Krasavec se vrací - Vladimír Fiala

Remingtonka na písařčině psacím stole skončíla své pravidelné staccato jako kdy utne.

To byl ilavský, pane. Koho tam máte jetě? Světlovlasá Marika doprovodila svou otázku povzbudivým úsměvem.

Lysý kontroloval poznámky na stole před sebou. Tím máme seznam hotov, slečno. Myslím, e pro dneek skončíme.” Vstal a protáhl se, a mu v zádech zapratělo. Marika po očku pohlédla na jeho vysokou, statnou postavu. Musela připustit, e se jí ten záhadný chlapík odkudsi z druhé strany hranice docela líbí.

Máte zavolat poručíkovi, jakmile dopíeme,” připomněla. Lysý sáhl po telefonu.

Poručíka Sterna prosím,” řekl spojovateli v ústředně a čekal. Poručíku, právě jsme skončili. Ano, samozřejmě.”

Otočil se k Marice. Přijde hned. Zůstanete?”

Dívka pokrčila rameny. “Přidělili mě k vám. Třeba bude mít Stern pro vás dalí práci.”

Roztřídila napsané stránky na originály a kopie. Očíslované uhlové papíry sloila na úhlednou hromádku, aby serant ze spisovny neměl důvod k výtkám. Za dva roky, co pracovala u Američanů, si zvykla na vojenský pořádek.

Poručík Stern přinesl do neútulné kanceláře vůni levandule a dobrého tabáku. Jeho flanelový oblek byl jako vdy čerstvě vyehlený, v kravatě zářila drahá zlatá jehlice. Kadý by v něm hádal spíe bezstarostného seladona ne zpravodajského důstojníka CIC, americké vojenské kontrarozvědky.

Činil jste se, ” pochválil Lysého a natáhl ruku po seznamu. Marika mu jej beze slova podala. Stern přelétl očima charakteristiky osob.

Dobrá, to jsou tedy levicově orientovaní pracovníci zemského velitelství StB v Brně. Nezapomněl jste na nikoho?”

Myslím, e ne, poručíku. Měl jsem dost času na přípravu.”

Porovnám seznam s tím, co o nich dosud víme. Musím ovem připustit, e teprve tento materiál nám dává celkový přehled. Jistě se dočkáte přiměřené odměny.”

Nedělám to přece pro peníze,” ohradil se Lysý.

Vy naivko,” dobíral si ho Stern, chcete se postavit na vlastní nohy, nebo ne? Za týden, nejdéle za čtrnáct dnů s tímhle skončíme,” poloil ruku na seznam. Práci vám samozřejmě dáme, ale víte, jak je ve Vídni drahé ivobytí? Tuíte vůbec, jak se budete muset ohánět? Teď není čas na

pózy. Slečno Wittnerová,” obrátil se k čekající Marice, vy u můete jít domů. Přijďte zítra v osm, pan Lysý začne psát paměti.

Dívka vloila pouité uhlové papíry do tuhých desek.

Na shledanou,” lehla pohledem po Lysém.

Docela k světu, e? Bohuel, pro nás i pro vás jsou dívky téhle sorty tabu,” řekl poručík s hranou lítostí, sotva zavřela dveře. Teď pár slov k vaí budoucí práci. Jak jsem u řekl, máme zájem o podrobný popis vaí činnosti od konce války. Čím se Státní bezpečnost zabývala, které případy jste řeil a které znáte z doslechu, kdo na nich pracoval, jak byly uzavřeny, co ví zemské velitelství o nás a tak dále. Vím,” zarazil vláčným gestem Lysého námitku. O lecčems jsme u hovořili, ale nám jde zase o celkový obraz. Asi v tom duchu, jak jste dal dohromady tento seznam, platí?”

,,Jistěe, poručíku,” souhlasil Lysý. A co dál?”

Jak co dál?”

Co potom, a dokončím tuto zprávu? Před chvílí jste mi naznačil, e se brzy budu muset starat sám o sebe.”

Ach tak,” pohrával si Stern s lemem kapesníčku v saku, asi Jsem se vyjádřil příli kuse. To je tak, vrchní strámistře. Zatím Jste měl bydlení, stravu a vekeré zaopatření u nás. Postarali jsme se o vás ze dvou důvodů. Ten první je ryze praktický. Potřebujeme lidi vaeho druhu. Znáte poměry v Československu, řadu let jste slouil v bezpečnostním aparátu, dokonce ve velitelské funkci, a hlavně - máte plné zuby jejich nového pořádku, protoe vás připravil o existenci. Druhý důvod vám jako odborníkovi nemusím zeiroka vysvětlovat. Prověřovali jsme si vai spolehlivost, to Je přece pochopitelné, čei nejsou na hlavu padlí, dávno vědí o naich zpravodajských zájmech, a tak se mohlo docela dobře stát, e vá dramatický útěk s cizími doklady zinscenoval někdo z praského ministerstva vnitra. Doil jsme k názoru, e s největí pravděpodobností nejste agent StB. Říkám s největí pravděpodobností, protoe pojem jistota Je v náí práci dost oidný, jak jistě sám dobře víte. Tím jsme se dostali k otázce, jaké záměry máme s vámi do budoucna my. Co byste říkal místu zpravodajského specialisty pro české teritorium ?”

Nemám potuchy, oč by lo,” přiznal Lysý se zájmem.

V podstatě o vyhodnocování zpráv. Dostávám spoustu materiálů od naich agentů z Československa. Potřebujeme pár lidí, kteří znají tamní poměry a mají zpravodajské skue-nosti, aby dokázali rozliit zrno od plevele, abych se vyjádřil obrazně. Stává se nám toti, e některé zprávy přehánějí, Jiné

naopak nedoceňují stav věcí. Soudím, e vy byste nám mohl být právě na takovém místě dost platný.”

Nabídka splňovala Lysého představy nad očekávání. Počítal spíe s místem řadového výslecháře nebo překladatele.

Rád se o to pokusím, poručíku,” řekl a měl se na pozoru, aby jeho odpověď nezněla příli nadeně.

,,Věděl jsem, e přijmete,” mnul si Stern spokojeně ruce. ,,Jistý problém je s vaím zařazením. Vae podivná hodnost nemá v naí stupnici ekvivalent, Mezi seranty bychom vás podhodnotili, a naopak - důstojníkem se při nejlepí vůli nemůete stát. Prozatím vyřeíme celou věc takto: zaměstnáme vás jako civilistu. Budete mít právo nosit zbraň, nárok na vojenské dávky jako nií důstojník, můete se nastěhovat do ubytovny serantů na tři měsíce, abyste měl dost času najít si něco sluného v civilním sektoru. Dostanete stálou propustku a průkaz zaměstnance vojenské správy, take pro zdejí úřady jste nedotknutelný. Budou vás povaovat za Američana, i kdy státní příslunost tím samozřejmě nenabýváte. Podléháte vojenským zákonům naí armády. Pokud jde o plat, dostanete čtyřnásobek mzdy administrativního úředníka. Osvědčíte-li se ve zkuební době, propůjčíme vám nejnií důstojnickou hodnost a po čase vám ji můeme přiznat. To proto, e místa vyhodnocovatelů jsou plánována pro důstojníky. Spokojen?”

,.Vynasnaím se, abyste vy byli spokojeni se mnou,” pospíil si se skromným ujitěním Lysý.

,,Tady je vae stálá propustka,” sáhl poručík do náprsní kapsy pro tuhou kartu s Lysého fotografií. ,,Ode dneka se můete pohybovat zcela volně v naí zóně Vídně. Můj řidič vás zaveze do ubytovny, pak máte do rána volno. Teď půjdete se mnou a vyzvednete si příděl a peníze. Á propos, máte u mne jetě dva kartóny cigaret.”

Víte přece, e nekouřím,” namítl Lysý.

Poslyte, Lysý, vy to s tou skromností přeháníte,” zamračil se poručík. V kadém hostinci vám ruce utrhnou. Proplácet vám je nemohu, cigarety se prostě fasují. Pojďte,” pohlédl na zlaté náramkové hodinky. Zatím si sbalte a přijďte do mé kanceláře.”

Na chodbě se rozeli. Lysý zamířil do podkroví, kde u třetí měsíc obýval maličký pokojík s prostým lůkem, umyvadlem a skříní. Nezamykali ho, ale budovu směl opustit jen pětkrát, a to vdy s doprovodem Nestěoval si, Američané se o něho starali dobře, lo mu hlavně o pevnou pozici, a tu právě dnes získal. Dočkal se.

S balením si nedělal velké starosti. Srovnal náhradní oblek,

plá, prádlo a boty do kufříku. Tím byl hotov, víc si s sebou při náhlém útěku z Brna nestačil vzít. Nebylo kdy, půda mu tehdy doslova hořela pod nohama. Pokolikáté si u blahořečil při vzpomínce na vlastní prozíravost, s ní uschoval falené dánské doklady, zabavené u gestapáckého rady Kirchdorfa. Stačilo vyměnit fotografii a cesta přes hranice byla otevřena. Dnes si mohl přiznat, jak malou měl duičku do chvíle, kdy se před autobusem zvedla rakouská závora.

Seběhl po strmých schodech. Poručík Stern čekal.

*

Sternova přízeň ho provázela a na vrátnici ubytovny. Malý hotel, kdysi hodinový podnik, obsadili intendanti US Army hned po záboru města. Majitel nereptal, v prvních poválečných měsících se stejně nedal očekávat velký cizinecký ruch. Nalo se sice dost lidí bez přístřeí, avak ti měli větinou příli hluboko do kapsy, a tak byl pan hoteliér nakonec docela povděčný za své jinak hlučné a často neurvalé hosty. Stačilo za nimi přijít ve vhodnou chvíli s jasnou nabídkou, aby se rozvinuly trvalé obchodní svazky. Američtí seranti měli vdy dostatek dobrých cigaret, whisky i konzerv z armádních skladů. Často se u nich daly koupit nylonky, ba i francouzské zboí, a tak pan hoteliér přijal ochotně zavděk roli překupníka. Vyhlíel opravdu blahobytně.

Pan Maurer - tak se majitel podniku jmenoval - přijal Lysého jako Američana. Poněkud ho překvapila sluná znalost němčiny, dokonce vídeňské, jí se nový host uvedl.

Vítám vás v naem podniku, mister Bold, přečetl si jméno na ubytovacím lístku. Lysý v duchu ocenil Sternův ostrovtip. V anglickém překladu se jmenoval ,,Pleatý, jak říkaly jeho znalosti z gymnázia. Věřím, e se vám u nás bude líbit. Následujte mě, prosím.

Vyli do třetího poschodí, porouchaný výtah visel beznadějně mezi prvním a druhým patrem. Třistaosmička byl dvoulůkový pokoj. V kadém podlaí s výjimkou druhého, které zřejmě obýval majitel, nesly dveře zdobená kovová čísla. Společné záchody i koupelna, ale čisto a dokonce náznaky někdejích zlatých časů, reprezentované solidními běhouny a tukaturou na stropě i na stěnách chodeb.

Zařízení pokoje působilo intimním dojmem. Okno zdobily čisté, bohaté závěsy, tmavý letěný nábytek se jen svítil čistotou, na plyovém koberci ani smítko.

Vae lůko je tady, mister Bold, ukazoval hoteliér na

zdobenou postel s bohatě nastlanou přikrývkou pod přehozem. Vae skříň, vedl ho dále. ,,Budete se u nás stravovat? Restauraci najdete v přízemí. Vaříme sluně a ceny nejsou vysoké. 

,,Pro začátek jistě. Později uvidíme, slíbil Lysý nezávazně. Kdo tu bydlí se mnou?”

Pan tábní serant Halm. Moc hodný pán. Nekouří, nepije, ani snoubenku si sem jetě nepřivedl. Vy kouříte, mister Bold?”

Lysý čekal podobnou otázku. Chápu, máte zájem o cigarety. Znám zdejí poměry, naznačil, e se nedá okrást. Tady je záloha na stravu. Za chvíli bych si přiel něco sníst.*’ Podal hoteliérovi kartón camelek z kufru. Maurer zazářil.

Zařídím, abyste si opravdu pochutnal. Nepřejete si vyměnit peníze, nebo snad jiné zboí?

Ne, zatím nemám zájem. Ale rád bych vás pozval na skleničku, vytáhl z kufru láhev whisky.

To nesmím odmítnout,” rozplýval se Maurer. Momentíček, hned jsem tady.”

Ne se vrátil, uloil si Lysý věci do skříně. Z okna pokoje viděl na zadní trakt domů ze sousední ulice. Hluk zvenčí sem jistě nedolehne. Sáhl na těleso ústředního topení. Hřálo, v místností bylo docela příjemně.

Maurer se přihrnul s tlustými sklenicemi na přepychově vyhlíejícím táce a lahví sodové vody.

Doufám, e mi nedáte koem. Sklenky si tu nechte a láhev sody vám kdykoliv vyměním za čerstvou.”

Lysý se ocitl v rozpacích. Pokud věděl, pili Američané svůj bourbon bez sody, nebyl si vak jist. Dobrý, kdy nedáte jinak, napijeme se po anglicku,” rozřeil problém alamounsky. Nalil do sklenic, přitočil si pěnivou sodu a posunul tác k Maurerovi.

Hoteliér se labunicky napil. Kdybyste měl někdy láhev navíc, rád ji od vás koupím. Jakékoli mnoství.”

Sotva jsem se tu ohřál,” mírnil ho Lysý. S něčím bych vás vak přece jen obtěoval. Nevíte o dobrém krejčím?”

Vytáhl ze skříně překrásnou vlněnou látku na oblek. Maurer ji znalecky mnul mezi prsty.

Potřebuji oblek co nejdřív, musel jsem odjet dost narychlo.”

Maurer zklamaně odloil vzácné zboí. Jistěe, zítra vám dám vědět. Měl bych zájem o podobný materiál.”

Je mi líto,” odmítl ho Lysý taktně. Dostal jsem ji. Zítra se u vás zastavím. Jetě skleničku?”

Dolil sklenku a přisunul hoteliérovi balíček camelek z načatého kartónu. Maurer po ní sáhl. Dopil a měl se k odchodu.

Kdybyste cokoliv potřeboval, jsem vám k slubám,” ujistil Lysého. Bývalý vrchní strámistr vytáhl ze skříně ručník a mýdlo.

Ukáu vám sprchu,” překypoval Maurer ochotou.

Vymydlený a osvěený ulehl Lysý do čisté postele. Chvíli odpočíval, pak se oblékl a seel do restaurace. V poloprázdném lokále zahlédl několik muů v amerických uniformách, o hodně více vak dívek i en ve středních letech. Lysý si vyhlédl volný stůl. Na vyzývavé pohledy Rakuanek, které typovaly nového hosta, nereagoval. Vudypřítomný Maurer přikvapil s bledým pikolíkem.

Budete si přát polévku?”

Lysý přikývl. Pikolík mu nalil řídký vývar s nudlemi.

Výběr nemáme příli velký,” omlouval Maurer nedostatky jídelního lístku. Doporučoval bych vídenský řízek, zdejí specialitu. Není sice z telecího, Jak by měl být, ale pochutnáte si.”

Lysý znovu přikývl a dal se do polévky. Chutnala al příli náhrakovou masovou kostkou, ale po třech měsících ne/vyk-ló stravy z americké kuchyně připomínala přece Jen domov. Sotva dojedl, objevil se pikolík s řízkem. Do tenoučká vyklepané maso pocházelo bezesporu z armádnloh skladů. Nasolené a vyschlé, ale do křehká vysmaené Lysému docela zachutnalo. Pivo odmítl, nikdy mu neholdoval. Objednal si čtvrtku bílého vína. Mlčky je popíjel a přemýlel o tvé situaci. Co ho asi čeká?

Kdy se po hodině vrátil na pokoj, jeho apolubydllol u leel v posteli a četl.

Bold,” představil se Lysý.

Halm,” pronesl dlouhý třicátník sympatickým barytonem. To je mé skutečné jméno. Přede mnou si nemualta hrát na schovávanou,” dodal česky. Vím o vás vechno. Stejně neumíte anglicky, první věta by vás prozradila. Já jaem rád, o si konečně mohu s někým popovídat. Pocházím z Čech, přesněji řečeno narodil jsem se v Čechách, ale Jako dítě jsem s rodiči odejel do Států. Znáte Klatovy?”

Ne, já jsem z Moravy,” vysvětloval Lysý.

Vím. Budeme se teď často vídat. Já jsem spojař. Stern mi o vás říkal. Mimochodem, jak ho snáíte?”

Zatím jsme spolu vycházeli dobře,” řekl Lysý opatrně.

Ve vaí situaci to ani jinak nejde. Mně připadá trochu jako teplou. Klidně mu to řekněte, pobaví se. On toti prohání holky jedna radost. Ostatně nebude dlouho vaím nadřízeným,  prozradil zasvěceně. Vyhodnocovací vede kapitán Hawkins. Pruďas, ale dá se s ním vyjít. Ovem mohl by s vámi taky vyběhnout, kdybyste ho natval,” zasmál se Halm svému vtipu. Lysému připadal poněkud obhroublý, ale vcelku sympatický.

Dal byste si skleničku?

Ale jo, souhlasil ochotně Halm. Fasoval jste, nemám pravdu?”

Fasoval,” přikývl Lysý. Nalil do skleniček od Maurera a postavil na tácek sifonovou láhev.

Voda je patná v botech, nato do aludku,” otřásl se Halm. Tak - na vá start, kolego,” pozvedl sklenku.

Ráno probudilo Lysého neetrné cloumání.

Vstávej, je sedm,” upozorňoval ho spolunocleník.

Lysý se polekaně posadil na lůku. Halm v naehlené uniformě stál před zrcadlem a vázal si kravatu.

Lysý se oholil, umyl a oblékl. Dole ho čekala bohatá snídaně. Konvice horké kávy, klobása, pečivo, máslo a dem. V hlavě měl po včerejím večeru prázdno. Zdolali s Halmem celý zbytek láhve, i kdy jinak se Lysý pití vyhýbal. Stejně měl dojem, e se k Halmoví nedostal jen náhodou. Serant ho dvakrát nebo třikrát za večer překvapil nečekanou otázkou, za jakou by se nemusel stydět zkuený profesionál. Lysého napadlo, e ten příjemný chlapík ho asi dostal nastarost. Proč ne, řekl si.

Cestu do kanceláře si pamatoval. el pěky. Serant u vchodu si pečlivě prohlédl jeho propustku, ne mu ji beze slova vrátil. Marika u čekala s papíry zasunutými do psacího stroje.

Jaký byl vá první večer venku?” zajímala se s mírnou výčitkou. Překvapeně se na ni podíval. Cootom mohla vědět?

Byl jsem rád, e jsem se konečně vyspal jako člověk,” odbyl ji s úsměvem. Dáme se do práce?”

Před polednem je vyruil poručík Stern, tentokrát v kávovém gabardénu a krémové hedvábné koili s decentním átkem u krku.

Nechte toho na chvíli a pojďte se mnou,” odvedl Lysého do své kanceláře. Tam před něho poloil desky s několika listy papíru. Podívejte se na to. Chci slyet vá názor. Tahle práce vás čeká.”

Lysý zvědavé otevřol desky. Agent, podepsaný krycím jménem Pavel, popisoval změny na brněnském letiti ve Slatině. Nové závora na přístupové cestě, tři nové letky letadel sovětské výroby, nový způsob odběru pohonných látek. Přiloený plánek byl dostatečně výmluvný. Agentem musel být někdo z personálu letitě. Situaci zachytil spolehlivě.

. ,,Nedokáu posoudit, co je tam nového, avak celkový pohled odpovídá. Nejsem ovem vojenský odborník, řekl opatrně,

..Souhlasí,” přikývl poručík spokojeně. ,,A teď něco pro vás. Z dneního rána, dostáváme je leteckou potou,” podal Lysému výtisk českých novin.

U titulky vzaly Lysému dech. Reakce odraena - pravicový puč odhalen. Prezident Bene jmenoval novou vládu.

,.Vechno je v háji,” ulevil si Lysý vztekle.

,,Ba ne,” mírnil ho Stern. Vechno teprve začíná, alespoň pro nás. Tímto okamikem se z vás stává nepostradatelný odborník, copak to nechápete?”

Lysý ho sotva vnímal. Vidiny brzkého návratu domů se definitivně zhroutily.

2

tábní strámistr Vrbka dopíjel u druhý álek čaje s citrónovým výtakem. Primářova sekretářka vyřizovala hovor za hovorem. Za půl hodiny musel mít Vrbka dojem, e chirurgickému oddělení chybí vlastně vechno, co potřebuje k provozu. Přísná čtyřicátnice na něho nezapůsobila nejlépe, ale minutu po minuté z prvního úsudku slevoval. Ta ena přesné věděla, co chce, a dělala mnohem víc ne svou povinnost. ádala, prosila, ba i skrytě vyhroovala. Kadý se přece někdy můe ocitnout v nemocnici. Co potom, co kdy zase nebude třeba jen buničina k odsávání? Potřeboval by podobnou pomocnici. Od obstarávání nej obyčejnějích věcí a po přepisování zpráv a protokolů si museli vechno vyřizovat sami. Mnohokrát ádal o sekretářku. Tvrdili mu, e na ni zatím nemá nárok. Chybělo tabulkové místo. Taková hloupost, jediná kolonka někde v kádrovém pavouku. Sekretářku lze povolit tam, kde je nejméně osm subalterních pracovníků. A on jich má jen pět. Vlastně čtyři, protoe Pateru chtě nechtě poslal s poslední skupinou na benderovce. A teď jetě ten malér s Mládkem. Jak dlouho si asi poleí?

Dveře se rozlétly. edovlasý mu v bílém krátkozrace přimhuřoval oči. Kouskem jelenice čistil skla brýlí ve zlatých obroučkách. Na čele se mu perlily drdbné kapičky potu. Vypadal unaveně.

,,Pane primáři, vstala sekretářka a podávala mu nějaký lístek. Tady máte vzkazy. Atén pán tu čeká u přes pul hodiny. Velitel okresní tajné policie, prozradila.

Primář si nasadil brýle a upřel na Vrbku pronikavý pohled. Doktor Čada. Jsem rád, e vás poznávám,” podal mu ruku. Pojďte.

Veli do primářovy kanceláře. Přiel jste se zeptat na ty dva?”

Ano,” přitakal Vrbka. Primář mu beze slova podal sklenku koňaku. Druhou postavil před sebe.

Dobrá, začnu tím vaím chlapcem. Myslím, e jez nejhorího venku. Tohle jsme mu vytáhli z lopatky/4 sáhl do kapsy pro smotek gázy. Vrbka jej rozmotal. Uvnitř nael kulku s mosazným plátěm. Německá armádní, nemohl se mýlit. Podle dráek po vývrtu hlavně asi ze samopalu.

Předpokládal jsem, e ji někdo od vás bude chtít,” dodal primář a zvedl sklenku. Na vae zdraví, pane veliteli!”

Vrbka maličko upil. Jak je Mládkovi?”

Teď jetě spí. Měl z pekla těstí. Boční zástřel, vypadalo to dost zle. Ztratil hodně krve, ale sotva jsme ho otevřeli, viděli jsme, e ho zachráníme. Kulka roztřítila ebro, krábla lalok plic, natěstí bez perforace. Zasekla se do lopatky. Divné,” kroutil primář hlavou a nalil si dalí sklenku. Já jsem s odputěním civilista, o zbraních vak něco vím. Za normálních okolností by kulka la bezesporu dál. V jeho případě do páteře. A to by bylo zlé. Z jaké vzdálenosti ha něho vystřelili?”

Z dvaceti metrů, víc to nebylo, řekl Vrbka. Já jsem u toho nebyl,” dodal.

Opravdu podivné. Prohlíeli jste jeho oblek?”

Vrbka poloil před primáře tlustou brourku s roztřepaným otvorem u horního pravého okraje. Lékař ji vzal a rozesmál se.

Tak to mě podrte! Trestní řád a souvisící předpisy, to je gól! Víte, e mu tyhle učenosti vlastně zachránily ivot?”

Vrbka jen přikývl. Primářovo vtipkování mu nevadilo. Chápal, e chirurg se po sloitých operacích potřebuje uvolnit.

Jak dlouho si ho tu necháte?” zajímal se.

To vám zatím neřeknu,” pokrčil primář rameny. Udělali jsme, co bylo v naich silách. Teď u záleí předevím na pacientově organismu. Navíc,” ukázal na brouru, můe být v ráně velijaká nečistota. U zástřelů to bývá. koda, e nemám víc zkueností. Víte, e k prvním střelným poraněním se dostávám a teď, po válce?”

Jak to?” divil se Vrbka.

lnu, koncentrák. Tam Jsem léčil hlavně úplavici, tyfus a takové věci. A hemeroidy lágfýrera.”

,,Jak jste se tam dostal?” zajímal se Vrbka.

,,Jó jsem sice trochu koketoval s odbojem, dokonce jsem měl v besídce zakopanou pistoli, vdy jsem byl záloní důstojník. Ale tam jsem se dostal pro svou nevymáchanou hubu. Dodnes nevím, kde a před kým jsem řekl co velezrádného. Prostě oupli mé tam a diky profesi jsem ty tři roky přeil. Jetě, e to bylo před heydrichiádou.”

Vrbka chápavě přikývl. ,,Ale aspoň něco mi snad o Mládkovi říct můete “

,,Něco málo, připustil primář. Kdy se nepřidají komplikace, poleí si u nás tři týdny, moná čtyři. Měsíc domácího léčení k tomu, čili nejméně dva měsíce neschopnosti.”

Jaké komplikace mohou nastat?

Radi se neptejte. Jak jsem pacienta viděl, je to chlapisko. Věřme, e nám v ráně nebude nic hnisat. Mimochodem, od čeho má ty karedé jizvy na nohách?”

Památka na gestapo. Nevím, jak to bylo. Sám o tom nechce mluvit. Ná doktor říká, e mu pálili chodidla a lýtka.”

Můe být, zamyslel se primář. Viděl jsem cosi podobného v lágru, myslím nezhojené rány.”

A co druhý postřelený?” změnil Vrbka téma rozhovoru.

Jo, tak to je horí případ,” zváněl doktor. Přizval jsem kolegu neurochirurga z brněnské kliniky. Sám si na to netroufám. Oetřili jsme ho, jak jsme uměli. Kulku z nohy mu vytahuje kolega Zoufalý, za chvíli přijde. Tato rána je banalit-ka, i kdy nás jistě pozlobí. Copak svaly, ty se hojí snadno. Piplačka je s odtěpky holenní kosti. Ovem zranění na hlavě se mi ani trochu nelíbí. Na pohled krábnutí, ale kdy jsem je čistil, viděl jsem jasně, e je pokozená plena. Převoz na kliniku nepadá v úvahu. Necháme ho trochu odpočinout. Jen ty mdloby mi dělají starosti. Kdo je to vlastně?”

Krajský delegát. Jistě na něho čekali. Takové náhody se nestávají, aspoň v této době ne.”

Take teror, to je svinstvo! e si lidi nedají pokoj. Jako by se za války stalo málo netěstí. Ten třetí byl pachatel, nemýlím-li se?

Jeden z pachatelů, upřesnil Vrbka.

Sekretářka zaklepala a vela se álkem vonící kávy.

Pan velitel prý kávu nepije,” řekla na primářův udivený pohled.

Děkuju, Helenko. A tady těm pánům z okresu zavolejte, e

oba zraněni jsou zatím mimo nebezpečí,” ukázal na jedno z telefonních čísel ze seznamu vzkazů.

Já jim to vysvětlím podrobněji,” dodal Vrbka. Jdu tam.”

Vyřdím,” přikývla sekretářka. Odspěchala s prázdným podnosem.

Jeden z pachatelů, říkáte,” vrátil se primář k přeruenému rozhovoru. Bylo jich snad víc?”

Předpokládám. Někdo ho zajioval, kryl, vdycky to tak dělají.”

Odpuste ml nemístnou zvědavost, ale jsem teď taky tak trochu zainteresovaný. Jak se u toho ocitl ten vá mládenec? Věděli jste o nich předem?”

Ne,” přiznal Vrbka. Docela náhodou se vracel z nějakého proetřováni. Nebyl jsem u toho, jak říkám. Dá se vak domyslet, co udělal. Stáhl pozornost střelce I těch ostatních na sebe, aby umonil delegátovu autu odjet. To se mu povedlo, I kdy ne na sto procent. Auto je Jak řeeto, devatenáct průstřelů.”

Neříkejte,” divil se lékař. Zraněný řídil sám?”

Ne. Seděl vedle řidiče. Tomu se kromě leknuti nestalo nic. Vyvázl bez nejmenlho krábnutí. Dva pořádná panáky slivovice ho postavily na nohy.”

Správné, destilát je proti oku vůbec nejlepl. Take ten vá mládenec vyřídil střelce? Ukázková trefa. Kdy uváíme, e v té chvíli byl sám postřelený, potom klobouk dolů.”

Vidíte, a na střelnici má co dělat, aby splnil limit. Inu, v akci je vdycky vechno jinak. Kdy mé k němu pustíte?”

Kdy je to takhle, snad by to na minutku lo. Jen co se probere. Cos tím mrtvým?”

Poádám o pitvu. Potřebujeme zase předevím kulku. Nevěřil byste, co je papírování kolem kadého pouiti zbraně.”

Studená chirurgie není můj obor. Ale postarám se, abyste měl výsledek zítra ráno.”

Vrbka se u zvedal z křesla, kdy do místnosti vstoupil hubený lékař s hladkou plei a úzkým knírem. Primář ho pozval ke stolku.

Jen pojďte dál. To je doktor Zoufalý, pane veliteli. Tak co, kolego, jak vypadá pacient?”

Konečně začíná reagovat. Jakmile se nám probere, bude mít hrozné bolesti. A já nemám nic, co by opravdu spolehlivě zabralo.”

Primář vstal, odemkl spodní dvířka skříňky s léky a podal doktorovi krabičku injekcí. Z posledního balíku,” povzdychl. Veliteli,” obrátil se k Vrbkoví, jsme na tom s léky opravdu tak

patně? Těch nejpotřebnějích dostáváme sotva třetinu. A při tom na kraji tvrdí, e posílají dost.

,,To je těké, pane primáři. Nedávno jsme zavřeli partu melinářů s inzulínem. Kradli jej ze skladu, během transportu, jak se dalo. Chudáci cukrovkáři by byli dali poslední korunu, a ti darebáci toho vyuívali. Neříkám, e jde o stejný případ, ale rozhodně se na to podíváme. Kdo u vás kontroluje průvodky? 

,,Vrchní sestra. Za tu ručím vlastní hlavou.

Jistě máte centrální sklad. 

Ten je v kompetenci ředitele.

Dobrá, obrátím se na něho. Myslím, e nečekaná inventura by ukázala, jestli dostáváte skutečně to, co na vás vykazují. Spojím se s kriminálkou, to je spí jejich chleba. A teď se prosím vás podívejte, jestli smím mluvit s Mládkem.

Půjdeme tam spolu. Pane kolego, schoval jste ten kousek olova?

Hned jej přinesu.

Vyli z chodby, prosáklé pachem karbolky. Primář otevřel dveře pooperačního pokoje.

Tu je máte/* ukázal na dvě lůka u dveří. Tvář pod obvazovým turbanem byla Vrbkovi povědomá. Jistě soudruha potkával na zemském nebo krajském sekretariátě, kdy jetě slouil v Brně. Pacient dýchal přerývaně a nepravidelné. Neuvěřitelně bledá, popelavá tvář naznačovala, e jeho stav je opravdu váný.

Zato pohled na vedlejí lůko Vrbku potěil. Mládek na něho upíral unavené oči.

Zdravím tě, soudruhu veliteli, zachraptěl okoralými rty.

Jak se to stalo, Franto zajímal se Vrbka.

Ani nevím. Jel jsem od Korytan. Ten sklad tam je, soudruzi ze závodní rady měli správný odhad. Před zatáčkou pod mostem jsem uslyel dávku ze samopalu. Podle zvuku to musel být schmeisser, čili nikdo z naich. Zastavil jsem, zalehl a plíil se k patníku. Směrem ke mně kličkovalo auto a z lesa do něho někdo pálil. Viděl jsem záblesky, a tak jsem tam několikrát vystřelil. Ten chlap mě asi nevnímal. Kdy auto dojídělo k mostu, postavil se, opřel samopal o strom a já jen slyel, jak kulky klepou o karosérii. A tak jsem vyběhl, abych se dostal k lepí ráně. Ne jsem zalehl za mez, jednu jsem koupil. Ale stačil jsem zamířit a chlapík el k zemi.

Pohárová trefa, Franto. Jestlipak ví, kohos dostal?

Ne, hořel Mládek zvědavostí.

Hadrabu. A sakra. Tohle vědět, tak jsem asi nevystrčilani nos.

Na mě to nehraj, známe se přece u nějaký ten pátek. Metál tě nemine, za to ručím. Já jen, aby ti to tady lip utíkalo.”

Tak to byl Hadraba usmál se Mládek spokojeně. Jen jestli promluví “

U ne,Franto,ale to nevedl, byl by se stejně bránil do posledního náboje Byl tam jetě někdo!”

Dva z obou stran silnice. Jeden, asi mu dávali avízo. Utekli do lomu. Měli tom auto, slyel jsem motor. Já u jsem za nimi nemohl. Byl jsem rád, e jsem se doplazil k silnici. Víc nevím.”

