a je poněkud nervózní, bylo by dobře, aby tady s ní byl manel.”

Rozumím,” přikyvovala prodavačka, rozčilená a vystraená z toho, co se Věruce přihodilo. Já hned běím.”

Dobře, dobře,” uklidňoval ji muský hlas v telefonu. A hlavně si nedělejte zbytečné starosti. Tak hlavu vzhůru, paní vedoucí.”

V telefonu klaplo, neznámý zavěsil. Frantika Habrová doposud strnule pozorovala němé sluchátko. Pak se vzpamatovala, poloila je do vidlice, hodila na sebe kabát, popadla klíče, v letu zamkla prodejnu a spěchala ke stanici tramvaje.

Kdy viděla, e na refýi je prázdno, napadlo ji, e tramvaj asi před chvílí odjela. Změnila svůj úmysl a vydala se k dceřině bytu pěky. Srdce jí bilo a v krku.

Konečně uviděla obrysy známého čináku. Přila blí a srdce v prsou se jí málem zastavilo. Nevěřila svým očím. Před domem se projíděla vnučka na kole. Ano, byla to ona, u o tom nemohla pochybovat.

Věruko!” vykřikla těstím bez sebe, tobě se nic nestalo?”

Je, ahoj babi,” vyjela babičce Věruka vstříc, ty jde k nám?”

Ty nejsi v nemocnici?” naléhala babička.

Co bych tam dělala, babi?”

A maminka a tatínek jsou doma?”

Táta se chystal, e k vám zajde, nai by chtěli jít na osmou do biásku, jestli byste s dědou nepřili hlídat. 2e přijdete, babi, já se těím..

Snad, Věruko, to ví e přijdu,” prohodila babička a pospíchala k výtahu. Rodičům vylíčila, co se jí přihodilo. Dcera tomu nemohla uvěřit, ze se rozčílil, co je to za ničemu, který dokáe starou paní vyděsit k smrti.

A pak ho napadlo:

Poslechněte, babi, nezapomněla jste zamknout prodejnu?”

Habrová se zarazila, ale pak zavrtěla hlavou.

To ne, ale budu se tam muset vrátit, v tom leknutí jsem tam nechala trbu. Musím ji spočítat a odnést na potu.”

Tak si radi pospěte. Nebo víte co, já vás tam hodím autem. Pak se stavíme u vás doma pro dědu, chtěli jsme vás poprosit, abyste nám večer pohlídali děti. mám lístky do kina. U jsme s Věrou nebyli ani nepamatuju. lo by to?

Tchyně přikývla; sjeli výtahem do přízemí, ze nastartoval auto a za chvíli u zastavoval před prodejnou.

Paní Habrová odemkla a vstoupila dovnitř. Netrvalo to ani minutu a opět se objevila ve dveřích. Zoufale vykřikla:

Pavlíku, proboha, oni mě vykradli!”

X x x

Kapitán Toek se tu zvěst dověděl v okamiku, kdy se chystal usednout k večeři. Práskl telefonem, vběhl do kuchyně a řekl:

Márlnko, musím odjet.”

V předsíni nazul boty, navlékl sako a plá a vypadl z domova. Za několik minut u seděl v autě spolu s poručíkem Hadravou, který se rovně netvářil nadeně, a s dalími členy výjezdové skupiny, technikem a psovodem se sluebním psem.

Dlaba ulic vlhla pod mrholivým detěm, ftidič se zorientoval poměrně snadno a brzy zastavil před prodejnou číslo 280. čekali tam na ně dva přísluníci z místního oddělení VB, postiená Frantika Habrová a její ze, rozzuřený dvojnásob nad tím, co se stalo jeho tchyni, a také proto, e nebudou moci s manelkou do kina.

Nejprve obsadil prodejnu technik se svým nádobíčkem a pustil se do práce. Zatím hovořil kapitán Toek s okradenou prodavačkou.

Kdy se to stalo?”

Před zavřením prodejny,” vykládala a kapitán si pomyslel, e se situace opakuje i kdy tentokrát v jiné podobě.

Chtěla jsem u začít počítat trbu, kdy zazvonil telefon. Tak jsem ho zvedla, ozval se nějaký muský hlas a ptal se, jestli je to prodejna dvě stě osmdesát v Křovlnkách,” líčila průběh rozhovoru.

Take se vám nepředstavil?”

Ne, já na to ani nevzpomněla, myslela jsem, e volá nějaký doktor z nemocnice. Byla jsem roztřesená, jetě jsem se ptala, jestli je to zlé, ale on mě uklidňoval, e to není tak strané. Taky mi řekl, e má ze přijet do nemocnice. Na Frantiku, na chirurgii.”

Kapitán Toek zamyleně pokýval hlavou. I kdy pachatele tentokrát nikdo nezahlédl, napadlo ho, e v tom můe mít prsty tá dvojice zlodějů, po které marně pátrají. Vymyslela si dalí rafinovaný trik.

Jak dlouho tady pracujete, paní..

Habrová. Ani ne měsíc, já u jsem v penzi, tady jsem to vzala jen na záskok.”

Ť.T * v- > >.

ífP-A 1

A na podniku vám nic neřekli o krádeích, které se nedávno staly právě v prodejnách tabáku?”

Ne, vůbec nic.”

Kolik asi bylo té trby?”

Určitě přes tři tisíce korun.”

Jestli jsem vám dobře rozuměl, tak vlastně ani nevíte, kdy se vám ty peníze ztratily. Jestli je někdo ukradl, zatímco jste vzadu telefonovala, nebo zda se k vám do prodejny někdo vloupal, a kdy jste spěchala za vaím zetěm. Je to tak?”

Na Habrové bylo vidět, e usilovně přemýlí. Pak odevzdaně přikývla.

Je to docela moné, e kdy jsem telefonovala. Pochopte byla jsem rozruená.”

Kapitán Toek se obrátil na technika. Podívej se na zámek, jestli není pokozen.”

Technik zavrtěl hlavou.

To bych ho musel vysadit a vzít na mechanoskopii. Ale vypadá neporueně.”

To by znamenalo, e vám peníze sebrali, jetě kdy jste telefonovala, paní Habrová. Nepodívala jste se do zásuvky, ne jste odela z prodejny?”

Ne, spěchala jsem za Pavlem, tedy za zetěm, byla jsem straně rozčilená…

Kapitán Toek se rozhlíel kolem. Napadlo ho, e člověk který paní Habrové telefonoval, si vytypoval prodejnu u dřív a tak, aby mohl sledovat svého komplice. Uvaoval, e spolupachatelkou mohla být opět ona neznámá blondýnka.

Není tady někde poblí telefonní budka?” zeptal se místních přísluníků VB.

Jeden z nich bez váhání přikývl.

Podívejte se, tamhle.” Ukazoval směrem, kde pod větvemi vrby prosvítaly obrysy telefonní budky.

Kapitán Toek se obrátil na poručíka Hadravu.

Odtamtud mohl zavolat bez obav, e ho někdo zpozoruje. Kdy komplic vypadl z prodejny, jetě chvíli udroval rozhovor a pak teprve zavěsil. A tam technik sejme otisky, třeba se nám budou hodit.”

Od neastné důchodkyně, která si navíc vyčítala, e ponechala trbu v prodejně a poruila tak předpisy, se u nic kloudného nedověděl.

Vechno nasvědčovalo tomu, e kdy opoutěla prodejnu, peníze u v zásuvce nebyly. Zloděj nebo zlodějka je stačila ukrást, zatímco kumpán hovořil telefonicky s Habrovou. Měli to dobře vymylené. Chladnokrevně kalkulovali s tím, e starou paní zpráva o nehodě vnučky vzruí a odvede její pozornost. Plán jim vyel. Otevřít zásuvku a sebrat peníze do připravené kabelky nebo taky bylo dílem několika vteřin. A ta nalezená stokoruna, která leela pod prodejním pultem, nasvědčuje tomu, e zloděj

spěchal. Neměl čas se pro ni sehnout, bylo by to pro něho riskantní. Za pultem je málo místa. A je docela moné, e to ani nepostřehl.

Technik dokončil práci v prodejně a odeel sejmout otisky do telefonní budky.

Pokus s nasazeným psem skončil bez výsledku. V prodejně i na ulici bylo příli mnoho stop.

Kapitán Toek v duchu myslel na ráno. Představoval si, jak se asi bude tvářit náčelník, a mu podá hláení o dalí krádei v prodejně tabáku.

A to jetě netuil, jakou se doví novinku.

xxx

Major Burda přijal na ranní poradě zprávu kapitána Toka kupodivu klidně.

A teď dobře poslouchej, Jaroslave! V době přiblině stejné, kdy dolo ke krádei v prodejně v Křovinkách, ohlásil kráde vedoucí prodejny tabáku v Lipenecké ulici na Praze 3.

Coe?” vytřetil oči Toek. To není moné…

Bohuel to moné bylo,” odtuil major.

Přece ti gauneři nemohli být současně na dvou místech,” oponoval Toek.

Nevím, jestli to byli ti dva, po kterých pátráme, ale jisté je, e včera v 18.05 byla operačnímu hláena kráde v prodejně tabáku č. 315 v Lipenecké ulici č. 48 v Praze 3.

Kdy tam mládenci z obvodu dojeli, vyprávěl trafikant Jan Hoek prakticky tuté historku, jakou jsi slyel ty, kdy jsi vyetřoval kráde v prvních dvou prodejnách. Přiběhl mu s naříkající enou a prosil, aby vedoucí prodejny ihned zavolal sanitku, protoe jeho manelku srazilo auto a odjelo. Hoek tvrdil, e ena silně krvácela z rány na hlavě, na které si přidrovala kapesník.

To je divné,” skočil mu Toek do řeči. Copak nebyl informován o způsobu krádeí, které se staly?”

Byl, Jardo, byl. Jenome podle něho tohle nebyl ani blondýn ani blondýna a navíc to zranění viděl na vlastní oči. Krev prý kapala na podlahu.”

Aha,” zavrčel Toek. Nový trik.”

Asi má pravdu. Zatímco vedoucí telefonoval, vyfoukli mu celodenní trbu v hodnotě kolem osmi tisíc korun.”

To se mi snad jen zdá!” vzdychl kapitán Toek. Kadopádně se na tu prodejnu zajedeme podívat, pohovořit si s postieným. Ti dva museli mít někde schované auto, aby se mohli pohybovat na dvou místech téměř současně. A podle toho, co se odehrávalo včera v Křovinkách a přiblině ve stejné době v Lipenecké, vypadá to na stejné pachatele ..

Souhlasím,” přikývl major. Připadá mi to, jakoby si z nás chtěli utahovat.

Vl

Po návratu od náčelníka oddělení běhal Toek po kanceláři jako rozzuřený lev a sděloval poručíku Hadravovi, co se právě dověděl na poradě.

To snad není pravda,” pratil poručík pěstí do stolu. Čeho je moc, toho je příli.”

XXX

V prodejně na Lipenecké ulici u probíhala srovnávací inventura. Vedoucí Jan Hoek se na rozdíl od vech tří postiených prodavaček choval klidně. Vyprávěl podrobně kriminalistúm, co se včera vpodvečer v prodejně přihodilo. Kapitán si uvědomil, e Hoek má u vlastně premiéru za sebou, protoe včera musel toté líčit kolegům z třetího obvodu.

Poslyte, pane Hoek, vás přece ze závodu informovali o tom, jak dolo ke dvěma předchozím krádeím ..

To ano,” přitakával Hoek. Ale uvědomte si, pane kapitáne, e ani jeden z těch dvou nebyl blondýn a zranění té eny jsem viděl na vlastní oči. Málem se mi udělalo patně, kdy jsem viděl, jak krvácí.”

Přesto to nedovedu pochopit. To vás vůbec nenapadlo, e by to mohla být jen jiná varianta divadýlka, které ti dva u předvedli v jiných prodejnách?”

Napadlo, nenapadlo. Povaoval jsem za svoji povinnost zabezpečit co nejrychleji pro zraněnou enu pomoc. A to jsem, prosím, udělal.”

To jistě,” uklíbl se Toek, a pak jste zjistil, e ti dva jsou pryč a v zásuvce vám chybí trba, e? Ś

Ano prosím, přesně tak. Kdy jsem domluvil se záchrannou slubou, nebylo po těch dvou ani stopy,” konstatoval klidně Hoek a kapitána jeho klid začínal tvát. Napadlo ho, e takhle by se neměl chovat člověk, kterému někdo takřka před jeho očima zcizil celodenní trbu.

Do rozhovoru se vmísil jeden ze dvou inventurníků, kteří zatím čekali, a kapitán skončí hovor s trafikantem.

Promiňte, ale rádi bychom dokončili inventuru, mnoho toho nezbývá.”

Kapitán Toek nevrle přikývl.

Dobrá, a dokončíte inventuru, neodcházejte, prosím vás, rád bych se vás taky na něco zeptal.”

Toek mrkl na poručíka Hadravu a vyel ven z prodejny.

Posly, mně se něco nezdá. Ten vedoucí je obdivuhodně klidný, dělá, jako kdyby se ho ta kráde málem netýkala. A taky je mi divné, e by byl tak naivní a skočil těm dvěma na lep. Tady něco nesedí.”

Hadrava přikývl.

Mně se to taky nelíbí, jene jak z toho ven? Ví, co mě napadlo?”

Kapitán Toek zavrtěl hlavou. To nevím.”

Jaké bylo včera počasí kolem esté hodiny večer?”

K čemu nám to bude?” odsekl kapitán.

Hned uvidí,” nedal se vyvést z klidu poručík. Pokud si vzpomene, bylo včera kolem esté večer jetě docela hezky.”

No dobře,” souhlasil kapitán, a kolem půl sedmé začalo poprchávat. A co dál?”