Mládek namáhavě zakalal. Tvář se mu zkřivila bolestí. Primář přiskočil s kouskem mulu otřel koutek jeho úst. Upokojil se, kdy neviděl stopy krve.

Pro dneek stačí, pane veliteli,” rozhodl nesmlouvavě. Pacient potřebuje klid.”

Moment, prosím vás,” ozvala se sestra. Rychle sáhla pod Mládkův poltář. V její ruce se objevil mohutný mauser s dlouhou hlavni. Vezměte si to, tady to nesmí být. A já se toho bojím

Vr bka s úsměvem vloil zbraň do aktovky. Zachytil Mládkův provinilý pohled.

Nic neříkej, Franto. Vzhledem k mimořádným okolnostem ti i napřltě povoluju nosit nepředpisovou zbraň. Zítra za tebou přijdu “

Stiskl Mládkovu studenou dlaň a vykročil. Na chodbě ho zastavila sestra.

Nezlobte se na mě, ale on si to nechtěl nechat vzít ani na sále. Prý ji nesmí dát z ruky, e je na to zákon. Musela jsem mu ji dát pod poltář.”

To jo v pořádku, sestro,” uklidňoval ji Vrbka.

Rozloučil se s primářem, převzal projektil z nohy zraněného delegáta a spěchal na okresní sekretariát. Tajemník Kotal hořel zvědavostí.

Čekám na tebe jako na smilování. Kadou půlhodinu se ptají z kraje, co je nového. Jak jim to mám říct, kdy ani nevím,

co se stalo?”

Vrbka se pohodlně usadil na idli. Písemné říkání musím teprve sestavit. Snad ti stačí ústní zpráva. Strámistr Mládek jel prověřit upozornění soudruhů ze závodní rady dřevopodniku, e majitel schoval před znárodněním větí mnoství hotového nábytku. Kdy se vracel, zaslechl střelbu z německého samopalu. Chtěl zjistit, oč jde, a viděl, jak někdo střílí po osobním autě. Zasáhl, stáhl střelbu teroristy na sebe a v přestřelce ho zastřelil. Řidič auta odvezl oba zraněné do nemocnice. Tam je operovali. Mládek je z nejhorího venku. Zato s vaím delegátem budou starosti. Primář poádal o pomoc brněnskou kliniku. Víc nevím.”

,,Kdo byl ten terorista?” zajímal se tajemník.

Hadraba. Americký agent. Řádil u na Valasku a na Vysočině. Zabil tři lidi. Hledali jsme ho po celé republice. Mládek tvrdí, e viděl jetě dva dalí. Poslal jsem tam chlapce, nali stopu auta. Hadraba měl u sebe klíče, asi od bytu, kde se skrýval. Pomáhal mu zcela jistě někdo ze zdejích lidí. To místo před mostem je pro střelbu jako stvořené. Řidič tam musí jet skoro krokem, nevidí přes násep a jsou tam dvě ostré zatáčky za sebou. Okraj lesa vede místy a k silnici. Vybrali si dobře. Hadrabovu zbraň máme. Jsou na ní otisky dalího člověka.”

,,Nic moc,” mračil se tajemník nespokojeně. Bude třeba najít ty dva. Kdo se mohl dovědět, kudy krajský delegát pojede?”

Myslel jsem, e to bude vědět ty. Snad jel na předem ohláenou schůzi nebo zasedání.”

Kdepak, právě e ne. Ráno volali z kraje, e přijede kvůli sdruování dřevopodniků.”

Kdo o tom věděl?”

U nás jen já a předseda. Chtěli jsme se nejdřív domluvit a pak si pozvat předsedy závodních rad. Jo, jetě Hájek, nový ředitel, ale ten byl ráno v Brně.”

Volali tě přímou linkou?”

Samozřejmě.”

Pak tomu nerozumím,” přiznal Vrbka. Ledae-ledaeby ty výstřely platily někomu jinému.”

Můe mít pravdu,” přemýlel tajemník nahlas. Dostals ten anonym? Vlastně ne, jak bys mohl, soudruka k vám nesla potu a po poledni. Večer po výboru za mnou přijel Hájek. Předal mi anonym. Někdo mu poslal rozsudek smrti, ty cancy, co jsou teď v módě. Hájek není baba, zná ho přece. Říkal jsem mu, aby se zastavil za tebou, ale on odmítl. Prý musí ráno do Brna a e to stejně nebere moc váně. Nechtěl, abyste si mysleli, e stojí o ochranu.”

Já bych mu ji stejně nemohl dát. Tak mi napadá, v jakém autě jezdí Hájek?”

Dostal nového tudora.”

Černého?”

Jiné nepřily.”

Delegátův tudor je taky černý. A Hájek by se byl vracel stejnou cestou.”

Ty myslí no Jo, vypadá to tak!

Buď jak buď, řádí nám v okrese americká buňka, ne-li skupina. A já mám na vechno tři lidi, bouchl Vrbka vztekle do stolu Jetě před chvíli jsem si myslel e delegátovo auto sledovali, e to byla předem připravovaná akce. Vyetřujeme poár, sedum útěků, tu sabotá na nádraí, teď objevil Mládek zatajený sklad zboí, navíc u druhá přestřelka v měsíci a to nepočítám běnou rachotu Karle, musí mně pomoct. Potřebuju posily “

,, Jak daleko jsi s náborem?”

Vezmi chlup na dlani. Kdo za něco stál, dávno má funkcí nad hlavu zkouel jsem to u milicionářů. Pomáhají, kdy potřebujeme, chodí s námi na zátahy, střeí, nehledí na čas. Ale kdy jim řeknu docela na rovinu, kolik Jim můeme dát, kadý couvne Jsou to tátové od rodin, neuivili by se. Prosil jsem na kraji, spousta chlapů se vrátila z kursů. Nedají mi ani nohu, vechno posílají na hranici. Chápu, e právě tam je teď největí nápor. Lanařil jsem i na kriminálce. Ani tam nepořídím Nových lidí je tam jako afránu, nevědí, kam dřív skočit. Nezávidim jim, musí spoléhat i na prověřené staré policajty. Bylo mezi nimi dost dobrých lidí, ale k nám je nemůeme vzít. Slouili před válkou, slouili za Hitlera, slouí i teď. Slouí, nic víc To u nás nestačí. Nainec musí být z jiného těsta. Zbývají mi dva mládeníci z plechárny. Oba z dobrých rodin, vrátili se z vojny, svobodní, kluci jako jiskry. Za války chodili se zprávami k Pavlové skupině.”

Mluvil jsi s nimi?”

To ví, e mluvil. Jednoho náborují vojáci do důstojnické koly, druhý má jít do dělnické přípravky. Já jim můu nabídnout hodnost mladích strámistrů a plat svačinářky.”

Dej mi jejich jména,” rozhodl se tajemník. Přesvědčíme je. Dostanou to jako stranický úkol.”

Vrbka vytáhl blok. Po chvilce podal tajemníkovi jména i s adresami.

Jetě něco mě napadlo,” uvaoval tajemník. Vzpomíná si na Kyselku? Ne? Byl u Murzina, krycí jméno tika. Zůstal sám, pořád se nějak nemůe najít. Mluvil jsem s ním minulý týden. Na podzim el dobrovolně proti benderovcům. Lepího zástupce nenajde. Zítra ho za tebou polu.”

Díky, Karle,” oddychl si Vrbka. Nečekal, e pořídí tak dobře.

Neděkuj, o to větí výsledky po tobě budeme chtít. Tedy -zítra čekám tvou zprávu a polu ti Kyselku. Se pitálem se spojím sám. A teď u jdi. Za chvíli mám poradu.”

Cestou ze schodů bylo Vrbkoví málem do zpěvu. Zamířil na oddělení, aby sestavil zprávu o teroristickém přepadu. Naděje na tři nové pracovníky ho přiměla k úvahám, které úseky jim svěří. Nejdříve se budou zaučovat. Kyselku si vezme na starost sám. Konečně jich bude osm, take i písařku mu nahoře povolí. Jen aby se Mládkovi nepřitíilo.

Veel do průchodu. Mládkova motorka odpočívala pod přístřekem, v oknech strámistrů se svítilo.

3

4

7

12

17

Konec

3

Lysý si prohlédl nákres a znovu se zahloubal do zprávy. Něco v ní nebylo v pořádku. Přitáhl si telefon a zavolal poručíka Sterna.

,,Poručíku, ta zpráva o mostu není úplná. Je sice jediný na celé přístupové komunikaci, jeho destrukce by naruila přesuny vojsk, ale sotva padesát metrů níe je brod. A tím brodem Rusové přepravili lehkou i těkou techniku, kdy starý most Němci na ústupu vyhodili. Je-li informátor místní, musí to vědět.

,,Zajímavé,” odpověděl Stern studeně.,,Sepite to. Stručně a jasně, bez dlouhých komentářů. Za chvilku jsem u vás.”

Lysý se podivil. Obvykle na vyhodnocení nikdo příli nespěchal. Sedl vak ke stroji, zasunul list papíru a se ví důsledností vyjádřil svůj názor. Sotva opravil překlepy a podepsal své h láení, uviděl ve dveřích poručíka Sterna a seranta Raye. Ray, dvoumetrový chlapík s olivovou pletí, slouil u Military Police. S přeraeným nosem a karfiólovými boltci uí připomínal pouového zápasníka. Málokdy se opil, protoe prý snesl neuvěřitelné mnoství whisky. Tradovalo se, e jednou v sázce dokázal ranou pěsti rozbít dubový stůl v blízké pivnici. Jeho příchod Lysého překvapil. Obvykle se zpravodaj-ci Sternova typu neměli s vojenskými policisty příli v lásce.

,,Tak ukate, co jste zplodil,” natáhl Stern ruku po Lysého zprávě. Přečetl ji, porovnal s agentovým hláením a schoval papíry do kapsy.

,,V pořádku. Pojďte, čeká nás jiná práce,” vyzval Lysého.

Seli a do sklepení, kam se Lysý dosud neměl monost podívat. Kamenné stěny, klenuté stropy, vlhká podlaha, ve působilo značně ponurým dojmem. Stern vedl Lysého a Raye a dozadu, do jedné z místností, které vznikly přepaením původních prostor. Otevřel dveře. Uvnitř čekal dalí serant MP, světlovlasý dlouhán Kern. Místnost připomínala celu,

nebýt dlouhé pryčny uprostřed. Stern se uvelebil obkročmo na jedné z laciných idlí, sloil ruce na opěradle a vyzval Lysého, aby se posadil. Ukázal mu na stoličku v koutě. Oba vojentí policisté zaujali místa za ním. Lysý si rázem uvědomil, co ho čeká. Výslech! Proč? Co mu chtějí?

,,Pozval jsem vás k malému divadelnímu představení, pane vrchní strámistře Přesněji řečeno, k druhému dějství. První jednání mámo za sobou. Vystupoval jste v něm jako pronásledovaný uprchlík z rudého Československa. Opona spadla, nastala přestávka a v ní si vysvětlíme, oč půjde dál. Jediným aktérem budete vy, Lysý. Já se ujmu reie. Nai dva společníci budou vaimi suflóry. Pomohou vám, jakmile ztratíte nit, kdy si nebudete moci vzpomenout, jak dál. Role jsou rozděleny, navoďme tedy atmosféru. První dějství jste absolvoval výtečně. Rád bych byl s vámi spokojen i v dalím průběhu dramatu. Ted musí podle klasických zásad - následovat konflikt. Je dán tím, e jste nás celé první jednání klamal. Vy jste nás vodil za nos, ba lhal jste nám, Lysý! Teď nastává chvíle pro vá monolog. Proč jste nám lhal a co jste nám vlastně zamlčel? Dejte se do toho!”

,.Poslyte, poručíku, nepřeháníte? Tuil jsem u při té zprávě, e mě chcete nachytat. Oč vám vlastně jde?”

Poručík luskl prsty. Ray vykročil, naznačil pohyb pravičkou a levou rukou vyal Lysému takový políček, e se mu zajiskřilo v očích.

,,Utíkáte z role, můj milý,” pokračoval Stern svým protivně nasládlým hlasem. ,,Od této chvíle mě budete oslovovat pane poručíku. Rozumíte? Pane!”

Lysý polkl slzy vzteku. Neodváil se odporovat. ,,Já vám vůbec nerozumím, pane,” řekl tie.

,.Slyeli jste?” obrátil se Stern k oběma MP-manúm. On mi nerozumí! Dobrá, a tedy znáte mou dobrou vůli, Lysý. Napovím vám. Ve zprávě o vaich důvodech k útěku z Československa jste zamlčel velmi vánou okolnost. Chci od vás slyet, proč jste se nás snail obelhat.”

Ale já jsem uvedl skutečně vechno, přísahám!”

Tentokrát luskl Stern druhou rukou. Serant Kern se rozkýval, v jeho ruce se mihl dlouhý kus gumové hadice a bolestivě udeřil Lysého do zad. Série ran v neuvěřitelně rychlém sledu zpracovávala dlouhé svaly na jeho paích a zádech. Zaal zuby, aby neřval bolestí.

Dost,” zarazil Stern seranta. Pomohlo to vaí paměti?”

Co chcete slyet, proboha? Vdy jsem vám u vechno řekl,” eptal Lysý vyděené.

..Vechno ne, namítal Stern. Ve vaich válečných příhodách je váná mezera. Vzpomínáte si, nebo snad chcete napovědět?

Nic jsem nezamlčel,trval Lysý na svém a horečně přemýlel, co se mohli Američané dovědět. Vzápětí ucítil stralivý úder do čelisti a hned nato do podbřiku. Ray si ho nadhazoval jako hadrového panáka. Poslední ranou do hrudi ho srazil do kouta místnosti. Lysý nebyl schopen pohybu.

Stern si nevzrueně prohlíel nehty. Tak co, stále si nevzpomínáte?

Lysý se zmohl jen na odmítavé zachrčení.

Kdy jinak nedáte, rozmáchl Stern ruce v pilátovském gestu a znovu pokynul oběma serantům. Ti uchopili devadesátikilového Lysého jako hračku, poloili ho břichem dolů na pryčnu a Kern mu pod lůkem obratně stáhl ruce silným řemenem. Ray obrátil jednu z idlí. Pomocí dalích řemenů k ní připoutali obě Lysého nohy chodidly nahoru a strhli mu polobotky.

Nutíte nás k věcem, které nevidím rád, pokračoval Stern zarmouceným tónem. Jetě pořád máte čas si vzpomenout. Pro koho jste pracoval za války?

Lysému konečně bleskla hlavou mylenka, oč vlastně těm lidem jde. Ale to přece nemohou vědět jistě, nesmí se jim přiznat! Ztratil by vechno, docela vechno!

Nedomyslel. Rána na chodidlo mu znovu vehnala slzy do očí. Při třetím úderu křičel bolestí. Dostal deset ran hadicí na kadé chodidlo. Nohy ho nesnesitelně bolely. Vzlykal bezmocností a vzteky. Teď u věděl, e dříve či později stejně promluví.

Odvate mě, prosím vás, adonil. Vechno vám povím.

Stern k němu přistoupil a trhnutím za vlasy mu zvrátil hlavu dozadu.

Co nám chcete přiznat?

Pracoval jsem… pracoval jsem pro gestapo,vymáčkl ze sebe Lysý.

Dobrá, odvate ho, přikázal Stern. Pomalu se vrátil na svou idli. Ray s Kernem posadili Lysého na stoličku.

Tak jak to bylo, povídejte.

Lysý namáhavě polkl. Donutili mě ..

Stern pohnul ukazováčkem. Rána jako palicí srazila Lysého znovu k zemi. Seranti ho nepříli etrně zvedli a posadili.

Bez pohádek, Lysý. Kdy, kde, komu a za jakých okolností jste se zavázal ke spolupráci s gestapem?

Bylo to estého října 1941. Pracoval jsem na brněnské

kriminálce. Poslal pro mne rada Kostelek. Nebylo to poprvé, u dříve jsem Jim tlumočil, kdy lo o melinu nebo delikty v zásobováni. Tehdy na mne čokali tři. Koselek, komisař Kirchdorf a asistent Florian. Přivedli svědka, stralivě zbitého chlapce. Poznal mě, prodal Jsem mu falené propustky pro idenickou ilegální skupinu.

Minutu před sedmou večer otevřel Vrbka dveře své kanceláře

,,Pojďte dál, soudruzi,” zval své hosty. Milicionáři si posedali kde se dalo. Strámistr Kořán a starí mu v oumělém Civilu sedli ke stolu.

Seznámím vás se situací, začal Vrbka. ,.Nali jsme zatajený sklad nábytku z Fischerovy továrny. Má tam být spousta zboí. Soudruhu, ty jsi z národního výboru? Budete mít kam nábytek umístit?”

,Zatím do bývalého klátera. Dlouho tam leet nebude,” odpovídál civilista.

,.V pořádku Franto, kolik máte aut?”

,,Tři náklaďáky,” řek! velitel milicionářů. Ale můeme jet víckrát, bude-li potřeba.”

,,Ano bude. A nezlob se, e vás zneuíváme. Skončíme asi pozdě v noci a vy musíte ráno na ichtu. Říkám to předem, kdyby snad někdo z vás nemohl jet.”

..Neztrácej čas a řekni, co máme dělat,” odbyl ho velitel.

Dobrá. My zajedeme pro Fischera. Zatykač mám tady. Přivezeme ho do skladu. Buď jej otevře dobrovolně, nebo prostě pouijeme násilí. Nějaký krumpáč v autě jistě máte. Tady soudruh z národního výboru pořídí soupis, vechno zboí naloíme a převezeme do ústředního skladu. Tím pro vás akce skončí. Střeení skladu zajistí soudruzi z Veřejné bezpečnosti. Má někdo dotaz? Ne? Tak tedy vyrazíme.”

Seli na dvůr. Milicionáři naskákali pod plátěnou střechu na korbu velké pragovky. Vrbka předal veliteli milicionářů nákres, kde mají sklad hledat. Sám přisedl ke Kořánovi a vyrazili k vile továrníka Fischera. Kořán zajel s tudorem do postranní uličky. U Fischerů se svítilo. Sotva zastavili, objevil se u auta strámistr Smutný.

Je doma,” hlásil Vrbkoví. Před chvíli přijel autem.”

Přily posily?”

Hlídají vzadu. Poslali nám dva soudruhy z kriminálky.”

Tak - jak jsme si řekli. Jakmile ho odvedeme, začnete

s domovní prohlídkou. Od půdy ke sklepům, nic nevynechat. Jistě má někde za obrazem trezor a snad i nějaké zazděné skrýe z války. Prohlédněte i zahradu. Vechny cennosti zabavit a uloit pod zámek. Hlídejte, dokud vás nevystřídáme. Jasné?

Strámistr Smutný přikývl. Přidal se k Vrbkovi a Kořánovi. Zazvonili. Přila jim otevřít paní továrníková, sluebnou musela uvolnit.

Fischer je uvítal s neskrývanou nevolí.

,,Budu si stěovat, pane veliteli. Zail jsem u dost ikanování při té komedii se znárodněním, Řádně pracuji, do politiky se nepletu. Co po mně jetě chcete?”

,,Doprovodíte nás, pane továrníku. Vydáte dobrovolně zboí, které jste při znárodnění zatajil?”

Nic jsem nezatajil! Vechno jste mi sebrali, oebračili jste mě! Mé dědictví, věno mé eny, léta práce a starání, to vechno je pryč. Nic víc nemám.”

Vrbka se provokativně rozhlédl po honosně zařízené hale. Nemohu s vámi souhlasit, pane Fischere. Jako ebrák rozhodně neijete. Kdy odmítáte monost dobrovolného vydání, musím postupovat podle zákona.” Vytáhl z náprsní kapsy červenou listinu, Pane Fischere, zatýkám vás, tady je zatykač. Odveď ho do vozu,” obrátil se na Kořána. A poli sem oba soudruhy. Paní Fischerová, vykonáme u vás domovní prohlídku. Přečtěte si prosím příkaz prokurátora. Můete se písemně odvolat, ale je mou povinností vás upozornit, e odvolání nemá odkladný účinek.”

Fischerová ho vnímala jen na půl ucha. Romane,” vykřikla a chtěla se rozběhnout za manelem. Vrbka ji jemně, ale rozhodně zadrel.

Přece ho neodvedete jen tak, bez rozloučení? To je skandál,” vybuchla. Tři roky po válce, v civilizované zemi! Seberete ho jako vandráka! Chci okamitě mluvit s vaím představeným.”

Velitelem okresu jsem já, paní Fischerové,” odpověděl jí Vrbka klidně a dovedl ji k idli. Vá manel nevyuil monost dobrovolného vydání věcí, ačkoli jsem ho k tomu vyzval. Tím se zřekl mírnějích prostředků i následků. Paní Fischerové, přečtěte si příkaz k domovní prohlídce. Opakuji, e máte monost podat písemné odvolání.”

Továrníková vzteklým gestem odsunula listinu a sáhla po telefonu. Nervózně vytáčela číslo.

Petr? Přijeď prosím tě k nám. Ihned, můe-li. Romana odvedli a chtějí nám prohlíet dům. To přece nesmí připustit!

-Coe? Ach tak, rozumím. Znepokojeně poloila sluchátko.

,,Pan advokát má velmi nutnou práci? Nedivte se, stejně by vám teď nebyl nic platný. Kdo je v domě kromě vás, paní Fischerová?”

Romanova matka. Leí ve svém pokoji.”

,,Je nemocná?”

Ano, akutní revmatismus. U ani nevstává.”

V tom případě ji nebudeme obtěovat. Dejte se do toho, soudruzi,” obrátil se ke Smutnému a oběma kriminalistům.

Seběhl k autu a přisedl dozadu k nemluvnému Fischerovi. Mlčeli, dokud nedojeli k rozlehlé stodole bývalého velkostatku. Fischer rezignovaně vystoupil.

Máte klíče, pane továrníku?”

Fischer zavrtěl hlavou. Vrbka kývl na Kořána. Strámistr otevřel dveře pragovky a zpod sedadla vytáhl krátký krumpáč. Zasunul hrot do oka visacího zámku. Po druhém trhnutí petlice odskočila. Kořán otevřel mohutná vrata. Silné svítilny ozářily Celé prostorné skladitě. Bylo tu srovnáno neuvěřitelné mnoství hotového nábytku. Rozloené lonice, obývací po-koje, kuchyňské stoly, příborníky, drahé jednotlivé výrobky, ve přikryté zapráenými papíry a plachtami. Na masívním patru spočívaly mení kusy. Stoličky, skříňky, idle, nepře-hledné mnoství doplňků.

Pane jo,” vydechl velitel milicionářů překvapeně. Tohle neodvezeme ani za dva dny.”

Vrbka pohlédl na zamračeného Fischera. Ani teď mi nemáte co říct?”

Dejte mi, prosím vás, cigaretu,” zaeptal továrník, ani zvedl oči. Kořán sáhl do kapsy pro pomačkanou krabičku partyzánek. Fischer si třesoucí rukou vzal a krtl zapalovačem. Kde je ostatní zboí?” zeptal se Vrbka tie. Jetě pořád máte anci, Fischere.”

Vy o něm víte?”

Ptal jsem se já, pane továrníku. Nali jsme tento sklad, najdeme i dalí.”

Fischer zhluboka vzdychl. Platí jetě vae podmínka o dobrovolném vydání?”

U jen zčásti. Ale i tak můete získat nějaký rok svobody

navíc.”

Dobrá,” rozhodl se Fischer. Zalápl nedopalek. Pojďte, povedu vás.”

Překvapený Kořán se nerozhodně podíval na Vrbku. Ne stačil něco říct, stiskl mu Vrbka výmluvné pai.

Klíče máte doufám u sebe, Fischere?”

Továrník beze slova vytáhl z kapsy svazek klíčů.

,,V pořádku,” přikývl Vrbka spokojeně. ,,Vy tady zatím pokračujte. Já se vrátím a zavolám o dalí auta.” Odváděl Fischera k vozu.

,.Rozumí tomu? Vy jste váně věděli o dalích skla-dech?“ptal se překvapený velitel milicionářů Kořána.

,,Taky koukám jako blázen. Buďto umí Mirek číst mylenky, nebo prostě jen tak střelil do vzduchu a ono to vylo.”

edivý úředník z národního výboru se tvářil ustaraně. Postavil se k vratům, aby mu neunikl ani kousek vzácného /boí. V duchu se trápil mylenkou, kam to nadělení uloí. Strachoval se, e ani kláterní kaple s jídelnou nebude stačit.

4

Poručík Stern pohnul páčkou drátového websteru doleva. Magnetofon se zastavil. Řekl jste nám opravdu vechno?” Na smrt unavený Lysý jen přikývl.

Jestli ne, zopakujeme si ten kolotoč ve sklepě,” vyhrooval

poručík.

,,To u je opravdu vechno.”

estnáct skupin, neuvěřitelné,” kroutil hlavou Stern. Jak to, e vás odbojáři neodhalili?”

Jeden z nich mě nael a po válce. Proto jsem utekl.” Tak je to tedy. Ale stejně, máte na svědomí nejméně dvě stovky lidí, Lysý. Kdo vás řídil, e vás dokázali vytáhnout z tolika akcí, ani jste vzbudil podezření?”

Rada Koselek.”

Ten, co jste ho po válce vyslýchal a co se pak náhodou zastřeliI vaí pistolí?”

Prosím vás, netrapte mě u, pane poručíku,” adonil Lysý třesoucím se hlasem.

Jaképak trápení. Já vám jen proplachuji svědomí. Sdělená bolest - poloviční bolest, jak se říká v Čechách. Vy jste necítil ádné výčitky, nebál jste se?”

Bál jsem se, ale kdy se po válce na nic nepřilo, časem jsem zapomněl. Jediný Koselek mě mohl usvědčit.”

Zastřelil jste ho vy sám?”

Ne,” sklonil hlavu Lysý. Nepřiznal ani desetinu své činností, věděl, co ho čeká, ale nechtěl zrazovat své nadřízené. Spoléhal, e mu pomohu ven. Potom sám uznal, e to není moné. O pistoli si výslovně neřekl. Věděl vak, e ji mám v aktovce.”

A vy jste ho záměrně nechal o samotě. 

Záměrně ne.”

,,Ale doufal jste, e to udělá!”

Lysý mlčky přikývl On se bál, e ho předají jinému vyetřovateli, a já vak víte. Formálně jsem toti výslech ukončil, popsali jsme sedmdesát stran protokolu, ale dva bolevici na odděleni začali protestovat. Chtěli, abychom Koseleka vyslechli k dalím podrobnostem. Byl bych to zahrál do autu, noviny nás tlačily k procesu a éf mi el na ruku. Bohuel, z ničeho nic se objevil Koselkův tlumočník. Vyslýchal ho právě jeden z těch rudých. To rozhodlo. Koselek neměl na vybranou Stejně ho čekal provaz.”

..Počkejte Lysý, něčemu nerozumím. Znamená to snad, e jste předávali soudu nedokončené případy?”

Tak se to nedá říct, pane poručíku. Stačilo, kdy se gestapákovl prokázalo zavinění smrti českých lidí. Bez odkladu el před soud, dostal provaz a rozsudek se vykonal Větinou do týdne.”

Ale to je přece nesmyslné,” divil se Stern upřímně. Copak českou policii nezajímali konfidenti, kolaboranti a ostatní zrádci? Vdy jste gestapáky měli pod zámkem. Mohli jste je dímat celé měsíce! Kdo proboha zavedl tuto praxi?”

Známi a prozrazení konfidenti a zrádci li samozřejmě před porotu. U gestapáků byla tendence co nej rychleji případy ukončit o předat soudu. Vyhovovalo to veřejnému mínění. Příbuzní umučených a ti, co přeili vězení a koncentráky, ádali tvrdé tresty. Vyhověli jsme jim.”

Stálo mi vak neodpovídáte, proč se někdo z vás odborníku neozval. Novinářům byste přece vysvětlili, proč je třeba gestapáky vyzpovídat bezezbytku.”

Právě tohle chtěli rudí. Já jsem měl od svého velitele zcela opačný pokyn.”

Kdo byl vaím velitelem?”

Poručík Stejskal.”

Kde slouil za války? Měl důvod se bát, e na něho gestapáci něco povědí?”

Pochybuji,” namítl Lysý. Byl specialista na vrady. Ke Státní bezpečnosti ho delegovali stejně jako mne národní

socialisté.”

A ti měli také rozhodující slovo v soudnictví?”

Ano. Ministr spravedlnosti Drtina byl v nejvyích orgánech národně socialistické strany.”

To vím i bez vás. Kdo tedy, podle vaeho názoru, měl zájem na tom, aby gestapáky co nejrychleji umlčel?”

Lysý bezradně pokrčil rameny. ,,Já jsem byl jen velitelem oddělení. Ani Stejskal nerozhodoval o vlastní újmě.”

,.Zemským velitelem byl přece bolevik, odporoval mu Stern rozhodně.

..Myslím tím spíe politickou linku. Stejskal dostával pokyny od naeho instruktora.

Stern zamyleně poklepával prsty na desku stolu. Zajímá vé, jetě se k této otázce vrátíme. A teď,” vstal a otevřel trezor, ..malé překvapení pro vás, Lysý.

Podal mu lesklou fotokopii jakési karty. U první řádky doslova vyrazily Lysému dech. Jeho kartotéční lístek z tajného gestapáckého archívu! Pečlivý rukopis sekretářky Schrottové na něm zachytil řadu jednacích čísel a peněité odměny. Lysého zamrazilo. Precizní mluva jednotlivých částek a dat ho usvědčovala, e přijal od rady Koselka téměř dvě stě tisíc korun.

..Zajímavé čtení, ovem jen pro toho, kdo rozumí těm zkratkám,” ozval se Stern, pohodlně usazený za stolem…Nelhal jste, ta čísla uvádějí skutečně estnáct akcí, ukončených vaí zásluhou. Cenili si vás, páni gestapáci. Málokdo od nich dostal tolik peněz.”

,,Jak se to k vám dostalo?” divil se Lysý, jako by stále nevěřil svým očím.

..Inu, to víte, cesty byly poněkud klikaté. Začátek ovem nutno hledat ve těchovicích.”

..Proto jste na mě přili, pochopil konečně Lysý.

..Proto, Krasavče. Mimochodem - to krycí jméno vám dal rada Koselek? Vtipné, to nelze popřít. Ale jak se na vás dívám, dnes u toho máte skutečně dost. Jen jetě jednu věc bych vám rád řekl. Kdy jste mluvil o skupině kolem profesora Krátkého, zmínil jste se o inenýru Oulehlovi. Vzpomínáte si na něho?”

..Ano. Trochu podivín. Něco ho trápilo, chtěl mermomocí na Slovensko. I se enou. Obstaral jsem mu propustky. Bohuel, gestapo je sebralo.”

..Také na základě vaí zprávy?”

Více méně ano. Bylo to při zátahu na celou skupinu.”

Sternův pohled nezvykle ztvrdl. Naliji vám čistého vína, Lysý. Jak můete soudit u z mého příjmení, jsem id. NarodíI jsem se ve Státech, ale otec i matka vyrůstali v Čechách. Oulehla byl můj bratranec. Poloid. Teta Margot si toti proti vůli rodiny vzala českého inenýra. Dala se dokonce pokřtít. Před válkou ujela se strýcem do Států, báli se Hitlera. Bratranec vak zůstal. Na Slovensko nechtěl jen tak náhodou.

Měl tam domovskou příslunost. Známí mu připravili pas do Bulharska. Odtud se mohl i se enou dostat do bezpečí. Potřeboval jen tu propustku od vás. A vy jste ho prodal

gestapu.

Stern vstal, vytrhl Lysému fotokopii osudné karty z rukou a zamkl ji do trezoru. Otočil se a podíval se Lysému zpříma do

očí.

Bojuji proti bolevikům, protoe nás obrali o majetek. Má rodina pozbyla tam u vás tři fabriky. Ovem lidmi, jako jste vy, Lysý, hluboce opovrhuji. Zrazoval jste za peníze vlastní krev. To je mi přece jen milejí otevřený nepřítel, který neskrývá, co

chce.

Vyel z kanceláře. Lysý slyel, jak se jeho kroky vzdalují dlouhou chodbou. Probralo ho rýpnutí pod ebra.

,,Les go, houkl na něho serant Ray. Lysý beze slova vykročil. Poručíkova slova ho zdeptala mnohem tvrději ne výprask ve sklepě. Nebylo pochyb, e ho čeká kruná doba.

Ani jsi mi neřekl, komu mám co vzkázat, huboval Vrbka naoko.

Já u jsem napsal, komu bylo potřeba tvrdil Mládek. Jak dopadla akce ve skladiti? Nali jste tam něco?

Deset aut jezdilo a do rána. Co jeden sklad, nakonec jsme nali tři.

Jak to, tři? divil se Mládek. Soudruzi mluvili jen o jednom …

Fischera to tak vzalo, e nás sám dovedl do dvou dalích. Kláterní kaple i jídelna jsou nacpané, e se dá sotva projít. Finančníci se zatím dopočítali dvou miliónů a jetě neskončili.

Jak mohl utajit tolik zboí? Přece nevyráběl bez podkladů. Mezi účtaři jsou nai lidi, v expedici taky. Copak je netrklo, e při předávání něco neklape?

Jak vidí, trklo. Jinak by tě byli neupozornili. Hlavně e je zboí na světě. Představ si, kolik by byl pan továrník shrábnul, kdyby si mu podařilo prodat aspoň část načerno. Kumpánů má dost.

Neptal ses primáře, kdy mě pustí?

Nespěchej, času dost. Hojí prý se to dobře, ale vstát jetě nesmí. Vidí, to nejdůleitějí bych málem zapomněl. Máme tři nové pracovníky. Jednoho dostane na zaučení, jen co se vrátí.

Váně? Kdo to je?

Dva chlapci po vojně a byvaly partyzán. nějaky Homolka. Včera nastoupil a dnes u zabírá ikovný chlap. Ty dva jsem svěřilzatím Kořánovi Vyetřují ten poár , kluci mu pomáhají. Myslím, e u víme, Kdo podpálil.Večer jdu k prokurátorovi.

Zítra vyrazíme ne domovní prohlídku k Valchařovi.

..Kostelník Valchař.Vdy je to cvok.Není trestně zodpovědný.”

Sám jistě né,někdo ho naved.Ovem Valchař nám bude muset říct, kdo mu dal typ A s jeho trestní zodpovědností taky nemá docela pravdu snad není normální, ale svépravnosti ho doktoři nezbavili. Platí přece na děcko Ptal jsem se psychiatra Slíbil, e přijde k výslechu

Tak vidím e se vrátím k čistému stolu,” povzdychl Mládek.

Jen se neboj, e nebude mít do čoho píchnout,” mírnil ho Vrbka Dáme se do te skupiny, co přivedla Hadrabu To nebude snadný případ. Máme jedinou slibnou stopu. To auto, co čekalo na teroristy, má vzadu nestejné pneumatiky. Podle rozchodu kol je to asi opel olympia. Zatím na tom vyívá Smutný, bude to tvoje akce.”

Mládek viditelně pookřál. Já bych měl jeden typ. Pamatuje na toho chlapíka ze Svazu brannosti? Tenkrát, kdy jsme zajiovali sklad zbraní v elechovicích, motal se nám tam okolo. Franta Stolař o něm něco ví. Zkus se ho zeptat.”

Můe mít pravdu,” zamyslel se Vrbka. Majora ze elechovic řídili Američané.”

Ten chlapík měl malého opla. Vzpomíná si?”

Ne, v záznamech o autu nic nebylo.”

Asi jsem to nestihl napsat. I ke skladu zbraní přece přijel vozem,” připomínal Mládek neodbytně.

Tam jsi byl se Stolařem,” upřesnil Vrbka. Dobrá, zastavím se za Frantou v Brně. Ovem - prověřit to musíme hned. Nemůeme čekat, a se vrátí,” dodal omluvně.

Proto ti to říkám. Čas běí a ti dva, co pomáhali Hadrabovi, chystají moná jinou lumpárnu. Tady ve pitále kdekdo ví, e je Hadraba po smrti. Jistě se u o tom dověděli i oni. Z místa střelby utekli, zatím je nikdo nehledal. Je to ance, jak se dostat na celou skupinu. Nejsou přece jen sami dva!”

Souhlasím s tebou, můe to být stopa. Uetřila by nám spoustu práce. Zatím se nemáme čím chlubit, i kdy Smutný si můe paty uběhat. V naem okrese není takový opel olympia přihláený, na jinou činnost skupiny jsme taky zatím nenarazili. A při tom bych dal krk za to, e jsou zdejí. Tostřílení platilo vlastně řediteli Hájkovi, podívej se,” sáhl Vrbka do aktovky pro výhruný anonym.

Rozsudek smrti, zasmál se Mládek. Není první ani poslední. Dostaly se do módy.

Ovem v Hájkově případě chtěli svou výhrůku splnit.

Proč asi?”

Jen čti pozorně. Tady: Dojde-li ke sjednocení dřevopodniků pod tvým vedením, popravíme tě. A co se stalo? Hájek se vracel z Brna, kde sjednocení odklepli. Proto si myslím, e krajský delegát to vlastně schytal za něho. Jel černým tudorem. Hájek má přesně stejný vůz. Jene v tom je právě ten háček. Dostal jej před týdnem. Skupina musí být někde tady u nás. Přinejmením tu má své informátory.”

Právě proto si myslím, e je potřeba začít od toho auta. Jinou stopu nemáme,” rozvaoval Mládek.

Vrbka pohlédl na hodinky. Za chvíli bude velká vizita. Já abych běel, jedeme s Kyselkou na nádraí. Představ si, e máme dalí kodnou někde mezi expedicí strojíren a nádraím. V Brně u potřetí nali pokozené zásilky. Kyselka na to jde systematicky. Rozčlenil transport na úseky, vyloučil jeden po druhém a teď u nám zbývá jen nádraí nebo cesta z expedice do vagónu. Tak, měj se tady a já se pozítří zastavím.” Vstal a podával Mládkovi ruku.

Mirku,” pohlédl na něho Mládek prosebně, já bych něco potřeboval. Jak dlouho trvá vyřízení povolení k sňatku?”

Vrbka na něho vykulil oči. Ty se chce enit?”

Já ti to vysvětlím, a bude víc času. ádost se podává písemně?”

Prosím tě a koho si bude brát? Za celou tu dobu, co se známe, jsi ani jednou neřekl, e má děvče.”

Ví,” oíval se Mládek, ono to pořád nějak nevycházelo. Ale včera tu Marie byla a dohodli jsme se. Ona s tím přila, já bych jetě počkal. Známe se u od války. Bydlí kousek odtud, nastěhoval bych se k nim do domku. S jejím tátou jsem byl v odboji.”

Doufám, es jí řekl, jaké slasti ji čekají s estébákem? Nebude ti po svatbě vyčítat, e je pořád sama? A ví vůbec, jakou má výplatu?”

Vechno jsem jí řekl,” trval na svém Mládek. Není rozmazlená, její táta byl taky pořád někde pryč. Tak co, veliteli, mám podat ádost písemně?”

Bude muset. Předpis je předpis,” řekl Vrbka zbytečně stroze. Vzápětí se za svá slova zastyděl. Mládek přece nemohl vědět, e se dotýká citlivé struny. Neřekl nikomu na novém pracoviti, jak přiel o svou Aničku. Dobrá, chce-li, tady má papír,” sáhl do aktovky. V pátek jedu do Brna, dám tvou

ádost na kádrovku a doporučím ji. Alo jedno ml inimlá nllbit. Nejdříve sluba a potom teprve vechno ostatní, jako dřív Nechci poslouchat nějaké stesky, e ti manelko vyčítá noční sluby.”

Buď bez obav, veliteli,” usmál se Mládek. ,,Marin jo děvče do nepohody.”

Ty ji zná, věřím ti. A vůbec, ty tajnůstkáři, kdy nám ji ukáe?”

Na svatbu zvu celé oddělení, to je jasně.”

Trochu pozdě, nemyslí? Rád bych jí to jetě rozmluvil,” plácl Vrbka Mládka dobrácky po zdravém rameni Ty ses vybarvil, Franto! Uteče hrobníkovi z lopaty a hned svatba!”

Neuvěřitelné, říkal si cestou zpět. Ve vem tom blázinci se mu lidé ení!

5

Třetí vídeňské bydlitě dohánělo Lysého ke chmurným mylenkám. Od výslechu v pověstném sklepě velitelství obýval nehostinný pokojík v baráku za intendančním skladem. Tísnili se tu čtyři. Defraudant Korytář, donedávna jetě továrník, kapitán vládního vojska Jehlička, zběhlý mnich Malý a on, Lysý. Spali na patrových vojenských postelích. Kadý z nich měl svou idli u otlučeného stolku, jídelní misku a dvě přikrývky. Vojáci je nezamykali, avak z jejich pokojíku vedly dveře jen na slepou chodbu k zamříovaným a větinou zavřeným vratům skladu. Spojovací dveře do skladových prostorů střeil stráný, jeho stanovitě bylo za zdí. O jeho existenci věděli jen z věčného vyhrávání chraplavého rádia, pohvizdování a občas i chrápání.

Lysý lovil lící zbytky noků v husté polévce. Od včerejí večeře si uetřil kousek chleba. Zdejí strava nesnesla srovnání s tou, na ni byl zvyklý z velitelství a u vůbec ne s pochoutkami z Maurerovy hotelové kuchyně, z nich se měl monost těit pouze necelý měsíc. Úporně přemýlel, co ho asi čeká. U třetí den ho nevolali k výslechu Jeho spolubydlící se zpovídali takřka denně. Záviděl jim, hodiny mezi čtyřmi stěnami se neuvěřitelně vlekly. Kdyby aspoň věděl, jaké plány s ním má poručík Stern

Tak co, pane vrchní strámistře, dnes nepůjde na koberec?

Lysý se otočil po hlase. Ty mi vlez na záda,” odpověděl Jehličkoví Nikdy neměl vojáky v lásce, tentokrát se v něm

stavovská bariéra ozvala naplno. Vzpomínej na Itálii a nemontuj se do starousedlíků,” usadil jízlivého kapitána. Vichni na světnici věděli, e kapitán Jehlička prodělal ostudnou italskou anabázi protektorátního vojska.

Tys dnes vstával zadkem napřed,” nedal se Jehlička. Lysý se zamračil a výhruně poloil misku.

Ale, ale bratři v Kristu, přece se tu nebudete prát,” mírnil je Malý. Nai ochránci se o nás starají, poskytují nám přece dost privilegií, a vy si toho pramálo váíte. Chcete snad do lágru? Byl jsem tam, oproti těm chudákům si ijeme přepychově. Pane Lysý, vy jste tu z nás nejdéle. Proč si nezachováte chladnou hlavu? Pan kapitán vás jistě nechtěl svou otázkou rozzlobit!”

Pan kapitán a se stará o sebe. A vy taky, pátere,” řekl Lysý u klidněji. Zmlknul, protoe se na chodbě ozvaly rázné kroky. Mířily k jejich dvéřím.

Lysý,” houkl serant Ray na prahu a ukázal palcem výmluvně za sebe. Lysý odloil misku na polici. Posluně vykročil za serantem. Venku ho oslepilo ranní slunce. Nasedli do dípu, řízeného rozesmátým černoským desátníkem. Stráný v bráně jim beze slova zvedl závoru. Desátník vedl vůz nejkratí cestou k velitelství. Liboval si v razantní jízdě, kadou ostřejí zatáčku projíděl smykem, vdy vak auto bravurně srovnal do směru. Před velitelstvím zabrzdil, a se za nimi zvedlo mračno prachu.

Před stráným u vchodu uchopil serant Ray Lysého pod paí, ale jinak si ho nevímal. Pod schoditěm Lysý zaváhal. Kam ho serant povede? Do sklepa, k výslechu, či snad nahoru ke Sternovi?

Ray zamířil vzhůru po schodech. Lysýsi oddychl. Doli před dveře Sternovy kanceláře. Serant zaklepal a postrčil Lysého dovnitř.

Jen pojďte dál, Krasavče,” vítal ho Stern sladce. Můete jít, serante. Dnes si popovídáme bez vaí nápovědy.” Blahosklonným gestem vybídl Lysého, aby se posadil.

Rozhodl jsem se, e vá případ konečně uzavřu, Lysý. Vae přiznání je dostačující, o vině nemůe být pochyb. Umím si docela ivě představit články v českých novinách. Tajemný Krasavec dopaden - soud vynesl spravedlivý rozsudek. Smrt zrádci českého národa. Tak nějak by o vás psali. Nezáviděníhodná sláva, e?

Nebojte se, mám s vámi jiné plány, i kdy mi vae minulost stále jetě vadí. Jsem toho názoru, e kdo zradil jednou, zradí i podruhé a potřetí. My vás ale máme natěstí v hrsti, milý

Krasavče. Nezbývá vám nic jiného ne se podrobit. Máte na vybranou mezi osudem běného uprchlíka, to znamená lágr se vím vudy. Jistou naději byste měl, západní Němci začínají zpravodajsky pracovat a je docela pravděpodobné, e v jejich centrále vás někdo zná. Jak víte, mám k těm árijcům jistou averzi. Ale projevíte-li souhlas s tímto řeením, nebudu vám bránit. Jednou jste jim slíbil spolupráci, tolik peněz do vás investovali, měl byste tedy jako čestný člověk dostát závazku. Dá-li se ovem u konfidenta mluvit o cti.

A pak tu mám jiné řeení. Můete zrazovat svůj národ dál v naem oldu. Nae vztahy se pochopitelně od základu změnily. Teď vás mohu potřebovat jedině jako kvalifikovaného agenta. Kartiček, jako je ta vae, máme celou spoustu. Daly by se počítat na tisíce. Vynaloili jsme hodně úsilí, abychom zjistili, co dělají bývalí gestapáčtí konfidenti v poválečném Československu. Některé z nich Čei zatím neodhalili. Leckterý zastává dokonce i významné místo. Jsme lidé praktičtí a vyuijeme kapitál, který se nám nabízí. Je ovem třeba jednat rychleji ne Němci, jinak by nám kartotéka ze těchovic nebyla k ničemu. K tomu potřebujeme odváné a ke vemu odhodlané lidi, kteří by přeli hranice, navtívili bývalé konfidenty a ukázali jim třeba toto,” hodil Lysému povýeným gestem nic neříkající pohlednici s alpskou krajinou.,,Podívejte se pod známku, je přilepena nahoře.

Lysý uposlechl. Pod známkou se skrýval malý tmavý čtvereček, o rozměrech sotva čtyři čtvereční milimetry. Pokrýval jej kousíček průsvitného papíru.

,.Dovolíte, vzal mu Stern pohlednici a pokynem ruky ho zval ke stativu zvětovacího přístroje. Pinzetou vytáhl tmavý čtvereček i s průsvitným obalem. Zaloil jej pod árovkou přístroje. Kdy stiskl vypínač, objevil se na bílém papíru pod trychtýřem světla ostrý obraz. Věrná fotokopie karty z gestapáckého archívu.

,,Jistě uznáte, e takový argument nelze ani zlatém vyváit. Kdo by si troufl odmítnout nabídku spolupráce s námi, poskytnete-li mu podobný pohled do minulosti?” Zhasl árovku, vrátil mikrofilm pod známku a posadil se zpět ke stolu. Nabízím vám tuto práci, Lysý.”

,,Mám se tedy vrátit do Československa jako vá tajný agent?”

Vida, pochopil jste. Ano, přesně tak. Jako ná tajný agent. Svěřil bych vám tři nebo čtyři takové pohlednice, vy byste ty lidi nael a navázal s nimi styk. Ukázal byste jim mikrofilm, dohodl podmínky spolupráce a zase se vrátil sem k nám.”

A potom?”

Potom byste el znovu. Chodil byste tak dlouho, jak dlouho by bylo třeba. Nebo dokud by vás Čei nedopadli.

Lysému na podivné nabídce něco vadilo. Dovolte otázku, pane poručíku. Takto bych přece poznal několik vaich nových agentů. Vy mi věříte, e bych u výslechu vydrel a nepromluvil?”

patně jste mě pochopil, Lysý. Vy přece ve vlastním zájmu nesmíte padnout Čechům do rukou. ivý, myslím,” dodal Stern výsměně. A pokud jde o počet lidí, které byste poznal, nebude pro nás příli riskantní.”

Co mě čeká, a splním tento úkol?”

Klidnějí práce tady. Předevím výslechy uprchlíků, typovací pohovory.”

Lysý mu rozuměl. I tato práce, dočká-li se jí, znamenala neodvratný krok zpět. Přestali mu věřit. Typovací pohovory,nádeničina bez konce a s rizikem e se v Československu co nejdříve dovědí, pro koho pracuje. Fádní rozhovory s kadým uprchlíkem, donekonečna se opakující otázky i odpovědi. Narazí-li náhodou na někoho, kdo můe říct Američanům něco zpravodajsky zajímavého, pak ho musí předat dál, americkému důstojníkovi.

Jakou cestu si tedy vyberete,” přeruil jeho úvahy Stern.

Nemám na vybranou. Rád bych pracoval pro vás,” vymáčkl ze sebe Lysý poníeně. Vy mi snad stále zazlíváte, co se stalo vaemu bratranci, pane poručíku. Já jsem tenkrát opravdu nemohl..,”

Nechte toho,” vybafl Stern tónem, který nepřipoutěl odpor. Jednal bych s vámi stejně, i kdybyste nezavinil Oulehlovu smrt. Znáte přece zásady zpravodajské práce. Jednou jste zradil a tím jste si zavřel dveře. Máte jetě anci, doma by s vámi zatočili jinak!”

Lysý mlčky svěsil hlavu. Nebylo vyhnutí, Stern se mu přece mohl pomstít daleko hůře. Poníil ho, ale nabízí mu příleitost, výhodnou pro obě strany.

Ozvalo se zaklepání a do kanceláře vstoupil serant. Podal Sternovi nějaký list papíru.

Děkuji, serante, můete jít,” oil Stern po přečtení vzkazu. Mám pro vás dalí překvapení, Krasavče. Nečekal jsem, e budou Němci tak rychlí. Pojďte se mnou.”

Vedl Lysého do jiného křídla budovy. Proli dvěma kontrolami, ne se ocitli v honosné kanceláři vyího důstojníka, jak usoudil Lysý z vybavení i Sternova chování. Mu za bohatě vyřezávaným stolem zůstal sedět, pokynul pouze rukou, aby

se posadili ke konferenčnímu stolku. Kdy Lysý usedl, viml si starího mue v křesle naproti sobé. Překvapeně zamrkal, nevěřil svým očím. Vládní rada Eberhardt, naehlený a navoněný, sice v civilu, ale zcela určitě on, bývalý zástupce zemského velitele gestapa v Brně. Také v Eberhadtových očích blýskl plamének poznání.

Pánové se jistě znají, ozval se důstojník sympatickým hlasem.

Lysý nerozhodně přikývl, Eberhardt ho uznal za hodna krátkého pohledu.

Není vyloučeno, e jsem ho někde viděl,” připustil bývalý vládní rada povýeně.

Proč ta skromnost, doktore,” usmál se důstojník za stolem. Nejde přece o vae usvědčení. Poznáváte toho člověka?”

Eberhardt neochotně přikývl. Teď u si vzpomínám. Pracoval v české kriminálce a kromě toho byl konfidentem rady Koseleka.”

A vy, Lysý?”

Jistěe, i kdy jsem s panem vládním radou Eberhardtem jednal jen asi třikrát. Ovem sluebně ho znal kadý.”

Dobrá. Tak nám tedy řekněte, který úsek práce řídil pan rada osobně.”

Pokud si vzpomínám, byl nadřízeným rady Koseleka asi do října 1944. Potom od nás odeel, říkalo se, e do Polska.”

Rada Koselek vedl levicové oddělení?”

Ano.”

Vy jste po válce vedl vyetřování proti pracovníkům gestapa. Z naí zprávy vyplývá, e jste měli dostatečný přehled o rozsahu činnosti jednotlivých důstojníků. Jaký je názor české Státní bezpečnosti na pana vládního radu Eberhardta?”

Ale to jsem přece uvedl . .

Jen nám to zopakujte,” vybídl ho důstojník vlídně.

Lysý se nerozhodně otočil na Sterna. Poručík mu vrátil nic neříkající pohled.

Z dokumentů i z vyetřování vylo najevo, e pan vládní rada byl zaměřen předevím na marxisty. Je na seznámu válečných zločinců, například v prvním stanném právu podepsal několik set rozsudků smrti,” řekl Lysý podle pravdy, ale vyhnul se pohledu na Eberhardta

Souhlasí, doktore?”

Eberhardt s blahosklonným usměvem přikývl .Souhlasí. Byl jsem předsedou mimořádného soudu K popravám jsme dostali rozkaz přímo z Berlína. Necítím se zodpovědný.

Jaké lidi jste uvedl na seznamu odsouzených?

Předevím komunisty a sympatizující.”

Je to tak, Lysý?”

Ano, pane. Byla to například levicová skupina z Obrany národa ..

Podrobnosti mne nezajímají,” přeruil ho důstojník mírně. Můete tedy potvrdit, e doktor Eberhardt se zaměřoval předevím na marxisty?”

Ano, pane. Řídil jetě radu Rodera, jeho oddělení se zabývalo parautisty, předevím anglickými, ale s levicovým oddělením měl více starostí. Dá se říct, e na Moravě bylo velmi silné levicové podzemí.”

Víte něco o tom, e rada Koselek měl být vyslán do Jugoslávie, aby dopadl Josipa Tita?”

Říkal mi o tom. Právě pan vládní rada Eberhardt v Berlíně protestoval. Rada Koselek byl vynikající odborník a na Moravě ho potřebovali.”

Abyste tomu rozuměl, doktore,” obrátil se důstojník na Eberhardta, pan Lysýtoti radu Koseleka po válce vyetřoval. Proto jsme ho zavolali.”

Eberhardt se pobaveně pousmál. Absurdní! Vlastní konfident,” vrtěl hlavou. Vidíte, pánové, jak podivné situace přinesl konec války.”

Well, myslím, e vás ji nepotřebuji,” pokynul důstojník Sternovi. Můete odejít.”

Lysý vstal, úklonem pozdravil důstojníka a podíval se po Eberhardtovi. Ten si právě zapaloval doutník z důstojníkovy krabice. Na chodbě se Lysý neudrel.

Co to proboha znamená? Eberhardt je na svobodě?”

Právě jste potvrdil jeho nepostradatelnost, tak čemu se divíte,” odsekl mu Stern. Pan doktor Eberhardt odtud pojede do Pullachu. Generál Gehlen ho u netrpělivě očekává. Odborníků na boj proti bolevikům není nikdy dost, a pan vládní rada patřil mezi esa.”

Na mém vyjádření snad tolik nezáleelo,” namítl Lysý zaraeně.

Myslíte? Naprostou větinu jeho lidí dostali Čei a Rusové. Ta hrstka zbylých si navzájem potvrdí třeba i přípravu atentátu na Stalina, jen aby se zalíbili. Teprve z vaí písemné zprávy, podpořené pochopitelně zbytky dokumentů, se ná éf dověděl skutečný stav věci. Doktora Eberhardta čeká kariéra.”

A co mezinárodní dohody, norimberské protokoly? Jestli se Čei dovědí, e máte Eberhardta, spustí skandál!”

Vy jim to nepovíte a já taky ne. Konečně, zpackal jste to

sám. Čekal jsem, e se zachováte jinak. Zklamal jste mne,Lysý.

Po celý zbytek cesty nepromluvil Stern ani slovo .Před svou kanceláří předal Lysého serantovi Rayovi.

Teprve v dípu, který je odváel k intendančnimu skladu, pochopil Lysý Sterovo stanovisko. Zatrnulo mu a v kostech. Proboha - jak na to mohl zapomenout? Sturmbanfúhrer Eberhardt byl proslavený idobijce!

6

Strámistr Kořán zastavil v hlubokém stínu pod koatou lípou. Kostel se před nimi rýsoval proti jasně modré obloze

,,Bydlí támhle v přístavku, ukazoval Kořán na zadní trakt do farského parku.

Zopakujeme si úkoly, mládenci,” otočil se Vrbka dozadu k oběma mladíkům. Sebereme kostelníka a provodeme domovní prohlídku. Budeme hledat větí nádobu na benzín nebo petrolej. Smůla je v tom, e si mohl kanystr nebo konev ukrýt i v kostele. Na ten se příkaz k prohlídce nevztahuje.”

,,Co kdy nás tam zavede sám?” namítl vyí z obou mladíků, Pavel Vlček.

Tím lépe, pak to bude dobrovolné vydání věci,” poučil ho Kořán.

A jetě něco,” připomenul Vrbka, můe mít v bytě věci, které s jeho případem na první pohled nesouvisí. Najdete-li něco podezřelého, zeptejte se soudruha strámistra nebo mne. Vidíte Kyselku?”

Sedí támhle na lavičce,” ukázal druhý z mladíků, světlovlasý Antonín Spousta.

Zajdi pro něho,” přikázal Vrbka. Začneme.”

Kyselka, nenápadný hubený třicátník, se k nim připojil. Je doma, před chvílí odněkud přiel,” hlásil Vrbkoví.

V pořádku. Přidá se k nám?”

Rád bych, aspoň se něco přiučím.”

Doli ke dveřím kostelníkova bytu. Spousta h lasitě zaklepal. Po chvilce uslyeli skřípění nenamazaného zámku. Ve dveřích se objevil zarostlý, obtloustlý muík s lesklou pleí a horečnatým pohledem v zarudlých, podivně lesklých očích. Mohlo mu být padesát stejně jako sedmdesát roků. Jeho nepořádný, odraný oblek působil odpudivě.

Vy jste Vendelín Valchař?”

Zdálo se, e kostelník Vrbkovu otázku nevnímá. Díval se

kamsi do dálky za jejich hlavami. Najednou se najeho vlhkých rtech objevil iroký dětský úsměv.

Ano, jsem Vendelín, sluha boí, odpověděl zpěvavě.

Vrbka si povzdechl. Tady mnoho nepořídí, napadlo ho. Ucítil, jak ho Kyselka zatáhl za rukáv. Já bych to s ním zkusil, soudruhu veliteli!** Vrbka mlčky přikývl.

Kyselka se postavil před podivína ve dveřích.

Kostelníku Vendelíne, sluho boí, jsme poslové spravedlnosti. Uvede nás pod svou střechu?” řekl kazatelským tónem.

Kostelníkův netečný pohled zpozorněl. Zahleděl se na váného Kyselku.

Je jen jedna spravedlnost, tam,” ukázal pinavým ukazováčkem kamsi k obloze. Co mi chcete? Kdo vás posílá?”

Kyselka proti němu vykročil. Kostelník ustupoval do tmavé síně.

Rozsvi,” přikázal stejným hlasem Kyselka. Valchař uposlechl. Mdlé světlo árovky ozářilo studenou chodbu. Páchlo to tu starobou a ztuchlinou.

Veď nás, Vendelíne!”

Kostelník posluně otevřel dveře do svého příbytku. pinavými okny sem dopadalo odpolední slunce. Uprostřed místnosti pod prostým porcelánovým stínítkem árovky stál otlučený stůl se dvěma idlemi. Jeden kout místnosti zabírala iroká stařičká skříň, v protějím rohu spočívala tmavá, nepořádně ustlaná postel s vysokými zdobenými čely. Nad ní visel veliký kří a barvotiskové obrázky svátých. Na začouzených modrých kachlových kamnech vedle dveří stálo několik litinových hrnců a rendlíků se zbytky jídel, nad nimi se proháněly mouchy.

Vendelíne, co ví o poáru ve skladiti továrny?”

Oheň spaluje nečisté, ” rozířil kostelník tvář do podivného, irokého úsměvu. Tvářil se jako u vytrení. Vechno shořelo. Jako v Sodomě. Pán si přál, aby ďáblovo dílo lehlo popelem.”

Pán ti tak přikázal?”

Jeho posel.”

Koho si vyvolil Pán za svého posla?”

Nejpovolanějího z povolaných,” odříkával kostelník jako v extázi. Mého dobrodince, otce Theofrasta.”

Jak ti otec Theofrast tlumočil vůli boí?”

,Řekl: Vezmi konev zemského oleje, polej to skladitě a zapal, a se dílo těch ďáblových zplozenců v pope! obrátí. Jejich nářek a je slyet a u brány nebeské.”

Uposlechl jsi?

Kostelník nadené přikývl

Kam jsi dal konev?”

Schoval,” ztiil hlas do epotu do epotu, Maji vude své lidi, potrestali by mě

Uka mi tu konev, Vendelíne!”

Kostelník přikývl a vykročil. Kyselka ho následoval. Ve dveřích se otočil a zadrel Vlčka a Spoustu, kteří se za ním nedočkavé hrnuli

Já sám,” zaeptal důrazně. ,,Věří mi.”

Oba mládenci se nerozhodné podívali na Vrbku.

Má pravdu. Počkejte tady,” přikázal velitel tie

Co kdy mu něco udělá,” namítl Vlček nespokojené

Kyselka si s ním poradí, neboj se. Co tomu říká,” otočil se Vrbka ke Kořánovi. Kdo je to, ten otec Theofrast?”

Známá figura. Vyobcovaný kněz, hraje si na poustevníka a zázračného lékaře v jedné osobě. ije na samotě, má chalupu na Vrchovině. Lidi se k němu táhnou zdaleka. Léčí bylinkami a zaříkáváním. arlatán a náboenský fanatik. Z církve ho vyhodili pro sektářství. Mám dojem, e jsme se mu konečně dostali na kobylku.”

,.Zajedeme pro něho jetě dnes. Ví, kde je jeho chalupa?”

Kořán přisvědčil. Nechci ti radit, ale já bych přece jen jetě počkal. Theofrast nám dobrovolně neřekne ani slovo. Musíme mít dostatek důkazů. Měli jsme ho u jednou v prádle, ale vykroutil se. Je mazaný jako lika.”

Do čeho se tehdy zapletl?”

Letáková akce, jetě před Únorem. Jeden člověk proti němu svědčil, ale přímý důkaz jsme neměli. Máme na něho celý spis. Jmenuje se Bohumil Řádek. Otec Theofrast ovem zní vzneeněji.”

Počkáme, co najdeme tady u kostelníka, pak uvidíme. Tak - do práce, chlapci.”

Dali se do prohlídky kostelníkovy světnice. Kořán si přizval Vlčka. Otevřeli skříň a probírali se Valchařovými svrky. Vlček títivě prohledával hromadu atů na dně. Pod ní objevil několik knih s náboenskou tematikou. Vechny nesly známky častého pouívání. Ohmatané desky, pokroucené rohy.

Vrbka se Spoustou prohlíeli polici. Nahlíeli i do nádob, ale na nic zajímavého nepřili. Spousta se ohnul pod postel. Také tam se povalovaly knihy a obrázky svátých. Pojednou zpozorněl. Klepal do ztmavlých prken podlahy nejprve kotníky, potom si vzal na pomoc tlouk z hmodíře. Desky blíe ko zdi zněly dutě.

Odtáhli postel od zdi. Vrbka otevřel okovanou bednu s nářadím, leící vedle kamen. Vytáhl dlouhé silné dláto a paličku. Podebral ostřím jedno z prken. Povolilo lehce, nebylo přibité. Dalí čtyři desky uvolnil rukou. Objevil se hluboký otvor. Spousta do něj posvítil baterkou. Díra byla skoro dva metry hluboká a na jejím dně leely bedny od německé armádní munice. Spousta s dlátem v ruce seskočil dolů. Vrbka mu svítil.

V první bedně nali deset pistolí. Parabelky, walthery 9 mm a jednu belgickou FN stejné ráe. Vechny byly dobře nakonzervované, zabalené ve vazelínou naputěném plátně. V dalí bedně byly krabičky nábojů, opatřené původními voskovanými obaly. Na největí z beden leelo víko volně. Spousta je sundal a odkryl i kus hadru, po ním nael Zachovalý, čistě otřený a namazaný cyklostyl. Vedle něj stál kufříkový psací stroj značky Olivetti, na něm leela krabice s nepouitými blánami.

Kořán, přihlíející nad skrýí, dlouze hvízdl.

Tak mám dojem, veliteli, e jsme objevili i letákovou dílnu. Vechny ty letáky byly napsány na olivetce.”

Poleme stroj k expertize,” ozval se Vrbka. Nech ty věci zatím dole a vylez ven,” podal Spoustovi ruku. Za nimi se otevřely dveře. Kyselka se vracel i s kostelníkem. V ruce nesl velkou desetilitrovou pozinkovanou konev. Vrbka k ní přičichl. Páchla petrolejem. Upozornil Kyselku pohledem na skrý. Kostelník u stál nad ní a zíral dolů.

Či jsou ty věci, Vendelíne?” zeptal se Kyselka.

Nesmím je vydat,” polekal se kostelník. Přijde si pro ně člověk od Theofrasta.”

U tu někdy byl?”

Valchař přikývl. Pro ten stroj,” ukázal na cyklostyl.

Umí s ním zacházet?”

Ne, kdepak já! Měl jsem jej jen schovat. U mne je dobře schovaný, nedám jej nikomu.”

Kyselka jej odvedl stranou. A teď se přiznej, Vendelíne. Kolikrát jsi vzal peníze z kostelní kasičky?”

Valchař na něho ustraeně vytřetil oči. Za to mě Pán nemůe trestat, farář mi u půl roku nedal ani korunu. Z čeho mám ít?”

Ví, co je svatokráde?” Kyselkův hlas zpřísněl. Bral jsi, co patřilo církvi svaté. To si musí zodpovědět!”

Odvést,” přikázal Vrbka Spoustovi. Počkej s ním ve voze.”

Ne vak odeli, objevil se ve dveřích starí mu s kolárkem.

Co to znamená? Kdo jste, pánové?”

Vrbka pokynul Spoustovi, aby kostelníka odvedl.Jakmile se za nimi zavřely dveře, rozevřel před farářem sluební průkaz.

,.Státní bezpečnost, důstojný otče Vy jste o ukrytu věděl?”

Farář váhavě vykročil k oknu, nahlédl do díry a polekaně napřáhl ruce před sebe

S tím nechci mít nic společného. Přísahám při svém spasení, e jsem o tom neměl nejmeního tuení.

,.Jistě pochopíte, e jsme kostelníka museli zatknout. Víte snad, kdo ho navedl?”

,,Opakuji, e nic nevím. Přiznal se vám?”