Vidí ten parčík?” pokynul Hadrava hlavou přes ulici. Kapitán Toek se tam zahleděl. Přímo proti prodejně, v proluce několika domů, byl malý parčík s lavičkami.”

Kapitánovi dolo, na co Hadrava naráí.

U ti rozumím. Chce říct, e kolem esté večer bylo jetě hezky a v tom parčíku mohli sedět na lavičkách lidé..

Právě,” ermoval rukou Hadrava. A museli vidět přímo na prodejnu. Tím pádem sl mohli vimnout zraněné eny a toho, kdo ji vedl do prodejny, kdy, jak nám tvrdí Hoek, dolo ke krádei.”

Chytrý,” ohodnotil poručíkův nápad Toek.

A protoe to je tvůj nápad, tak se pokusí vyhledat svědky. Teď asi není nejpříhodnějí doba, ale kdy se k tomu parčíku vrátí odpoledne, moná bude mít těstí. U se se mnou do prodejny nevracej. Zkus to tady trochu proklepnout, zastav se na místním oddělení VB. Sejdeme se v kanceláři, řekněme po poledni.”

Platí,” souhlasil Hadrava a vydal se na obhlídku blízkého okolí, zatímco kapitán se vrátil do prodejny.

Inventurníci pili kávu a povídali si s vedoucím.

Tak co,” otázal se kapitán, u jste skončili?”

Ano,” zvedl se ze idle mladí mu, jestli chcete nahlídnout, můeme vám ukázat inventurní zápis.”

Nic dalího se neztratilo?” ptal se kapitán.

Nic,” potvrdil mu druhý inventurník. A inventura sedí, vechno je v pořádku.”

Tak vám děkuju. U vás nebudu zdrovat.”

To nic, pane kapitáne. Chtěli jsme jenom dokončit inventuru, dopijeme kávu a půjdeme.”

Já taky,” rozhodl se Toek. Tady u nemám co dělat.”

Kdy podával ruku vedoucímu, zdálo se mu, e v jeho tváři na okamik zahlédl náznak ironického úsměvu.

Rozloučil se také s oběma inventurníky, vyel z prodejny a pospíchal zpět do kanceláře. Sotva dosedl za stůl, sejmul z vidlice telefonní sluchátko a vytočil číslo ředitele Hradeckého.

V telefonu se mu ozvala sekretářka a kapitán poádal o spojení s ředitelem.

Pan ředitel… tady není. Mohu něco vyřídit?”

Ze není?” napruil se kapitán. Jste si tím jista, slečno?”

Kdo volá, prosím?”

Kapitán Toek, z kriminálky,” pronesl důrazně.

V telefonu cosi zachraptělo, chvíli se nic nedělo a pak se ozval rozmrzelý hlas ředitele Hradeckého!

Prosím, tady Hradecký..

Kapitán Toek se představil a hned pokračoval.

Doufám, e u se k vám donesla zpráva o dvou nových krádeích v tabákových prodejnách, pane řediteli..

V telefonu to znovu zachraptělo.

Bohuel, je to nepříjemné.”

Mám k vám naléhavou ádost, pane řediteli.”

Prosím, co si přejete?”

Měli byste zopakovat instruktá vech vaich prodavačů, kteří přicházejí v úvahu. Důchodkyně, která nastoupila v prodejně dvě stě osmdesát v Křovinkách, nebyla instruována vůbec a Jan Hoek z prodejny tři sta patnáct, přestoe o krádeích věděl, tuto Informaci Ignoroval. Chci vás dále poádat, abyste na tuto prodejnu vyslal dvojici zkuených inventurníků, kteří provedou hloubkovou fyzickou inventuru.”

Pane kapitáne, to přece zajistil přísluný závod. Domnívám se, e inventura u byla provedena.”

Já vím. Ale přesto vás ádám, aby se provedla jetě jednou. A nejlépe, kdy tam budete delegovat lidi z jiného závodu. Nebo z ředitelství podniku.”

Kapitán Toek přímo cítil, jak se na druhém konci telefonu Hradecký oívá.

Vy snad máte nějaké podezření, pane kapitáne?” vyzvídal opatrně.

Nemohu vám víc říci. Mohu se mýlit, ale přesto vás o provedení hloubkové Inventury ádám.”

Tak dobrá, já to hned zařídím. Polu tam lidi od nás, ředitele závodu o tom budu informovat.”

Budu vám vděčný, kdy mi o výsledku inventury podáte zprávu,” končil hovor kapitán Toek.

Za hodinu se vrátil do kanceláře i poručík Hadrava.

Přiel s nepořízenou.

V hospodách sedělo jen pár melouchářů. Stálí hosté, větinou penzisti, chodívají na pivo a večer. Ale na oddělení mě informovali, e v podvečer se chodívají projít do toho parčíku obyvatelé okolních domů. Někteří tam věnčí psy, u kolem toho byly nepříjemnosti. Take se tam budu muset navečer vypravit znovu.”

To udělej,” souhlasil kapitán. Mimochodem, poádal jsem ředitele Hradeckého, aby na prodejně nařídil novou hloubkovou inventuru.”

Myslí, e ti dva inventuru odbyli?”

Nechci tvrdit, e ji odbyli, ale uvědom si, e se s Hokem znají dlouhá léta, zřejmě nikdy neměl ádné manko, věděli, e se

ztratila trba, uvědomují si, e zloději těko mohli ukrást také cigarety. A jestli, tak pár krabiček v prodejním prostoru. A co kdy mávli rukou nad skladem a nepřesvědčili se, jestli uskladněné zboí opravdu souhlasí s doklady ..

Ty si zkrátka myslí, e s tou krádeí něco není v pořádku …

Myslím,” odpověděl kapitán. Hoek se mi zdá a nepřirozeně klidný, ta kráde ho vůbec nevyvedla z míry ..

Třeba má takovou náturu,” zapochyboval Hadrava.

Prosím, nedá se to vyloučit. Ale přesto se chci přesvědčit.”

Poručík Hadrava se pozdě odpoledne znovu vydal k parčíku na druhé straně ulice, právě před prodejnou tabáku.

Byl docela hezký den, občas vykouklo z mraků i ustarané slunce.

Hned při příchodu do parku si viml, e jedna z laviček, stojících podél cesty, přímo nabízí pohled na vchod do prodejny.

Po cestičkách pobíhalo několik dětí, opodál se procházela starí paní s pejskem, a právě kdy Hadrava zvaoval, zda by ji neměl oslovit, přisedl k němu na lavičku proedivělý, hladce oholený a dobře oblečený mu kolem sedmdesátky.

Dovolíte?” zeptal se.

Jistě,” posunul se Hadrava na kraj lavičky.

Děkuju. Vás jsem tady jetě neviděl, vy jste tu asi jen náhodou, viďte … Asi na někoho čekáte …

Máte pravdu, pane, naprostou pravdu, pomyslel si v duchu poručík, jenome já vám nemůu vyklopit, e čekám právě na vás.

Měl jsem tady něco na práci, a tak jsem se na chvíli posadil. Je tu docela hezky.”

Tak, tak, přitakal starý pán a vytáhl z kapsy čibuk. Já si tady taky rád posedím chvilku před večeří, přečtu Večerní Prahu, někdy popovídám se známými.”

Hadrava usilovně přemýlel, zda se má mui legitimovat a otevřeně se ho zeptat, kdy mu starý pán mimoděk sám pomohl.

Včera tady vykradli tamhletu tabákovou prodejnu,” ukázal holí na vchod.

Váně?” podivil se Hadrava. A to jako v noci?”

Ale kdepak v noci. Za dne, za bílého dne.”

Konec

Ale kdepak v noci. Za dne, za bílého dne.”

Jak je to moné?” divil se nevěřícně poručík.

No, u jo, zatvářil se zasvěceně soused na lavičce, vyfoukli trafikantovi trbu skorém před očima.”

Oni ho přepadli?”

Ne. Uili na něj krásnou habaďůru. Byli dva, muskej a enská. Vypadala jako poraněná, mělo ji přej porazit auto, aspoň tak se to povídá. Chtěli po něm, aby přivolal sanitku. A zatímco volal záchranku, tak mu vybrali ze uplíku vechny peníze a zmizeli.”

To se mi nechce zdát, e by naletěl na takový trik,” podněcoval Hadrava ke sdílnosti starého pána, který si obřadně zapaloval čibuk. Kdy jej rozdýmal, procedil mezi zuby:

Nic ve zlým, ale já mu to docela přeju. Taky na něj jednou někdo vyzrál, na izuňka.”

Ale, ale, usmál se poručík, tak se mi zdá, e ho v lásce nemáte.”

Nemám. Taky k němu u dávno nechodím. Ani pro noviny, ani pro tabák. To si radějc zajdu ke konkurenci, i kdy je to o hodně dál.”

A pročpak?”

Víte, on milej pan Hoek rád idí. Třeba o korunku, o dvě. S kunčoftem se baví, usmívá, vrací vám nazpátek drobný a vy ani nevíte a jste voizenej. Jednou mě lupnul o pět korun a od tý doby jsem se u něho neukázal.”

ftíkal jste, e tu sedáváte v parku pravidelně,” pokouel se Hadrava o těstí, to byste při nejmením musel vidět tu bouračku?”

Neviděl jsem nic a nevím přesně, kdy se to mělo stát. Chodívám kolem půl páté, trochu se projdu, pak si sednu na tuhle lavičku a dám si čibuk.”

A včera jste tu byl taky?” nevydrel Hadrava.

To víte, e byl, ale to u muselo bejt po vem. Seděl jsem tedy od pěti hodin, o půl estý si přisedl kamarád Vaek Vondráček, ale nic se nedělo. Esenbáci prý přijeli nějak pozdě, snad a po sedmý hodině, u bylo ero.”

Hadravovi nezbývalo, ne vyrukovat s pravdou ven.

Poslyte, pane, já vám to povím na rovinu. Jsem od Bezpečnosti, poručík Hadrava, tady je můj průkaz. Tu kráde naproti v prodejně vyetřuju. Vy byste mi mohl hodně pomoct…

A sakra, to je trochu silný kafe,” podivil se starý pán. Já si hned říkal, e tenhle neznámý mladík tady nečeká na lavičce jen tak pro nic za nic. Ale jestli potřebujete něco vědět, tak se ptejte.”

Kdy byste dovolil, pane…

Hoke se jmenuju. Alois Hoke. Tiskařský metér v důchodu.”

Tak tedy, pane Hokei, kráde se odehrála kolem půl esté. Moná o pár minut později. Ale rozhodně ne dřív. Tuto dobu uvádí sám pan Hoek. Ale vy jste mi řekl, e jste seděl od pěti hodin tady na lavičce a ničeho jste si neviml. Neviděl jste ani ádnou bouračku, ani ty dva, kteří údajně měli vstoupit do prodejny a vyadovat od vedoucího pomoc.”

Alois Hoke dlouho přemýlel a zamítavě kýval hlavou.

Ne, pane poručíku, já jsem naopak přesvědčenej, e po půl estý u do krámu nikdo nepřiel. Jo, pardon, o půl estý, to vám můe potvrdit i kolega Vondráček, přila do prodejny paní Bezouková, on jí Hoek schovává Večerku. Dlouho tam nepobyla. Ale jinak, já si váně nepamatuju, e by potom do prodejny jetě někdo přiel.”

To je velmi závaný fakt. Jste si tím jistý?”

No, asi jo, kdy to říkám, ostatně, můete se zeptat Vondráčka, tamhle jde. Seděli jsme tu spolu.”

Penzista Vondráček byl o něco mladí ne jeho kolega Hoke. Sotva uslyel, oč jde, nezaváhal a potvrdil, e po půl esté a do

uzavření prodejny dovnitř kromě paní Bezoukové nikdo nevstoupil. Dokonce si viml, e v est hodin, tak jako kadý den, stáhl vedoucí Hoek kovovou roletu.

Pánové,” vyzval je poručík, jste ochotni zopakovat to, co jste mi řekli, u nás do protokolu?”

Hoke přikývl bez zaváhání. Jeho kamarád se zeptal, jaký má pro to pan poručík důvod.

Pomohli byste tím jako svědkové vyjasnit některé okolnosti krádee,” vyjádřil se prozíravě Hadrava. Nechtěl pouít výroku, e při vyetřování trestné činnosti poaduje svědeckou výpověď zákon.

Zapsal si adresy obou penzistů a po chvilce vzájemného domlouvání se dohodli, e zítra v deset přijdou oba na sepsání protokolu o svědecké výpovědi.

Hadrava je jetě poprosil, aby o tom s nikým předběně nehovořili. Oba se cítili důleití a přislíbili, e zachovají mlčení.

A s tím se rozeli.

Poručík Hadrava pospíchal k telefonní budce, aby se pokusil stihnout kapitána Toka v kanceláři. Měl smůlu. Jeho nadřízený sice zvedl telefon, automat spolkl korunu, ale tím rozhovor skončil. Telefon nefungoval a podporučík si teprve potom přečetl čerstvý, propiskou vyvedený nápis nad kovovou skříňkou. Pozor, krade!

Mávl rukou a ujistil se, e nic nezmeká, kdy tuhle příznivou informaci oznámí kapitánovi a ráno.

xxx

Kdy na druhý den sděloval Tokovi poznatky dvou očitých svědků a zdůraznil, e v deset hodin přijdou svou předběnou výpověď potvrdit do protokolu, zatvářil se kapitán spokojeně.

Zaválel jsi,” pochválil poručíka. Mně se ta kráde v Lipenecké ulici nezamlouvá od samého začátku. Jsem zvědav, co se z toho vyklube.”

Já mám takový dojem,” řekl poručík, e tenhle poslední případ nemá souvislost s naí tajemnou dvojicí.”

Ani mi je nepřipomínej, mám příernou zlost. Na ně i na sebe. A vůbec, celý svět je proti mně a zdá se mi zamračenej. Dokud ty dva nedopadneme, nebude se mnou ádná řeč.”

To jsou pěkný vyhlídky,” zachmuřil se poručík. Snad by bylo lepí, abych si zaádal o přeloení. Třeba bych nael místo v prodejně tabáku.”

Kapitán Toek na něj zíral a mlčel.

Hadrava malinko znejistěl. To byl samozřejmě blbej vtip,” vypravil ze sebe.

Teď u přestává legrace,” pravil kapitán Toek nepřítomně.

Krátce potom, kdy se vrátil z porady u náčelníka a netvářil se příli nadeně, co se ostatně dalo čekat, zazvonil telefon.

Sluchátko zvedl poručík Hadrava, ale po několika vteřinách řekl do telefonu: Okamik, předám,” a přistrčil sluchátko kapitánovi.

Volal ředitel Hradecký.

Pane kapitáne, začali jsme tu hloubkovou revizi v prodejně tři sta patnáct, jak jste doporučil.”

Smím vědět, jak to vypadá?”

patně,” zněla jednoslovná odpověď.

Jak patně?”

Objevilo se manko ve výi třinácti tisíc korun. Nevím, jestli jste to předpokládal. V kadém případě jsem vám zavázán.”

Tvář kapitána Toka se rozjasnila.

Jak to, e předchozí inventura byla v pořádku?”

Periodická inventura se na prodejně dělala před dvěma měsíci, ádné manko tam nezjistili. Tu inventuru po krádei prováděli stejní pracovníci. S Hokem se dohodli, e fyzickou inventuru provedou pouze v prostoru prodejny, sklad u brali jen vfce méně, aby se neřeklo. Ale stejně by asi nebyli nic zjistili. Poslali jsme tam dva nae zkuené odborníky a vfte jak to manko objevili?”

To by mě zajímalo,” přiznal se kapitán Toek.

Ve skladu byly kartóny drahých cigaret z dovozu v neporueném obalu. Kdyby je pouze počítali, vechno by souhlasilo. Ale oni namátkou jeden potěkali, zdál se jim lehký, rozbalili první, druhý, třetí a dalí a zjistili, e jsou prázdné.”

A co na to říká vedoucí prodejny?”

Nedostali z něho ani slovo. Prodejnu jsme zatím zavřeli. Teď se pro jistotu ptám, co máme dělat?”

Víte co, pane řediteli? Pokud vás mohu o něco poádat, ponecháme to takhle. My máme dopoledne jetě nějakou práci, která souvisí s krádeí ve vaí prodejně v Lipenecké ulici. V poledne jistě budeme hotovi. Klíče od prodejny jsou zřejmě u vás, e?”

Ano, jsou uloeny na podniku.”

Výborně. Polete ty dva odborníky, kteří zjistili manko, odpoledne ve čtrnáct hodin do prodejny a zabezpečte také přítomnost Jana Hoka. My tam přijedeme.”

To jsem rád,” souhlasil ředitel Hradecký, můete se spolehnout.”

Na shledanou,” rozloučil se kapitán Toek a zavěsil.

Take se nám začíná vyjasňovat, nemám pravdu?” ozval se poručík Hadrava, který pozorně sledoval telefonický rozhovor.

Asi,” přitakal Toek. S největí pravděpodobností si ten Hoek kráde vykonstruoval na základě upozornění, které dostaly prodejny na dvojici neznámých pachatelů. Chtěl zkrátka fingovat loupe a .ukradené* peníze pouít na vyrovnání manka. Musím se ti přiznat, e i kdy jsem to tuil, nevěděl jsem, jestli se ho podaří usvědčit. Ale s pomocí těch dvou svědků a z výsledku kontroly předpokládám, e by se nám to mělo podařit.”

Oba důchodci, Hoke a Vondráček se dostavili přesně. Byla jim nabídnuta káva a uvedli do protokolu ve, co den předtím vylíčili poručíku Hadravovi.

Kdy odpoledne přijeli Toek s Hadravou ke vchodu do prodejny, uviděli na dveřích tabulku s nápisem .Inventura’. Dva pracovníci podnikového ředitelství u na ně čekali a spolu s nimi i pobledlý Jan Hoek.

Kapitán si přečetl inventurní zápis, který spolu s dvěma členy inventurní komise podepsal, ač zřejmě nerad, i vedoucí prodejny.

Tak, pane Hoek,” obrátil se na něho Toek, manko ve výi třinácti tisíc sto devadesáti korun jste svým podpisem na inventuře uznal. Je to tak?”

Ano. Ale nedovedu si to vysvětlit. Je to hrozné. Manko a ta kráde… to je strané …”

Pane Hoek, přestaňte s tím, nemá to smysl. My u víme, e se ve vaí prodejně ádná loupe nekonala. Vechno jsme si ověřili. Včera odpoledne ve vaí ulici ani poblí nedolo k dopravní nehodě, při které by byl zraněn chodec.”

To není moné,” koktal Hoek, měla poraněnou hlavu, tekla jí krev…

Pokud je vám známo, doznání je polehčující okolnost. Radím vám dobře, vyuijte této monosti. Máme dva svědky na to, e v inkriminovanou dobu, kterou jste uvedl jako dobu krádee, vela do prodejny pouze paní Bezouková, a to byl vá jediný zákazník. Od té doby do prodejny nikdo nevstoupil, tudí vám také nikdo nemohl ukrást trbu. Zjistili jsme také, e jste v osmnáct hodin prodejnu zavřel a teprve v osmnáct nula pět jste volal na místní oddělení VB, abyste ohlásil kráde. Jestli mi nevěříte, mohu vám předloit svědeckou výpověď dvou svědků, kteří shodou okolností měli vai prodejnu celou dobu na očích.”

V prodejně nastalo ticho.

Jan Hoek nervózně přelápl, pak sklopil hlavu a tie řekl: Je to tak, jak říkáte.”

Kapitán Toek si oddechl. Tuhle záleitost měli z krku. Ale jak on, tak poručík Hadrava věděli, e ke skutečným pachatelům mají stejně daleko jako na počátku pátrání.

IX.

Nad vyřeením případu manka a fingované krádee v prodejně 308 v Lipenecké ulici náčelník Burda blahosklonně pokýval hlavou. Zároveň vak podotkl, e mnohem lepí by bylo, kdyby se podařilo dopadnout skutečné pachatele předchozích krádeí.

Kapitán Toek si to uvědomoval, ale a přemýlel jak přemýlel, nenacházel ádné kloudné východisko.

Dalí prověrka nemocnic i gynekologických poraden, prohlídky barů a hospod, kde se scházeli přísluníci praského podsvětí, nepřinesla nic nového. Ani ti přísluníci galérky, kteří byli občas ochotni se zalíbit a podat ádanou informaci, podobnou dvojici neznali, nikdy o ní neslyeli.

Toek si lámal hlavu, jak rafinované zlodějské dvojici nastrait past. Bylo mu jasné, e pokud se sami nedopustí nějaké chyby, je naděje na jejich odhalení mizivá. Několikrát se v mylenkách obíral určitým nápadem a zvaoval monosti, je by z něho vyplývaly. Dosud se vak neodhodlal, aby se svěřil s tímto nápadem Hadravovi, tím méně majoru Burdovi. ivot se nezastavil a na oddělení obecné kriminálky připadaly dalí nové úkoly. Přesto se asi za tři dny po vyřeení případu Jana Hoka znovu zahloubal nad fakty a poznatky, shromáděnými v dosavadním vyetřováním krádeí v prodejnách tabáku.

Porovnával objekty, kde ke krádeím dolo. Vechny tři byly situovány v místech s ne příli velkým provozem. V mozku mu opět zavrtal červ. V duchu zvaoval monosti úspěchu v akci, je ho napadla a kterou ze svých mylenek ne a ne vypudit.

A do jeho úvah zazvonil telefon.

Poručík Hadrava zvedl sluchátko, mlčky naslouchal, potom poloil dlaň na mikrofon a obrátil se na Toka: Volá ředitelka koly… Jsi tady?”

Kapitán obrátil oči v sloup a zachmuřeně přikývl.

Předám,” řekl poručík a předal sluchátko.

Toek, co si přejete?”

Pane kapitáne, nerada obtěuji, ale moc vás prosím, kdybyste se mohl uvolnit a přijít do koly.”

Toek bloudil očima po stropě. Uvědomoval si, e jeho předtucha se začíná naplňovat.

Něco se stalo?”

Bohuel, pane kapitáne, ale nechci o tom hovořit po telefonu. Je to velmi smutná záleitost.”

Aha,” řekl kapitán Toek neurčitě, tak dobrá, zastavím se u vás.”

Ale já bych ráda, kdybyste přiel hned, třeba tu najdete nějaké stopy.”

Tak dobrá, přijdu. Za půl hodiny jsem u vás.”

Zavěsil sluchátko a podíval se zoufale na svého kolegu.

Řekni mi, proboha, e se mi to jen zdá.”

Nedá si na cestu trochu kafe,” nabízel Hadrava.

Dík. Kafe mě určitě čeká ve kole a obávám se, e bude zatraceně hořký.”

Opustil kancelář a vydal se za smutnou záleitostí, o které se v telefonu zmínila jetě smutnějí ředitelka Kolouková.

,,Á, to jste vy, utrousila hospodářka nepřívětivě, otevírajíc dveře. Jako kdyby to byl právě on, kdo způsobil vechno neblahé, co se ve kole odehrálo.

Vstoupil do kanceláře ředitelky.

Vítám vás, pane kapitáne,” oslovila ho a vedla k volnému křeslu, posaďte se, prosím. Dějí se u nás smutné věci!”

Tak?” podotkl kapitán a očekával, co bude následovat.

Zatím se nedělo mnoho. Otevřely se dveře a hospodářka přinesla dva álky kávy.

Pane kapitáne,” vzdychla ředitelka a udělala dramatickou odmlku. Znovu se nám ztratily peníze.”

Kapitán neříkal nic. Ředitelka Kolouková pokračovala. Tentokrát to nebyla tak velká částka jako posledně, ale přesto ukradený obnos činí dvě stě čtyřicet tři koruny.”

Jak se to stalo?”

Vechno vám povím, ale nejdříve vás musím seznámit se skutečností, e z toho propukla aféra. Na rodičovském shromádění zazněly důrazné protesty. Obviňovali nás z laxního přístupu. Dobré jméno naí koly je ohroeno.”

Toek nevěděl, co odpovědět.

Rozumíte mi, pane kapitáne? Dobré jméno koly, její jsem ředitelkou!”

A můj syn ákem, dodal v duchu Toek.

Takhle to dále nejde. Musíte nám pomoci!”

Promiňte, paní ředitelko, chci se zeptat, jestli jste uvedli do Chodu zařízení, které jsem vám navrhoval?”

Právě, e uvedli,” odpověděla vyčítavě. Ale ono nefungovalo.”

Nefungovalo?” pokrčil čelo kapitán. Chcete říci, e zloděj se dostal do aten, ani by..

…..ani bychom o tom měli tuení,” přitakala. Toti, abyste

tomu rozuměl, v ten den, kdy dolo ke krádei, měly některé třídy první hodinu opět tělocvik. A shodou okolností hned po prvním zvonění dolo k výpadku elektrického proudu. Ve třídách u bylo světlo, ale v suterénu, kde jsou atny, zůstává dlouho ero. Proto trvalo delí dobu, ne jsme si výpadek proudu uvědomily. Vimla jsem si toho teprve já, kdy jsem vyla na obchůzku po chodbách. Světlo nesvítilo.”

Ano,” opakoval po ní kapitán, světlo nesvítilo.”

Přesně tak, proto nezvonil ani zvonek, který, jak víte, jsme umístili v bytě kolníka a v kanceláři mé zástupkyně.”

To chápu,” konstatoval kapitán. Nela elektrika, nezvonil zvonek.”

Poádala jsem okamitě kolníka, aby zjistil, proč dolo k výpadku elektrického proudu. Vimla jsem si toti, e v okolních budovách světlo svítí.”

Kapitán přikývl.

kolník závadu po chvíli pátrání nael. Představte si, byl vypnut hlavní přívod elektrického proudu.”

Ale ten se přece nemohl vypnout sám,” zavrtěl se v křesle kapitán, někdo ho vypnul.”

Bohuel, asi máte pravdu,” souhlasila ředitelka, někdo vypnul přívod elektrického proudu ..

…..a vnikl do aten, ani se musel obávat prozrazení,” doplnil

ji kapitán. Jenome v tom případě to musela být osoba, která o instalaci bezpečnostního zařízení věděla a také se ve kolní budově patřičně vyzná.”

Ředitelka jen mlčky přikyvovala.

V kapitánově nitru se zvedla vlna zlosti.

Já vám něco povím, paní ředitelko. Kladl jsem vám na srdce, abyste instalaci bezpečnostního zařízení provedli tajně, aby se o tom nikdo nedověděl. Jenome, jak jsem slyel od syna, u kdy ji kolník prováděl, povídali si o tom i vrabci na střee.”

Ředitelka provinile sklopila zrak.

Já si to uvědomuju, zanedbali jsme vai radu. Ale u se stalo, bohuel.”

Uvědomte si, e vechno nasvědčuje tomu, e krádee má na svědomí s největí pravděpodobností někdo ze koly. A mám obavy, e vá kolník by o tom mohl vědět víc.”

Jak to myslíte, pane kapitáne?”