Ne,” tvrdil Vrbka. To vak není v této chvíli důleité. Tohle,” ukázal na skrý, je dostatečně průkazný materiál.”

Je nám líto,” přidal se Kyselka, zločin na církevní půdě, to je nepříjemné i pro vás. Teď abyste kostel znovu vysvětili,” pohlédl faráři bezelstně do očí. Věděl jste aspoň o té skrýi?”

Vybudoval ji Valchařúv předchůdce,” přiznal farář neochotně. Za války jsme tam ukrývali hradeckého převora před gestapem.”

Odkdy je Valchař vaím kostelníkem?Přijal jsem ho asi rok před koncem války. Jeho předchůdce zemřel a Valchař -vak jste ho viděli. Ujal jsem se ho po smrti jeho eny. Je to dobrý věřící, ale jeho nemoc mu neumoňovala slunou obivu. Jen se divím, e s ním ztrácíte čas. Stejně vám nic nepoví. Naučil se svým povinnostem, v kostele svou funkci zastane, tím vak jeho obzor končí. Poznali jste přece, e není normální.”

Říkal, e od vás u půl roku nedostal plat,” řekl Vrbka.

Vrchnost na nás zapomíná,” rozpřáhl farář ruce v bezmocném gestu. Sám nemám, z čeho bych dával? Najíst dostane, oblečení také, nic mu nechybí.”

Vrbka se provokativně rozhlédl po ubohé kostelníkové světničce. Jistě byste s ním neměnil. Ale o to nejde. Musíme to tu zapečetit, do rozhodnutí soudu sem nikdo nesmí. Kdyby ho někdo cizí hledal, oznamte nám to. Zamlčení se rovná trestnému činu. Před zákonem jste občanem tohoto státu se vemi právy i povinnostmi, pane faráři.”

Chápu,” přikývl farář. Vy věříte, e se Valchař vědomě dopustil nějakého trestného činu?”

Věřím tomu, co vidím. Jeho trestní zodpovědnost posoudí znalci, víc vám v této chvíli nemohu říct. A teď, kdy dovolíte, splníme svou povinnost.”

Nebudu vám překáet, pánové. Bůh s vámi.”

Na shledanou,” neudrel se Kyselka. Farář se na něho

podíval, viděl vak jen vánou, důstojnou tvář.Tie za sebou zavřel.

Odnosili bedny do vozu a započetili kostelníkovu světnici. Odjeli na velitelství, kde předali Valchaře do zajiovací vazby. Kdy se pozdě večer vichni seli ve Vrbkově kanceláři, cítil Kyselka v očích svých spolubojovníků nevyřčenou otázku.

,,Já vím,” usmál se,,, mám co vysvětlovat. Abyste rozuměli, nesetkal jsem se s podobným uboákem poprvé. Ve vsi, kde jsem před válkou začínal kantořit, byl stejně postiený člověk, hrobník. Učil jsem jeho děti. A za války jsme k dalímu takovému podivínovi chodili pro proviant. Pracoval jako zahradník v kláteře. Naučil jsem se, jak jim kápnout do noty, to je colé tajemství.”

Kořán si oddychl. ,,Ale stejně ti řeknu, poslouchat vás dva jetě hodinu, zmagořil bych taky.”

Člověk nikdy neví, co se při naem řemesle můe hodit,” uzavřel debatu Vrbka. ,,Myslím, e případ poáru jsme objasnili. Pachatelem je Valchař, návodcem otec Theofrast. Teď stojíme před otázkou, jestli zatkneme toho arlatána hned, anebo jestli si ho nejdříve řádně proukáme. Podle veho má na svědomí i ty neobjasněné letáky, chtěl poslat dalí osobu ke kostelníkovi pro zbraně a bůhví co jiného jetě chystal. Jaký je vá názor?”

,,Já bych nečekal,” ozval se Kořán. ,.Zatčení kostelníka se stejně neutají. Farář se postará, aby si o tom jetě dnes cvrlikali vrabci na střee. Nemůeme taky vyloučit, e farář o obsahu skrýe věděl. Kostelníka stejně dostaneme zatím jen do blázince a tam se s ním budou kdovíjak dlouho piplat, ne se dají slyet. Na druhé straně o tom arlatánovi sice mnoho nevíme, ale jeden hříek u tu má. Stačí, najdou-li se na cyklostylu, na stroji nebo na zbraních jeho otisky. Konev od petroleje nám v jeho případě asi nepomůe,” pohlédl na Kyselku.

,,Konev je jeho a petrolej z fary. ňíkal mi to kostelník. Jinak zcela souhlasím s Kořánem, i kdy jsem tu teprve druhý den. Kdyby nás bylo víc a netlačil nás čas, stálo by za to poslat tomu zázračnému lékaři spolehlivého člověka a nahlédnout mu do svědomí. Ale nemáme ani lidi, ani čas. Proto jsem pro rychlou akci.”

,,Připojuji se,” řekl lakonicky strámistr Smutný.

,Máte pravdu, proč čekat. Sebereme ho jetě dnes. Kořán vede akci, je to jeho případ. Kdo se hlásí s ním?”

Vichni ostatní zvedli ruce. Vrbka se potěeně usmál.

Stačí dva, Kořán a Vlček. Soudruh Smutný má noční

slubu a dnes tu s ním zůstane Spousta, aby se zakolil. Má někdo dotaz?

,,Já jsem vypadl ze hry, soudruhu veliteli, ozval se Kyselka dotčeně.

,,My dva teď půjdeme za Valchařem, uklidnil ho Vrbka. Co myslí, podepíe protokol?

To u bude oříek, pokrábal se Kyselka na zátylku.

7

Lysý pozoroval jemné ruce poručíka Sterna, které s pedantskou pečlivostí znovu a znovu skládaly neposluný hedvábný kapesníček do kapsy saka. Konečně se zdál být poručík spokojen.

Nu, Krasavče, co mi povíte?

Mám řeení, pane poručíku.

Tak tedy ven s ním.

Spojkou by mohl být Viktor Kropáč.

To jméno mi něco říká. Napovězte mi, Lysý.

Psal jsem o něm ve zprávě o svém útěku z Brna. Kropáč je řidič autobusu, který mě vezl do Vídně. Znám několik jeho podtrhů, na které by ho zavřela i zdejí policie. Například?

melí. Vozí v autobuse z Brna mouku, sádlo a textil, z Vídně převáí cigarety, nylonky, podle toho, co je v kursu. Vae informace má ovem vousy. Viděl jste Kropáče od té doby, co jste ve Vídni? Jezdí jetě s autobusem? Trvá vůbec jetě linka mezi Brnem a Vídní? Nevíte. Trochu málo. Ale hloupý nápad to není, i kdy řidič mezinárodního autobusu je vdycky na očích.

Já jsem ho vyetřoval, přiznal Lysý. Pustil jsem ho, i kdy by mu soud napařil nejméně půl roku.

A on vám za to něco slíbil, viďte?

Ano. Teď mu to chci připomenout. Nebude se moci vykroutit. Přiel by o místo.

Jaký je jeho názor na nynějí reim v Československu? Zcela záporný.

Máte o tom důkazy?

Pochopitelně. Po válce byl správcem bývalého německého velkostatku v pohraničí. Dostal to místo, protoe se vydával za partyzána, ačkoliv mohl prokázat činnost jen od konce dubna 1945. Jako správce zpronevěřil nějaké peníze, poměrně

vysokou částku. Rudí mu na to přili. Kromě toho zatajil před odsunem mladou Němku, drel si ji jako hospodyni

Stern se netvářil nijak nadeně…Tyhlo typy nebývají spolehlivé. Snad abyste se ohlédl po někom vhodnějím

Mám ho docela v hrsti, pane poručíku,” hájil svůj návrh Lysý. Strach o existenci a o svobodu je nejlepí záruka mlčenlivosti.”

Jak myslíte, vy na něho budete odkázán. Zradí Ii, přijdete o krk. Ostatně, prověřit ho můete. Kde je konečná stanice brněnského autobusu?”

V sovětském pásmu.”

Nevadí, dostanete zpět svůj falený pas a propustku. Vyhledáte Kropáče a promluvíte s ním. Nejlépe bude. kdy si dohodnete schůzku na den jeho přítího příjezdu. Musíte ho ovem dostatečně vystrait, aby ho snad nenapadlo běet v Brně na Státní bezpečnost. Vyhlédněte si předern vhodný podnik, nejlépe malou kavárnu, kde se setkáte. Zajistíme schůzku předem, aby nás náhodou nepřekvapil. Upozorňuji vás, e za vámi půjdou nai lidé. Nemáte kam utéct. Kdybyste se pokusil nám pláchnout, tvrdě vás potrestám “

Rozumím,” kývl tie Lysý. Zastřelili byste mě.”

Nikoliv, něco mnohem horího. Předali bychom vás Rusům.”

Vím, co by mne čekalo. Můete být zcela bez obav, pane poručíku.”

koda, e kvalita vaich zpravodajských schopností tolik převyuje vá charakter,” usadil ho Stern bezohledně. Rozuměli bychom si jisté lépe.

Přejdeme k vaemu úkolu. Nejprve něco o organizační stránce. Zítra ráno pro vás přijede serant Ray. Přestěhujete se do podnájmu k paní Holzknechtové, vae izolace dnes končí. Ray vám předá doklady a vy se vydáte za tím svým řidičem. Penění zálohu dostanete ode mne. Prokazatelné výdaje, jako společnou útratu, jízdné a podobně vyúčtujete. Jakmile si s Kropáčem dohodnete schůzku, vyhledáte mne a podáte zprávu. Potom dohodneme dalí postup. Máte na to tři dny.

Protoe tento úkol vám nezabere mnoho Času, poskytnu vám jetě látku k přemýlení. Jak víte, bude Kropáč vaí spojkou. Vysadíme vás přes hranici poměrně daleko od Brna, abychom sníili riziko vaeho prozrazení na minimum. Dostanete pravé československé doklady s vai fotografií, jen jméno z pochopitelných důvodů změníme. Znáte Drahanskou vysočinu?”

Trochu, operovali jsme vlastně po celé Moravě.”

A ví tam někdo o vaí spolupráci s gestapem?

,,Pochybuji, zavrtěl Lysý hlavou. Byl jsem tam s Koselko-vými úkoly asi pětkrát, ale spojení se nepovedlo.

Ve které skupině to bylo?

Měla krycí jméno Wolfram. Ke konci války pracovala pro sovětského parautistu Jermaka. Jeho skupinu nalo gestapo později na Vysočině, ale zlikvidovat se jim ji nepodařilo.

Pro mne je důleité, e riziko vaeho nasazení v tomto prostoru je zanedbatelné, mávl Stern rukou nad válečnými epizodami Lysého Činnosti. Půjdete tedy na Drahanskou vysočinu. Vybral jsem pro vás tři osoby. Jména zatím vynecháme. První z nich je bývalý správce a nynějí ředitel cukrovaru. Na kartě z archívu gestapa má číslo N 305. Jeho záznam napovídá, e pracoval předevím zpravodajsky, přesněji řečeno jednak jako udavač a jednak jako provokatér. Po válce se dobře zorientoval. Gestapo ho v únoru 1945 poslalo kvůli alibi do koncentráku, co se mu po osvobození přičítalo k dobru. Jeho spolupráci s gestapem zatím nikdo neodhalil. Snad by měl jako jeden z mnoha poděkovat vaim brněnským nadřízeným, e tolik spěchali s popravami dopadených gestapáků. Konečně, to u není nae věc. Druhý z vaich zákazníků je referent okresního správního úřadu. Pracuje na úseku zásobování. Má číslo 2 109, získalo ho tedy zlínské gestapo. Po válce se přestěhoval, snad aby zahladil stopy. Třetí z nich je úředník brněnské Zbrojovky. Dříve slouil ve vládním vojsku, kde dosáhl hodnosti tábního kapitána. Před koncem války odeel předčasně do penze ze zdravotních důvodů. Zapojil se do jedné ze skupinek v Obraně národa. Gestapo ji nechalo na svobodě a do konce války, protoe N 124 pronikal jako vojenský odborník i do dalích skupin, které pak plánovitě likvidovalo.

Co od nich budeme chtít? N 305 platí za nepostradatelného odborníka. Přihlásil se dokonce do komunistické strany. Prověřují ho, ale sotva zjistí nějaké závady. Navenek je ná kandidát bez poskvrnky. Jeho úkolem bude dostávat se co nejvýe v odborných orgánech. Jistě chápete, e nás situace v zásobování eminentně zajímá. Abychom ho získali co nejdříve a docela, dostane jako první úkol zjistit zranitelná místa v okolních cukrovarech a mlýnech. Takové uzly, kde by dobře provedená sabotá způsobila váné zásobovací potíe. Potom u nebude moci couvnout. Z 109 nám můe obstarat potravinové lístky a podklady pro vydání náhradních osobních dokladů. Nejdříve opatří lístky vám. Dostanete sice nějaké s sebou, ale jak víte, jej ich platnost je omezená. Kromě toho se

zaměří na nejagilnějí funkcionáře a bude nás informovat. A konečně nám N 124 zjistí, jaký tajný program přebral provoz speciální výroby. My sice víme, oč jde, ale prověříme ho jak jeho ochotu a serióznost. Potom dostane dlouhodobý úkol. Zbrojovka má kooperovat se sovětskými výzkumníky na výrobě nového vícehlavňového protiletadlového kulometu. N 124 nebude sám, koho na to zaměříme, ale více očí více vidí. Nu, a to je zatím vechno.

Jak dlouho tam budu, smím-li se zeptat?

Tak dlouho, a úkol splníte. Odhaduji to na měsíc a est týdnů. Dílčí zprávy o průběhu budete posílat pomocí spojky. Stejnou cestou dostanete dalí pokyny. Předem oznámíte předpokládaný konec akce a my vám obratem poleme zprávu, kdy a kde na vás bude čekat ná člověk.

Nemám dalí dotaz, pane poručíku.

Tady je vae záloha, sáhl Stern do zásuvky pro obálku s penězi. Počítejte se sluebními výlohami, jinak se nemusíte omezovat. Po návratu vás čeká dvojnásobek.

Lysý uznale potěkal naditou obálku. Děkuji vám, pane poručíku.

Stern stiskl knoflík bzučáku. Serant ve slubě otevřel dveře.

Odvést na ubikaci doskladitěa připravit na ráno k odchodu. A mu vydají vechny osobní věci, podal mu Stern vyplněný lístek. Ani tentokrát neřekl Lysému jediné slůvko na rozloučenou.

Toho večera mlčel Lysý jako ryba. K jídlu jim přivezli pečené fazole v rajské omáčce s kousky koňského masa z konzervy. Po večeři myl svou misku zvlátě pečlivě.

Ty si dnes dává nějak záleet, divil se Jehlička.

U nás jsme nebyli zvyklí na pucfleky, zaryl do něho Lysý, ale pokojně se při tom usmíval. Čemu se diví, musíme přece aspoň jíst jako lidi.

Ani Jehlička neměl náladu k hádkám. Co s námi bude, povzdychl si. Trčíme tu, nikdo nic neví, den za dnem utíká takhle jsem si to nepředstavoval!

Já nevím, co se vám pořád nelíbí, divil se Malý. Podívej se na pana továrníka, taky čeká. Od boího rána nedá z ruky dopis. Co ti píi drazí příbuzní, pane továrníku? Čeká tě rodinná sláva po americku?

Korytář zamračeně schoval dopis s cizokrajnými známkami

do kapsy sportovní koile. ,,Jsou celí pryč, e jsem se ozval,” řekl skepticky. ,,Bojí se, e jim zůstanu na krku. Páni, kdy já si vzpomenu, co vechno od nás dostali do začátku!”

,,lnu, v příbuzných se člověk nevyzná. Snad se o tebe aspoň postarají?”

To asi, posílají ek na letenku a dopis pro úřady. Dokonce i místo mi nabídli,” povzdechl. Milostivě mě zaměstnají jako obchodního zástupce. Manelka s dětmi čeká v Praze, co jim vzkáu a kdy pro ně polu. Myslel jsem, e mi vagr půjčí. Uchytil bych se ve Francii nebo v Holandsku, známých mám dost.”

Tak proč naříká? Vdy u jsi jednou nohou venku,” divil se Malý. V lágru nemá ani jeden ze sta takovou monost.”

Ale já potřebuju být venku celý, jednat a zařizovat! Posly, Lysý,” posadil se na lůku, ty se v tom přece vyzná. Proč mě tu Amíci pořád drí? Vdy přece od nich nic nechci, nějaké peníze mám ve výcarsku, stačí razítko do pasu a postarám se sám o sebe. O co jim vlastně jde?”

To musí vědět nejlíp sám” odpověděl Lysý opatrně. Bud* se jim na tobě něco líbí, nebo jim naopak něco vadí.”

Sám, sám,,” bručel Korytář nespokojeně. ,,Ptají se pořád na jedno a toté.”

Já ti sotva poradím,” vyhnul se Lysý dalí debatě. Tuil, co je příčinou Korytářova pobytu mezi nimi. Jeho bývalá továrna na elektropřístroje Američany jistě zajímá, vdy dodává i pro armádu. Pan továrník má pro zpravodajce cenu jen potud, pokud z něho nevydímají vechny podrobnosti o fabrice. Potom ho s poklonami propustí a nechají běet. Lysý vak svůj názor neřekl. Tuil u od prvního dne, e mají Američané mezi nimi informátora. Byl jím pravděpodobně Malý, jinak si jeho pobyt ve čtveřici prominentů neuměl vysvětlit. Vědomosti a znalosti Malého sotva představovaly zpravodajský zájem, natolik se v lidech vyznal.

Lysý uklidil jídelní misku na polici a natáhl se na ustlané lůko. Čekal ho poslední večer ve společnosti těchto lidí. ádnému vak nebylo do řeči, a Lysý se nijak nezlobil. Veobecné večerní mlčení tu panovalo u druhý týden.

Ráno vstal Lysý první. Doel s kbelíkem k hydrantu na chodbě, oholil se, umyl a ustlal. Snídali opečenou slaninu s fazolemi a vojenskou kávu v práku. Sotva Lysý opláchl misku, přiel pro něho serant z velitelství.

Pánové, já se s vámi loučím a přeji hodně zdaru,” prozradil konečně svým spolubydlícím. Kdy jim podával ruku, četl v jejich očích výčitku a závist.

V kanceláři skladu si vyzvedl svůj kufr a svrky, Oblek i prádlo čpěly dezinfekčním prostředkem, radost zovnovunabyté svobody vak přehluila tuto nepříjemnou maličkost. Také serant Ray se k němu choval mnohem ohleduplněji. V dípu ho usadili dozadu. Zavezli ho do tiché ulice se starobylými, solidními čináky a vysadili ho před Jedním z nich. Lysý s kufrem v ruce vyběhl po schodech do druhého poschodí. Zazvonil. Paní Holzknechtová byla čiperná stařenka. Její byt pamatoval lepí časy. Představil se jí

Vítám vás, pojďte dál, zvala ho čistou vídentinou. ,,Tady budete bydlet, otevřela dveře do rozlehlého pokoje ,,Kouříte? 

Ne,” zasmál se Lysý. Ani děvčata si sem nebudu vodit.

Jsem ráda, e mi rozumíte. Starám se o byt sama a kouř prostě nesnáím. Kuchyně je vedle, koupelnu vám ukáu. Můete u mne snídat, pokud si ovem přinesete vlastní zásoby. To víte, z dneních přídělů bych vám sotva co nabídla. Jak dlouho se tu zdríte?”

Nevím,” přiznal Lysý. Budu často odjídět, někdy i na delí dobu, ale rád bych tu zůstal. Zaplatím vám vdycky na čtvrt roku dopředu, souhlasíte?”

Jistěe, vdově je kadý ilink dobrý. Bude se vám pokoj líbit? Bydlel tu syn Alfréd. Loni se vrátil ze zajetí, oenil se a odstěhoval se k eně. Já mám pokoj naproti, vedle mne bydlí dcera Rosa. Pracuje na americkém velitelství.”

Moc hezký pokoj,” tvrdil Lysý. Zařízení mu sice připadalo dost staromódní, zato vak pohodlné. Ocenil zvlátě ticho v domě. Holzknechtová ho zvala do kuchyně. Viml si, e před ním něco schovávala do příborníku. Podle nepatrné vůně ve vzduchu usoudil, e vdova si občas ráda vypije tamprličku sladkého likéru. Umínil si, e jí koupí láhev ořechovky nebo griotky.

Potřebovalo by to vyprat,” naznačovala Holzknechtová, kdy se probíral prádlem v kufru.

Kde je tu blízko prádelna?” zajímal se Lysý.

Prosím vás, přece byste nesvěřil prádlo mainám. Já vám to udělám ráda a laciněji . Ten oblek si říká o ehličku Ukate,” vzala jeho nově aty Nedůvěřivě k nim přičichla.

Napařím látku octovou vodou,” rozhodla . Trochu se navoníte a bude vechno v pořádku.

V koupelně tekla sice jen studená voda, ale Lysý se s rozkoí opláchl a převlékl. Vyčistil si boty. Kdy vdova přila s oblekem, musel jí dát za pravdu. Vypadal perfektně a dezinfekční látku z něj skoro nebylo cítit.

Za půl druhé hodiny u seděl v Maurerově restauraci, naehlený, v nové koili a kravatě. Hoteliér nedal na sobě znát překvapení, kdy ho se oviálním úsměvem vítal.

U jsem myslel, e jste se nám ztratil. Kdy odvezli vae věci, napadlo mě, co s vámi asi bude, naznačoval vychytrale.

Nic zvlátního, odbyl ho Lysý. Odcestoval jsem trochu nečekaně, to je vechno. Mám u vás jetě něco k dobru, připomněl.

Pravda, pravda, hned se na to podívám. Co vám dnes nabídneme? Oběd jetě není hotový. Studený předkrm? Nebo snad čtvrtku vína? Mám pravé moselské, pro lepí hosty, nabízel podlézavě.

Čtvrtku bych si da!, souhlasí Lysý. Co je u vás nového?”

Maurer luskl prsty na číníka a objednal víno. To ze sklepa, Hansi,z nových sudů,” kladl mu na srdce. Co jste říkal, mister Bold? Ach tak, nic nového se neděje. Pan Halm dostal jiného spolubydlícího. Stěuje si, e chrápe. Přestěhujete se k nám? Rád vám uvolním vai postel, pan Halm se potěí.”

Ne děkuji, ubytovali mě ve městě, v podnájmu. Mám raději pocit soukromí,” vysvětloval. Na stravu bych k vám chodil dál.”

Číník přispěchal se čtvrtkou bílého naedlého vína v oroseném dbánku. Lysý k nápoji přičichl. Voněl dobrým sudem a vinicí. Pomalu vychutnal první douek.

Vynikající,” ocenil je. U kvůli němu přijdu častěji. Máte dostatečné zásoby?”

Pro dobré hosty se vdycky něco najde. Horí je to s cigaretami. Beru kadé mnoství. Přinesl jste nějaké?”

A přítě, pane Maurere.”

Počítejte se mnou, mister Bold. A teď mne omluvte, musím do kuchyně.”

Lysý se díval po známém lokále. Mladičká odbarvená blondýna s cigaretou v dlouhé pičce se na něho vyzývavě usmívala. Vstala, připlula houpavými kroky k jeho stolu a naklonila se přes jeho rameno.

Nemáte oheň, krasavečku?”

Lekl se toho oslovení. Prostitutka vak dávala zcela otevřeně najevo, oč jí jde. Neměla tuení, e se dotkla bolestivého místa.

Nekouřím. Posaď se. Objednám ti něco k pití a pak vypadne, jasné?”

Vděčně se na něho usmála. Pán se vyzná. Byla bych holkám pro smích, kdybyste mě poslal pryč.”

Vím o tom víc, ne si myslí. Ochránce tu nemá?”

Ten chodí a večer” povzdychla si.

Shrábne peníze a druhý den musí znovu, e?

A zákazníků je pořád málo, pokračovala smutně. Víte, co stojí sluné punčochy? O atech ani nemluvím. Nemáme to lehké. Opravdu se vám nelíbím? Udělám, co budete chtít, usmála se povzbudivě.

U stolu se jako vítr objevil Maurer. Madelóno, okamitě zmiz a neobtěuj pana Bolda! Je z velitelství a chodí v civilu, chápe?*’

Jen ji nechte,” mávl rukou Lysý. My si tu povídáme, nemám pravdu, Madelén? Přineste jí něco k pití.”

Whisky,” ozvala se dívka rychle.

Jak myslíte,” odpověděl Maurer rozmrzele a vzdálil se.

Vy jste tajný? Nevypadáte na fízla,” odhadla zkueným pohledem jeho elegantní zjev.

Pan Maurer má trochu velké oči. Bojí se, abyste mi náhodou neprozradila něco, coby neměly vědět úřady. Ale mě to nezajímá “

Číník přinesl sklenku a postavil ji před dívku.

Dovolíte,” natáhl Lysý ruku po sklence a přičichl k ní.

Říkal jsem whisky, číníku. Čaj si nechte na večer,” zamračil se na něho.

,,Tak přece jste policajt,” vzdychla dívka, éf mi vynadá. Bereme procenta i z pití, to snad víte!”

Nepřijde zkrátka.” Lysý sáhl do taky, sloil větí bankovku a přisunul jí dívce sice nenápadně, ale přesto tak, aby její kolegyně dobře viděly to gesto. Spokojena?”

Jste grand, mister Bold. Kde jste se naučil tak dobře německy?”

Číník se vrátil s jinou sklenicí. Tentokrát v ní byla whisky.

Kousek odtud. Na tvoje zdraví,” připil jí. Dívka vypila sklenku dvěma loky. Děkuju. Mám u odejít?”

Lysý přikývl. Vstal, podal jí ruku a naklonil se k jejímu uchu. Jsi hezké děvče, Madelén. Je tě koda pro tohle.” Usmál se na ni a pohladil ji po tváři. Dívka celá rozzářená odkvapila zpět ke kolegyním. Lysý pobaveně pozoroval, jak si eptají a po očku si ho prohlíejí. Byl spokojen. Sám dobře nevěděl, proč ji prostě neposlal pryč. Nemohl ovem vyloučit, e se Madelén občas nezpovídá někomu ze Sternových lidí.

Hoteliér se znovu vrátil. Ty holky jsou drzé jako opice. Musím je trpět kvůli obchodu, pochopte. Drím je samozřejmě zkrátka, ale vechno se uhlídat nedá. Dostane co proto, děvka! U vás ádná z nich nebude obtěovat, spolehněte se!”

K čemu ta přísnost, pane hoteliére? Vdy z nich máte

uitek. Spousta hostů sem chodí jistě hlavně kvůli nim, Odvádějí vám procenta, proč se tedy zlobíte?**

U nás máme velmi přísné předpisy, pane, vyhnul se Maurer odpovědi. ,.Chodí k policejnímu lékaři, vímá si jich kriminálka, kadá musí mít kníku v naprostém pořádku. Přísnost je nezbytná. Jetě by sem zavlekly nějakou nemoc,” hrozil se Maurer nepříjemné mylenky. ,.Nenapovídala vám nějaké pohádky?** zajímal se opatrně.

,,Ne, jen mi bylo líto ji vyhnat. A upřímně řečeno, nerad bych se potýkal někde v průjezdu s tlupou pasáků, i kdy se o sebe umím postarat. Nabídl jsem jí pití, ona přijala a la. To je vechno.**

Maurerovi se znatelně ulevilo. Za chvilku bude oběd, mister Bold. Mohu vám nabídnout smaená játra, hovězí pečeni a maďarský gulá s noky.”

Dám si játra,*’ rozhodl se Lysý. Maurer přikývl a odběhl. Lysý znovu zalétl pohledem ke stolu, kde seděla Madelén. Stále jetě se na něho vděčně usmívala.

8

Blíila se teprve osmá hodina, ale vzduch se tetelil v horkých paprscích jako o poledni. Vrbka zastavil zapráený vůz před vraty rozlehlé fary. Sotva vystoupil, zaskřípěla branka ve vratech. Kuchařka Beata, proedivělá a pohublá, vyhlédla ven.

To jsou k nám hosti! Důstojný pán bude mít radost,” vítala ho upřímně. Zajeďte dovnitř,” vybídla ho a otevřela obě křídla, aby mohl projet. Odkudsi zezadu ze dvora se přioural starý, bělovlasý mu se zahradnickou zástěrou, ale v nezbytném kolárku.

Vítám tě, Mirku, objal hosta. Konečně sis na mne vzpomněl. Pojď dál, chlapče, pojď. Rád si s tebou popovídám. ijeme tu jako poustevníci.”

Vrbka vykročil po známých schodech. Nebyl tu u skoro rok, od Aniččina pohřbu. Starý pán za tu dobu notně seel, jeho ple pobledla a pohyboval se jen s námahou, jak si Vrbka viml.

Posaď se,  zval ho bývalý konzistorní rada. Beato, přineste nám něco na osvěení. Ty pije červené, pokud vím,” napověděl.

Skleničku si dám, ale s vodou, slečno Beato,” přisvědčil Vrbka.

Mně taky skleničku,” volal farář. Nedbal Beatina zamračeného pohledu a věnoval se hostovi. Jen povídej, co je s tebou, co dělá?”

Jsem stále ve Vykově. Jmenovali mě velitelem okresu.”

Vechna Čest,” pochválil ho Zahrádka uznale. Má jistě plné ruce práce.”

Úkolu nad hlavu, lidi málo, ale taková u je doba. A co vy, strýčku, jak jste na tom se zdravím?”

Beata se vracela se známým dbánkem a sklenicemi. Orosená karafa nasvědčovala, e kuchařka nelenila běet pro Čerstvou vodu do studny. Vrbka zachytil její vystraené gesto. Nalila jim oběma, čemu se divil. Vdycky dosud radovi Zahrádkoví víno přísně odměřovala.

Tady jo to, prosím. Pomohl byste mi s konví, pane Mirku?”

Rád, samozřejmě.” Vrbka vyskočil a el za ní do síně. Beata se k němu přitočila a zaeptala: Pan rada je na tom zle, srdce u dlouho nevydrí. Doktor mi to říkal,” utřela si slzu cípern zástěry. Chudák, od Aniččiny smrti je tak sám!”

Zařídím mu léčení v Brně, snad se dá něco dělat,” navrhl Vrbka ochotně.

V jeho letech? Kdepak, příroda si poručit nedá. etří se, odpočívá. Já ho vak znám a vidím, jak mi schází před očima. Jen mu proboha nic neříkejte! Teď u mu i tu trochu vína dopřeju. A si uije, neměl lehký ivot,” vzlykla. Nesmí se rozčilit, proto jsem vás zavolala.”

Nebojte se, slečno Beato, neublíím mu. Vdy ho mám opravdu rád jako vlastního strýce.”

Zamylený se vrátil do pokoje. Přistihl Zahrádku, jak si nalévá dalí sklenku. Musel se usmát. Dokud starého pána neopoutí chu na víno, má v sobě jetě dost vitality. Zahrádka provinile postavil dbánek na podnos.

Vechno přede mnou zavírá,” stěoval si tie. V jednom kuse mi káe, abych se etřil. K čemu? Vím, e mne Pán zanedlouho povolá.”

Vdy Beata není zlá, myslí to s vámi dobře,” namítal Vrbka.

Já vím, změnila se k nepoznání, kadou neděli mi sama od sebe přinese půl dbánku. Jenome mně u mnoho světských radostí nezbývá. Jídlo mi nechutná a to je zlé, chlapče. Jetě v únoru jsem byl u páterá ve vsi,” zazářily mu oči vzpomínkou. Dostal zabijačku. Ochutnal jsem kousek ovaru, jitrničku, jelítko, vařená játra, pečené maso, veho jen jako vrabeček. Něco málo jsme k tomu vypili, a výsledky? Beata mé týden kurýrovala. Od té doby nejsem ve své kůi. Jen

vínečko mi chutná. Mám ve skleníku schovaný demión,” ztiil hlas do epotu. Zahradník mi nosí jihomoravské vavřinecké. Pochoutka, proto se tam pořád motám. Kdyby Beata věděla,” usmíval se liácky. V té chvíli připadal Vrbkoví stejně čilý jako před léty, za války, kdy se nebál riskovat vlastní ivot, aby mu pomohl.

Strýčku, mám k vám prosbu,” rozhodl se Vrbka přejít k věci.

Já vím, es nepřijel jen tak. Ptej se, chlapče.”

Znáte otce Theofrasta? Jmenuje se správně Bohumil Řádek. Byl prý vaím ákem.”

Řádek … vzpomínám si. Chytrý, učenlivý, chápavý, ale nespolehlivý. Co provedl?”

V posledních letech si zavedl ivnost zázračného lékaře. ije tam u nás, na Drahanské vysočině. Plete dohromady náboenství se arlatánstvím. Dovolává se boí pomoci, ale lidem dává za nestydaté peníze obyčejné bylinkové čaje, dokonce i luční seno.”

To je mu podobné,” zasmuil se Zahrádka. Vdycky jsem si myslel, e je prospěchář. Proto také musel odejít z duchovenstva. Nestoudně okrádal věřící.”

Včera večer jsme ho zatkli,” prozradil Vrbka. Mlčí jako

ryba.”

A ty sis přijel pro recept, jak na něho,” hádal Zahrádka.

Vlastně ano,” přiznal Vrbka. Víte, strýčku, ono je to poněkud sloitějí. Sám neprovedl nic nápadného, nastrkoval za sebe druhé. Dokonce i kostelníka od nás, polovičního blázna. Ovem organizátorem je on. Musím se mu dostat na kobylku.”

Konzistorní rada se napil. Dlouho převaloval lahodný douek, ne polkl. Řádek, jestli mě pamět nemýlí, míval podivné sklony u jako seminarista. Byl protekční dítě, a tak jsme mu dost promíjeli. První rok patřil mezi nejlepí, i kdy učení mnoho nedal. Jak stoupaly nároky, začaly s ním problémy. Dost si pamatoval, ale to u nestačilo. Působil i na ostatní bohoslovce, je rozený vůdčí typ. Vdycky chtěl stát v popředí. V prospěchu to nedokázal, volil tedy jinou cestu. Vymýlel velijaká alotria. Dokud se drel v mezích drobných studentských darebáctví, odpoutěli jsme mu. Jednou vak ztropil poprask, e jsme z toho měli nepříjemnosti a na biskupství. Tvrdil toti, e měl vidění. Zjevila prý se mu Panna Maria a zvěstovala mu, e ďábel mamonu chce zatáhnout lidstvo do zkázy. Dalo nám spoustu práce, ne se skandál urovnal. Řádek sice odvolal své tvrzení, ale někteří seminaristé si mysleli, e k tomu byl donucen. Jistě se o ty pověsti přičinil i on sám. Nakonec přece jen dosáhl vysvěcení a odeel někam na jiní Moravu

Nic mu nechybělo, dostal bohatou tolu a početnou vesnici, také asi na otcovu přímluvu. Po čase, kdy si získal věřící svými kázáními, předstíral dalí vidění. Znovu tvrdil, e ho Matka Boí pověřila, aby vedl lidi proti hřínému mamonu a obrátil jejich mysl k Bohu. Tentokrát se projevil cílevědoměji. Namluvit bohatým selkám, e jedině důstojnými dary na nový chrám Páně dosáhnou odputění. Musel bys ho slyet jak kázal, abys pochopil. Má dar strhnout lidi. Mluví podmanivě,umí lidem sáhnout do due .Větina věřících za ním la skutečně jako stádo ovcí Nanosili mu tolik peněz, e snad byl i sám překvapen. Potom dal pro klid due upravit malby a okapy. Větinu peněz a darů vak pouil pro sebe. Aby získal jetě větí slávu, vyuil jedné místní uboačky, která v mládí po nějakém nervovém oku oněměla. Hřímal prý tehdy z kazatelny proti démonu zla, vybízel věrné věřící k větí zbonosti a kdy je uvedl málem do extáze, sestoupil mezi lavice, el k té ubohé eně, poloil jí ruku na hlavu a řekl jdi domů, dcero, a promluví. Taková je vůle Bohorodičky. Chuděru enskou málem poloila mrtvička, ale la domů, a představ si ,skutečně se jí vrátila řeč! Ptal jsem se tehdy svého bratra Pavla, toho psychiatra, co si o tom myslí. Vysvětlil mi, e podobné případy nejsou vzácné, ovem větinou se dějí bez té pompézní kulisy. Stačí prý dalí ok ve vhodné chvíli a výsledek se můe dostavit. Řádkoví to prostě vylo. Jeho sláva se rozkřikla iroko daleko, lidé ho měli málem za svátého. Vrchnost si v té situaci nemohla dovolit kárné opatření. Ovem s jídlem roste chu. Řádek měl dost peněz, začal jezdit do Prahy na flámy, prokázaly se mu dokonce i styky s povětrnými entinami, a to byl začátek jeho konce. Revize ho usvědčila z podvodu s církevními penězi. S ostudou odeel z úřadu i církve. Z toho, cos mi řekl, ho poznávám. Vsadil na popularitu a udělal se pro sobe, jak se říká. Zázračný lékař, podmračil se pohorené.

..Děkuju, strýčku. Teď ho před sebou vidím jako na dlani.”

,.Chtěl jsem se tě zeptat, jak to dopadlo s Karlem Kapárkem a Tigridem? Zavřeli jste je?”

Vrbka zavrtěl hlavou. Utekli. Někdo je včas varoval. Kapárek je u Francouzů, Tigrid pravděpodobně také.”

,,A Pepek?

Ozvalo se mu zranění. Odeel do civilu. Vrátil se k řemeslu, u půl roku se za ním chystám, ale pořád to nějak nevychází.”

Zahrádka smutně pokývl hlavou. Oba jste slibovali, e přijedete. Co se dá dělat, chápu , e nevíte kam dřív skočit. Pozdravuj ho, rád bych ho jetě aspoň jedenkrát viděl.” Děkuju, vyřídím.”

*

Posaďte se, kývl Vrbka na zatčeného Řádka. Ostříhaný a oholený vyhlíel zázračný lékař poněkud směně, odstávající ui mu dodávaly groteskní výraz.

,.Konečně vypadáte trochu jako člověk, popíchl ho Vrbka.

,.Čímpak jste se ivil, pane Řádku?

Z příleitostných výpomocí a tak podobně. Nejsem náročný.”

A co vae ivnost, otče Theofraste?”

,.Důvěra lidí je zavazující, pane vyetřovateli. Přicházeli, prosili, a tak jsem jim radil.”

,,Přijímal jste za tuto činnost úplatky?”

Nikdy jsem nikomu předem neříkal, kolik mi má dát. Lidé sami mi podle vlastního uváení nechávali dary. Měl jsem pochopitelně i výdaje. Sběr léčivých rostlin je pracný, jak jistě uznáte. Musel jsem dokonce některé byliny kupovat, nestačil jsem sbírat jen sám. Klientela se rozrůstala, co jsem měl dělat?”

Pokud vím u nás ve městě jsou byliny k dostání za nepoměrně nií cenu, ne jakou vám platili vai zákazníci.”

Jde spíe o pacienty, pane vyetřovateli. Ti lidé za mnou přicházeli tehdy, kdy u svých lékařů neuspěli. Větině z nich mé léčení pomohlo. Kdy jsem viděl, e pacientovi nepomohu, řekl jsem mu to naprosto jasně. Neohrozil jsem ničí zdraví, nedopustil jsem se tedy protizákonné činnosti.”

Vidím e kromě léčitelství ovládáte i právnickou terminologii. Asi vám vak uniklo, e ti lidé vaim dryákům věřili a nevyhledávali pak skutečné odborníky, lékaře. Není vám jasné, e jste tím řadě lidí ublíil? Ohrozil jste jejich zdraví!”

Dokáu vám, e jsem vyléčil řadu nemocných, se kterými si lékaři nevěděli rady. Například domkářka Stavinohová z Příhonů, té jsem vrátil řeč. Předtím ji léčili v okresním pitále, dokonce i v zemské nemocnici, a nic nedokázali.”

Znám ten případ,” usadil se Vrbka pohodlněji. Odborníci tvrdí, e jste uspěl díky sugesci. Vyvolal jste u ní ok.”

To není celá pravda. Probudil jsem v ní víru, a ta ji uzdravila. Zeptejte se jí. Dvacet let nemluvila, po mém zásahu se jí řeč vrátila.”

Toté by dnes dokázali v nemocnici moderními metodami. Elektrickým okem, injekcí, prostě léčením, na které ta ubohá ena tenkrát neměla. Nebudeme si nic předstírat, Řádku Netvrďte mi, e například obyčejné seno můe někoho vyléčit.

Mýlíte se, trval na svém otec Theofrast. Míchal jsem čajové směsi z různých bylin. Luční seno, zdánlivě bezcenná směs drog, obsahuje spoustu léčivých součástí. U nás rostou na lukách vzácné druhy. Například třezalka. Čistí krev, podporuje vyměování, nebo léky na prostatu…”

Tak dost,” přeruil ho Vrbka rázně. Zjistili jsme, e vae pacientka Třískalová z Pohořic se léčila vaimi patoky a zemřela na zánět lučníku, zatímco vy jste namíchal směs traviček, vhodných snad pro kozí nadýmání. Přispěl jste ke smrti člověka, Řádku. To je důvod vaí vazby. Nebudeme si vak hrát na schovávanou. Podobných neastníků najdeme více, ale to není pravá příčina, proč vás tu dríme. Znáte tohle? Přeel k psacímu stolu a strhl plátěný obal z cyklostylu, nalezeného u kostelníka Valchaře.

V ivotě jsem podobný přístroj neviděl,” tvrdil Řádek s kamennou tváří.

Zajímavé,” usoudil Vrbka. Nali jsme na něm vae otisky prstů,” pohlédl vyetřovanému do očí. Na krabici s blánami jsou také vae otisky. Potom tu máme jinou zajímavost, podívejte se.” Vedl Řádka k bednám s pistolemi a náboji. I na nich jsou vae otisky. Jak mi to vysvětlíte?”

Nechápu! To je nějaké spiknutí proti mně. Někdo mě chce zničit,” vykřikoval Řádek s vytřetěnýma očima.

Vy tedy tvrdíte, e jste se těchto věcí nikdy nedotknul?”

Ano, pane vyetřovateli. Nikdy jsem je neviděl a tudí jsem se jich nikdy nedotknul.”

Dobrá, jsem ochoten vám věřit. Sepíeme otom protokol.” Vrbka zaloil přísluný předtisk s třemi kopiemi do stroje. Napsal Řádkovo prohláení o tom, e předměty, označené jako dokumenty příslunými čísly, nikdy neviděl a nedotkl se

jich.

Podepite mi protokoly,” podal Řádkoví inkoustovou tuku. Snad nám vae vyjádření pomůe objasnit celý případ.”

Řádek pozorně pročetl Vrbkův protokol, ale neshledal v něm ádnou léčku. Podepsal vechny kopie. Prosím,” vrátil Vrbkoví tuku a protokol. Vrbka schoval papíry do stolu.

Tím bychom sprovodili ze světa jednu nepříjemnost. Kostelník Valchař sice říká něco jiného, ale kdo by věřil

duevně zatíenému člověku, e? Jen tak pro formu se vás zeptám na poslední problém. Znáte tohle? el ke skříni, odkud vytáhl konev nalezenou u Valchaře.

Řádek překvapeně zamrkal. Konev, takových je! Mám doma podobnou, vyhnul se přímé odpovědi.

To je docela moné. Ale i na této konvi jsou vae otisky, Řádku. Valchař v ní přinesl petrolej ke skladiti a zapálil je. Říká, e jste ho navedl.

Nesmysl, ohradil se Řádek. Ten darebák mi konev sebral, jinak to nebude. Jaký sklad, prosím vás, já o ničem nevím.

Nu, pak mi zbývá jetě dalí argument. Znáte tohle? Vybalil před překvapeným Řádkem balík bankovek. Dvě stě čtyřicet dva tisíce korun a nějaké drobné. Nali jsme je pod kamnovcem ve vaí chalupě. Kde jste je vzal? Nepracujete, pravidelný příjem nemáte, nedědil jste. Odkud pocházejí? Nevím, pokrčil Řádek rameny. Koupil jsem chalupu po Němcích. Dost moná, e tam ty peníze zbyly po nich. Zajímavé, podotkl Vrbka. Němci tam nechali peníze, které jsou vydané a po válce, a jsou na nich zase vae otisky. Nechcete u konečné kápnout boskou?

Dobrá, povím vám to. Prodal jsem vzácný obraz. Dostal jsem jej od jednoho vyléčeného, kterého lékaři povaovali za ztracený případ. Jméno po mně nechtějte.

Vy jste ibal, rozesmál se Vrbka. Vyléčený nevyléčitelný, o tom by přece běela dalí fáma na vai počest. Bohuel, nic takového jsem neslyel.

Pacient i já jsme si přáli, aby ve zůstalo v tajnosti. Pacientovi bych to uvěřil, ale vám? Lepí reklamu byste si nemohl přát.

Zaplatil mi obrazem, který mi vynahradil sebevětí reklamu.

Komu jste obraz prodal?

Neřeknu.

Proč? Na prodeji obrazu přece není nic nezákonného. Já vám povím, proč mlčíte. Nikdo takový není, vymyslel jste si to! Mám své důvody, tvrdil Řádek odmítavě. Neptejte se,

prosím.

Jak myslíte, Řádku. Čas běí a mě čekají dalí povinnosti. Shrneme tedy, k čemu jsme dospěli. Zůstanete ve vazbě pro podezření, e jste nezákonnou léčitelskou činností způsobil smrt nejméně jedné osoby. Dále jste podezřelý, e jste v bytě kostelníka Valchaře uschoval cyklostyl, který byl pouit k tisku protistátních letáků, psací stroj, na kterém byly letáky psány,

a dále deset pistolí pro vybavení ilegální skupiny, která měla na heslo převzít zbraně i s municí od kostelníka. Je toho dost na konopnou oprátku.

Řádek se zděsil. To snad nemyslíte váně, pane vyetřovateli.

Já jsem jen výkonný orgán. Prokurátor rozhodne.” Vrbka vstal, otevřel dveře ke strámistrům a zavolal mladého Spoustu.

Odvést zpět do vězení.

Řádek vyskočil jako bodnutý včelou. Neodvádějte mě, pane vyetřovateli! Já vám řeknu, co vím!”

Pozdě, Řádku, pozdě. Nemám na vás čas. Víme vechno i bez vás. Odvést!

Provedu, soudruhu veliteli,” zařval Spousta předpisově a chytil Řádka v podpadí. lapat, lapat, Theofraste, tady nejsme na promenádě!”

Vrbka jetě zahlédl zoufalý Řádkův pohled. Spokojeně si oddychl. Dobře mu tak, lháři a podvodníkovi. Bude mít čas přemýlet, přítě si u výmysly nedovolí.

Spousta se vrátil a nahlédl do jeho kanceláře. Smím, soudruhu veliteli?”

Jen pojď dál. Co má na srdci?”

Něčemu nerozumím. Řádek chtěl mluvit, a vy jste ho poslal do cely. Proč?”

Pojď sem a posaď se,” vyzval ho Vrbka. Tys slyel, e se Řádek doaduje dalího výslechu, je to tak? Ovem předtím jsem ho čtyři hodiny marně zpovídal. Nepřiznal ani nos mezi očima. Nakonec jsem ho podpíchl, aby měl o čem dumat. Přítě bude povolnějí, za to dám krk. Psychologie, rozumí?”

Ne tak docela. Chtěl vypovídat, i po cestě do cely mě ádal, abych ho zavedl zpět. Nerozmyslí si to?”

Vrbka zavrtěl hlavou. Časem na to přijde sám. V této chvíli je mu tak, e by se raději neviděl. Nakousl jsem tři věci, do kterých se namočil. Ví, e zapírání nepomůe. Abych ho vtom utvrdil, poslal jsem ho pryč právě ve chvíli, kdy bych býval sám chtěl, aby mluvil. Jenome Řádek je chytrý protivník. Poznal by, kde máme mezery, a to by nám bylo ke kodě. Musí dozrát jako hnilička. ukne prstem a on ti spadne do klína. Nechám ho dva dny bez povimnutí, i kdy bych měl celý případ nejraději za sebou. On u sám dojde k přesvědčení, e vechno víme a e jeho doznání ani nepotřebujeme.”

Tohle se asi nikdy nenaučím,” vzdychl Spousta. Já bych ho vyslýchal, dokud je naměkko.”

Vdy ti říkám, proč jsem to udělal,” vysvětloval Vrbka

trpělivě. Jetě jsme ho zdaleka nezlomili. Stačila by malá chybička, on by chytil vítr a pak by zatloukal i vlastní babičku, Neboj se, e na to nepřijde sám. Mě naučila čekat náhoda, přiznal otevřeně. Měl jsem předloni podobný případ. Taky jsem něco nakousl, a byla to ode mne hloupost, protoe jsme to neměli ověřené. Ale dostal jsem důleitějí akci, poslal chlápka za katr a zavolal jsem si ho a za tři dny. Dříve mi to prostě nevylo. Chlápek přiel, posadil se, ale já měl v hlavě jetě předelý výslech v jiné věci, taky nepříli povedený. A tak tam seděl, nevěděl co s rukama, potahoval, pokalával, ale já ho nevnímal. A najednou jsem dost otráveně vypálil jedinou otázku. Chcete mluvit, ne vás poleme před soud? Přiznání je polehčující okolnost. Nic jiného mě tenkrát nenapadlo. A představ si, on mi vyklopil celou činnost skupiny od A do Zet v jednom zátahu, ani jsem nestačil psát. éf mě pochválil, a já vlastně nevěděl, jak jsem to dokázal. Svěřil jsem se starímu soudruhovi, je teď v Praze na ministerstvu. Vyslechl mě, tu a tam se na něco zeptal, a pak povídá - uívá psychologii ani o tom neví. Vzbudil jsi v něm dojem, e jeho výpověď nepotřebuje. A tak se této taktiky drím dodnes.”

Spousta poslouchal jako u vytrení. Chtěl bych mít vae zkuenosti, soudruhu veliteli!”

Počkej za půl roku, za rok,” konejil Vrbka nedočkavého mladíka. Staří policajti ti budou závidět, Sami říkají, e za deset let neposbírali tolik zkueností, co my za pár měsíců.”

Směl bych být u vaeho přítího výslechu, soudruhu veliteli?”

Vrbka se na Spoustu pozorně podíval. Neviděl v jeho očích ani petku podlézavosti, jen mladický zápal a zájem, Dobrá,” připustil. Ovem, nesmí mi skákat do řeči, to nesnáím.”

9

Poslední cestující sestoupil po schůdcích. Viktor Kropáč se blaeně protáhl. Do večera má volno. Překročil kryt motoru, přirazil výstupní dveře a zamkl je. Učesal se, zkontroloval svůj vzhled ve zpětném zrcátku, sundal sako z věáku a vystoupil. Zamkl dvířka u svého sedadla. Překupník se mohl objevit kadou chvíli. Kropáč zamířil k nedalekému Stánku.

Jonny,” poádal o cigarety. Poloil na pult českou stokorunu. Trafikantce zazářily oči. Přejete si jetě něco?”

Kropáč zavrtěl hlavou. Natáhl ruku pro drobné, pečlivě je

přepočítal a nespokojeně natáhl ruku zpět. Trafikantka s povzdechem přidala dalí bankovku a něco drobných. Kropáč ji kovové mince velkopansky vrátil. Rozhlíel se po prostranství u kostela, překupníka vak nikde neviděl.

Zdravíčko, Viktore, ozval se za ním povědomý hlas. Otočil se. Vrchní inspektor Lysý! Setkání mu málem vyrazilo dech.

Kde vy se tu berete, zmohl se konečně na odpověď.

Vdy jste mě sem dovezl, nevzpomínáte si?

Pravda, čas letí a člověk zapomíná. Jak se máte?

Já dobře. A vy?

Ujde to, prohlásil Kropáč nervózně, protoe konečně zahlédl u kostela překupníka. Víte co? Rád bych si s vámi popovídal, ale teď mám nějaké vyřizování. Počkejte na mne v kavárně támhle na rohu!

Lysý se povýeně usmál. Dobrá, Viktore. A si ten keft odbudete, přijďte. Nenechte mě čekat, radím vám dobře! Jeho slova nezněla výhruně, ale Kropáč se přesto zachvěl. Čert mu byl toho policajta dluen! Ani tady, ve Vídni, od něho nemá pokoj. Opatrně se rozhlédl. Lysý odcházel ke kavárně, překupník se zatím posadil na lavičku. Kropáč zamířil ke stánku s pohlednicemi. Minul staříka na lavičce a dotkl se jeho kolena. Muík pochopil. Nechal ho přejít a po chvilce ho následoval.

Co se děje, zaeptal, kdy se ocitl po řidičově boku.

Nic zvlátního. Potkal jsem známého a nechci, aby nás viděl spolu, eptal Kropáč koutkem úst.

Kde je zboí? zajímal se muík.

V rezervě a v nářadí. Na hranicích prohlíejí.

Kam to zavezete?

Do dílny k Hubertovi. Cestou jsem píchl, mám alibi.

V pořádku. Za hodinu u Huberta. Co mám přinést?

Tentokrát cigarety a nylonky. Půl na půl.

Stařík přikývl a odoural se. Kropáč si konečně vybral pohlednici, koupil známku, vypsal adresu i pozdrav a zanesl lístek do schránky u kostela. Pak se vydal přes náměstí za Lysým.

Bývalý vrchní strámistr seděl u stolku před kavárnou, hned vedle nízkého lakového plůtku. Pomalu upíjel ze sklenky burgundského. Odtáhl idli, aby se mohl Kropáč posadit.

Co si dáte, Viktore? Dnes jste mým hostem, musím vám přece poděkovat.

Zač, prosím vás? divil se řidič.

e jste mě neshodil na hranici. Rudí v Brně na mě vypsali odměnu, tvrdil Lysý.

,,A sakra. To jsem nevěděl.”

Byl byste mě udal, kdybyste to věděl?

,,Co vás nemá, lezou mi krkem stejně jako vám. Ale asi bych se byl víc bál.”

,,Je to za námi, Viktore,” placi ho Lysý po rameni. Pane vrchní, máme přání! Co to bude, Viktore?”

Víno,” rozhodl se Kropáč. Sklenka snad neukodí.

Lysý objednal pro oba. Dopil svou sklenku a přisedl si blíe.

Rád bych pro vás něco udělal, Viktore. Mám báječný keft, nabízím vám podíl

Keft, říkáte,” oil Kropáč. Co by to mělo být, e jsem tak smělý?”

Prkotina proti tomu, co riskujete teď. Převezete ústní vzkaz nebo lísteček papíru. Ten se dá snadno schovat.”

Kropáč se zarazil. To mi nějak nevoní. Nepůjdou po mně

esenbáci?”

Lysý se pobaveně rozesmál. Jedině, e byste jim to el říct. Platíme sluně, u byste nemusel riskovat, e vás nachytají s cigaretami.”

U stolku se objevil číník.

Vae víno, pánové. A jetě vzkaz pro vás,” podal Lysému sloený lísteček. Lysý přelétl očima krátký text.

Já neriskuju,” tvrdil Kropáč. Na mé skrýe zatím nikdo

nepřiel.”

Vdy neříkáte pravdu,” usadil ho Lysý tvrdě. Já jsem o nich věděl. Kromě toho vás starý Stein bere na hůl. Proč si nenajdete někoho solidnějího?”

Kropáč překvapeně zamrkal. Stein? Kdo je to?” snail se předstírat.

Viktore, jako byste mě neznal,” vrátil se Lysý k bodrému tónu. Stein je přece ten chlapík, co se k vám přitočil u Stánku s pohlednicemi, Překupník Stein, vá starý známý.”

Chcete mi namluvit, e za těch pár minut jste to zjistil?”

Lysý beze slova narovnal lístek s lakonickým vzkazem. Kropáč na vlastní oči četl Steinovo jméno i s adresou a kratičkou charakteristikou.

Tak co, Viktore? Jak pracujeme?”

Koukám jako blázen,” přiznal Kropáč. Vdy to není ani pět minut, co jsem ho potkal!”

Na čase nesejde. Rychlá akce-dobrá akce. To je nae zásada.”

Čí - nae? Snad mi nechcete říct, e i tady pracujete pro Čechy?”

Lysý zavrtěl hlavou. Je vidět, e jste amatér. Čei by přece

nedokázali v cizí zemi tak rychle zareagovat. Pracuju pro Američany. U v Brně jsem plnil jejich úkoly, chvástal se Musel jsem zmizet a vy jste mi pomohl. Proto vám nabízím anci, jak snadno přijít k penězům. K dolarům, Viktore. Dolary platí vude na světě. Stačí několik cest a můete se vykalat na ten jejich rudý ráj. Tak co, platí?

Nevím, oč jde, namítl Kropáč opatrně.

Vdy říkám, převezete občas ústní vzkaz nebo maličký lístek. To je vechno. Za doručení sto dolarů. Je vám to snad má!o?

Sto dolarů? To nemyslíte váně, vydechl Kropáč překvapeně.

Víte, e nikdy nepřeháním, ohradil se Lysý. Sto dolarů, splatných vdy tady, v této kavárně. Přijdu za vámi já nebo někdo, kdo se na mne odvolá.**

Nejde nakonec o pioná? Toho bych se bál, zamrkal Kropáč ustraeně.

Ale jděte, Viktore. melit se nebojíte? Já vám nechci vyhroovat, ale kdy odmítnete, můe se stát, e vám Čei jednoho dne obrátí autobus naruby a nachytají vás. Půjdete k lopatě, ovem a se vrátíte z basy za melinu. Dost moná, e by při tom vyly najevo i vae hříchy z minulosti. To by bylo jetě horí.

Vy jste ale prevít, ulevil si Kropáč pohorené.

Mírněte se, Viktore, odbyl ho Lysý s povýeným úsměvem. Já jen naznačuji, co by se mohlo stát. ivot není peříčko, e? Tak co, plácneme si?

Kropáč sklonil hlavu.

Sto dolarů za kadou cestu, říkáte? ozval se konečně. Jakou mi můete dát záruku?

Mé slovo.”

Kropáč rozpačitě sklonil hlavu.

Znamená to snad, e mému slovu nevěříte?” Lysý po něm lehl pohledem, pod ním se řidič bezděky přikrčil. Měl jsem vás zavřít u tenkrát, nevděčníku! Dobrá, jak chcete,” pokračoval klidněji. K ničemu vás nenutím. Zapomeňme na ná rozhovor. Klidně se vrate, nic se nestalo.”

Řidič si ho nechápavě prohlíel. Říkal jste přece…

 … co se můe stát. Ano, to jsem říkal. Ovem netvrdil jsem, e se to stane. Nae tajemství vak znají i moji zdejí nadřízení. Je jejich věcí, co udělají, kdy jim řeknu o vaí neochotě.”

Kropáč rázem dopil sklenku. Nemohu se rozhodnout hned,” namítl neastně. Jde přece i o mou svobodu!”

Dobrý, sejdeme se tu při vaí přítí cestě. Kdy přijedete?”

Pozítří.”

Tedy pozítří ve stejnou dobu. Pamatujte - sto dolarů za jednu cestu. Převezete jen ústní vzkaz nebo maličký papírek, který v autobusu uschováte kdekoliv.”

Řidič se drbal na nose. Kdy já si to neumím představit. Vy mi dáte vzkaz, dobrá, ale musím ho předat někomu u nás, je to tak?”

Samozřejmě, jinak by neměl smysl.”

Komu, jak ho poznám? Nepůjde po něm Státní bezpečnost?”

Nejsem jasnovidec,” odpověděl Lysý podráděně. Vechno je moné. Mohu vám vak zaručit, e s vámi bude ve styku profesionál. Ten se před kadou schůzkou přesvědčí, je-li mu někdo v patách. V tom případě by se ztratil, aby vás neohrozil. Vae riziko je nepatrné. Stačí, kdy budete opatrný a hlavně kdy udríte jazyk za zuby.”

Kropáčova ruka bezmylenkovitě vylovila dalí cigaretu. Tedy pozítří, pane vrchní strámistře. Na shledanou!”

Lysý se za ním díval, jak míří pomalým krokem k autobusu a rozjídí se. Byl si jist, e Kropáč jeho nabídku neodmítne.

10

Strámistr Smutný vrazil do dveří.

Mám ho! Podívej se, soudruhu veliteli,” poloil na stůl vítězoslavně papírový pytlík, z něho vykukovaly jakési kletě.

Co to je?” divil se Vrbka.

Doličný předmět číslo jedna. Kyselka se jetě nevrátil?”

Nevím, za mnou nebyl. Chce snad říct, es nael pachatele sabotáí na nádraí?”

Nael. Přesně podle Kyselkova odhadu. Myslí mu to, vechna čest.”

Vrbka odsunul rozepsanou situační zprávu. Posaď se a pověz mi to souvisle.”

Smutný usedl na krajíček idle. Kyselka se se mnou hádal, e pachatele musíme hledat na nádraí. Já jsem tvrdil, e nemůeme vyloučit expedienty a oféry z továrny. Vsadili jsme se. el jsem k vagónům, protoe podle Kyselky mohl pachatel otevřít a zase uzavřít plomby na vozech. Měl pravdu, přesně tak se to stalo. Na první pohled není plomba z těchto kletí k rozeznání od pravé, ale odchylka tam je. Tyhle se ztratily pár

týdnů po válce, jsou pokozené. Na plombě nechávají typický otisk, rýhu pod znakem.”

Vrbka natáhl ruku po kletích. Ze zásuvky vzal lupu, aby si prohlédl čelisti nástroje. Smutný se nemýlil, pod kresbou znaku se jasně rýsovala prohlubeň, pravděpodobně následek vrypu ostrým předmětem.

,,Kdes to nael?” zajímal se.

,,Ve skříňce expedienta Říhy. Přednosta mi ji otevřel, má náhradní klíče.”

,,Co je Říha zač? Byl mezi podezřelými?

,,V irím okruhu. li jsme předevím po lidech, kteří měli slubu ve dnech, kdy dolo k pokození zboí, Říha tam byl jen ve dvou případech. Kyselka vak zjistil, e dvakrát nadělával volno a jednou zaskočil za kolegu. To se ve výkazech neobjevilo.”

,,Zatkl jsi ho?”

Smutný přikývl. Je dole, dali jsme ho zatím na samotku. Chystám se ho vyslechnout, čekám jen na Kyselku.”

Na Vrbkově stole zazvonil telefon. Vrbka vzal sluchátko, ohlásil se, několik vteřin napjatě poslouchal a nakonec vykřikl jediné slovo.

Jedeme!”

Vyskočil od stolu a sáhl do skříně pro pouzdro s pistolí.

Kdo je tady, vichni se mnou! Do Valchařova bytu přila spojka!”

Smutný běel pro zbraň. Cestou zburcoval oba mladé přísluníky. V okamiku nasedali do sluebního vozu. Prolétli uličkami ke kostelu. Pod lípou je čekal Kyselka. Provinile se usmíval, rukáv jeho levé pae mokval krví.

Střílel, soudruhu veliteli,” omlouval se neastně. Je ve farské zahradě, odtud nám neuteče.”

Vrbka přelétl pohledem po vysoké zdi kolem kostelní zahrady. Kyselka se nemýlil, bez ebříku byl jejich člověk bezmocný.

Kudy se tam dostal?”

Dveřmi z Valchařovy chodby, střílí do nich, sotva se pohnou,” podíval se Kyselka na svou zraněnou pai.

Ty zůstane v záloze, na straně polí,” přikázal pobledlému Kyselkovi. Smutný a Vlček do zahradníkova bytu. Nebude-li doma, klidně vyrate dveře. Spousta se mnou do kostela, najdeme vhodné okno. Čekejte na nás, střílet jen po nohách. Potřebujeme ho ivého a zdravého, pokud mono!”

Dvojice se rozběhly určeným směrem. Vrbka se Spoustou dorazili ke kostelním vratům. Natěstí byla otevřená. Prolétli

mezi lavicemi a schody na kůr. Zastavili se u vysokého okna, zaskleného malými barevnými tabulkami.

Čert aby to vzal, nedá se otevřít, zjistil Spousta.

Vrbka se rychle rozhlédl. Nad varhanami dopadalo světlo jiným oknem, malým kulatým, s obyčejnými skly. Klička na levé straně napověděla, e tady uspějí. Spousta pomalu povolil příchytku. Okno se otáčelo v ose. Vyhlédli ven. U vzdálenějí strany zdi zahlédli statného mladíka, lopotícího se s těkým skleníkovým oknem. Přistavil je ke zdi, mělo mu zřejmě nahradit ebřík. Vrbka vstrčil hlavu do okénka.

,,Vzdejte se! Odhoďte zbraň a zvedněte ruce nad hlavu!”

Mu u zdi se hbitě otočil. Sáhl do podpadí, objevila se pistole s dlouhou hlavní a zahradou zaduněl výstřel.

Devítka,” zabručel Vrbka nespokojeně. Prevít jeden, musíme si dát pozor.” Provinile polkl při mylence, e se ani nepodíval na Kyselkovo zranění. Kulka z devítky dokáe nepříjemně pocuchat svalstvo. Uchopil svou pistoli oběma rukama a pečlivě mířil. Mu v zahradě zalehl za nízkou stěnu skleníku. Podle jeho pohybu usoudil Vrbka, e mění zásobník. Odhadl vzdálenost na slabých třicet metrů. Pomalu vydechoval, nepatrně zvedl hrot muky a vláčným pohybem odtahoval spou. Výstřel se odrazil hromovou ozvěnou od stropu kostelní lodi. Mu u skleníku se otočil jako utknutý. Vrbka zaslechl bolestný výkřik. Viděl, e zásobník vypadl z muových rukou. Zraněný seděl na zemi, krčil se bolestí a svíral si pravé rameno. Pistoli vak nepustil z ruky. V tée chvíli se na protějí straně zahrady objevil přikrčený Vlček, souběně s ním postupoval Smutný, oba s pistolemi v rukou. Vlček se přikrčil za betonovou zídku kompostu, Smutný zvolil za úkryt mohutný kmen třeně. Vrbka znovu vystřelil, tentokráte pod nohy pronásledovaného. Kulka vyhodila gejzír písčité půdy. Mu sebou polekaně trhl.