Promiňte, ale podle toho, co mi říkáte, a chci nebo nechci, napadá mí jako podezřelá osoba právě oni Kdo jiný by mohl vypnout hlavní vypínač, proboha? A navíc, copak ten vypínač není nějak zabezpečen, to si k němu můe kadý dojít? Vdy je to nebezpečné, k úrazu by mohly přijít i děti!”

Nevyčítejte mi to, pane kapitáne, přesvědčila jsem se sama, e skříň rozvodu elektrického proudu se zavírá patentním klíčem.”

A ten má kolník, e ano?”

Ano, pane kapitáne.”

Take pravdu mám já! Jedině on mohl otevírat skříň a vypnout proud.”

Ano, pane kapitáne, to vechno souhlasí, ale kolník hlavní vypínač vypnout nemohl.”

Jak to víte?”

Ředitelka sklopila oči k podlaze a poklepávala pičkou střevíce na koberec. Pak opět zdvihla oči, zadívala se na kapitána a eptala:

Nerada bych o tom mluvila.”

Kapitán se na ni nechápavě díval.

Nerada byste o tom mluvila? Proč? Kadá maličkost je pro vypátrání zloděje důleitá, a vy mi nechcete prozradit, proč jste si tak jistá, e kolník nemohl vypnout hlavní vypínač a eventuálně zcizit v atnách peníze?”

Ředitelka ani nehlesla. Chvíli jí trvalo, ne se odhodlala.

Tak já vám to povím, pane kapitáne, ale ádámTvás, abyste si to u z mravnostních důvodů ponechal sám pro sebe. Slibujete mi

to?”

Kapitán zaraeně přikývl.

Kdy jsem zala za kolníkem, abych ho informovala o tom, e

světlo nesvítí, nemohla jsem se ho dozvonit. A přitom jsem věděla, e je uvnitř. V místnosti nastal jakýsi shon, slyela jsem dupání, epot..

Paní ředitelka se odmlčela.

Chápete, pane kapitáne?”

Kapitán nechápal.

Nu, co se dá dělat,” povzdychla si ředitelka. Kdy konečně na mé naléhání otevřel dveře, vstoupila jsem dovnitř, přestoe se mi v tom snail zabránit. A uvnitř jsem nala jednu z naich mladých uklízeček,… jetě ne zcela dostatečně oblečenou.”

Ředitelka opět pozorně zapátrala po koberci, zda tam snad neleí klíč k celému případu.

Kapitánovi to bylo jasné.

Chcete tím naznačit, e kolník se zabýval jinými záleitostmi, a e mu tedy ani zdaleka nemohlo napadnout chodit po chodbách a vypínat hlavní zdroj proudu.”

Ano, pane kapitáne. Já ovem z této záleitosti vyvodím patřičné závěry, na to se spolehněte.”

Tak dobrá, paní ředitelko, beru to na vědomí. Nebudeme u o tom hovořit, to je vae interní záleitost, a jak se zdá, s krádeemi nemá nic společného. Ale přesto vás poprosím, abyste mě dovedla ke skříni s rozvodem proudu.”

Ředitelka se na něho vděčně podívala. Vstala a vedla ho do suterénu.

Skříň byla opravdu zamčena, ale jak kapitán předpokládal, zavírala se pouze patentním čtyřhranným klíčem, který si kdokoliv mohl snadno opatřit anebo dokonce i zhotovit.

Vrátil se do ředitelny.

Co uděláte, pane kapitáne?”

Nevím,” odtuil upřímně kriminalista. To bychom vám sem museli dát hlídku, která by atny nepřetritě střeila. A to, jak jistě sama chápete, není moné.”

To chápu.”

Zatím vám mohu jenom poradit, aby kolník zabezpečil skříň rozvaděče visacím zámkem a to, pokud mono dostatečně důkladným. Samozřejmě je nutné, aby klíče měl pouze on a lidé, kterým je svěříte. Pak můeme doufat, e neohláené vypnutí elektrického proudu se nebude opakovat.”

To jistě. Zařídím to, ale obávám se, e tím celou záleitost nevyřeíme.”

Já si tím také nejsem jist,” řekl Toek a pohlédl na hodinky.

Doufám, e jsem vás příli nezdrela, pane kapitáne,” pravila omluvně ředitelka.

Rozloučili se a kapitána cestou na oddělení napadlo, e se při přítím zavolání ředitelky Koloukové nechá Hadravou zapřít.

Večer postřehl v jednání svého jedenáctiletého syna rovně náznak zklamání a snad i despektu k vyetřovacím schopnostem otce, kterému tak důvěřoval.

Vechno to bylo k vzteku.

Kapitán Toek nemohl usnout a převaloval se v posteli.

Poprask začal hned nazítří, kdy přilo hláení okresní správy z Kolína. Dolo tam k pokusu o kráde v prodejně tabáku a pachatelé byli dva, mu a ena.

Kapitán Toek si vyádal souhlas náčelníka. Poručík Hadrava se k neočekávanému výjezdu do Kolína rád připojil.

O několik minut později u byli na cestě. Kapitán Toek nemusel příli spěchat, protoe okresní správa si prováděla etření sama. Přesto do Kolína přijeli v rekordním čase.

Jak to vypadá?” byla první Tokova slova kolínskému kolegovi, nadporučíkovi Nývltovi.

Těko říct, okamitě po ohláení krádee obdrely hlídky v terénu pokyn k provádění kontrolních opatření. Pokozený nevolal k nám, zastavil na ulici přísluníka. Ten nás vyrozuměl.”

Take pachatelé mohli mezitím opustit město?”

Pokud měli k dispozici auto, nebyl by to pro ně problém.”

Kapitán se podíval na hodinky.

Pokud vyjeli z Kolína hned po krádei, mohou teď být právě tak v Praze jako bůhvíkde jinde. A navíc ani nevíme, zda opravdu jeli vozem.”

Prodavač říkal, e zaslechl za rohem startovat auto, ale kdy tam doběhl, nic neviděl. Ostatně bylo by dobře, kdybyste ho vyslechl. Pojedu s vámi.”

Kapitán přikývl.

Prodavač, který pokus krádee ohlásil, se představil jako Miroslav Křivda.

Nadporučík Nývlt ho vyzval, aby kapitánovi opakoval slovo od slova, jak se celá událost přihodila.

To bylo tak,” začal rozváně. Bylo asi třičtvrtě na tři, kdy do prodejny vstoupili dva lidé. Na první pohled manelé. Ona byla těhotná. Nejdřív mi nic nedolo, ale kdy ta enská najednou začala naříkat a on se celý vyděený na mě obrátil, e to asi na nl přilo, abych honem zavolal sanitku, hned jsem si vzpomněl na oběník, kterým nás ředitelství upozornilo na to, co se stalo v Praze.

Stál jsem a koukal na ně, ta enská se svezla na idli tamhle u stolku, muskej se začal rozčilovat, a nestojím jako solný sloup, copak prý nevidím, e manelka můe kadou chvíli rodit?

Tak jsem kývl, e jako moment a el jsem dozadu za prodejnu, kde je telefon.

Vytočil Jsem jedničku, pětku a potom osmičku. Do té doby bylo

vpředu ticho. Ale sotva jsem vytočil osmičku a ohlásila se mi Bezpečnost a já říkám, tady prodejna tabáku třicet dva Na růku, slyel jsem, jak se vpředu pohnula idle a hned potom bouchly dveře. V tu chvíli jsem pratil telefonem a vběhl do prodejny. Byla prázdná, dveře nedovřené, zásuvka pootevřená, ale peníze tam netěstí zůstaly. Neměli u čas a museli rychle zmizet.”

Říkáte, e utekli v okamiku, kdy jste vytočil místo pětky osmičku?” zeptal se Toek.

Ano. Museli dávat pozor, jaké číslo vytáčím. Ten interval mezi pětkou a osmičkou zaregistrovali a vzali nohy na ramena.”

Pokusil jste se je zadret?”

Vyběhl jsem z prodejny, ale u jsem je neviděl. Za rohem někdo nastartoval auto, tak jsem tam běel, jene patně chodím, tak mi to chvilku trvalo. Za rohem parkovalo několik aut, ale odjídět jsem u nikoho nezahlíd. Kdy jsem se vracel, el proti mně esenbák, tak jsem mu v rychlosti pověděl, co se stalo, on el se mnou do krámu a znovu jsme vytočili sto padesát osmičku a on to ohlásil. Víc jsem udělat nemoh.”

Take se vám neztratilo nic? Jste si tím jistý?”

Jo, jsem si jlstej, ani nestačili vytáhnout z pultu uplík s penězi.”

Tak nám, pane Křivdo, ty dva popite,” poprosil kapitán Toek, i kdy věděl, e kolegové z Kolína u popis mají.

Na rozdíl od toho upozornění v oběníku ten chlap nebyl blonďák, ale tmavovlasý, na skráních proedivělý a měl plnovous. Ta enská taky nebyla blondýna, ale tmavovlasá. On byl tíhlý, vysoký tak do sto osmdesáti. Ona měla břicho jako v poehnaném stavu. Měřila tak kolem sto pětaedesáti. Víc vám asi nepovím.”

To je v pořádku, pane Křivdo. Zachoval jste se správně a pohotově. Být na vaem místě, asi bych nejednal jinak,” pochválil kapitán Toek prodavače.

Hned potom odjeli s nadporučíkem Nývltem zpátky na okresní správu.

Ten Křivda,” uvaoval nahlas kapitán Toek u kávy, kterou jim nadporučík Nývlt uvařil,” projevil duchapřítomnost. Nemohl počítat s tím, e si vimnou intervalu při otáčení číselníku. Důleité je, e jim pokus o kráde překazil, etření kolem toho si uzavřete sami, je to ve vaí kompetenci. V kadém případě vám děkuji za spolupráci, e jste nás včas upozornili.”

Já bych se vsadil,” řekl poručík Hadrava, e lo o stejnou dvojici, po které jdeme my. Pokusila se svůj trik opakovat mimo Prahu. Doufali, e jim to vyjde v Kolíně. Zřejmě se v Praze u bojí něco podobného podniknout.”

Asi ano,” souhlasil Toek. A teď se přesvědčili, e jim na ten jejích fígl u i venku málokterý prodavač skočí. Nae opatření přece jen k něčemu bylo. Pochybuju, e by se odváili zkouet těstí jetě někde jinde.”

Jene pokud dostali strach a zabalí to, jsme prakticky tam, kde

jsme byli. Nemáme se čeho chytit. Ani o tom autu, které zřejmě ke svým výpadům pouívají, nic nevíme.”

Bohuel, má pravdu,” řekl Toek, teď někam zalezou a dlouho se neukáou. Zkusili pro jistotu změnit i zevnějek. enská si mohla nasadit paruku nebo dát přebarvit vlasy. Ale zkuená enská k tomu nepotřebuje ani kadeřnici. V kadé drogerii prodávají tucet a jeden přípravek na barvení vlasů. A toté mohl provést i ten blonďák a navíc si nechat narůst vousy. Ale a je to jak chce, musíme na jejich popis znovu upozornit po celé republice. Kadý prodavač nemusí být tak bdělý jako Křivda.”

Nadporučík Nývlt se jetě dotázal operačního důstojníka, zda osádky hlídkových vozů nezjistily popisované osoby.

Bohuel,” pokrčil rameny. Nemáme nic. Určitě se jim podařilo z Kolína včas odjet.”

Kapitán Toek poděkoval jetě jednou za spolupráci. Nedá se nic dělat, vrátíme se do Prahy. Kdyby se něco objevilo, tak se ozvěte.”

Samozřejmě, na to se můete spolehnout,” loučil se s nimi nadporučík Nývlt, ale velké naděje si nedělám.”

Já taky ne,” odtuil kapitán.

Nasedli do auta a vyrazili ku Praze. Dlouhou dobu mlčeli. Před Českým Brodem se Toek ozval.

Mám takový nápad,” obrátil se k poručíkovi, sedícímu na zadním sedadle. Hadrava vak na jeho slova nereagoval. Spal.

xxx

To je dost, e jde,” přivítala Jarmila Okrouhlická svého manela. Mám nejvyí čas. Já letím, nebo mě nechá čekat. Počítám, e za hodinu budu zpátky. Abych nezapomněla, schovala jsem Helče Provazníkové ze sámoky čerstvý Mlaďák. Kdyby se tu stavila, tak jí ho dej.”

Svlékla plá a u byla mezi dveřmi. Ke spěchu měla důvod. Objednala se ke kadeřnici, nebo přítí den byl pro manele Okrouhlických významný. Vdávali dceru. Kadeřnice přislíbila, e ji vyparádí, ale musí přijít přesně v osm ráno. A tak Jarmile Okrouhlické nezbylo ne si odskočit z prodejny tabáku a dát se zastupovat svým muem, který si vzal v rámci významné rodinné události tři dny dovolené.

Občas po své pracovní době přiel eně vypomoci do prodejny. Tentokrát ovem zůstal za pultem poprvé sám. Okrouhlická si s tím nedělala starosti. Ranní shon u skončil, po osmé keft zeslábl a mu se v prodejně vyzná.

Karel Okrouhlický si uvařil vzadu kávu a v klidu ji vypil. Teprve potom veel do prodejny jeho první zákazník, který si koupil dvoje sparty. O chvíli později prodal jedné paní deseti a pětikorunový kolek a v prodejně opět nastal klid.

Blíila se devátá, Okrouhlický promýlel přípravy na zítřejí svatbu, podíval se na hodinky a čekal, e se kadou chvíli objeví nakadeřená cho. Ale ta nela. Místo ní vstoupila do dveří sice rovně nakadeřená, ale podstatně mladí blondýnka. Pozdravila dobrý den a projevila zájem o nějaký pěkný plynový zapalovač. Prý pro manela, jako dárek k narozeninám. Karel Okrouhlický ochotně vytáhl krabici se zapalovači a předloil je zákaznici na pult k výběru. Teprve v tom okamiku si viml, e blondýnka je v jiném stavu. Bříko se jí pod volným plátěm, který si rozepjala, hezky kulatilo.