Odhoďte zbraň,” křičel Vrbka, co měl síly. Mu se vak nehodlal vzdát jen tak lacino. S bolestí pokřivenou tváří zalehl za skleník, vzal pistoli do zdravé ruky a očima pátral po střelci. Vrbka zahlédl Smutného, jak pomalým pohybem zvedá svou zbraň a míří. Nečekaný výstřel z krátké vzdálenosti vyrazil pronásledovanému pistoli z ruky. Mu zavyl a přitiskl k ústům zraněný palec. Jeho levá ruka se zbarvila potůčkem krve. Vlček v miku skočil za jeho záda a poloil ho na břicho. Smutný, zajiovaný Vlčkem, mue definitivně znekodnil. Nasadil mu pouta a trhnutím ho postavil na nohy. Teprve při srovnání s dlouhánem Vlčkem si Vrbka viml, e pachatel je neobyčejně vysoký a statný.

Pojď,” kývl na zklamaného Spoustu. Je po legraci.”

Ani jsem si nevystřelil,” stýskal si Spousta.

Nelamentuj, jetě si toho uije, a tě bude hlava brnět. Jdi za Kyselkou, jestli snad něco nepotřebuje. V autě jsou obvazy.”

Kdy seběhl před kostelní vrata, Smutný s Vlčkem vítězoslavně přiváděli zadreného.

Kdo jste? Vae jméno?” oslovil ho Vrbka.

Polib mě os, fízle,” odplivl si zraněný. Čmuchej, platí tě za to.” Tvářil se zarputile, ale stěí se drel na nohou.

Vlček ho zezadu mírně postrčil kolenem. Chovej se sluně, grázle, mluví s velitelem!”

Jen ho nech,” mávl Vrbka rukou. Kdyby byl mení, brečel by. Takhle se vzteká. Odvezeme ho do nemocnice.”

Vmáčkli zraněného dozadu vedle Spousty a pobledlého Kyselky. Vrbka se tázavě podíval na Spoustu.

Nebude to nic váného, soudruhu veliteli. Povrchové krábnutí,” ujioval ho mladík. Vrbka si oddychl. Rozjeli se do nemocnice.

Primář Čada je uvítal se sarkastickým úsměvem.

Poslyte, pane veliteli, uzavřeme dohodu. Patříte k naim stálým dodavatelům, udělám vám cenu. Neproděláte. Tak copak jste nám přivezli tentokrát?” S pomocí sestry svlékl Kyselkovi zakrvácené sako. Odstřihl přilepený rukáv koile a prohlíel ránu.

Sestro, lokální anestézi a itíčko. Poloíme si tě hrdino, snad něco vydrí. Za chvilku nebude o ničem vědět. Kdo je to,” obrátil se na Vrbku. Vá člověk nebo pachatel?”

Přísluník. Pachatel je ten druhý.”

Primář se podíval na podmračeného neznámého, kterému se věnoval doktor Zoufalý. Vlček se Spoustou zvědavě postávali u dveří.

Tenhle bude muset na sál,” ozval se doktor Zoufalý. Sestro, vypite kartu a revers.”

Sestra se naklonila nad ordinační lůko. Jméno a data narození, prosím,” chystala si pero.

Ty mi taky vlez na hřbet,” odbyl ji neznámý hrubě. Sestra bezradně pohlédla na primáře.

Osobní data zatím nevypisujte. Napite, e pacient není při smyslech,” rozřeil primář situaci po svém. Operovat budeme tak jako tak. Uvědomte kolegy, sestro.”

Sestra odběhla. Vzápětí přili dva zřízenci, bez dlouhých řečí poloili neznámého na nosítka, přitáhli popruhy kolem hrudi a nohou a odnesli ho.

Primář zatím obratně vyčistil Kyselkovu ránu, stáhl její okraje svorkami a kývl na sestru.

Obvaz, sestro. Kde máme volné lůko?”

Ale to je zbytečné,” bránil se Kyselka. Odpočinu si doma, jen bych vám tu zabíral místo. Za války jsem s podobným krábnutím uel třicet kilometrů.”

Tenkrát jste nebyl mým pacientem,” zamračil se na něho primář. Lehnete si a dost řečí. Aspoň do rána,” slevil konečně, pak uvidíme.”

Kyselka hledal podporu u Vrbky, ten vak pokrčil rameny.

Tady éfuje pan primář Čada. Počkej do rána, uvidí, e bude vechno v pořádku.”

Sestra navlékla Kyselkovi rukáv nemocničního kabátku na zdravou pai, zavíracím pendlíkem sepnula kabátek na jeho hrudi, obratně ho zbavila kalhot a přes trenýrky mu taktně přehodila nemocniční kalhoty. Vrbka el vedle ní a otevřel jí dveře, aby mohla s pacientem projet.

,Dáme ho vedle pana Mládka, nebude jim dlouhá chvíle,” řekla sestra. Vrbka sáhl do Kyselkova saka pro pistoli a zásobníky.

Tohle si odnesu, abyste se zase nestrachovala,” pohlédl na ni čtverácky. Sestra jen udiveně kroutila hlavou. Otevřela si dveře do pokoje, kde leel unuděný Mládek. Obratně zacouvala vedle volného lůka.

Já vám pomohu,” nabídl se Vrbka. Uchopil Kyselku pod rameny, posunul ho opatrně na postel a posadil ho, aby sestra urovnala poltáře pod jeho hlavou.

Přivezli jsme ti kolegu,” oznámil Mládkovi. Vy se jetě neznáte. Soudruh Kyselka, ná nový pracovník-strámistr Mládek,” představil je.

Slyel jsem o tobě tady od velitele,” natáhl Mládek zdravou ruku přes uličku. Vida, jsi u nás pár dní a u tě chytil řemen.”

Vrbka si pozorně prohlíel Kyselkovu tvář. Pobledla, zeedla, jeho oči se zdály jetě propadlejí. Nic to není,” tvrdil Kyselka, zítra odtud uteču,”

Zastavím se tu hned po ranní vizitě,” slíbil Vrbka. Kdyby vám byla dlouhá chvíle, můe tě Mládek zakolovat. Má nos na akce, ale víc kázně by ti neukodilo,” káral Kyselku dobrácky.

Soudruhu veliteli, já toho chlapíka odněkud znám,” řekl Kyselka a olízl si suché rty. Viml jsem si ho u pod náměstím. Nedalo mi to a el jsem za ním, ani nevím proč. Jakmile veel ke kostelníkovi, věděl jsem, e se nemýlím. Chtěl jsem ho legitimovat, ale on vytáhl pistoli a…”

To si povíme později. Nevzpomene si, odkud ho zná.

Kyselka marně namáhal pamě. Vím jen, e on mě nepoznal.”

No, nelam si hlavu, vak u přijdeme na to, koho jsi vlastně chytil. Ráno na shledanou,” měl se Vrbka k odchodu.

U to mám, vykřikl Kyselka. Viděl jsem jeho fotku na kartách uprchlíků. Předevčírem jsem je rovnal podle abecedy, vzpomínám si docela přesně.”

Díky, a teď si odpočiň, abys byl ráno v pořádku.” Jetě ve dveřích zachytil Vrbka uznalý Mládkův pohled. Ti dva si budou rozumět, tím si byl jist.

11

Brzy ráno zaklepal Vrbka na dveře primářovy kanceláře. Doktor Čada ho uvítal u stolu s haldou chorobopisů.

Kyselku můeme zítra pustit. Teploty nemá, rána vypadala při převazu dobře. Ten druhý se u nás zdrí déle, ale taky to nebude nic nebezpečného. Průstřel svalem nad klíční kostí a trná rána na levém palci. Mimochodem, jeho umístění nám dělá starosti. Vá stráný budí rozruch. Navrhuji převézt ho do Brna, tam jsou na vězeňské pacienty lépe zařízení.”

Souhlasím. Jakmile bude schopen převozu, poleme ho tam. Poslyte, doktore, neleí u vás nějaký Svída, asi edesátiletý? Srdeční záchvat nebo něco podobného.”

Zeptejte se na interně. Anebo počkejte,” sáhl po sluchátku. Vytočil dvoumístné číslo. Čada. Pane kolego, máte u vás pacienta Svídu! Ano? Děkuji.” odloil sluchátko do vidlice. Měl jste pravdu. Je tam, infarkt a dost poválivý. Primář Váa vám můe říct víc.”

Děkuju, podívám se na pokoj za tím neznámým. Smím?”

Beze veho, ten má kořínek jako kočka. Ráno vynadal sestře, hodil jí na hlavu snídani. Víte u, kdo to je?”

Vím. Myslím, e mu brzy spadne hřebínek.”

Vyel na chodbu. Pokoj s jejich pacientem poznal zcela neomylně podle přísluníka VB, který hlídal dveře. Vrbka se mu legitimoval.

Promiňte, soudruhu veliteli, jsem tu nový a neznám vás,” omlouval se mladičký strámistr. Nedostal jsem blií instrukce. Pacient se choval hrubě k sestře. Co mám dělat v takovém případě?”

Hlídejte, aby neutekl. Myslím, e za chvíli bude jako beránek.”

Vstoupil do dveří. Pokojík byl maličký, vela se sem sotva dvě lůka. Druhé bylo prázdné. Vrbku napadlo, e primář asi nemá velkou radost z nevyuité postele. Pohlédl na okno. Mohutná, ozdobně prolamovaná mří se zdála být nepřekonatelnou překákou.

Přitáhl si idli k pacientově posteli. Tak co, pistolníku, pořád trucuje? Nadává sestřičkám? Inu, ostrý hoch, přesně podle rodokapsové koly. Z takových máme největí vítr, začal naoko váně. Kdo tě poslal ke kostelníkovi?”

Zraněný se provokativně díval na strop. Pokouel se dokonce o bezstarostné hvízdání.

Posly pistolníku,” spustil Vrbka tichým, vlídným hlasem. Ty si tu hraje na hrdinu, střílí po naich lidech, a tady o poschodí výe pomalu umírá tvůj táta. Věděls o tom?”

Jeho slova zapůsobila. Zraněný na něho vytřetil oči. Co mi to chcete namluvit?”

Jmenuje se Jan Svída, bydlel jsi v Bezkřesticích, posledně jsi pracoval jako úředník ivnostenské banky. Od května jsi nezvěstný. Kdy jsi odeel z domu, dostal tvůj táta infarkt. Vyčítal si, e je to i jeho vina. Teď je na tom opravdu patně. U sama jeho nemoc je zlá, nato pomylení, cos provedl ty. A teď si hrej na hrdinu, chce-li.” Vrbka vstal, přistavil idli ke stěně a el ke dveřím.

Počkejte, pane veliteli,” ozval se Svída prosebně. Nemohl bych ho vidět? Aspoň na minutu! Vechno vám řeknu, já jsem nechtěl střílet, přísahám! Puste mě k tátovi! Prosím vás!”

Vida, i prosit umí. Chce, abych poruil předpisy? Jako vězeň ve vyetřovací vazbě se nesmí s nikým stýkat. Udělám výjimku, bude-li rozumný. Kdo tě poslal? Otec Theofrast?”

Svída zavrtěl hlavou. Ne, ten mastičkář je páté kolo u vozu. Dostal jsem rozkaz přímo od Petra.”

Od velitele vaí skupiny?”

Ano. Jsou v chalupě starého Turečka, on a Cyprián.”

Vrbkoví ta jména nic neříkala, ale přikývl hlavou, jako by je dobře znal. Kdy jsi viděl Theofrasta naposledy?”

Před třemi dny. Měl mi říct, kde jsou pistole. Poslal mě sem, ke kostelníkovi.”

Kostelníka jsi u někdy viděl?”

Ano před tím poárem.”

Dali ti heslo?”

Dali. Měl jsem říct - Pavel a avel. On měl odpovědět-oba synové boí.”

Konečně byl Vrbka spokojen. Prozradí-li agent heslo, myslí své přiznání váně.

,.Přijdu si tě vyslechnout, sepíeme protokol. Zatím ti příli nevěřím, ale setkání s otcem se pokusím domluvit. A jetě něco - běda ti, jestli uslyím, es byl hrubý na sestřičku nebo lékaře. Rozuměl jsi?”

Sestra opatrně nakoukla do pokoje. Smím?” Nesla na podnosu potřeby k převazu.

,.Dobře, e jste tady. Pacient Svída se vám chtěl omluvit,” kul Vrbka elezo za tepla.

Ano, sestro, já jsem. .koktal Svída. ,,Nezlobte se, snad z toho oku nebo co, prostě - já jsem to tak nemyslel, prosím vás.”

Sestra překvapeně zamrkala. To je v pořádku, hlavně, e se cítíte lépe,” vycouvala ke dveřím. Málem vrazila do primáře, který se objevil za ní. Doktor Čada zkueným okem odhadl situaci. Přistoupil ke Svídovu lůku, prohlédl obvazy a sáhl mu na tep.

,.Sestro, tady jsou pacientova data,” řekl Vrbka a vytáhl husté popsaný lístek. Myslím, pane primáři, e u nebudete mít se Svídou potíe. Zastavím se jetě na interně,” pohlédl na ztichlého pacienta. Otočil se a vyel ze dveří. Primář za ním vyběhl.

Změnil se k nepoznání! Co jste s ním provedl?” divil se.

Ten Svída na interně je jeho otec. On ho vlastně nabulíkoval, zatáhl ho do jakési ilegality a syn to vzal váně. Řekl jsem mladému, jak je jeho tátovi. Tak daleko asi nechtěli zajít. ijeme v podivné době, e? Mladého pochopitelně předáme soudu, ale snad bychom mu měli umonit, aby se s otcem viděl. Pomůe jim to oběma.”

Primář si ho zamylené měřil. Nevyznám se ve vás, veliteli. Psychologie nebo vyetřovací taktika?”

Sám nevím,” usmál se Vrbka. Střílejí po nás, ale často jsou to fanatici, které na nás někdo potval. Trest je ostatně věcí soudu, já ho mám jen vyetřit a usvědčit. Při tom přece nemusím zapomínat, e i darebák má jen jednoho vlastního otce, nemyslíte?”

12

Konečně se lokálka s houkáním přiblíila. Lysý se naposledy ostraitě rozhlédl po okolí maličké elezniční stanice. Jetě teď ho mrazilo při pomylení, jak málo stačilo, aby jeho první cesta zpět do Čech skončila neslavně hned na hranicích.

Přechod se zdařil přesně podle Sternových předpokladů. Dostal se za hraniční kámen, nael pěinu do údolí, podle návodu se pustil podél bukové houtiny a spatřil před sebou poslední orientační bod, skalku s břízami. U chtěl sestoupit k potoku, kdy zaslechl úryvky bezstarostného rozhovoru. Obejít tůňku nebylo kudy, vude kolem stály stromy řídce od sebe. Přikradl se ke kraji houtiny. Uviděl dva mue ve stejnokroji SNB. Opravovali dui z pneumatiky odstavené motorky. Zkoueli v tiché vodě, zda kolem záplaty neuniká vzduch. Musel nehnutě čekat, a namontují gumu do ráfku, nasadí kolo, upraví brzdu a odjedou. Trvalo jim to skoro půl hodiny. Nohy mu v nepohodlné poloze ztuhly k nevíře. Čekal dalí čtvrthodinu, ne opatrně překročil potok. Dál u el pokojněji, konečně nechal hraniční prostor za sebou. Také stanici nael bez potíí, vozová cesta ho dovedla ke kolejím.

Nastoupil do stařičkého vozu s otevřenými ploinami. Ve vagónu seděly jen dvě stařenky a mladý lesník. Ten podřimoval, klobouk sklopený na oči. Lysý tie pozdravil, usadil se do kouta, batoh si poloil vedle sebe na dřevěnou lavici a sáhl pro náprsní taku. Pro jistotu zkontroloval její obsah. Peníze nael v iroké zadní kapse. Dostal s sebou pět tisíc, ne mnoho a ne málo, aby při náhodné kontrole nebyl nápadný. Potravinové lístky zabalil do útrku předvčerejích praských novin. To byl Sternův nápad. Ohmataný občanský průkaz nemohl vzbudit pozornost ani nejostraitějího stráce bezpečnosti. Dokonale napodobené razítko přes fotografii mohl odhalit pouze dobrý mikroskop. Nýty, připevňující podobenku, nesly dokonce drobné stopy rzi. Uklidněný vytáhl poslední housku se salámem a s chutí se do ní pustil. Hřiby, dodané Sternovou spojkou, přistrčil k okraji batohu, aby jejich hlavičky vyčuhovaly ven.

Na přítí stanici přiel do vozu průvodčí.

Kam to bude,” zajímal se.

A na konec, podával mu Lysý padesátikorunu. Drobné bohuel nemám.”

Bez starosti, drobných je dost,” zacinkal průvodčí penězi v braně. Pěkný úlovek,” pochválil hřiby. Kde jste je nael?”

V lese u Holátek. Moc to tu neznám, kamarád mi poradil, e jsou tady krásné lesy.”

Nelhal, viďte? Tak tady je lístek a drobné. astnou cestu,” přiloil prsty ke títku čepice a el dál. Lysý si oddychl. Hlásila se únava z dlouhé pěí cesty. Byl by si rád zdřímnul, ale to si přece jen netroufal. Posadil se pohodlněji, pistole pod kalhotami ho tlačila. Oči se mu pomalu klíily, kdy se dveře

znovu otevřely. Dva přísluníci SNB pozdravili, jeden z nich kontroloval doklady obou venkovanek, druhý probudil lesníka. Starího z nich si Lysý pamatoval, byl to jeden z těch, kteří u potoka lepili pneumatiku. Ten také k němu zamířil. Lysý mu klidně podal občanský průkaz. Strámistr si ho pozorně prohlíel.

 Jméno?”

,,Jan Strnad.”

Bydlitě?”

Praha Vinohrady, Stalinova 116.”

Narozen?”

Desátého května devatenáct set patnáct.”

Zaměstnání?”

Nákupčí. Vlastně-úředník, jak je uvedeno v průkaze.”

Důvod vaeho pobytu zde?”

Vidíte,” ukázal Lysý na houbařský úlovek. Mám dovolenou.”

Strámistr sklapl průkaz a vracel jej Lysému. Kde jste na nich byl, poraďte?” ptal se u zcela neúředně.

Kousek nad stanicí v Holátkách. Vak jsem vás myslím zahlédl na cestě. Nejel jste tudy na motorce?”

Máte pravdu. Tak vy chodíte staré Haratové do revíru? No, jste tu cizí, pro jednou se babka nezblázní.” Pozdravil a zamířil s kolegou ven z vozu.

Konečně si mohl Lysý opravdu oddychnout. Zalil ho pocit naprostého bezpečí. Kdy jeho doklady obstály tady, kousek od hranice, kde jsou esenbáci zvlá vímaví, pak obstojí vude.

*

Doktor Kozák mrzutě odvázal třpytku a probíral se krabičkou, aby nael tu nejvhodnějí. Za celé dvě hodiny mu pstruh ani neukl, a při tom se jejich lesklá těla v tůňce jen míhala. Nakonec s povzdechem sáhl do krabičky s červy. Navlékl rousnici na háček a opatrně nahodil. Ve chviličce ucítil prudké kubnutí vlasce. Rychle zasekl, aby ryba nepolkla návnadu příli hluboko. pička prutu se prohnula. Táhl vzpurný úlovek k mělčině, tam u mu neunikne. Podařilo se, spokojeně potěkával dobře půlkilového duháka.

Pěkný kousek,” ozvalo se za ním. koda, e na červa. Tak se přece pstruh neloví.”

Kozák se otočil. Za ním stál vysoký chlapík v rozhalence, opálený a zřejmě dobře naladěný.

Já vím, přiznal zkroueně. vihám vodu u dvě hodiny, a pořád nic. Nechtěl jsem se vrátit domů s prázdnou.”

Já vás neudám,” ubezpečil ho neznámý. Dovolíte?” Posadil se pohodlně do trávy a díval se, jak, doktor obratně vyprostil háček z rybího krku.

Vy jste doktor Kozák, viďte,” pokračoval neznámý.

Ano. Odkud mě znáte?”

To by byla dlouhá historie, pane řediteli. Hledám vás. Přátelé vám posílají vzkaz.”

Přátelé? Jací přátelé?”

Mám se vás zeptat, jestli si N 305 jetě vzpomíná na komisaře Fleischmanna.”

Kozák se neuvěřitelně lekl. Zbledl jako stěna.

Nerozumím vám,” vymáčkl ze sebe nepřesvědčivě.

Lysý sáhl do kapsy a podal Kozákovi lesklou fotografii. Ředitel na ni vytřetil oči. Kartou z gestapáckého archívu se mu znovu přihlásila děsivá minulost. Zíral na fotografii jako smyslů zbavený. Náhle ji přetrhl v půli a trhal na malé kousíčky, které hodil do vody.

Zbytečně se rozčilujete,” ozval se Lysý klidně. Mám dobře uschovaný negativ. I karta sama je na světě, i kdy daleko odtud.”

Kolik chcete,” vypravil ze sebe Kozák rozechvěle.

Kolik? Snad byste se měl zeptat, co chci.” Lysý koutkem oka zahlédl, jak doktorova ruka křečovitě sevřela dlouhý, ostrý nů. Hbitě vyskočil, kopl do Kozákova zápěstí, a nů obloukem vylétl do vzduchu a zapadl kamsi do houtí. V jeho ruce se objevila pistole. Přitlačil její hlaveň pod krk zděeného doktora.

Tohle víckrát nezkouej, poseroutko!” zasyčel mu do obličeje. Schoval pistoli do kapsy a náhle bez sebemeního varování udeřil sedícího Kozáka do brady. Nebyla to silná rána, doktor vak zoufale vykřikl a chytil se za obličej. Celý se roztřásl.

Nechte té hysterie, doktore. Teď u mi snad rozumíte.”

Kozák rychle přikývl. Co po mně chcete?”

Budeme pokračovat tam, kde komisař Fleischmann přestal. Jasné?”

Ale přece. .

Ano chcete říct, e Fleischmann je po smrti. Souhlasí, proto jsem tady. Nepracuji ovem pro nacisty, v tomto ohledu můete být klidný. Vy jste jim naopak prokázal cenné sluby a dosud jste to neodčinil. Odmítnete-li, dostane vai kartu Státní bezpečnost. Vila, auto, vae krasotinka, ředitelské

místo, to vechno bude fuč. Z vaich dětí se rázem stanou potomci válečného zločince. Vyberte si, máte minutu času.”

Kozák třesoucími se prsty lovil cigaretu. Zlomil tři zápalky, ne se mu ji podařilo zapálit.

,,To je můj konec,” zaeptal sklesle.

,.Naopak, rozhodnete-li se pro spolupráci s námi, čeká vás bohatství a jednou moná i slibná kariéra ve svobodném světě.”

,,Kdo je to - vy?”

,,Jedna zámořská velmoc, raději nebudeme jmenovat. Platíme dobře a hotově, jak si vyberete. Na konto v zahraničí nebo v korunách tady.”

,.A co bych měl dělat,” vzpamatoval se Kozák konečně.

,,Nic sloitého. Potřebujeme informace z vaich kruhů, to je ve. Jak jste se rozhodl?”

Co je tu k rozhodování,” rezignoval Kozák. ,.Nezbývá mi ne souhlasit.”

,.Vidíte, e se můeme domluvit,” pochválil ho Lysý s přehnanou bodrostí. ,,Jsme v rakoveckém údolí, nemýlím-li se. Nedaleko odtud, mezi Bukovinkou a Jedovnicemi, je lovecký zámeček Salmových. Tam jste se několikrát setkal s Fleischmannem, viďte? Čekám vás u zámečku přesně za tři dny. V pátek odpoledne, dejme tomu v půl esté. Přijdete sám a nikomu o mně neřeknete ani slovo. Jinak byste skončil patně. Střílím dobře a nebudu tam sám. Víte, čemu říkali Němci bauchus? Proč se tak hloupě ptám, viďte, na průstřel břicha přece zemřel potmistr Kořínek, kterého jste udal. Tatá smrt by čekala vás, Kozáku. Nejméně čtrnáct dnů beznadějných bolestí a umírání.

,.Straíte mě zbytečně,” ujioval ho Kozák znaveně. ,,Musím přece mlčet ve vlastním zájmu.”

,,To je rozumná řeč. Abych nezapomněl, přinesete mi tam podrobný plán vaeho závodu. Označíte tam místa, kam by bylo nejlépe poloit náloe, aby bylo moné vyřadit podnik na hodně dlouho z provozu. Rozuměl jste mi?”

Kozák jen přikývl. Skládal rybářský prut. Mylenkami byl docela jinde.

,.Nezapomeňte, v pátek v půl esté. A toho pstruha zabalte do kopřiv, aby vám vydrel čerstvý,” radil Lysý. Otočil se a zmizel v lese. Kozák si zapálil dalí cigaretu. Na lov neměl pomylení. Horečně přemýlel, co udělat, aby se nepodřekl před enou. Jistě na něm pozná, e ho potkalo něco nepříjemného.

Podporučík Stolař nabodl poslední kousek voňavé domácí klobásy. Vrbka s potěením pozoroval, jak jeho hostovi chutná.

,.Vídá se s Pepkem Prokeem?

Málokdy. Jetě tak na plenárním zasedání. Přece jen vzal funkci v průmyslové komisi. Pohubl, bude asi muset na operaci.

Musím se za ním podívat, umiňoval si Vrbka. Často na něho myslím, chybí mi jeho rady.

Mně taky,” přiznal Stolař. Ptal se po tobě, určitě za ním zajdi. Bude jistě rád.

Vrbka uklidil talíř a sklenku od piva do skříňky vedle umyvadla. Slíbili mi písařku, představ si!

Vím, vrátí se z kursu co nevidět. Pochází prý někde odtud, z Brankovic.

Tím lip, nebude v cizím prostředí. Tak - cos mi přivezl, Franto?

Stolař vytáhl z aktovky ohmataný blok.

Činili jste se, chlapci. Vezmu to po pořádku. Továrníka Fischera budou soudit v Brně, případ přesahuje kompetenci okresu. Na proces pozveme zástupce z dřevopodniku, předevím dělníky.

Sabotá na nádraí je u taky objasněná. V pozadí stála skupina z bývalého Orla, tedy lidovci. Nápad s kletěmi dostali u za války, uskutečnili jej a později, k naí kodě. Podle veho to byla jejich jediná činnost, i kdy u dvou jsme prokázali jetě nějaké letáky. Dohromady dostanou pěknou paletu, koda na strojích jde do statisíců. I tento proces má být veřejný. Nádraáky do toho nebudeme plést, jsou to větinou poctiví chlapi.

Svída nám pomohl odkrýt skupinu na Vysočině. Ty ses vztekal, kdy jsme vám případ vzali. Nezlob se, Mirku, ale jejich činnost zasahovala do tří okresů. Výsledek se počítá vám, vy jste odhalili kostelníka. Představ si, e letáky z té mainky jsme nali a u Hodonína. Do jedné ze zabavených parabelek se hodí kulka, kterou zabili loni v Beskydech naeho soudruha. Zatím jsme neprokázali, kdo tehdy střílel. Na tomto případu budeme společné vyívat dál, velitel skupiny a jeho zástupce nám utekli. Dost moná, e se objeví tady. Svída přece taky nevěděl, e je kostelník a ten mastičkář v base. Naruili jsme jim spojení, počkáme tedy.

Zbývá Hadrabův případ. Krajský delegát je u mimo nebezpečí. Přijede vám poděkovat, hlavně Mládkovi. Mimochodem, s tím autem měl Mládek dobrý nápad. Majitel vozu se jmenuje ebesta. Z případu v elechovicích se nám nějak vytratil, prostě jsme jej nedotáhli. Klíče, které jste nali u Hadraby, se hodí k jeho domku. Vzali jsme si ho pod dohled. Věříme, e nás přivede ke svým kumpánům. Je jisté, e někteří z nich jsou tady v okrese. Na akci budeme pracovat společně.

Poslední věc mám tady, čti,” podal Vrbkoví dopis ze Svazu bojovníků za svobodu. Jeho řádky oznamovaly, e u loveckého zámečku hraběcí rodiny Salmových se objevil mu, kterého Státní bezpečnost hledala loni v létě jako konfidenta gestapa jménem Krasavec. Tajemník organizace uváděl jména bývalého partyzána, který Krasavce viděl a bezpečně poznal.

,,Antonín Krejčík z Bukovinky, zamyslel se Vrbka. ,,Za tím u jsem jednou byl.”

,,Je to tvůj případ, proto jsem ti dopis přivezl. Zámeček sice leí v blanenském okrese, ale ty zná Krasavce osobně. Co tomu říká?”

Vrbkoví zasvítily oči. ,,Přece se vrátil. Tentokrát mi nesmí utéct, Franto! Kdybych si měl paty uběhat, dostanu ho!”

,,Počkej,” zarazil ho Stolař váně. Máte spolu staré účty. Má na svědomí tvou Aničku, tvé kamarády ze skupiny, masakr na Vysočině a bůhvíco jetě. Ty si vak musí zachovat chladnou hlavu. Víme, e byl u Američanů ve Vídni. Jestli ho sem poslali, pak máme co dělat se zkueným a vykoleným agentem. O to bude nae práce těí. Musíme ho nejdříve najít a pak se na něho pověsit. Jako jeho vlastní stín, aby nás dovedl tam, kde má co dělat. Nesmíme se dopustit jediné chyby, jinak se ztratí. Zatkneme ho teprve tehdy, a budeme mít jistotu, e víme vechno o jeho úkolech. Dokáe se ovládnout, Mirku? Neztratí hlavu, jakmile ho uvidí?”

Ne, Franto,” odpověděl mu Vrbka stejně váně. Krasavec musí zaplatit za vechno, co napáchal. Kvůli němu jsem se dal na tuto práci. Kdy jsem ho před rokem konečně nael, unikl mi. Byla to i moje chyba. Nechci ji opakovat, a ukvapený také nejsem. Za války jsem musel mockrát zatnout zuby, kdy jsem měl na muce nějakého nácka a nesměl vystřelit, abych neshodil důleitějí akci. Je-li tady, dostanu ho.”

Dobrá, dej se do toho. Kladu si jen jednu podmínku. Kadé zásadní rozhodnutí bude se mnou konzultovat. Souhlasí?”

Vrbka přikývl. Pojedu do Bukovinky jetě dnes.”

Na kraji vesnice zajel s autem na odbočku ke Lhotkám. Nechtěl vzbudit zbytečnou pozornost. Do hostince u silnice doel pěky. Lokál byl poloprázdný. Vrbka se posadil k volnému stolu u okna. Místní si ho příli nevímali, povaovali ho za letňáka, jak se tu říkalo návtěvníkům z města, přijídějícím pookřát v překrásné okolní přírodě.

Hostinský v bílé zástěře se objevil s pivem. Vrbka si přitáhl podtácek.

,,Tonda Krejčík tu jetě nebyl?

Hostinský pohlédl na hodiny na zdi.,,Autobus přijede za pár minut. Klidně seďte, Tonda se tu určitě zastaví. Dáte si něco k jídlu?”

,,Rád. Co mi nabídnete?

Gulá, klobásu nebo karbanátek. Bez lístku byste mohl mít kousek slepice na smetaně.”

Posledně jsem u vás měl gulá a byl výborný. Doneste mi.

Hostinský potěeně zamířil do kuchyně. Vrbka íznivě upil z napěněného půllitru. Pivo bylo jako křen, dobře natočené, v letním horkém podvečeru ho příjemné osvěilo.

Ne se nadál, zahučel pod okny autobus. Ve dveřích se objevili tři mui, mezi nimi i Krejčík. Vrbka na něho zamával rukou. Překvapený Krejčík k němu přisedl.

Přece jen tě nali,” usmál se na Vrbku. Nedalo mi to, i kdy jsem zapomněl tvoje jméno. Podali si ruce.

Opravdu jsi ho poznal? Byl to on?”

Byl, na to dám krk. Viděl jsem ho zblízka, z posedu u zámečku.

Přiel sám? Nečekal na někoho?”

Krejčík natáhl ruku po pivu, které před něj hostinský postavil. Třemi douky upil půl sklenice.

Byl sám, ale jen proel kolem. Nespěchal, to bylo vidět. Za chvíli přijelo auto a vystoupil naehlený chlapík. el směrem za ním. Dost moná, e se setkali. Díval jsem se za nimi dalekohledem, ale ztratili se mi. V první chvíli jsem si nemohl vzpomenout, kdo to je. Myslím, e je oba znám.”

Povídej, přisedl si Vrbka nedočkavě.

Ten druhý sem jezdil za války na hony. Musel to být pán i tehdy, Němci jen tak někomu nenechali loveckou puku. Viděl jsem ho snad dvakrát na zámečku. Místní velitel často zval lidi na hony. Ten chlapík byl mezi hosty. Říkali mu doktore, ale snad to byl správce nějakého statku nebo továrny.”

Pamatuje si ho určitě?”

Pamatuju. Tenkrát měl tatrovku, dávali jsme mu do kufru

kus srnčího. My jsme tam chodili jako honci, se dřevem, co prostě bylo potřeba. Vdycky jsme se přiivili. Němce ani nenapadlo, e máme kousek odtud v chatě nae lidi. Potřebovali jíst, vak ví, jak to tehdy chodilo. A leccos jsme taky zaslechli.

,,Neví, jak se jmenoval?”

,.Nevzpomenu si, u jsem si stím lámal hlavu. Horák, Vodák, tak nějak. Pomohla by ti fotografie?”

,.Samozřejmě! Kdo ji má?”

To ti přesně neřeknu. Vím jen, e se tenkrát vichni fotili u výřadu zvěře. Byl tam s nimi doktor Touek, dobrý chlap. Chodil mezi ně hlavně kvůli nám, vdycky nám povykládal, co u nich slyel. Je teď v Boskovicích ve pitále.”

Hostinský poloil před Vrbku talíř s horkým guláem a oatku krajíců vonícího chleba.

,.Jetě pivo?”

Vrbka přikývl. Dal se do jídla.

,,A co Krasavec, potom u jsi ho nezahlédl,” zeptal se, sotva polkl první sousto.

,,Ne. koda, e jsem si hned neuvědomil, kdo to je.”

,,Jak byl oblečený?”

,,To ti můu říct,” sáhl Krejčík po dalím pivu. Světlá rozhalenka, světle edé kalhoty a sandály. Přes rameno nesl za poutko balonovou bundu, skoro bílou. el jen tak nalehko, zdaleka jistě ne.”

Kdy to bylo?”

Před deseti dny, v pátek něco před půl estou. el jsem na posed přímo z autobusu, je to kousek cesty. Drí se tam černá zvěř, přebíhá a k nám a dělá kodu na bramborách. Chystáme se na pár kousků.”

Byls tam znovu od té doby?”

Třikrát. Proč se ptá? Jestli jsem ho tam nezahlédl jetě jednou? Ne. Kdy jsem pak o tom přemýlel, říkal jsem si, kde asi bydlí. Odkud přiel. Autobus jezdí jen sem k nám, z Jedovnic by musel pěky a to je pěkný kousek cesty. Buď ho někdo přivezl, a nebo tady musí někde poblí u někoho bydlet.”

Napadlo mě, jestli ho snad nezná ten doktor z Boskovic.”

Touek? Je to moné, ale moc tomu nevěřím. Zvali ho, protoe léčil oficírské paničky a děcka, a taky e byl vlastně nejblí. Jen jednou měl vánějí práci, nějaký německý ouřada napálil broky do honce. Natěstí se mu nic moc nestalo. Bylo to v zimě, děda byl navlečený jako na Sibiř. Touek mu vytáhl broky ze zad na zámečku.”

Brněntí gestapáci sem nejezdili?

Kadou chvíli, teda na hony, ale to ví, na nose neměli napsáno, co jsou zač. Jezdívali vichni stejně oblečení, vojáci, civilní úředníci a snad i gestapáci. Zelené rajtky, holínky, koíky a tralaláček. Jeden jako druhý.

Nevzpomene si na některého?

Nejčastěji sem jezdíval Kirchdorf, říkali mu komisař. To byl střelec, klobouk dolů. Z pistole střelil srnčí na dobrých padesát metrů. I s flintou předváděl divy. Skoro dvoumetrový chlap. Co ten dokázal sníst, to se hned tak nevidí.

Popravili ho v sedmačtyřicátém. koda, e nepočkali. Nestačil říct ani desetinu toho, co věděl.

Jetě nějaký Fleischmann, taky komisař, pravý opak Kirchdorfa. Tlustý, neikovný, toho jsme se vichni báli. Záludný jako lika. Jak vzal flintu do ruky, vichni jsme se klidili, kam kdo mohl. Nikdo mu nechtěl nosit zvěř, vdycky se hádal o zásah, obyčejně s nějakým mladím oficírkem, který si mu netroufl odporovat. el jsem s ním asi dvakrát nebo třikrát. Drgrele, dal mi kohouta roztřískaného na mraky. Napálil do něho obě hlavně na nějakých deset metrů, a to byl křídlovaný od někoho jiného. Na výřadu jsem kohoutka ikovně vyměnil.

I Fleischmann je po smrti. Stejná ukvapenost, vzdychl Vrbka.

Občas se tu objevili i jiní, ale jen tihle dva sem jezdili častěji.

Nebavili se snad s někým z naich lidí nějak podezřele?

To byla nae první starost, odpověděl Krejčík trochu dotčeně. Vímali jsme si jich při honech. Nic zvlátního jsme neviděli. Ovem na ranice nás nebrali, a právě tam byla příleitost pro něco takového. Zámeček sice není příli velký, ale nějaké zákoutí se dá vdycky najít.

Z místních tedy nezvali nikoho?

Snad jednou nebo dvakrát. Byl tam ná starosta, výborný chlap. Později ho sebrali a u se nevrátil. Někdo ho udal. Proto jsme si dávali pozor. Zajímalo nás, kdo od nás zrazuje. Ale a jsme hledali jak chtěli, z místních to nebyl nikdo.

Čili nenajdu nikoho, kdo by byl s nimi i při hostině, s výjimkou doktora Touka?

Z těch, co je známe, nikoho. Jetě ten chlapík s tatrovkou a několik dalích, ale ti se střídali. Zeptám se chlapů, snad si vzpomenou na někoho dalího, chce?”

Byl bych ti moc vděčný, soudruhu. Krasavec tu nebrousí jen tak. Ví, e ho hledáme. Hrozí mu provaz. Je zřejmé, e ho sem přivedl velmi váný důvod, kdy tolik riskuje.”

,,Jasné,” přikývl Krejčík.,.Zastav se tu za dva dny, do té doby budu moudřejí.”

Rozloučili se, Krejčík si přisedl k partě a Vrbka zaplatil. Lovecký zámeček si pamatoval, u jednou v něm zail vzruující příhodu. Pyrotechnici tam nali podminovanou bednu s písemnostmi. Ukázalo se, e lo o vcelku bezcenné kopie správní agendy. Mina byla nastraena na vojáky, obvyklý nacistický trik.

Vracel se k autu. U kostela se zastavil, aby se rozhlédl po krajině, iroké lesy se táhly do nedohledna. Mírně zvlněné pahorky dodávaly terénu plastický, oku lahodící tvar. Nádherný, zapomenutý kout. Chvíli se mlčky díval, vdechoval pryskyřicí vonící vzduch. Zaletěl mylenkami do kruných let války. V těchto lesích, jako stvořených pro partyzány, operoval legendární Jermak, jetě ne se přesunul k nim na Vysočinu. Tady ho hledal Krasavec, aby se mu později přece jen dostal na stopu. A teď se sem Krasavec znovu vrátil. Proč asi? Zůstal tu snad někdo z neodhalených konfidentů a Krasavec ho přiel přitáhnout k dalí činnosti? Zůstalo tu snad někde ukryto jiné tajemství a Krasavec chce likvidovat stopy? Nebo ho sem zavedly čistě osobní důvody? Skrývá se u někoho, kdo je mu natolik zavázán, e mlčí? Příli mnoho důvodů pro jedinou náhodu. Bývalý partyzán ho tu viděl. Snad se nemýlil, jeho předelá informace přece byla naprosto seriózní. Nezbývá ne postupovat tak, jak by to udělal Malý Pepek, jeho velitel z poválečného Zemského odboru bezpečnosti. Krasavec se tu pravděpodobně setkal s neznámým muem, který přijel autem. Mue snad zná doktor Touek z Boskovic.

Vrbka nastartoval a vycouval ke kostelu. Obrátil vůz ke Křtinám. Nesmí ztratit ani minutu.

14

Vzduch nad rozpálenou vozovkou se tetelil horkem. Lysý za jízdy přehodil nohu přes sedačku a dojel do stínu vysokého katanu v zahradě před hostincem. Postavil kolo k plotu z kroucených kovových tyčí. Otřel si čelo a zátylek kapesníkem, upravil se a zamířil do lokálu. Hodiny nad dveřmi ukazovaly několik minut před desátou. Posadil se k volnému stolu u okna, aby viděl na silnici. Poloprázdný lokál hlučel hovorem výletníků, posilňujících se na dalí cestu. Houbaři, usoudil podle jejich vybavení. Dva stoly u nálevního pultu

obsadili místní staříci. Nikdo z hostí si ho nevímal. Lysý si objednal pivo a vyhlíel z okna. Od jeho příjezdu se neobjevil dalí host. Oddychl si, od rána byl ve střehu, schůzka s Kropáčem přece jen představovala určité riziko. íznivě se napil.

Minutu před desátou zaburácel na silnici motor autobusu. Lysý pozorně sledoval, kdo vystoupí. Ve voze jelo jen est cestujících. Vichni se vyhrnuli k restauraci, aby vyuili krátké přestávky. Objevil se i Kropáč, beze spěchu zamířil k Lysého stolu. Pozdravil a přisedl. Lysému neuly jeho rozpaky.

,,Co se stalo, zajímal se.

,,Nepříjemnost na hranici,” přiznal Kropáč a nervózně se rozhlédl po lokále. ,,Prohlíeli celý autobus.”

,,Nali vám něco?”

Kropáč přisvědčil. ,,Nějaké cigarety a punčochy.”

Varoval jsem vás. Zbytečně na sebe upozorňujete. V Brně si vás podá kriminálka, s tím musíte počítat. Moná, e u teď vás někdo hlídá. Ti lidé jedou z Vídně? Nepřistoupil nikdo z nich a cestou u nás?”

Vichni nasedali ve Vídni, ti jsou v pořádku. Na čáru přili noví strámistři. Viml jsem si jich u cestou z Brna, jene tehdy se o mě jetě nezajímali. Zato kdy jsem jel zpět, obrátili autobus málem naruby.”

Byla to náhoda, co myslíte?”

Nevím,” pokrčil Kropáč rameny. Neznám je. Ti dřívějí taky prohlíeli, ale málokdy tak důkladně. Znali jsme se, nikdy jsem s nimi neměl problémy. A dneska. Neumím si to vysvětlit.”

Kam jste ty věci schoval?” zajímal se Lysý.

Pod zadní sedadla.”

A instrukce pro mne?”

Ty mám tady,” sáhl si Kropáč nenápadně na kapsu bundy.

Podezřívali vás nebo někoho jiného?”

Kadého v autobusu. Zboí tam mohl schovat kdokoliv z cestujících.”

Jezdí někdo z nich častěji?”

Dva nebo tři jsem vezl u několikrát.”

Z vás aby člověk páčil kadé slovo heverem. Co se vlastně

stalo?”

Ze začátku vypadalo vechno normálně,” rozpovídal se konečně Kropáč. Přijeli jsme na hranici, jeden strámistr zkontroloval v autobuse pasy, potom se k němu přidal druhý, přikázali vem, aby vystoupili a sami se dali do prohlídky. Jednomu cestujícímu nali v kufru balík výkaček a nějaké cizí

léky. Potom prohlíeli vechno moné, popelníky, schránku na nářadí, motor, podlahy, dokonce i rezervu jsem musel sundat. Ten druhý hledal pod sedadly a objevil balíček se zboím. Ptal se, komu patří. Nikdo se nehlásil, pochopitelně. A tak zboí zabavili. Vyslýchali kadého jednotlivě, mne taky. Snad se nic nestalo, dosud jsem přece neměl ádný kraloup. Já si myslím, e mí věřili.

,,Za takových okolností nevěří policajti nikomu, namítl Lysý podmračeně. Buď jak buď, se melinou musíte přestat. Budou si na vás dávat pozor, a to je naí věci ke kodě.”

,,Já vím, nezlobte se. Do dneka jsem měl těstí. Dám si pozor, jde mi přece o ivobytí.”

Hostinský mířil k jejich stolu s talířem. Poloil jej před Kropáče.

Pozdrav z kuchyně, pane Kropáči,” usmíval se oviálně. Nezapomněl jste na mne?”

Ne,” loupl po něm Kropáč nevraivě očima. Zastavím se u pultu.”

Hostinský chápavě přikývl. Vyměnil Lysému dopitý půllitr za čerstvě natočený a odeel k vedlejímu stolu. Lysý se měl co dret, aby nevybuchl. V duchu dával za pravdu Sternovu úsudku.

Člověče, vy keftujete s kdekým. Co máte s hostinským?” syčel polohlasně.

Vozím jeho eně Togal. Mívá migrény, nic jiného jí nepomáhá,” vysvětlil Kropáč nevzruené a dal se do jídla. Na talíři leela nejméně čtvrtkilová porce pečínky, jak Lysý odhadl. V kuchyni čeká na Kropáče jistě balíček s dalím proviantem.

Převáení léků je přece trestné.”

Kropáč přikyvoval. Vím,” řekl. Vezu vdycky jen jedno balení, jako pro vlastní potřebu. Konečné, instrukce pro vás také mají docela nevinný obal.” Sáhl do kapsy bundy a poloil před Lysého načatý balíček amerických výkaček. Lysý si jej dlaní nenápadně přitáhl. Rozhodl se nevěnovat Kropáčově drzé poznámce pozornost.

Ústní vzkaz neposílají?”

Mám vám vyřídit, abyste v klidu pokračoval. Zatím jsou spokojeni.”

Lysý zasunul ruku se výkačkami do kapsy. Nahmatal sloený lístek papíru. Svou zprávu sepsal minulý večer tajnopisem na zadní stranu nenápadného paragonu z obchodního domu. Vela se do čtyř strohých vět. Podal lístek Kropáčovi.

Tohle odevzdejte ve Vídni. Uvidíme se za týden.

Kropáč přikývl. Lysý vstal, el k pultu zaplatit svá dvě piva. Venku se znovu nenápadně rozhlédl. V ospalém horku nebylo vidět iváčka.

*

tábní strámistr Vrbka soustředěně poslouchal Spoustovo hláení. Mladý elév ze sebe sypal údaje jeden za druhým.

el jsem za Petrem Vohnoutem, byl s námi za války v buňce. Je v cukrovaru členem výboru. Věděl o doktoru Kozákovi vechno, co jsme potřebovali. Kozák byl za války v odboji. Asi v únoru 1945 některé z nich gestapo zatklo, mezi nimi i Kozáka. Konce války se dočkal ve vězení v Kounicových kolejích v Brně. Po válce se stal nejdříve správcem a později ředitelem cukrovaru. Ve svém oboru je vyhledávaný odborník. Provoz i organizaci výroby má v malíčku. Nedávno se přihlásil do strany. Co nevidět se má stát oblastním ředitelem.”

Co ví o jeho soukromém ivotě?”

Je enatý, má dvě děti, bydlí ve vile. Jeho manelku nemají v okolí rádi, je to měačka a na půdu, ráda si hraje na honoraci. Auto měli u před válkou, často jezdí na výlety. Finančně si stojí dobře, nedávno přikoupili od souseda kus zahrady. Kozák je víc k lidem, ale také prý dost zpantěl. Rád se dobře obléká, potrpí si na vzhled. Má pověst vzorného otce rodiny. Nepije, nekouří, děvčatům se vyhýbá.”

Něco tu nehraje,” namítl Vrbka. Za války měl povolení na loveckou puku. Čím si vyslouil důvěru nacistů?”

Říká se, e si omotal kolem prstu nacistického pověřence v továrně. Nijak se s ním nekompromitoval, naopak, pomohl celé řadě lidí, ale musel prý s nácky aspoň naoko dret krok. Jezdil s nimi na hony, do vinných sklepů, často ho zvali do nejrůznějí společnosti. Po válce se prokázalo, e Kozák právě při podobných příleitostech udělal kus práce pro odboj. Získával informace, které byly jiným lidem nedostupné. Dostal za to dokonce nějaké vyznamenání.”

Dobrá, sepi podrobnou zprávu. Jaký je tvůj osobní názor na doktora Kozáka?”

Ačkoliv vechno hovoří v jeho prospěch, já bych mu nevěřil. Umí ve vem a příli dobře chodit. Vrtají mi hlavou ty jeho tři měsíce v Kounicových kolejích. Ze zatčených z jejich skupiny zůstali naivu jen tři. Podobně přece gestapáci vytvářeli konfidentům alibi.”

Připočte-li, e se teď moná setkal s Krasavcem, podezření jen vzroste. Ale i tak jsou to zatím jen dohady. Nevím například, co se stalo se zbytkem jejich organizace. S těmi, které gestapo nezatklo. Byl-li ve skupině konfident, vědělo gestapo o vech členech. Proč tedy někteří li do vězení a jlní zůstali na svobodě? Proč je gestapo nesebralo třeba po částech? Obvykle to tak dělali. Zatkli část odbojářů, z nich vytloukli dalí jména a zatýkání pokračovalo. Konfidenta tím nijak neohrozili. Nabízí se jen jediné vysvětlení. Záleelo jim více na tom, aby uchránili konfidenta pro budoucnost ne na likvidaci celé skupiny.

Dalí Vrbkový úvahy přeruil telefon. Vrbka se ohlásil, chvíli napjatě poslouchal, a kdy pokládal sluchátko do vidlice, rozzářila se mu tvář spokojeným úsměvem.

,,Nemýlili jsme se. Krasavec je tady, právě se setkal se svou spojkou.”

Spousta vzrueně posedl. ,,Sebrali ho?”

Ty bys tomu dal. Nejdříve musíme vědět, co tu vlastně dělá.”

Není to příli riskantní? Krasavec je přece zkuený policista. Co kdy přijde na to, e ho sledujeme?”

Zná dobře práci kriminálky. Na Státní bezpečnosti jen a jen vyslýchal. Podceňovat ho nesmíme, ale já jsem si jistý, e o sledování ví něco jen z teorie. I kdyby ho byli venku vykolili, nai pracovníci mají výhodu domácího prostředí. A co předevím, dostali jsme dvě nejlepí skupiny z krajského velitelství.”

Zapojíte do akce také nás?”

Neboj se, práce na případu bude tolik, e se hned tak nedostaneme ani pořádně vyspat. Přiveď ostatní, rozdělíme si úkoly.”

Spousta sklapl své poznámky a odeel pro oba zbylé nováčky. Mirek Vrbka zatím vytáhl z trezoru materiály Krasavcova případu a rozloil je na stůl. Písemností nebylo mnoho a tak jako tak mohl kterýkoli ze spisů odříkat zpaměti slovo po slovu, avak potvrzení Krasavcova návratu znamenalo vznik nové akce. Nový případ s novým spisovým číslem. Čekal na tuto chvíli bezmála rok.

Za poslední dva dny nepromarnil snad ani minutu. Doktor Touek z Boskovic si neznámého lovce dobře zapamatoval díky příhodě, která se udála právě na jednom z honů nad Bukovinkou. Doktor Kozák, tehdy prokurista největího cukrovaru v okolí, utrpěl poněkud nezvyklé zranění. Spolu s oberstleutnantem Karstenem z brněnské posádky dostali divočáka. Kdy jej na místě vyvrhovali, Kozák si loveckým

tesákem oklivě probodl levou dlaň. Doktor Touek musel zakročit.

,.Vídal jsem ho před tím i potom, ale teprve díky tomu zranění jsem si ho začal více vímat, vzpomínal doktor Touek. Nic bych za to nedal, e měl něco společného s brněnským gestapákem Fleischmannem. Jednou jsem je zahlédl kousek od zámečku, cestou k chatě nad rybníkem Olovcem. Hrklo ve mně tehdy jako ve starých hodinách. V té chatě se ukrývali tři Jermakovi lidé.”

Touek byl s Jermakovými partyzány ve spojení. Asi čtrnáct dnů před tím, ne zahlédl doktora Kozáka s gestapákem Fleischmannem na cestě k chatě, oetřil jednomu z odbojářů povrchovou střelnou ránu na pai. V chatě nad Olovcem se třikrát setkal s Jermakovou spojkou, aby předal, co se dověděl od nacistů během honu. Věděl, e zraněný partyzán se ukrývá právě v oné chatě. Doktor Kozák s Fleischmannem vak k té chatě nedoli, odbočili k pstruímu potůčku, odkud si gestapák přinesl na zámeček plnou síovku lesklých duháků. Kdy potom později vyprávěl Touek o Kozákově styku s Fleischmannem jednomu z jermakovců, dostalo se mu ujitění, e Kozák jim není nebezpečný. Proto se o něho přestal zajímat.

S čerstvou zprávou zajel Vrbka do Brna za Frantou Stolařem, jemu udělala jeho nečekaná návtěva radost. Vyslechl novinky, ochotně slíbil pomoc při sledování Krasavce, nadhodil vak Vrbkoví otázku, její řeení se rázem ukázalo jako prvořadý úkol.

,,O Krasavcově spojení ven neví nic určitého. Vysílačka to nebude, v poslední době se nám tu neobjevil nikdo nový. Na hranicích nám sice občas někdo proklouzne, ale naruení prostoru směrem do vnitrozemí jsme nezaznamenali u měsíc. Dá se tedy říct, e pravděpodobně nepouívá jako spojku s centrálou agenta - chodce. Na způsob spojení vak musí přijít, jinak se Krasavcovi nedostane na kobylku.”

Jak jinak můe styk udrovat?” sondoval Vrbka zkuenějího Stolaře.

Kontakt s velvyslanectvím, a to přímo nebo pomocí třetí osoby, můeme vyloučit. Na větině západních ambasád v Praze sice sedí zkuení rozvědčící, ale ti na spojení s kompromitovaným člověkem nepůjdou. Neriskovali by skandál s bývalým konfidentem. Zbývá pouze přímé spojení do zahraničí. Bez styku s centrálou to prostě nejde. Já bych hledal mezi lidmi, které měl Lysý v práci a kteří mohou jezdit do zahraničí legálně. V dopravě, obchodě, na sluební cesty. Takových lidí je dost.”

Stolař, jak se brzy ukázalo, trefil hřebík na hlavičku. Pomohl Vrbkoví projít ve spisovně akta vech případů, jimi se Lysý do svého útěku zabýval. Společně vyčlenili tři moné Krasavcovy pomocníky - pilota aerolinek, elezničáře z Břeclavi a konečně řidiče autobusu do Vídně Kropáče. Vichni tři měli ve spisech drobnějí hříchy, které nechal Lysý bez trestního postihu. Vrbka, spokojený s úlovkem, okamitě prověřoval vechny tři podezřelé. Shodou okolností jediný Kropáč jezdil v kritické době do zahraničí. Sledovací skupina zjistila jeho schůzku s Krasavcem v zájezdní restauraci, kdy předtím strámistři z pohraničního útvaru VB vyděsili Kropáče důkladnou prohlídkou. Tentokrát se vrtkavá těstěna přiklonila na Vrbkovu stranu. Nael spojku, nael i Krasavce.

Nováčci tie zaujali místa kolem stolu. Pobledlý Kyselka s levičkou na pásce, Vlček s očima zarudlýma po noční slubě a vudybyl Spousta.

,,Od této chvíle budeme vichni společně pracovat na Krasavcově případu. Ty, Pavle, pojede odpoledne se soudruhem Smutným do Brna. Dohodnete na kriminálce, aby vyslechli řidiče Kropáče. Zatím nic víc, jen vyslechnout. A u se ke melině přizná, nebo nepřizná, připravíte jeho přeloení na vnitrostátní linku. A bude vhodná chvíle, naruíme Krasavcovo spojení s Vídní. Do oběda má volno. Musí se vyspat. To je rozkaz,” zarazil Vlčkovu námitku. Tobě,” pohlédl na Kyselku, ,,připadne nevděčná úloha dispečera. Nehne se od telefonu. Bude přebírat a vyřizovat vzkazy. Kadou drobnost zapíe. Musíme vědět o kadém z nás, kde právě je a co dělá. Bude mít ucelený přehled o celé akci, v mé nepřítomnosti ji bude řídit. Ničeho se neboj, probereme spolu úkoly na kadý den předem. Vichni ostatní spolu se mnou budeme prověřovat, co zjistí sledovací skupina. S kým se Krasavec setká, jaké adresy navtíví, kde se bude skrývat. S Toníkem Spoustou vyrazíme u dnes odpoledne. Chce se někdo na něco zeptat?”

,,Mám poznámku,” přihlásil se Kyselka. Mládkovi dnes povolili vstát z lůka. Podíváme se za ním?”

Samozřejmě. Půjdeme tam my dva.”

****

Lysý se chraplavě zasmál.

Vy si přece nemáte co rozmýlet, Rataji. Vám nezbývá zhola nic jiného, ne kývnout a zeptat se, co za to.”

Jeho obtloustlý protějek si rozpačitě přejel dlaní lesklou

ple. Říkal jsem vám u posledně, e nemohu. Nevydrel bych to nervově, pochopte přece! Od války iju v neustálém strachu. Kdy u jsem začal zapomínat, objevíte se vy a nutíte mě, abych v tom svinstvu pokračoval. Copak je tak těké vít se do mé situace? Opravdu to nejde, kadý by na mně poznal, e se mi stalo něco váného.

Odmítnout jste měl tehdy za války, dokud vae zrada nestála lidské ivoty! Já jsem nepřiel smlouvat. Jsem tady, abych obnovil vae spojení. Jak se s tím vyrovnáte, to u je vae věc. Jistě ve vlastním zájmu nepřipustíte, aby na vás někdo něco poznal. Kdy jste se dokázal ovládat tenkrát, dokáete to i nyní.”

Ale. .

ádné ale! Jestlie se dnes nedohodneme, dostanou estebáci do týdne doklady o vaí zradě. Vás přísně potrestají, můete počítat jediné s provazem, na celou vai rodinu padne hanba. S vaí enou nebude nikdo mluvit, vae děti si celý ivot ponesou cejch potomků zrádce národa. Dobrá, chcete-li, zvolíme toto řeení.” Lysý vstal z lavičky, protáhl se a zkoumavě si změřil zdrceného Rataje.

Počkejte,” zadrel ho tloutík. Jak dlouho bych musel spolupracovat?”

Tak dlouho, pokud bude potřeba. Sám si myslím,” přeel Lysý do mírnějího tónu, e na krach zdejích poměrů nebudete muset dlouho čekat. Západ se chystá, viděl jsem to na vlastní oči. Nabízí se vám ance, po vítězství vás čeká lepí existence, ne jakou vám dali tady. Co bylo, zapomeneme. Nový nepřítel je nebezpečnějí, ne byli hitlerovci.”

Rataj se rozruením celý chvěl. Rád bych vám věřil. Kde vak jsou záruky, e mě neodhalí? Musel bych si něco udělat, nepřeil bych to.”

Záleí jen a jen na vás. Dáte-li si pozor aspoň tak, jako za války, nemůe se nic stát.”

Marně přemýlím, čím bych vám mohl být uitečný. Nestýkáme se tu kromě nejbliích sousedů s nikým. Na úřadě znám jen své nadřízené a spolupracovníky. Sotva pro vás zjistím něco zajímavého.”

Jde o to, co povaujete za zajímavé. Nevadí nám, e se ve vaem okruhu neděje nic světoborného. Tím lépe, zůstanete nenápadný. Nevadí nám ani skutečnost, e jste po válce odeel ze Zlína. Zabydlel jste se v novém, uklidnil jste se, kdy vám na nic nepřili, vybudoval jste si novou existenci. Řeknu vám, co po vás chci. Jako nové pracovitě jste si zvolil národní výbor, dokonce zásobovací referát. To se nám hodí. Budu

potřebovat potravinové lístky. Zatím pro dvě osoby. Můete je obstarat?

Vynasnaím se. Pro dvě osoby to nebude příli riskantní.

Lidé se stěhují, odcházejí na vojnu, někdy nám přijdou pozdě hláení o úmrtí, zkrátka cestička se dá najít.”

,,Výborně, začínáme si rozumět, Rataji. Za tři dny si pro ně přijdu. Dále bych potřeboval obstarat nové osobní doklady. Pravý občanský průkaz na smylené jméno.

,,To u bude horí,” zamyslel se Rataj. ,,Průkazy vydává Veřejná bezpečnost. Větinu potřebných dokladů vám mohu sehnat, mám tam dokonce známého právě u občanských průkazů, ale musím se nejdříve podívat, jak na to.”

,,Kdo je to, ten vá známý?”

,,Předválečný četník, dosluhuje do penze. Má zahrádku tady vedle,” ukázal Rataj na sousední parcelu. Jmenuje se Břízek. Sluný člověk, dá se s ním mluvit. Shodou okolností také on občas potřebuje potravinové lístky navíc. Rodiče jeho manelky ijí na hospodářství, jako samozásobitelé nemají nárok na plný příděl,” vysvětloval.

Berte to jako úkol. Riskovat nesmíte, zatím se pokuste zjistit, co se v té věci dá dělat. Přítě mi povíte víc.”

A co dál?”

Zatím nic víc. Potravinové lístky a občanské průkazy, to je vá úkol.”

Neřekl jste mi jetě, pro koho mám pracovat.”

Pravda, zamluvili jsme to. Pro jistou zámořskou velmoc, Rataji. Slyel jste přece, e se Američanům podařilo odvézt gestapácký archív ze těchovic. V těch bednách byla i vae karta.”

Chápu,” přikývl Rataj. Doufám jen, e se jednou neobjeví také Němci, pokusil se o ert.

Pochybuji. Vás řídil asistent Urban? Ten je po smrti. Zachoval se pouze těchovický archív, jiné písemné doklady nejsou. Zlíntí gestapáci stačili po sobě zlikvidovat vechny stopy.”

Lysý vytáh z kapsy peněenku. Odpočítal z ní pět stokorun. Tady máte zálohu na odměnu i na výdaje. Do přítě si rozmyslete, v jakých penězích budete chtít, abychom vás platili. Můete mít i konto, třeba ve výcarsku.”

Rataj přikývl. Natáhl ruku po bankovkách a rychle je schoval do kapsy kalhot.

Tak vida, řekl si v duchu Lysý, peníze se mu neprotiví. Přítě si u budou lépe rozumět.

tábní strámistr Vrbka opatrně rozhrnul okraj křoví.

Tamta bílá vila s eternitovou střechou,” ukázal strámistr Smutný. Patří manelům ámalovým. Lysý spí nahoře vlevo.”

Má zahrada zadní vchod?”

Je tam branka do lesa, včera večer jsem ji prohlíel. Vede od ní pěina k vozové cestě. Na brance je řetěz s visacím zámkem, řekl bych, e tudy nikdo nechodí, zámek je zrezivělý.”

Kde jsou nai,” zajímal se Vrbka.

Obě skupiny se střídají. Jedna má opěrný bod v hájovně, to je támhleto stavení na kraji lesa. Hajný je starý partyzán, vychází nám vemoně vstříc. Hlídka s dalekohledem sídlí na půdě. Mají to tu jako na dlani, vidí kadého, kdo sem přijde a kdo odchází. Druhá skupina se usadila v třetím domku od kraje cesty. Bydlí tam rodiče újezdního tajemníka. Auta jsou jednak ve stodole hájovny, jednak za vesnicí v bývalém velkostatku. Spojení rádiem.”

Jak je to se zásobováním? Je o chlapce postaráno?”

Bez obav, vechno klape. Něco nosí domácí, něco spojky, kdy se setmí. Zatím nemá nikdo v okolí tuení, e jsme tady.”

Vrbka pomalu pustil větve bukového mlází a stáhl se zpět do lesa. Vraceli se na mýtinu, kde nechali auto.

Jak jste pořídili v Brně?”

Přesně podle rozkazu. Kriminálka si vzala Kropáče na pakál. V podniku jsme u kádrového pracovníka dohodli, e zařídí jeho přeloení na linku do Prahy, jakmile mu zavoláme.”

A co Kropáč, jak se choval u výslechu?”

Poslouchali jsme v sousední místnosti. Musím přiznat, e nás soudruzi z kriminálky příjemně překvapili. Věděli o Kropáčových keftech víc ne my. Kropáč má v Brně dva překupníky. Ti mu dodávali zboí, které převáel ven, a přebírali od něho to, co propaoval.”

Proč ho tedy u dávno nesebrali?” divil se Vrbka.

Neměli důkazy. Zboí se nalo vdycky a v oběhu, i kdy stopy vedly ke Kropáčovi. Měl u stejně namále. Kdy jsme jim řekli o výsledku prohlídky na hranicích, vzali Kropáče parádně do prádla. Vyrukovali na něho s otisky prstů na zboí v autobusu. Přiznal se, ale jen k této zásilce. Prý ho o doručení poádal kdosi ve Vídni.

Co ukázala osobní prohlídka?”

Měl u sebe jen několik drobností. Vechno mu odebrali,

nechali na stole a odvedli ho do sousední místnosti, prohlídli jsme je.Spoustou kadou maličkost.”

Nali jste něco zajímavého?”

Myslím, e ano. Výsledek budu znát a zítra ráno. V náprsní tace měl starou účtenku. Prohlíel ji Spousta a viml si, e jsou na ní zezadu tu a tam protlačená písmena. Poslal Jsem ho s tím na krajské velitelství. Nali tam tajnopis a tak ofotili text a papír vrátili. Nic na něm nebylo poznat.”

Take papír s tajnopisem je zase u Kropáče.”

Přesně tak. Dostal vechny věci zpět. Sepsali s nírn protokol, vyměřili pokutu a pohrozili mu, e přítě by el sedět. O překupnících se nemluvilo, o naem zájmu u vůbec ne. Jednali s ním, jako kdyby lo o výsledek náhodné prohlídky na hranicích. Nesledují ho, nechali ho být. Slíbil jsem jim, e jakmile akci uzavřeme, dáme i kriminálce monost ukončit jejich případ. A co vy, jak jste pokročili?”

Ten druhý člověk, co ho Krasavec kontaktoval, pracuje na okresním národním výboru. Taky bývalý odbojář. Přistěhoval se sem po válce ze Zlínska. “

,,Zajímavé, Krasavec vyhledává bývalé odbojáře. Proč asi?”

Čert ví. koda, e jsme nezachytili jeho první schůzku s doktorem Kozákem. Ani ve druhém případě nevíme, kolikrát se u setkali.”