Skláněla se nad zapalovači a Okrouhlický zbystřil pozornost. Mikem mu projelo hlavou enino vyprávění o neznámých zlodějích, kteří u okradli několik jejích kolegyň.

fteči o nich se ířily ústním podáním a mezi prodavači nabyly rozměrů, které daly podnět k představám o fantómu trafik”. Kapitán Toek o tom neměl ani tuení.

Na rozdíl od něho vak Karel Okrouhlický vechny tyto fámy znal, nebo jeho ena nebyla skoupá na slovo a vykládala doma vechno, co slyela od svých kolegyň, které si ovem mnohé přifabulovaly, jak u to bývá.

A tak se Okrouhlickému vybavilo, jak tam a tam vytáhl neznámý blondýn břitvu a ermoval jí prodavačce před obličejem, zatímco blondýna drela v ruce sprej se slzným plynem. Jak jinou obě lupičská dvojice donutila k vydání trby tím, e jí vrazila do úst roubík a svázala. A tak dále …

To vechno mu vytanulo na mysli. Měl pro strach uděláno. Přesto uvaoval  blondýna přila sice sama, ale to neznamená, e v nejbliím okamiku se dveře rozletí a dovnitř vtrhne její komplic. Co kdy s pistolí v ruce? V tom případě bude proti oběma lumpům bezmocný. Přece se nedá den před svatbou dcery postřelit nebo dokonce zabít.

Zakalal. Blondýna si toho nevimla a přehrabovala se v zapalovačích.

Nemáte něco lepího?” otázala se, ani zvedla hlavu. Karel Okrouhlický přistoupil k regálu a vysypal na pult vechny zapalovače, kolik jich v prodejně bylo. Blondýnka jen pokývla hlavou a vybírala dál.

Okrouhlický byl rozhodnut. Nenápadně uchopil svazek klíčů, které leely pod pultem a prohodil: Vyndám vám jetě ty z výkladu.”

Současně nadzvedl odklápěcí desku pultu. Blondýna ani nevnímala, e se ourá ke dveřím. Tie je otevřel. Podařilo se mu projít ven a dveře za sebou zamknout.

Teprve v tom okamiku se blondýna otočila od pultu.

Co to děláte?” dolehlo k Okrouhlickému tie z prodejny, protoe dveře tlumily zvuk.

Ale to u stál na chodníku a rozhlíel se, zda neuvidí poblí zaparkované auto a v něm společníka těhotné blondýny.

Příznivý osud vak přiblíil k místu děje mladičkého strámistra VB, který toho dne byl na své druhé samostatné obchůzce.

Karel Okrouhlický ho zahlédl. Připadal mu v tom okamiku jako anděl spásy. Rozběhl se k němu a vykřikl:

Dopadl jsem zloděje. Mám ho zamčeného. Je to ta blondýna, co vykrádají trafiky!”

Ukazoval na prodejnu, kde bylo za sklem dveří vidět enskou postavu.

Strámistr byl jako ostatní přísluníci hlídkové sluby informován o posledních případech rafinovaných krádeí v prodejnách tabáku.

Jste si tím jistý?” otázal se Okrouhlického.

Byla mi nápadná od první chvíle. Je to ona. Stačil jsem ji zamknout.”

Strámistr přikývl, vytáhl vysílačku a podal hláení operačnímu. Obdrel příkaz zabezpečit prodejnu a vyčkat na místě.

Do nastalé situace se vrátila nakadeřená paní Jarmila Okrouhlická. Kdy ji manel zpravil několika stručnými větami, e se do prodejny vloudila sice neznámá, ale u dávno proslavená zlodějka, opatrně se podívala na přísluníka.

Opravdu, je to tak?”

Nadstrámistr pokrčil rameny.

Je tam,” odtuil a nelhal. Neznámá blondýna tam doposud byla a vechny její pokusy dostat se ven zůstávaly marné.

Zpráva o zadrení hledané osoby přila z operačního střediska na obvody během několika minut.

U ji chytili,” vykřikl poručík Hadrava a poloil telefon.

Kapitán Toek na něho pohlédl.

Co to říká, koho chytili?”

Nai těhotnou blondýnu zadreli v prodejně tabáku v Havlíčkově ulici.”

Kapitán Toek prudce vstal od stolu.

Teď sebou hoď, jedeme. Je to opravdu ona?”

Poručík Hadrava jen pokrčil rameny. Neměl důvod nevěřit hláení, které přilo. Za čtvrt hodiny u jejich vůz zabrzdil před prodejnou, kde mezitím postávalo několik zvědavců, které strámistr marně nabádal, aby se rozeli.

Chvíli trvalo, ne se kapitán Toek dověděl od Karla Okrouhlického, co se vlastně odehrálo. Kdy si uvědomil, e zatím je jisté pouze to, e zamkl v prodejně neznámou těhotnou blondýnu, která chtěla koupit zapalovač, pocítil mírné chvění v zádech. Zachmuřeně vyzval strámistra, aby postupoval energičtěji. Nechtěl mít při vstupu do prodejny svědky. Zvědavci konečně opustili chodník a kapitán vyzval vedoucí prodejny, paní Okrouhlickou, aby otevřela.

Vstoupil do prodejny první, následován poručíkem Hadravou. Uvítal ho vyčerpaný pohled mladé eny. Seděla na idli a dívala se nechápavě z jednoho na druhého.

Toek se legitimoval a řekl:

Prosím o vá občanský průkaz.”

Blondýnka se ironicky pousmála a začala se přehrabovat v kabelce. Konečně vytáhla občanku a podala mu ji se slovy:

Můete mi vysvětlit, co se stalo? A tohle budu vyprávět mui, nebude mi to věřit.”

Klid, paní,” odpověděl kapitán a listoval v občanském průkazu.

Eva ádová, četl, Roosweltova ulice 1651, Praha 4. V té chvíli u cítil, jak mu první kapky potu stékají za koili.

Paní ádová, promiňte, nejste vy… ena kapitána Sády z …”

To tedy jsem. Můete mi laskvě vysvětlit, co má tahle komedie znamenat? Ráda bych věděla, kdo to má na svědomí. Zamknout mě, těhotnou enskou jen proto, e jsem chtěla Emilovi koupit k narozeninám nějaký pěkný zapalovač?”

Poručík Hadrava u dveří sledoval, jak neblaze se vyvíjí situace, která původně vyhlíela tak slibně.

Kapitán pracně sbíral vekerý arm, odpočívající pod nánosem let kdesi v hloubi jeho kavalírského srdce.

Paní ádová, stal se omyl. Omlouvám se vám. Dostali jsme hláení, e… Prostě nezlobte se, oni si vás popletli s jistou blondýnou. Máme její popis, mladá, nápadně hezká a pardon, také v jiném stavu. Provedla nám u několik krádeí.”

Pozorně naslouchala kapitánově omluvě.

Říkáte nápadně hezká?” prohodila jakoby mimochodem.

Ano, paní ádová. Promiňte, e jsme vám způsobili nepříjemnost.”

Paní ádová prominula.

Take mě propustíte?”

Samozřejmě. Pokud si přejete, abychom vás někam odvezli …” nabízel Toek.

To by bylo od vás milé,” souhlasila ádová. Kapitán mrkl na Hadravu, ten galantně otevřel dveře prodejny, potom dvířka sluebního vozu, pomohl paní Sádové na zadní sedadlo, usedl vedle řidiče a auto odjelo.

Kapitán Toek si ivě představoval, co se asi bude dít, a jeho kolega áda bude na poradách líčit, jak chtěl kapitán Toek zatknout jeho enu. Uvědomoval si, e i kdy za nic nemůe, úklebkům neujde.

Do prodejny nakoukla Jarmila Okrouhlická.

Jo,” povzdechl kapitán, pojďte sem vichni a hlavně vy,” kývl na mladičkého strámistra.

Stáli tu vichni tři. Díval se na ně a uvaoval, jak začít.

Tak co,” zeptal se Okrouhlický, u jim sklaplo, viďte?”

Toek jen mlčky zavrtěl hlavou. Původně si chtěl pořádně ulevit, ale pak si řekl, e vlastně ani jeden z těch dvou aktérů, kteří způsobili tuhle nepříjemnost, za nic nemůe.

Manel vedoucí prodejny se zachoval v duchu upozornění na

podezřelou dvojici mue a těhotné blondýny dobře a mladičký strámistr také konal svoji povinnost.

Jak dlouho tady slouíte?” zeptal se Toek.

Necelý měsíc,” zněla odpověď.

Přítě si vechno raději ověřte. Ta paní…” podíval se na

vechny tři…..nebyla zlodějka, chtěla si opravdu jenom koupit

zapalovač.”

Zatímco Okrouhlický pokrčil rameny, jeho manelka se nadechla k monologu, z něho zaslechl kapitán jen první věty.

To jsem si mohla myslet, člověk tě nemůe nechat samotného. Kam jsi dal rozum, Karle, taková ostuda ..

Dalí slova u kapitán neslyel.

Opustil prodejnu tabáku a kráčel zcela bez nálady k nejblií stanici tramvaje.

Ve svém odhadu se nemýlil. Přítí ráno před operativní poradou u náčelníka ho přivítal chechtot a jízlivé poznámky kolegů.

Uvědomoval si, e zůstane terčem vtipkování tak dlouho, dokud se mu nepodaří skutečnou dvojici rafinovaných zlodějů dopadnout. Kdy skončila porada, poádal náčelníka o krátké přijetí.

Major Burda trpělivě naslouchal. Jeho tvář sice zůstávala nehnutá, ale kdy Toek skončil, přikývl.

Trochu odváná konstrukce, ale marný nápad to zase není. Pokusím se získat souhlas na Městě. Od tebe očekávám seznam prodejen, které navrhne do akce zapojit.”

A s tím se rozloučili.

Kapitán Toek se svěřil Hadravovi se svým plánem, jetě ne odjel na podnikové ředitelství Potravin za ředitelem Hradeckým. Kdy o hodinu později od něho odcházel, nesl si v aktovce seznam vech prodejen tabáku v Praze. Po návratu do kanceláře rozprostřeli s poručíkem Hadravou na stole podrobný plán města a dali se do práce.

To vak jetě netuil, e ne se mu podaří navrhovanou akci realizovat, bude nucen vypít svůj kalich hořkosti úplně do dna.

XI.

Večer seděl kapitán Toek v obývacím pokoji a listoval v Kriminalistickém sborníku.

Manelka připravovala v kuchyni večeři a kapitán slyel, jak jí Jarou referuje, co je ve kole nového. Nevěnoval tomu pozornost. U při příchodu domů toti zjistil, e alespoň ve kole se nestalo nic mimořádného a e syn donesl domů dvě jedničky a dvojku.

Proto mu jen kdesi v podvědomí utkvěla Jardova slova:

Jo, mami, a budu potřebovat pětikačku na divadlo a estatřicet korun na fotografování.”

Na jaký fotografování,” ptala se matka.

No, přece jako kadej rok. Přijde k nám do koly fotograf a vyfotografuje kadou třídu. Vdycky jsi přece chtěla, a se dám vyfotit s ostatními, abych měl památku, ne?”

Já jsem jen říkala, na co zase chce estatřicet korun. To ví, e ti je dám.”

Kapitán Toek seděl v křesle, drel sborník před sebou, přivřel oči a zvaoval rozhovor, který právě zaslechl. A najednou ho cosi napadlo.

Jardo, pojď sem!”

Syn se loudal do pokoje.

Co je, tati?

Sedni si a zopakuj mi, co jsi říkal mámě.”

A jako co jsem měl říkat?” tázal se nechápavě Toek mladí.

To o fotografování… a o divadle …

Ale to je fakt. My opravdu jdeme ráno do divadla a pak, a se vrátíme, se budeme fotografovat.”

Moment,” přeruil ho kapitán, kdy jdete do divadla a kdy se budete fotografovat?”

Do divadla jdeme pozejtří ráno,” odvětil syn, a fotografovat se budeme po obědě ve kolní zahradě. Jedna třída po druhé.”

Dobrá,” řekl otec a přecházel po pokoji, ale řekni mi to po hodinách. Dejme tomu, e před osmou přijdete do koly, v atně se přezujete … a co dál?”

Jarou se na něho nechápavě díval.

No a co dál,” opakoval po něm, odloíme si taky a seřadíme se na dvoře podle tříd. Učitelky s námi půjdou na tramvaj a odjedeme do divadla. Tam si sedneme do hleditě a…

Dobrá, to mi stačí. Jestli tomu dobře rozumím, bude pozítří celá kola oputěná a v atnách zůstanou aktovky a v kadé z nich kolem pětatřiceti korun. Je to tak?”

Nojo, tati,” přikyvoval Jarou, má pravdu.”

Jeho tvář se náhle rozzářila.

Já u ti rozumím. Ty myslí, e kdyby o tom ten zloděj věděl, tak by na ty peníze mohl dostat zálusk. Měl by fantastickou příleitost.”

Přesně tak, Jarouku, jsem rád, e jsi na to přiel sám. Ale taky jsi mi o tom mohl říctl Jetě e jsem to náhodou zaslechl. Ale teď mi musí něco slíbit.”

Rád, tati,” ujioval Jarda.

Nesmí nikomu povědět, e jsme o tom spolu mluvili. Ani svému nejlepímu kamarádovi, ani učitelce, prostě nikomu. Zůstane to mezi námi dvěma. Platí?”

Platí. Ale kdy nad tím uvauju, tak nevím, jak se ten zloděj do koly ráno dostane. Bude zamčeno a taky nevím, jak bys ho chtěl chytit.”

To nech na mě, Jaroui. Rozhodně nebude zvonit u hlavních dveří a nepoádá kolníka, aby ho vpustil dovnitř.”

,,Tati, kemral Jarda, tak ml alespoň prozraď, jak to na něj chce nalíčit..

Otec pokrčil rameny.

Sám nevím, Jardo, uvidím, třeba mě něco napadne. V kadém případě je dobře, e jsem se to dověděl den předem. Zítra by bylo pozdě. Hned ráno zavolám vai ředitelku a domluvím se s ní. A nezapomeň, co jsme si slíbili.11

Večeře,11 volala z kuchyně matka, pojďte jíst, a vám to nevystydne.11

Po dlouhé době dnes kapitánu Tokovi chutnalo. Čočka byla připravená bezvadně, uzená krkovička lákavě voněla a na stole stála láhev dvanáctky.

O kole se u ten večer u Toků nemluvilo. Jen Jarda, kdy odcházel spát, na otce spiklenecky mrkl.

Hned po ranní poradě volal kapitán Toek PaedDr. ředitelku Koloukovou a poádal ji, zda by pro něho měla pár minut času.

Ředitelka přeochotně souhlasila a z jejího hlasu nabyl kapitán pocit, e se ředitelka Kolouková domnívá, e s sebou předvede neznámého zloděje. Nevrlou hospodářkou byl opět uveden do ředitelské svatyně, posazen do křesla a obdrel álek kávy.

Pane kapitáne,11 začala ředitelka. Co je v naí věci nového?”

Nového není celkem nic,11 odvětil kapitán, ale obávám se, e by mohlo být.11

A kdy spatřil otazník v očích ředitelky, pokračoval:

Mohla by se přihodit nová kráde.”

Neděste mne,” reagovala poplaená ředitelka.

Náhodou jsem se dověděl, e na zítřek plánujete se kolou návtěvu divadla a potom jetě nějaké fotografování. Je to tak?”

Ano, vae informace je naprosto správná. Ale nechápu, jak…

Nechápete, jak to souvisí s mými obavami?”

Ano!”

Paní ředitelko, u přece máte dost smutných zkueností. Pokud vím, děti sl měly od rodičů vyádat peníze na vstupné do divadla a také větí Částku na zaplacení fotografií. Prý dokonce barevných.”

Ach tak,” přikývla. Ano to souhlasí. Třídní učitelky jim tuto Informaci nadiktovaly do ákovských kníek.”

Vidíte. Tuto informaci tedy znají vechny děti v celé kole, tudí ji znají také vichni rodiče. A pokud jsme zatím vyloučili, e příleitostný zloděj pochází ze koly, nutně přichází do koly zvenku. Ale pozor! Musí být dobře obeznámen s poměry a musí také vědět, e zítra budou děti mít s sebou větí částky peněz, a navíc, e hned po příchodu do koly odloí aktovky s učením v atnách a seřadí se na dvoře. Podle mého názoru je zítřek pro zloděje ideální příleitost, aby kráde zopakoval.”

Ředitelka ve svém křesle vzrueně poposedla.

Ovem, pane kapitáne, máte naprostou pravdu. Nechápu, jak

jsem tuto okolnost mohla přehlédnout. Ale hned to napravím, můete se spolehnout. Zajistím důkladnou ostrahu aten.”

Kapitán Toek zamítavě zavrtěl hlavou.

Ne, paní ředitelko, vy nezajistíte vůbec nic!”

Ředitelka znovu poposedla a zadívala se na kriminalistu zcela nechápavě.

Naopak, paní ředitelko, vy dáte zloději příleitost, aby se pokusil znovu krást a nám naopak monost, abychom ho při krádei dopadli.”

Ano, u rozumím. Ale nevím, jak to chcete provést.”

To nevím docela přesně ani já,” přiznal se kapitán. V kadém případě budu potřebovat vai pomoc.”

Ne, to prosím nechtějte, abych při tom asistovala.”

To také nechci,” uklidňoval ji Toek. Od vás budu předevím potřebovat klíče od kolního vchodu, abychom se k vám s kolegou mohli tajně a nepozorovaně dostat s největí pravděpodobností u večer, ukrýt se někde v blízkosti aten, nebo jetě lépe v některé z nich, a čekat.”

Obávám se,” řekla zamyleně ředitelka, e to bude značně obtíné, u aten není nikde vhodný úkryt.”

,,U jsem si viml,” souhlasil s ní kapitán. My tam budeme muset nějaký vytvořit. Předpokládám, e tady máte různé učební pomůcky, jako třeba mapy a obrazy.”

To ano,” přikývla ředitelka.

Prostě musíte nenápadně zařídit, aby se takové dva nebo tři stojany s mapami v průběhu dneního dne pod určitou záminkou, třeba e se uklízí kabinety, objevily na chodbě podél aten. A my se za těmi mapami schováme. Snad si nás tam nikdo z dětí nevimne. Počkáme, a áci odloí věci v atnách a odejdou na dvůr. Potom se uvidí. Předpokládám toti, e a se kola vyprázdní, přijde zloděj.”

To by snad lo,” připustila ředitelka. Přejete si, abychom ty stojany postavily na určitém místě?”

Ano, a já vám to místo ukáu, kdy teď se mnou půjdete dolů k atnám.” Ředitelka se ochotně zdvihla.

Tak podívejte se, paní ředitelko, jeden takový stojan umístíte asi sem,” ukázal kapitán k atně s nápisem VII. B. A druhý sem, k atně IV. C.”

Ředitelka zřejmě nechápala, proč kapitána zajímají právě tyto třídy, avak souhlasně přikývla. Potom se vrátili do kanceláře a ředitelka zapůjčila kapitánovi klíče od hlavního vchodu. Kapitán Toek se chtěl rozloučit, kdy zazvonilo a v přítím okamiku se na chodby vyhrnuly děti.

Snad bude lepí, abyste počkal, a přestávka skončí,” navrhla ředitelka prozíravě a kapitán souhlasil. Hned potom, ani ho kdokoliv zahlédl, si odemkl vypůjčeným klíčem a opustil kolu.

Má dneska rande?” zeptal se Hadravy hned po příchodu do kanceláře.

Poručík zavrtěl hlavou.

Kdepak, Vlastička leí.”

Prima,” řekl Toek a kdy se na něho kolega zamračil, omlouval se:

Promiň, já to nemyslel ve zlém. Chtěl jsem té poprosit o pomoc. Mohl bys mi píchnout v tom mém melouchu?”

Poručík Hadrava souhlasil a kapitán mu vysvětlil podrobnosti svého jednoduchého plánu.

Tu noc toho oba mnoho nenaspali. Úderem půl čtvrté zazvonil u Toků budík a u poručíka Hadravy telefon, kterým se pro jistotu nechal vzbudit.

A o půl páté se oba kriminalisté setkali před kolou. Doli ke vchodu, kapitán Toek odemkl a zase zamkl a potom se oba vplíili do suterénu. Tam kapitán Toek přidělil Hadravovi pozici skrčeného střelce za velkým obrazem, na kterém, jak oba ráno zjistili, byl znázorněn vývoj člověka, a který visel u IV. C, zatímco kapitán zaujal podobně nepohodlné postavení za jinou papírovou, plátnem podlepenou tabulí, v ní tuil mapu světa, u VII.B.

Minuty se vlekly, oba kriminalisté se co chvíli protahovali, sedět se nedalo.

Občas kdesi v budově cosi zapraskalo, zvenčí sem slabě dolehl cinkot tramvají a hukot automobilů.

Kolem půl osmé se kola začala probouzet. Přicházely první děti, chodby se ozývaly jejich hovorem, smíchem, nedaleké atny se začaly plnit. Před osmou hodinou rozezněl budovu kolní zvonek. Poslední opozdilci vybíhali ze aten, atnáři je pobízeli, aby mohli zamknout, hluk na chodbách postupně utichal, jetě bylo slyet kroky učitelek na schodech a pak se po celé budově opět rozhostilo ticho.

Bylo dvacet minut po osmé, kdy kapitán Toek uslyel tiché vrznutí dveří od sklepa. A za chvíli se poblí něho ozvaly lehké kroky. Kapitán zpozorněl. Pak někdo jemně otočil klíčem v zámku a Toek věděl, e usuzoval správně. Trpělivě čekal. V suterénu bylo jetě pořád ero. Opatrně, aby se nedotkl papírové mapy, vystoupil ze svého úkrytu a zahleděl se do atny VII. B.

Uviděl meního, tíhlého mue v tmavé bundě, který byl zcela zabrán do práce. Otvíral zručně jednu aktovku za druhou, zajel rukou dovnitř, po chvíli cosi vybral a vstrčil do igelitové taky.

Kapitán se ohlédl po poručíkovi. I ten u vystoupil z úkrytu a stál tie na chodbě, baterku v ruce. Toek mlčky pokynul hlavou, udělal několik opatrných kroků a stanul přímo před otevřenými dveřmi atny. Hadrava rozsvítil baterku.

Mu v atně sebou trhnul, obrátil se a kuel světla ho oslepil.

Na okamik zaváhal, pak se prudce otočil, zachytil se rukama kovového rámu a pokusil se přehoupnout do druhé atny. Asi by se mu to podařilo, kdyby ho kapitán Toek nechytil za nohy

a nestrhl dolů. Mu sebou v jeho sevření kubal, snail se uvolnit, ale nedařilo se mu. To u přiskočil poručík Hadrava a bylo po zápase.

Take si nebudeme nic vykládat,” řekl kapitán Toek a vzal mui taku, ve které byly ukradené bankovky.

Vy se jmenujete afránek, viďte?”

Dopadený prudce oddechoval.

Jak to víte?”

Já to nevím, ale předpokládal jsem to. Máte dva kluky. V sedmé B syna Viktora a ve čtvrté C Alberta. Viktor dělá v sedmé B atnáře. Od něho jste si tajně vypůjčil klíč a zhotovil si duplikát. Je to tak?”

afránek zarytě mlčel.

Od dětí jste se také dovídal, kdy se ve kole koná nějaká akce a áci budou mít s sebou peníze. A podle toho jste se zařídil.”

afránek svěsil hlavu.

Stejným způsobem jste z nich vytáhl informaci, e ve kole bylo instalováno bezpečnostní zařízení. V prvním případě jste vypnul přívod elektrického proudu a dnes,” kapitán Toek se na zloděje zadíval, dnes jste uvolnil drátěné pletivo tady nad rámem a přeruil jste vedeni jetě dřív, ne jste odemkl dveře.”

Toek přejel rukou po kapse zlodějovy bundy. Stačil hmat a vytáhl z ní malé a tenké típací kletě.

Ze se nestydíte okrádat kolní děti.”

Beru invalidní důchod,” eptl afránek, Je to málo …”

Ale jděte,” nedal na jeho řeč kapitán Toek. Tak málo to zase není. A kdy u, tak jste si mohl přivydělávat poctivě. Víte, jaká z toho bude ostuda? Co tomu řeknou vae děti? Uvědomil jste si to vůbec?”

Chtěl jsem jim přilepit,” popotáhl nosem afránek.

Lete! Já vám povím, na co jste ty peníze potřeboval,” pronesl tvrdě kapitán. Vy jste se naučil chodit pravidelně na skleničku. Peníze jste utrácel na alkohol. A ne proto, abyste dětem přilepil. Nebylo těké si to ověřit, pane afránku. Ale teď u toho necháme. Pokud mi slíbíte, e neprovedete nějakou hloupost, nenasadíme vám pouta a kolega vás odvede na Místní odděleni VB k sepsání protokolu. Budete-li rozumný, slibuju vám, e se pokusím po dohodě s ředitelkou zabezpečit, aby se ve kole nikdo nedověděl, kdo ty krádee prováděl. Ale jetě mi povězte, kudy jste se dostával do koly?”

Sklepním okýnkem,” váhavě ze sebe vypravil afránek. Jednou jsem přiel odpoledne, nikdo si mě neviml, dostal jsem se do sklepa a tam jsem u okýnka uvolnil západku. Pak jen stačilo zatlačit a byl jsem uvnitř.”

Nadrobil jste si pěknou polízanici. Pokud je mi známo, nedosáhla zatím koda výe pěti tisíc korun, a to je vae těstí. Nakonec byste nám měl poděkovat, e jsme vás dopadli včas. A teď u jděte.”

Poručík Hadrava uchopil afránka za pai a postrčil ho k východu. Vystoupili ze suterénu a kapitán jim odemkl klíčem, který mu ředitelka, půjčila.

Chvíli se za nimi díval. Pak se vydal po schodech nahoru a zazvonil u dveří ředitelny.

Tentokrát mu otevřela ředitelka sama. Hospodářka se zřejmě v kanceláři nevyskytovala.

Sotva se za ním zavřely dveře, vyhrkla:

Tak co, dopadli jste ho?”

Dopadli, paní ředitelko. V podstatě jsem ho vytipoval u předem, ale musel jsem čekat na vhodnou příleitost. Syn mi obstaral seznamy áků a já si viml, e v VII. B a ve IV. C se nikdy nic neztratilo. Shodou okolností tyto třídy navtěvují bratří afránkové, z nich starí funguje dokonce jako atnář. Měl jsem bohuel pravdu. Krádee má na svědomí jejich otec. Je zajímavé, e tak, jak jsem si to představoval, si počínal i zloděj. Dneska toti začal vykrádat aktovky dětí v VII. B. Nic bych za to nedal, e kdybychom ho nebyli dopadli, ukradl by peníze i svému synovi právě proto, aby na něho nepadlo podezření.

Kolega u ho odvedl na Místní oddělení VB, kde s ním sepíou protokol. Zatím nemůeme předbíhat, chci vás jen poprosit, abyste si celou záleitost ponechala výhradně jen pro sebe. afránek si to samozřejmě zodpoví, ale asi budete souhlasit, e by nebylo správné, kdyby na jeho lumpárnu doplácela pověst obou dětí.”

Ředitelka vstala a vděčně stiskla kapitánovi ruku.

Moc jste nám pomohl, pane kapitáne. Je to neuvěřitelné, nikdy by mě nenapadlo, e krádee má na svědomí otec naich áků. Ale můete se spolehnout, je i v naem zájmu, aby se o krádeích u dál nehovořilo.”

Tak to by asi bylo vechno,” usmál se Toek a vstával z křesla, aby se rozloučil.

Neodcházejte jetě, pane kapitáne, udělám vám kávu. Jste jistě velmi unavený.”

Představa álku horké kávy zviklala kapitánovo rozhodnutí. Rád souhlasil. Za chvilku u před něho ředitelka Kolouková postavila álek horké černé tekutiny, která příjemně drádila chřípí. Tentokrát se mu nezdála ani hořká, ani černá, protoe dopadení pachatele přece jen zlepilo kapitánovu náladu.

Začal věřit, e se mu dříve nebo později podaří vypátrat i pachatele mnohem rafinovanějích krádeí v tabákových prodejnách. Jenome v tomto případě se opět potvrdila pravdivost přísloví  nechval dne před večerem.

xxx

Celý večer malý Jarou nerozhodně obcházel kolem otce. Několikrát se chystal k tomu, e ho osloví, ale nakonec vdycky zmlkl. Teprve po večeři si dodal odvahy.

Tati, můu se tě něco zeptat?”

Kapitán věděl, kolik uhodilo.

Proč bys nemohl, Jarouku? Ptej se.”

,,V(, tati, rád bych věděl, jak jsi na tom s pátráním po zloději, co dětem vykrádá taky. Kluci se mě pořád vyptávají a já …” Jarou rozpačitě polkl, já jim nemám co odpovědět.”

Kapitán Toek se usmál.

Tak to u není pravda, Jarouku. Dnes ráno jsme zloděje dopadli, právě kdy se chystal k dalímu lupu. Take můe být klidný a tvoji kamarádi také. ádné krádee u se konat nebudou.”

Váně, tati?” rozjasnila se synova tvář. Tak to je bezva. A můe i říct, kdo to byl? Někdo z dětí? Nebo …

… neptej se, Jaroui, to ti neřeknu.”

Ale proč? To by byla senzace, kdybych to věděl.”

No právě,” přitakal Toek. Nedělej si naděje, má to marné. Opravdu ti nic neřeknu.”

Proč tati?” kemral Jarda.

Protoe je to sluební tajemství. A tím končím. Jasný, kamaráde!”

A s touto odpovědí se musel malý Jarda definitivně spokojit.

xxx

Ráno se kapitán Toek u potřetí vydal na ředitelství podniku Potraviny za ředitelem Hradeckým. Ředitel mu vyel vstříc a přátelsky se usmíval.

Za chvíli ji oba seděli a domlouvali podrobnosti akce, kterou kapitán Toek připravoval. Během řeči se ředitel zmínil, e v přítím týdnu chystají otevřít renovovanou prodejnu tabáku na konečné stanici tramvaje a autobusů v Hlubočepích. Donedávna byla z důvodů adaptace zavřena. Bude tam zavedena prodlouená prodejní doba.

Toek se zamyslel.

Říkáte na konečné stanici tramvají… Mhm, pokud se dobře orientuju, je to dosti frekventované místo …

To ano,” souhlasil ředitel, v blízkosti je několik velkých továren a po celý den je tam čilý provoz.”

Poslyte, pane řediteli, myslím, e byste nám mohl pomoci.”

Rád,” přikývl ředitel.

Předevím byste do Veřerní Prahy dodali článek o otevření obnovené prodejny s prodlouenou pracovní dobou. Měly by tam být i nějaké podrobnosti, něco o zlepení slueb a také adresa prodejny, samozřejmě.”

Ředitel se pokrábal ve vlasech.

To uveřejnění v tisku má háček, pane kapitáne.”

A jaký?” divil se Toek. Myslíte, e by to v redakci odmítli jako skrytou inzerci?”

O to nejde,” pousmál se ředitel, ,,ale dneska není v módě popularizovat právě prodejny tabáku. Jo, kdyby to byla mlékrna, prosím … Ale znáte to, boj proti kouření…”

,,To chápu,” připustil kapitán. Ale kdy říkáte, e tam je celý den čilý provoz, co kdybyste zabili dvě mouchy jednou ranou?”

Dvě mouchy jednou ranou? Jak to myslíte?”

Třeba byste mohli rozířit i sortiment. Já nevím, ale co kdyby se tam kromě kuřiva a novin prodávaly dejme tomu zubní pasty, iletky, holicí krémy, moná i mýdlo a tak podobně. Zákazníci by to uvítali a vy byste nemuseli mít obavu prodejnu propagovat.”

ňeditel Hradecký se zamyslel. To není tak patný nápad. Hledáme nové formy prodeje, tak nakonec proč ne… Jene pořád nevím, co tím sledujete, pane kapitáne.”

Já vám to tedy prozradím. Ale pod podmínkou, e to zůstane jen mezi námi dvěma. Nikdo jiný v podniku se o tom nesmí dovědět.” A potom nastínil řediteli, jak si asi představuje budoucí spolupráci.

ňeditel poslouchal, pokyvoval hlavou a nakonec řekl:

Pěkně se to poslouchá, ovem nebude to snadné …”

Nebude,” souhlasil kapitán, ale za pokus to stojí, ne?”

Jistě, hlavně, kdy bude úspěný,” dodal ředitel.

Za několik dní vyel ve Večerní Praze článek, který informoval čtenáře o otevření renovované prodejny tabáku s rozířeným sortimentem a prodlouenou otvírací dobou do 21.00 hodin. V závěru článku byla zmínka, e zákazníci jistě uvítají znovuotevření prodejny v místě, na které byli zvyklí.

O dva dny později zahájila prodejna činnost. Hned první den překročila trba vekeré očekávání. Jistě v tom sehrálo významnou roli umístění prodejny v blízkosti konečné stanice tramvaje a autobusů a také okolnost, e se tu při večerním prodeji střídaly dvě mladé a sympatické prodavačky.

Obě překypovaly ochotou a na kupující se přívětivě usmívaly. Samozřejmě nechyběly ani pokusy z řad muských zákazníků o navázání bliího kontaktu. Prodavačky je sice zdvořile, leč zásadně odmítaly.

XII.

Zlodějská dvojice o sobě nedávala znát a kapitán Toek s poručíkem Hadravou začali ztrácet naději, zda jejich pokus bude mít úspěch.

A pak se to stalo. Oba pachatelé se přihlásili. Tentokrát, jak rozčileně konstatoval major Burda, překročili vekeré meze.

Karla Vintrová, vedoucí prodejny tabáku číslo 120 ve Slezské ulici byla vdova a měla po práci dosti volného času. Sedět doma jl nelákalo. Navtěvovat vdanou dceru a dvě vnoučata nemohla příli často, protoe dcera bydlela s rodinou v Písku, a to bylo pro Vintrovou přece jen trochu z ruky. Samozřejmě za nl občas zajíděla, na sobotu a neděli. Jenome mezi týdnem se jí často stýskalo po společnosti.

Tento problém vyřeila ke své spokojenosti. Od matička ráda zpívala, a tak se přihlásila do amatérského enského pěveckého sboru a byla astná, kdy Ji přijali a mohla se se svým altem uplatnit. Chodila do zkouek i na vystoupeni velice ráda. Brzo se blíe spřátelila s několika členkami souboru, které byly přiblině stejného věku. Občas chodily po zkoukách posedět do kavárny Obecního domu, aby si popovídaly o vem moném, a probraly nejrůznějí události.

A tak se mohla Karla Vintrová blýsknout mezi novými přítelkyněmi i historkou o rafinované dvojici zlodějů, která obchází praské prodejny tabáku a okradla u několik jejích kolegyň.

Přítelkyně pozorně naslouchaly a nestačily se divit.

Na mě by si nepřili,1’ dodávala paní Vintrová suverénně. Já bych se takhle podvést nedala.”

Jste si tak jistá?” opáčila jedna z jejích společnic. V takový chvíli člověk zpanikaří, ani neví jak. A ne se vzpamatuje, bývá u pozdě.”

Kdepak,” vrtěla hlavou Vintrová. Já ne. Já mám hlavu na svém místě, mě by Jen tak někdo nepřevezl. Ostatně, ke mně do prodejny by se sotva odváili. Je to na frekventovaném místě. Oni si vybírají prodejny v odlehlejích ulicích.”

Dámy přehodily vyhýbku a daly se do hovoru na jiné zajímavé téma. Kolik miliónů potkanů ije v praském podzemí a jak obtíné bude ten zlořád vyhubit.

Klábosily téměř do devíti hodin večer, kdy se konečně zvedly a rozely do svých domovů. Karla Vintrová nespěchala. Ráno si mohla přispat, měla odpolední slubu.

Na druhý den opravdu spala déle. Nasnídala se, zala na nákup, vrátila se domů, připravila si něco k jídlu, vzala si své nepostradatelné brýle a vypravila se do prodejny.

Odpoledne ubíhalo, měla za pultem stále co dělat. Kolem páté vstoupil dovnitř elegantní mu proedivělých vlasů, v edém obleku, s pečlivě uvázanou stříbřitou vázankou. Poádal o krabičku select, platil padesátikorunou a kdy mu Vintrová vracela drobné, poloil před ni nenápadně na pult jakousi legitimaci, ze které se ni dívala jeho tvář. Tie řekl:

Paní vedoucí, jsem poručík Novák od kriminálky. Prosím, zachovejte klid.”

Z legitimace mnoho přes brýle nevyčetla a kdy jí příchozí oznámil, e Je od kriminálky, rozbuilo se jí srdce.

Co si přejete? U mne v prodejné se nic nestalo.”

Já v(m,” usmíval se. Ale potřebujeme, abyste nám pomohla. Podařilo se nám vytipovat zloděje. S největí pravděpodobností by se měl dnes pokusit vykrást vai prodejnu. Proto jsem také tady.”

V té chvíli se otevřely dveře a dovnitř vstoupil zákazník. Mu naznačil s prstem u úst, aby vedoucí mlčela, ustoupil stranou a začal si pozorně prohlíet vystavené pohlednice. Karla Vintrová obslouila zákazníka. Měla těstí, e krabičku femin platil desetikorunou, protoe byla tak roztřesena, e by mu asi nebyla schopná v pořádku vrátit nazpět.

Kdy odeel, pokračovala tichá instruktá.

Podívejte se, paní vedoucí, to zlodějské duo na vás asi přijde s obvyklou fintou, e je ena v jiném stavu a dostavily se porodní bolesti. Dělejte jakoby nic. Vyhovte ve vem. Kdyby po vás chtěli zatelefonovat pro sanitku, běte klidně telefonovat a nechte je tady samotné. Já se s vaím dovolením zatím schovám k vám dozadu …”

Jeho slova přeruil dalí zákazník. Chtěl pouze Večerní Prahu, sám si ji vzal z pultu, hodil na tácek peníz a odeel.

,,… schovám se k vám dozadu a přistihnu zloděje přímo při činu. A vy mi to potom dosvědčíte. Vzpamatujte se, paní vedoucí, musíte se vzchopit. Vdy po vás nechci nic nemoného.”

Ano, z podniku nás u upozornili,” přisvědčila. V hlavě jí vířily mylenky, a bude v kavárně vyprávět, jak s její pomocí Bezpečnost dopadla dlouho hledané zloděje. To vám byl nervák, dámy, chystala si u v duchu úvod svého líčení.

Ukate mi, prosím kde se můu schovat?”

Pojďte, pane poručíku.”

Vpustila mue za pult, poodhrnula závěs, aby mohl vklouznout do místnůstky za prodejnou.

Výborně, paní vedoucí. Jen na sobě nedávejte znát nějaké rozčilení. Spolehněte se na mě, vechno vyřídím v klidu,” ujioval rozechvělou vdovu Vintrovou, která se postavila hrdinně za pult. Bylo čtvrt na est, kdy se rozletěly dveře a dovnitř vpadla půvabná blondýnka.

Prosím vás,” upjala na Vintrovou uplakané oči, zavolejte mi na Bezpečnost, někdo mi z kočáru ukradl dítě …”

Karla Vintrová strnule mlčela. Nebyla schopná pohnout se, i kdy jí bylo jasné, e zlodějka je tady.

Paní vedoucí, proboha vás prosím, pospěte si a zavolejte Bezpečnost, a sem hned přijedou!”

Konečně se rozhodla.

Tak moment,” vypravila ze sebe. Nohy se jí v tom okamiku zdály nepřirozeně slabé, odstoupila za zástěnu, kde ji zachytil poručík Novák a posadil na idli. Vzhlíela k němu s nadějí. Dal ji do ruky sluchátko telefonu a naznačoval, aby vytočila nějaké číslo.

Poslechla. Sledovala přitom, jak se její ochránce přikrádá

k zástěně a skulinou sleduje prodejní místnost. Mezitím se pokouela vytočit trojciferné číslo, o něm věděla, e patří Bezpečnosti. Ale místo 158, navolila 150.

Poární ochrana!” ozvalo se ve sluchátku.

Karla Vintrová nebyla schopná vykoktat jediné slovo.

V tom okamiku u poručík Novák prudce rozhrnul závěs, dělící zázemí prodejny, jedním skokem jí zmizel z očí a vzápětí slyela jeho energický hlas.

Jménem zákona! Budete-li klást odpor nasadím vám pouta … Ty peníze vrate do zásuvky. Jetě jednou vás varuji, nepokouejte se uniknout. Půjdete se mnou, na ulici máme auto.”

To u se paní Vintrová vypotácela ze svého zatímního útuíku do prodejny.

Dotyčná blondýna stála se svěenými rameny a poručík jí prohledával kapsy plátě.

Byla jste skvělá, paní vedoucí! Konečně se nám to podařilo. Ohromně jste nám pomohla. Zítra se u vás zastavím a domluvíme se, kdy k nám přijdete sepsat svědecký protokol. Máte zase odpolední?”

Mlčky přikývla. Poručík se na ni naposled usmál a v těsném závěsu za blondýnou opustil prodejnu.

Karla Vintrová hlasitě vydechla. To je senzace! Obávanou zlodějku dopadli právě v její prodejně! U se viděla jak bude vypravovat v kavárně, jaký byl ten od kriminálky feák a e mu pomáhala při dopadení té nebezpečné pachatelky. Dámy budou perplex.

To se roznese po celé Praze!

Rozneslo se to jinak, ne čekala. Kdy její úvahy přeruil zákazník, který si koupil krabičku peter a otevřela zásuvku, aby mu mohla vrátit zpět na dvacetikorunu, vykřikla zděením a svezla se pod pult.

Zákazníkovi chvíli trvalo, ne si uvědomil, e omdlela, přiskočil k telefonu a zavolal záchranku. Ne záchranka přijela, probrala se paní Vintrová opět k vědomí.

A pak u to lo ráz naráz.

Osádka záchranky ani zákazník nemohli pochopit, e Karla Vintrová trvá na tom, aby zavolali Bezpečnost a odmítá opustit prodejnu.

Lékař konstatoval, e kromě zrychleného tepu je pacientka v pořádku a kdy se dověděl z jejích nesouvislých vět, e jí někdo ukradl trbu, přikročil k telefonu a vytočil linku 158.

Kapitán Toek se o novém, neuvěřitelném případu dověděl právě v okamiku, kdy dorazil domů. Ani nestačil zout boty, práskl telefonem, omluvil se manelce a pádil znovu po schodech dolů.

Kdy přijel s poručíkem Hadravou a výjezdovkou na místo činu, bylo deset minut po půl sedmé.

Nastala opět rutinní práce.

Výslech Karly Vintrové trval poměrně dlouho. Byla pořád jetě

napůl v oku a kapitán Toek se musel obrnit maximální trpělivosti, aby se postupně dověděl, jak se ve odehrálo. Ukradená trba činila 3700 Kčs.

Zavíral oči a tie se vztekal. Poručík Hadrava na tom nebyl o mnoho lépe. Jetě tý večer byl zpracován nový podrobný popis zlodějské dvojice a znovu se rozběhlo pátráni. Kapitán Toek s poručíkem Hadravou se té noci vůbec nedostali domů. Pátrací akce nepřinesla kromě otisků prstů, zajitěných technikem na zásuvce pultu a na telefonním sluchátku v zázemí prodejny, nic podstatnějího.

Major Burda zuřil. To u přestává vechno. Ten grázl se vydával za poručíka kriminálky!

Také kapitán Toek by se nejraději neviděl.

XIII.

Nově adaptovaná prodejna na konečné se v několika málo dnech dobře zavedla a získávala stále víc zákazníků. Ředitel Hradecký dokonce neváhal zatelefonovat kapitánu Tokovi a poděkovat mu za nápad s rozířeným sortimentem. Prý to byla opravdová trefa.

Jednoho dne se vpodvečer objevil v prodejně tíhlý pětatřicátník s interesantně proedivělými vlasy na skráních, které mu jen dodávaly zajímavosti. Poádal o krabičku marlborek, zdvořile poděkoval a odeel.

A pak u se v prodejně objevoval pravidelně. Přicházel kolem sedmé a osmé hodiny večer, koupil krabičku svých oblíbených cigaret, usmál se na půvabnou brunetku, která ho v prodejně obsluhovala, prohodil dvě tři konverzační věty a zase odeel.

Toho dne se zastavil a po osmé hodině večer a pokusil se navázat delí hovor.

,,Musí to být pro vás otrava, slouit tak pozdě večer.”

Prodavačka pokrčila rameny.

,,Nedá se nic dělat. Vechno má své výhody a nevýhody. Zase si mohu ráno přispat.”

,,A to máte kadý den pouze odpolední směnu?” vyptával se dál zákazník, oblečený v edomodré sportovní bundě a módních dínsech.

,,Ale kdepak, přítí týden se s kolegyní střídáme, já přijdu na dopoledne, ona odpoledne.”

,.Take ono to přece jen není tak zlé,” usmál se zákazník a pokračoval:

Kdy u začínám patřit k trvalým zákazníkům, dovolte, abych se představil. Dokror Brunner. Pracuji tady kousek od vás, ve Výzkumném ústavu naftových motorů.”

Těí mě,” usmála se brunetka, které se zdvořilý mu docela líbil. Já Jsem Jeřábkové.”

Byla by to ode mne velká drzost, kdybych poprosil o vae křestní Jméno?” zadíval se na ni a kolem modroedých očí se mu rozloily jemné vějířky vrásek.

Pokrčila rameny.

Renata. Po mamince,” dodala.

Renata?” usmál se zákazník, to je opravdu hezké jméno. koda, e neprodáváte také jablka, myslím renety.”

Tak to si bohuel budete muset najít prodejnu ovoce.”

Přítí dny se neukázal a neobjevil se ani po celý dalí týden.

Ale hned první pondělí, kdy nastoupila opět Renata Jeřábková odpolední slubu, přiel ve světlém obleku, se sněhobílou koilí a decentní kravatou. V ruce drel kytici karafiátů.

Dobrý večer, slečno Renato. Kdy dovolíte,” podával jí kytici, přijměte ty karafiáty, prosím.”

Usmála se.

Děkuji vám, pane doktore, mám květiny moc ráda.”

Lehce se uklonil.

Potěila jste mě, slečno Renato. Nepovaovala byste za nezdvořilost, kdybych si vás někdy dovolil pozvat na večeři?”

Zaváhala.

Já celý týden slouím a do devíti,” odpověděla neurčitě, ale s náznakem zřetelného příslibu.

To nevadí, mohu se pro vás zastavit před zavřením prodejny, vezmu si vůz. Tak co říkáte?”

Nejsem proti,” usmála se.

Výborně, uděláte mi velikou radost. Rezervoval bych pro nás stůl v Řecké restauraci, senzačně tam vaří.”

Tam jsem jetě nebyla.”

Tak platí, ve čtvrtek se tedy uvidíme?”

Proč a ve čtvrtek?” podivila se.

Bohuel, usmál se doktor Brunner, zítra odjídím na sluební cestu a vracím se teprve ve středu v noci. Ale moc se těím.”

Já taky,” povzbudila ho brunetka.

Byl bych vám zavázán, kdybyste mi dala telefon. Ne, nemyslím domů, na to si samozřejmě nedělám právo, ale do prodejny. Kdyby se snad něco přihodilo, znáte to? Abych se mohl ozvat.”

Ale jistě. To si snadno zapamatujete  pět čtyři pět čtyři čtyři jedna.”

Děkuji a moc se těím na shledanou.”

Doktor Brunner se jetě u dveří otočil a zamával na pozdrav. Pak se ztratil ve tmě

Renata Jeřábková se podívala na hodinky. Bylo za pět minut devět.

V devět zavřela prodejnu.

< úl

) g?jrť g

‘lnu

‘M&l

v /  Nfrj

.

Do čtvrtka se doktor Brunner neozval. Kdy toho dne Jeřábkové nastupovala odpoledne do směny, nesla přes rameno velký igelitový pytel, nad kterým se její kolegyně chápavě pousmála.

,,A jé, vidím, e si toaletu na dnení večer nese s sebou.”

Renata přikývla.

Kdy si předávaly slubu, kolegyně jí poklepala na rameno:

Trochu ti závidím. Co se dá dělat. Blondýnky asi nemá v oblibě.”

Jen aby vůbec přiel,” prohodila Renata.

To ví, e přijde, určitě se u nemůe dočkat. A nebuď zbytečně nervózní, udělají se ti vrásky.”

Protivo,” odtuila Renata. To spí já se nemůu dočkat.”

Ani se ti nedivím, je to přece jen feák. Tak já u poběím, tfuj, tfuj, tfuj,” symbolicky popřála Renatě těstí. Drím palce a přeju ti hezký večer.”

Děkuju.”

Odpoledne se vleklo, zákazníci přicházeli a odcházeli. Renata Jeřábkové je obsluhovala ochotně a zdvořile, jen její vlídný úsměv jakoby se jí pro dneek vytratil z tváře. Blíila se dvacátá hodina, příliv zákazníků zeslábl. Vtom se ozval telefon. Zvedla sluchátko.

Prosím …

V telefonu se nikdo neozval.

.Haló, je tam někdo?”

Nic, a pak uslyela, jak dotyčný na druhém konci aparátu poloil sluchátko.

Pokrčila rameny. Snad to byl omyl.

Ve dvacet hodin čtřicet pět minut se dveře otevřely a doktor Brunner vstoupil.

V ruce drel kytici růí, byl oblečen v tmavém, dokonale uitém obleku, bělostné koili a tentokrát měl místo kravaty elegantního motýlka. Přes ruku nesl edý plá.

Dobrý večer,” slečno Renato, jsem rád, e vás opět vidím.”

Dobrý večer,” odpověděla, ale jdete poněkud brzo, budete muset chvíli posečkat, zavírám a v devět.”

Samozřejmě,” přikývl. Pokud mi dovolíte, abych tu na vás počkal. Mám venku vůz.”

Fajn, ale nejdřív se budu muset převléknout.”

Beze veho,” souhlasil doktor Brunner.

Prosím vás, otočte laskavě klíčem v zámku a na chvilku mě omluvte. Slibuju, e nebudete dlouho čekat.”

Přikročil ke dveřím, zamkl je a řekl:

Nemusíte spěchat, počkám docela rád.”

Abyste se nenudil, můete si zatím přečíst Večerní Prahu. Nechala jsem si jednu, leí na pultě.”

To je docela dobrý nápad.”

A opravdu se nenudil. Sáhl na pult, noviny v jeho rukou zaustily a pak se naklonil nad zásuvku, tie ji otevřel a do taky, ukryté pod plátěm, začal ukládat bankovky. Právě kdy chtěl zavřít zásuvku, uslyel hlas Renaty Jeřábkové:

Tak, a můeme jít.”

Stála mezi dveřmi a mířila na něho sluební pistolí.

Sluelo jí to. Měla na sobě společenský kostým, ale nikoliv na večeři s doktorem Brunnerem.

ádné hlouposti, váený pane, ujiuji vás, e s tou hračkou dokáu zacházet opravdu dobře. Ostatně, stejně byste neměl kam utéct.”

Poručice Renata Jeřábkové dola ke dveřím a odemkla. Dovnitř se protáhl kapitán Toek a s ním i poručík Hadrava.

Nechápu, co to má znamenat!” vykoktal ze sebe proedivělý elegán.

To znamená, e, jak se říká, spadla klec.”

S těmito slovy přikročil Hadrava k neznámému, odebral mu taku s penězi a na jeho zápěstí cvakla pouta.

Tak to bychom měli,” konstatoval kapitán Toek. Gratuluju vám, odvedla jste výbornou práci. Nebude se vám po té tabákové prodejně stýskat?”

Ani ne, i kdy jsem si vlastně rozířila kvalifikaci, take a půjdu do penze, třeba se mi to bude hodit,” smála se poručice Jeřábkové.

xxx

Plán kapitána Toka vyel.

Za hodinu u měli kriminalisté dvojici zlodějů pohromadě. Jak se ukázalo, doktor Brunner nebyl doktorem práv. Pracoval v jednom z podniků bytových drustev. Ve skutečnosti se jmenoval Jindřich Huek a jeho partnerka Emilie Kovářová byla toho času v domácnosti. Dříve několik let pracovala ve Filmovém studiu Barrandov jako maskérka.

Huek byl skutečně blonďák, zatímco Kovářová brunetka. Přebarvit vlasy nedalo mnoho práce, právě tak jako nasadit dokonalou paruku. V jejím bytě objevili kriminalisté sluně zařízenou maskérnu.

Oba měli doposud čistý trestní rejstřík a o to byla práce kriminalistů obtínějí. Ale, jak se později ukázalo, Huek měl na kontě finanční machinace v bytovém drustvu.

xxx

Kdy se kapitán Toek vrátil těsně po půlnoci domů, manelka na něho čekala. U pozdní večeře jí vyprávěl, co se toho večera odehrálo.

Tak a teď zavolám Vaka,” uchechtl se, kdy dojedl.

Nedělej to, co si o tobě pomyslí, jistě u dávno spí.”

Ten a spát? Nevěř. Spěchal nejkratí cestou k Vlastičce, na to dám krk.”

Vytočil číslo. V telefonu se ozval příjemný enský hlas:

Prosím..

Dobrý večer, promiňte, e vyruuju, tady je kapitán Toek. Je u vás poručík Hadrava? potřebuju s ním nutně mluvit.”

Okamik,” ozvalo se v telefonu.

Promiň, volám tě straně nerad,” hovořil do telefonu kapitán Toek, ale nedá se nic dělat. Seber se a jedem. Máme hláenou dalí kráde. Tentokrát v prodejné tabáku na Václavském náměstí.”

V telefonu bylo chvíli ticho.

To nemyslí váně,” ozval se nejistě Hadrava.

To ví, e ne, ale zato naprosto váně vás oba na zítřek zveme na večeři.”

Kapitán Toek se rozesmál. Cítil, e zase nael svůj ztracený humor.

Konec