Oč bychom byli moudřejí?”

Rozhodně bychom mohli přesněji odhadnout, co po nich Krasavec chce. V Ratajově případě to vypadá tak, e ho k něčemu nutí. Pravděpodobně ke spolupráci. Dal prý mu dokonce nějaké peníze. Ovem v tom je právě největí záhada. Krasavec by rozhodně nemohl riskovat natolik, e by vyhledával a získával nové lidi. Rataj pravděpodobně u dříve pro někoho pracoval. Moností je celá řada. Mohl být za války ve spojení s britskou nebo i americkou rozvědkou. Proč by vak posílali Krasavce, zkompromitovaného člověka, aby obnovil spojení? Dalí monost je, e Rataj spolupracoval s nacisty.”

Ovem, kde by o tom Krasavec získal jistotu? Sám byl řadovým konfidentem, nikoho dalího přece nemohl a ani nesměl znát.”

Myslím si, e ho ze zahraničí poslali najisto. Třeba získali gestapácké archívy.”

Zatím jsme o podobném případu neslyeli. Teoreticky je moné, e Američané vyhodnotili materiály ze těchovic a začínají je vyuívat.”

Někdo musí být první. Co kdy je to právě Krasavec?”

Nerad bych se ukvapil s úsudkem. Doktor Kozák se za

války stýkal s gestapáky a to by mohlo tuto teorii potvrdit. Ovem o Ratajovi nikdo nic podobného neříká. Je čistý jako sklo, dokonce ani stín podezření proti němu nemáme.

Ví sám, jak strejcovsky se leckde po válce prověřovalo. Já bych byl pro novou a důkladnou prověrku.”

Jsem také pro,” pohlédl Vrbka na hodinky. Před polednem se mám setkat s někým, kdo Rataje zná jako své boty. Chce-li, pojeď se mnou. Můeme se vrátit společně.”

Proč ne,” souhlasil strámistr.

*

Rataj, to víte, e ho znám! Provedl něco?”

Kudrnatý, vysoký brunet něco málo po třicítce odhrnul kupu papírů, aby udělal na stole místo pro álky.

Chtěli bychom se dovědět, jaký byl za války,” naznačil Vrbka opatrně. Soudruh krajský tajemník tvrdí, e tvá skupina přečkala celou válku bez úrazu, i kdy jste nacistům dost zle zatápěli.”

Říká, e přečkali? To tě patně informovali. My jsme na nic nečekali, operovali jsme na dost velkém prostoru a kdybych ti měl vypočítat vechny akce - ” mávl dotčeně rukou.

Promiň, e jsem se vyjádřil nevhodně. Ne tedy přečkali, ale uchránili se, ačkoliv nacisté po vás jistě pásli. Netočili se kolem vás gestapáčtí konfidenti?”

Brunet se zatvářil smířlivěji. To ví e točili. Dokonce sám Velký Franta, tedy míd, mě několikrát vyzval na schůzku. Prý je třeba se sjednotit a udeřit na iroké frontě. Natěstí jsem tehdy měl spojení s Murzinovou skupinou. Dostal jsem od něho echo, e Velký Franta je provokatér. Stáhli jsme se a nakonec jsme li do hor. Gestapáci nám lapali na paty, ale na jádro skupiny se nikdy nedostali.”

míd byl jediný, kdo se o vás zajímal?”

Ne, provokací jsme zaili celou řadu. Mohl bych ti o nich vyprávět do rána.”

Jakou pozici měl ve skupině Rataj?”

Dost zvlátní. Pracoval sólově a musím říct, e jsme s ním byli spokojeni. Začátkem března 1945 mu hořela půda pod nohama. Vzali jsme ho do hor, jeho rodina odjela do Čech k příbuzným.”

Jaké úkoly dostával?”

Vycházeli jsme z jeho funkce na okresním úřadě. Obstarával nám potravinové lístky, poukázky na textil, sháněl informace o plánech nacistů, zjioval například, kdo dostává od

nácků větí příděly, kdy se chystají zátahy a podobné. Větí akce museli gestapáci zajiovat předem s pomocí okresního

úřadu.

Kdo s ním udroval spojení?

Poák Malina. Rataj ho vlastně ani neznal, nikdy se neviděli.

Kde ho najdeme?”

S Malinou u bohuel nemůete mluvit. Gestapo ho sebralo v březnu 1945 a u se nevrátil. To také byl jeden z důvodů, proč jsme Rataje vzali do hor.”

Jak Malinu dostali?”

To je mi dodnes záhadou. Shořel na nesmyslnou maličkost. Připletl se do áry, nali u něho nějaký vzkaz a vzali ho do vazby. Nikdy jsme se nedověděli, od koho a komu ten vzkaz byl. My jsme mu takový úkol nedali.”

O jiném zatýkání v Ratajově okolí neví?”

Brunet se zamyslel. Přece jen se kolem něho něco dělo. Například Vojtkovu skupinu vybrali gestapáci beze zbytku. Rataj jim také několikrát obstaral lístky. A Křenovtí, ti dopadli podobně. Ovem dal bych krk za to, e Rataj nikoho z nich neznal.”

Jak se choval v horách?”

Musel bys ho znát, on u je takový typ - učiněný budikničemu. V akcích střílel jako druzí, ničemu se nevyhýbal. Stavěli jsme ho i do hlídek. Sám neel nikdy, to dá rozum, asi by si byl neporadil, kdyby byl narazil na nácky. Jednou brunet se odmlčel.

Stalo se snad něco?”

Teprve teď mi to dochází. Poslali jsme ho na hlídku, el s ním Franta Hanáček. Rataj přiel před hlídkou za mnou, e by si rád odskočil do vsi. il tam bratr jeho vagra a Rataj řekl, e u něho má mít dopis od rodiny. Povolil jsem mu, aby si tam v noci zael. Přítí den jsme vyklidili tábor a přesunuli se. O stěhování jsem věděl jen já a můj zástupce. Den na to rozstříleli esesáci nae stanovitě minomety na mraky. těstí, e jsme byli pryč. Tehdy jsme nepřili na to, kdo nás shodil. Podezřívali jsme pilaře na spodním potoku. Vadilo mu, e jsme po něm chtěli jídlo a oacení. Pilař tehdy stonal, katr mu poramotil nohu. Nemohl nás udat a ani dost dobře nevěděl, kde jsme. Take - mohl to být docela dobře Rataj, dokonce s mým poehnáním, e si smí zajít do vsi.”

Co o tom říkal ten druhý, Hanáček?”

Čekal za vsí. Rataj byl u příbuzných sotva čtvrt hodiny. Měl u nich dopis od manelky a dostal tam najíst.”

Moná, e tam nechal psaní pro svou enu.”

Bylo to tak. Pro enu a pro vagra, celkem dva dopisy. Psal je v bunkru, ne odeli. I to jsem mu povolil. Ten příbuzný ze vsi toti jezdil do práce a do Vsetína a tam měl dopisy hodit do schránky.”

Jeho vagra jsi znal?”

Ne,” odpověděl brunet překvapeně.

Neprověřovali jste potom, zda jeho vagr skutečně nějaký dopis dostal?”

Neprověřovali, koho by to taky napadlo.”

Dost moná, e mlátíme prázdnou slámu. Podezření jetě není jistota “

Rozumím. Dá mi vědět, a s tím budete hotovi?”

Nejen to. Můe se stát, e tě předvoláme jako svědka.”

Přijdu, i kdy bych raději neměl pravdu.”

Sekretářka vela s tácem v rukou.

Káva, soudruhu náměstku.”

Děkuji vám, Zdeničko, právě vhod!”

****

Lysý cvakl závěrem pistole naprázdno. Znovu ji otřel suchým klůckem. Vzal ji do dlaně tak, aby tělo zbraně běelo v jedné rovině s osou ruky. Natáhl mírně ohnutou paí, zamířil na okraj rámu obrazu a pomalu, muku stále v zákrytu s výřezem hledí, obkresloval obdélník po delích i kratích stranách. Ruka se mu nezachvěla, ani na zlomek vteřiny a neodchýlila od pomyslného cíle. Lysý byl spokojen. Zasunul zásobník a vrátil zbraň do otevřeného pouzdra s řemínkem, ve kterém ji nosil, sputěnou po vnitřní straně kalhot. Náhlý pocit, e není v hale sám, ho přinutil k ohlédnutí. Ve dveřích do kuchyně stála ámalova manelka a upírala poněkud posměný pohled na tajného hosta domu.

Promiňte, neslyel jsem vás přijít.”

Zato já vás u delí dobu pozoruji,” přiznala bezostyně. Zase jeden ostrý hoch pod naí střechou. Rolf mi ji něco naznačil. Netuila jsem, e vás tu najdu v pravé poledne.” Vykročila ke stolu. Lehký upan, sahající a na zem, odhaloval její tíhlé, dlouhé kotníky. Paní ámalová představovala exkluzivní doplněk přepychové vily svého úspěného, by podstatně starího mue

Já naopak netuil, e vás to znepokojí. Nebudu vás zdrovat,” měl se Lysý k odchodu. Necítil se dobře pod pronikavým pohledem hostitelky.

Chci se vás něco zeptat, zastavila ho kráska pánovitě. Dáte si něco k pití? Otevřela dvířka baru v příborníku.

Ne děkuji. Snad - vinný střik s ledem, máte-li.

Babský nápoj, usoudila s jemnou ironií. Namíchám koktají. Přece mi nedáte koem!” Ani čekala na souhlas, otevřela lesklý stříbrný ejkr, nalila do něho vermut, trochu dinu a pár kapek jakési tmavé tekutiny.

Podal byste mi led? Je támhle v chladničce.”

Lysý vyhledal v kuchyni schránku s ledovými kostkami a podal jí je. Vhodila do ejkru deset kostek a znovu obratně protřepávala obsah. Kdy byla s procedurou konečně spokojena, postavila na stůl dvě vysoké sklenky, rozdělila do nich obsah ejkru a dolila sifonem.

Prosím, váený.” S chutí se napila. Rolf tvrdí, e jste přiel z venku. Je to pravda?”

Směné, napadlo Lysého. Vlastně ani ne, Rudolf přece nezní zdaleka tak cizokrajně, Rolf se hodí do jejího slovníku lépe. Nespěchal s odpovědí. Pomalu upil. Nápoj chutnal překvapivě dobře. Vá manel nemá důvod vám lhát. Přiel jsem skutečně ze zahraničí.”

Jaké to tam teď je?”

Záleí na tom, co čekáte. Například v Rakousku je nedostatek jídla.”

Zamyslela se. Ale svobody pro lidi, jako jsme my, je tam jistě dostatek.”

Zatím je svoboda nákladná záleitost.”

A jak si teď stojí dolar nebo výcarský frank?”

Máte-li jich dost, pak byste mohla udělat díru do světa.”

Spokojeně přikývla a znovu si nalila. Pak jako pod dojmem náhlého nápadu vytáhla z příborníku bohatě zdobenou perkovnici. Ukázala Lysému třpytivý prsten z bílého zlata. Po obou stranách velké lesklé perly se světlo lámalo na drobných plokách čtyř briliantů, dvou větích a dvou meních.

Líbí se vám?”

Takový by stál ve Vídni celé jmění. Například Američané jsou po starých percích jako posedlí.”

Můe být vá,” naznačila s úsměvem. Lysý zbystřil pozornost.

Nemám dost peněz,” namítl.

Nerozumíte mi. Dám vám jej, kdy nás převedete do Rakouska.”

Lysý pomalu ale rozhodně zavrtěl hlavou. Vrátil jí prsten.

Nepadá v úvahu, milostivá paní. V tomto směru nejsem svým pánem.”

Neodradil ji. Upila a naklonila se k němu blí.

Jste blázen, váený ostrý hochu,” zasmála se mu do obličeje. ,,Já na vás nijak nespěchám. Nejste přece první, koho k nám poslali. Slyel jste snad od vaich předchůdců, e bych po někom z nich něco chtěla? Ne, samozřejmě. A vy jste ve mně vzbudil důvěru. Takový výlet není procházka parkem, tolik také vím. Vám bych věřila. . ! Ne,” poloila horkou dlaň na jeho pai, aby zarazila jeho námitku, neodpovídejte mi hned. Promyslete si celou věc. Nemusí zůstat jen u prstenu, mohu nabídnout mnohem víc,” podívala se na něho tak, e nasucho polkl a rychle odvrátil pohled.

Kde je vá manel,” zeptal se.

Rolf? Ten se vrátí a pozdě večer. Proč se ptáte? Ano, chápu vás. O ničem neví, cesta ven je můj nápad.”

Obávám se, e nai společní nadřízení by s cestou nesouhlasili,” snail se vysvětlit. Počítají s vaí pomocí. Musíme tu přece mít spolehlivé lidi.”

Mávla rukou. Lapálie, stačí jeden rozhovor s kýmkoli z Američanů, kteří byli v Praze na ambasádě. Kdo jim slíbil pomoc? Já, Rolf jen přikývl, řekla jsem jim zcela jasně, e chceme ven. Neádám přece nic nemoného. Z naich známých utekli skoro vichni, jen my tu jetě trčíme. Co udělali oni pro své americké přátele? Zaplatili. Mohu si dovolit toté, čekám u dost dlouho. Je mi lhostejné, komu zaplatím. Vy jste mi sympatický, proč bychom si vzájemně nevyhověli?

Lysý pochopil, e nemá smysl jí odporovat. Dobrá, dohodnu se ve Vídni a při přítí cestě vám řeknu.” Ta ena ho znervózňovala.

Předem víte, e nesplníte svůj slib,” namítla váně. Neumíte lhát, ostrý hochu, aspoň eně ne. Dejte mi ruku! Vidíte, chvějete se, jste roztěkaný, protoe přemýlíte, jak mi vyklouznout. Proč jste takový? Nepomáháme vám snad? Spíte v naem domě, jíte s námi, ve vem jsme vám vyhověli a vyhovíme. Čeho se bojíte?”

Vás, chtěl říct Lysý, ale zmohl se jen nasuché zakalání. Její prsty ho uchopily za bradu a zvedly ji. Dívala se mu zblízka do

očí.

Čeho se bojíte, ostrý hochu,” změnila náhle tón do konejícího laskání. Pohladila ho po tváři. Mimoděk se dotkl rty její dlaně. Bláznivá horkost mu zalila hlavu. Ucítíl její prsty na své pai.

Máte svaly jako dřevorubec, ostrý hochu…”

Přečti to, prosím tě, já se ve tvých hieroglyfech nevyznám,” vrátil Vrbka popsaný lístek strámistru Kořánovi.

305 v pořádku, 109 první styk, slibný. Hledám 124, přesídlil. Spojení bez potíí, K. - To je vechno, Podpis jen K.”

Bylo to zaifrované?”

Ano. Americký kód, nic moc sloitého, nai jej znají.”

Tedy Američané. To se dalo čekat. 305 a 109 u nael, co asi znamená, e je ve styku s doktorem Kozákem a Ratajem. Hledá 124. Co ta čísla mohou znamenat?”

Krycí znaky, co jiného.”

Myslím na jinou věc. Třímístná čísla pro konfidenty pouívali i gestapáci, chápe? e by se Američané vůbec nenamáhali s hledáním nového krytí?”

Kdo ví. Důleité je, e Krasavec hledá jetě jednoho člověka. Necháme ho, aby nás k němu přivedl?”

Pochopitelně. Ta krátká zpráva toti potvrzuje, e Krasavec tady aktivizuje starou sí. Hledá 124, protoe přesídlil. 124 je někdo, koho znají a kdo se přestěhoval. Ovem - proč je kontaktuje právě Krasavec?”

Monosti jsou pouze dvě. Buďto o jeho konfidentské minulosti nevědí a poslali ho na styk s vlastními agenty ze staré sítě, nebo ho naopak odhalili a chtějí, aby jejich jménem navázal spojení s gestapáckými spolupracovníky. Tak jak tak riskují.”

Ve druhém případě méně. Vědí-li, co vechno má na svědomí, pak si mohou být jisti, e se nedá chytit ivý. Povaují ho za zkueného pióna, pracoval přece řadu let v policejním aparátu a zná formy i metody zpravodajské práce. Já si naopak myslím, e riziko je v jeho případě mnohem mení, ne kdyby sem poslali některého z vykolených uprchlíků.”

Co tedy dál? Známe obsah ifry, kterou má odvézt Kropáč do Vídně, známe Krasavcovy dalí plány, víme, kde se skrývá. Nebylo by vhodné zabránit Kropáčovi v jeho cestě?”

Počkáme jetě den, nejvýe dva. Krasavec nás musí dovést ke třetímu člověku ze zprávy. Kdybychom mu naruili spojení dříve, mohl by zpanikařit a upláchnout. Nevíme, kudy se k nám dostal a kudy má odejít. Proto bude nejlépe, kdy ho zatím necháme v klidu.”

Kdy a kde ho zatkneme?”

Na konec akce je jetě příli brzy. Počkáme, a jak se případ vyvine. Nejlépe by bylo sebrat ho u ámalových nebo

na schůzce s některým z těch tří. Nachystáme zátah, bude třeba vzít je do vazby vechny současně. Dá se předpokládat, e si Krasavec kadý styk nějak pojistil.

,,Jaký je můj dalí úkol?

,.Zajeď s Vlčkem do Blanska. Zavolám předem veliteli, aby vás čekali a pomohli vám. Rataj má monost obstarat Lysému potravinově lístky a snad i úřední doklady. Nachystáme revizi, abychom získali důkazy. Kromě toho samozřejmě prověřte vechno, co tam o Ratajovi vědí. Zprávu předloí zítra. Provedu, soudruhu veliteli.

****

Pane tábní kapitáne!

Mu na pěině se rázně otočil. Volal jste na mne?

Ano, pane tábní kapitáne, Lysý doel k němu. Stáli na kraji lesa, sotva půl kilometru od zastávky autobusu.

Býval jsem důstojníkem, teď jsem u čtvrtý rok civilista. Co mi chcete?

Správně, vyhnul se Lysý odpovědi. Penzionován na vlastní ádost ze zdravotních důvodů. Zapojil se do odboje, za činnost proti nacistům dvakrát vyznamenán. V současné době technický úředník brněnské Zbrojovky. Souhlasí?

Vysoký, lachovitý čtyřicátník s mírně prořídlými vlasy na temeni si zkoumavě prohlíel svůj protějek. Poslyte, co to má znamenat?

Chci se jen ujistit, e jsem na správné adrese.

Dejme tomu. Proč jste za mnou přiel?

Nesu pozdrav od kriminálního asistenta Mayera. Vzpomínáte si na něho?

Jistý pán toho jména byl popraven loni v říjnu. Gestapák, nemýlím-li se.

Správně. Přesto pro vás nechal vzkaz. Máte mi ve vem vyjít vstříc. Tohle vám posílá, sáhl Lysý do kapsy pro zvětenou fotokopii karty a podal ji bývalému tábnímu kapitánovi Seitzovi. Ten vzal lesklý snímek opatrné mezi dva prsty. Lysému neulo jeho překvapení.

Neuvěřitelné, ovládl se Seitz. Jistě jste u slyel o fotomontái. Tohle je zdařilá ukázka.

Můete si ji nechat. Originál je daleko odtud. Dovolíte-li, poopravím vá názor. Nejde o fotomontá, kadý soudní znalec to potvrdí.

Poslyte, měřil si ho Seitz, mám sto chutí zavolat policii. Co to tu na mne hrajete?

Ale jděte, káral ho Lysý dobrácky. Vám se chce na ibenici? Milý pane Seltzi, vyetřovatelé na Cejlu dodnes neuzavřeli případ husovické skupiny Obrany národa. Neznají konfidenta, protoe Mayer vás neshodil. Stejně tak hledají, kdo zradil vojenskou skupinu v Králové Poli a na Starém Brně. Tam jste působil jako odborný poradce. Nebo skupina v Drásově. Pozůstalí po popravených jsou celí haví dovědět se, komu vděčí za smrt svých příbuzných. Mám ve výčtu pokračovat?

Seitz neuvěřitelně zbledl. V popelavé tváři mu horečnatě svítily tmavé oči. Co mi to tu proboha vykládáte?

Připomněl jsem jen na chvíli vaí minulost, konfidente Číslo N 124. Snad jste si nemyslel, e Mayerovou popravou vechno skončilo? Zdaleka ne, znáte přece německou důkladnost. Doklad o tom dríte v rukou. Válka je sice za námi, ale na naí frontě se bojuje dál.”

I kdyby snad bylo něco pravdy na tom, co tvrdíte, jak mi to chcete dokázat?”

Nic snazího. Státní bezpečnosti by stačila tato karta. Nezapomeňte, e ije celá řada svědků. Co na tom, e vás nepodezírali? Stačí jediný impuls, aby kdekdo z vaich tehdejích spolubojovníků změnil názor. Tak co vy na to?”

Seitz stále jetě svíral v prstech fotokopii své karty. S povzdechem ji podal Lysému a náhle, bez sebemeního náznaku, udeřil nezvaného hosta prudkou ranou levičky do aludku. Lysému se zatmělo v očích. Ne stačil chytit dech, ucítil na krku pevné sevření Seitzových prstů. Kolena se mu podlomila. Těce padl na bok, v pádu vak zmobilizoval vechny síly a kopl patou směrem k Seitzovu podbřiku. Seitzovy prsty na zlomek vteřiny povolily. Lysý se prudce nadechl a zespodu udeřil svého protivníka loktem do brady. Slyel hlasité cvaknutí zubů, vzápětí vak tlak prstů na jeho krku zesílil. Lysý se prudce sehnul, přiklekl a nataenou nohou se odrazil. Padl na Seitzovo tělo a slyel jeho bolestné zasyknutí. Oběma loky udeřil Seitze do ledvin, do obličeje a pak se mu podařilo vklínit pai mezi Seitzovy ruce. Ani jeho protivník nelenil. Prudkým úderem kolenem do břicha nadhodil Lysého a dostal se nad něho. Sevření na hrdle znovu zesílilo. Lysému docházel dech, znovu se mu zatmělo před očima. V zoufalé snaze se vymanil vyrazil dlaní pravičky proti Seitzově bradě. Seitz zaúpěl a do Lysého vjel vztek. Volnou levičkou nahmatal protivníkův obličej. Sotva zabočil palec do jeho očního důlku, věděl, e vyhraje. Dalí rána loktem do aludku vyrazila Seitzovi dech. Jeho sevření povolilo. Drtivý

úder do čelisti ho dokonale uzemnil. Seitz padl na bok. Chrčivě oddychoval a mnul si rozbolavělé oko. Kdy se podíval na stojícího Lysého, uviděl v jeho ruce pistoli.

,,Blázne,” nabyl Lysý opět rovnováhy.,.Chtěl jste mě zabít? Tím byste moc nevyřeil. Říkal jsem vám přece, kde je originál karty. Vstávejte, tady nás můe někdo najít. Není tu v okolí potok nebo studánka?”

Seitz přikývl. Namáhavě vstal a vykročil. Hřbetem ruky si otřel naběhlý ret. Krvácel, ne vak tolik, aby rána vyadovala lékařské oetření. Lysý schoval pistoli do pouzdra. Byl si jistý, e Seitze zlomil.

Seběhli k bystrému potůčku s kamenitým dnem. Seitz se naklonil nad hladinu, nabral vodu do dlaní a cákal si ji do obličeje. Lysý postoupil vý k malému vodopádu. Vstrčil hlavu pod ledový proud. Umyl si ruce a posadil se do vyhřátého mechu. Seitz si utíral obličej velikým kapesníkem. Usedl naproti Lysému.

Nechal jsem se unést, promiňte,” soukal ze sebe omluvu.

Zbytečně si přiděláváte starosti. Co teď řeknete doma?”

Seitz mávl rukou. ena odjela k matce. Ne se vrátí, budu v pořádku.”

Předevím musíme dát do pořádku nai věc. Proč jste mě napadl?”

Divíte se? Čekal jste snad, e vám padnu kolem krku?”

Vdy jsem vás mohl zastřelit, Člověče! Kdybych byl nechal na vaí mrtvole tohle,” poklopal na kapsu s fotografií, kadý by věřil, e si s vámi vyřídili partyzáni starý účet. Nebo mi pořád jetě chcete tvrdit, e s tím nemáte nic společného?”

Co po mně chcete?”

Budete pokračovat tam, kde jste před třemi roky přestal.”

Kdo vás za mnou poslal?”

Takhle bychom daleko nedoli, Seitzi. Ptát se budu já a vy budete odpovídat. Zapomněl jste na pravidla hry?”

Vy mi opravdu chcete tvrdit, e teď, tři roky po válce, přicházíte jménem asistenta Mayera?”

Nerozuměl jste mi, Seitzi. Vyřídil jsem vám Mayerův vzkaz. Zastupuji zde mnohem mocnějí organizaci. Vy potřebujete, aby se nikdo nedověděl o vaí minulosti. Dohodneme se snadno. Vy budete plnit nae úkoly a my nezveřejníme vae materiály. Kromě toho vás budeme sluně odměňovat. V dolarech, chcete-li, abyste věděl, pro koho budete pracovat. Nebo v korunách hotově na ruku. Jak si vyberete.”

A co - jaké úkoly bych měl plnit?”

Něco mnohem méně riskantního ne za války. Jste zaměstnán ve Zbrojovce. Kdekdo ví, e se tam má vyrábět nový vícehlavňový protiletadlový kulomet. Jako voják se dokáete snadno zorientovat, Říká se, e konstruktéři pracují na prototypu společně s Rusy. Vaím úkolem bude zjistit, kdy asi má výroba začít, které součástky se budou vyrábět ve Zbrojovce, v jakém počtu a v jakých sériích. Obstaráte kopie výkresů, stačí technologické, ale uvítali bychom konstrukční. Za splnění úkolu odpovídající odměna. Co tomu říkáte?”

Seitz se zamyslel.,,Nebudete mě nutit, abych udával lidi?”

,,Komu a proč? Budeme se pochopitelně o některé lidi zajímat, ale to přece není udávání. Naopak, i vám jsou jistě proti srsti příli horliví přisluhovačí. Z těch nejsnaivějích občas někoho přiskřípneme, aby lidé věděli, e jsme tady. O udávání vak nemůe být řeč.”

,.Chtěl bych čas na rozmylenou.”

,,Není proč, Seltzi. Dohodneme se, kde a kdy se uvidíme přítě a vy ml přinesete první zprávy.”

,,A kdy odmítnu?”

,,Podepíete si rozsudek na ibenici. Já se ztratím, jak jsem se objevil. Ale tu fotokopie se dostane na Státní bezpečnost. A kdyby vás náhodou napadla nějaká levota, nepochodíte. Nejsem tu sám, Seitzi. Odskákal byste si to a s vámi i vae rodina. Toté platí, kdybyste chtěl zmizet jinam. Najdeme vás vude.”

Seitz si pohrával s vyplavenými oblázky. Nerad bych il znovu ve strachu z prozrazení. Co se stane v případě, e po mně půjdou?”

Převedeme vás do zahraničí. Čím víc pro nás uděláte, tím snazí byste tam měl ivot.”

Něco jako vy? Na to u nemám nervy.”

Postarali bychom se o vás. Jak a do jaké míry, o tom je předčasné uvaovat. Mou prácí byste sotva zastal.”

Seitz si otřel ruce a vstal. Dobrý, promyslím si podrobnosti a přítě se vás jetě zeptám. Kdy se uvidíme?”

Za tři dny, zase někde tady. Nečekejte na mne, přihlásím se sám. A znovu opakuji, ádnou levotu!”

Seitz přikývl. Vykročil k pěině mezi stromy. Lysý se za ním díval, dokud ho neztratil z dohledu. Teprve potom podrobil svůj zevnějek důkladné prohlídce. S nevolí objevil velkou zelenou skvrnu od trávy na levém rukávu rozhalenky. Co naplat, dnení zkuenost stála za víc. Byl zvědav, jak se bude Seitz chovat přítě. Cestou k ukrytému kolu si mnul pohmoděný krk. Bude muset poádat Kamilu ámalovou o trochu francovky.

****

Poručík Stern si navyklým pohybem upravil kravatu.

Je někdo u éfa?

Kapitán Warren zavrtěl hlavou. Čeká na tebe. Sháním tě u od rána.”

Jakou má náladu?

Normální,” zvedl Warren konečné pohled od listin. Nadává. Tebe se to netýká, nai árijtí spojenci mu hnuli luči.”

Pokud vím, není to poprvé ani naposled.”

Tentokrát má starý do písmene pravdu. Představ si, e generál Gehlen schovává v Pullachu o třicet zpravodajských důstojníků víc ne přiznává. Starý chce vědět, na čem a hlavně pro koho pracují. Za nae peníze.”

Nejsem jediný, kdo říká, e jsme Gehlenovi dali příli mnoho volnosti.”

Vysvětluj něco politikům, ti nám jen komplikují ivot. Konečně, nae starost to není. Bě k éfovi, dokud je volný,” pohlédl Warren na hodinky.

Stern přikývl a počkal, a ho Warren ohlásí.

Kdy vstoupil, pozdravil lehkou důstojnickou úklonou a čekal. Plukovník si potrpěl na vojenské chování, i kdy také on chodil v civilu.

Pojďte a posaďte se, poručíku. Jak jste pokročil?”

V lágrech a v naí zóně tady i v Německu jsme nali dosud jen čtyři lidi ze těchovického archívu. Máme je u nás.”

Kouká z nich něco uitečného?”

Zatím je zpracováváme. Dva budou rozhodně vyuitelní. O těch zbylých si netroufám tvrdit nic určitého.”

Nevhodní, nespolehliví, či co jim chybí?”

Inenýr Klempar se mi sesypal. U v lágru oněm říkali, e je slabý na nervy. Nai doktoři se jetě nedali slyet. Počkám na jejich dobrozdání. Klempar je bystrý, chytrý, snad se uklidní. Čtvrtý je nějaký Pakálek, hudebník, hraje v nočním podniku. Je tu sotva půl roku, ale u ho dvakrát zpovídala kriminálka. Keftuje s kdečím. Bezcharakterní prospěchář, na takové nebývá spolehnutí. Přijde vak na to, jaké úkoly by pro nás mohl plnit.”

Zatím ho zkuste vyuít tady, mezi emigranty. Jak pokračují prověrky v Československu?”

Rozpracovali jsme třetí desítku lidí. Větina z nich nám můe být uitečná, předevím ti, kteří se jako bývalí odbojáři dopracovali nějakého postavení. Jsou mezi nimi dva ředitelé továren, několik vyích úředníků, dokonce i dva důstojníci armády. Nutno přiznat, e nai předchůdci nevybrali patně.”

Plukovník se při zmínce o nacistech zamračil. Nehovořte

mi o nich, prosím vás. Ďas ví, kde se v nich bere tři roky po prohrané válce tolik drzosti, e nás chtějí vodit za nos. Uchránili jsme jejich nejlepí lidi před soudy, ivíme je, dali jsme jim práci, a oni si za naimi zády budují vlastní organizací. To je jejich vděk, tak nám odplácí ten liák Gehlen nai péči. Tentokrát se nedám odbýt, vdy by nám přerostli přes hlavu, rozohnil se plukovník Řekněte mi jetě, s kolika lidmi v Československu jste u navázali styk a jaké jsou výsledky.

,,Poslal jsem tam Lysého, jak víte. U dvou lidí uspěl, třetího hledá. Nenarazil na odpor, nae předpoklady zatím vycházejí na sto procent. Kromě Lysého operují v Československu jetě dva nai lidé, zkuení agenti. Měli zaktivizovat celkem deset bývalých konfidentů. V sedmi případech se to povedlo.

,,A se rozběhne pravidelné spojení, zhodnotíme výsledek. Jsem s várni spokojen, poručíku. Á propos, mám tu něco pro vás, sáhl do boční zásuvky psacího stolu. ,,Tady, firma Schellendorf. Prohlédněte sl dokumentaci, vaeho otce bude tento typ jistě zajímat. Vyřiďte, e mu radím, aby do podniku investoval. Neprodělá.

,,Oč jde, smím-li se zeptat?

,.Moderní chemie. Umělé hmoty, materiál budoucnosti. Potřebují dolary na nákup nových výrobních zařízení. Bez nich ztratí krok s cizí konkurencí. Mají vynikající výsledky výzkumu, Angličané a Francouzi vak u vyrábějí a prodávají. V této situaci přistoupí Schellendorf na podmínky, které mu vnutíte. Nemá jinou monost.

,,Chápu, plukovníku. Děkuji vám za pomoc, můj otec vám ji jistě nezapomene.

Dobrá, dost u o tom. Stejně si občas kladu otázku, proč právě vy pracujete pro nás za mizerný plat poručíka, kdy vai bratři lehce vydělají dvacetinásobek. Chápu vae soukromé důvody. Proto ten typ, musíme si přece pomáhat. A teď u jděte, poručíku. Musím se připravit na nepříjemný rozhovor.

Stern vstal, rozloučil se opět lehkou úklonou a zamířil do své kanceláře. Rozloil si po stole dokumentaci firmy Schellendorf. Jak to éf říkal? Proč pracuje za mizerný plat poručíka, kdy oba bratři snadno vydělávají dvacetinásobek? e chápe jeho soukromé důvody? Snad o nich něco ví, ale pochopí je? Kde, plukovníkovi jde předevím o provizi, jí Stern senior jako obvykle nebude etřit. Proč prý on, nejchytřejí ze Sternových synů, dělá právě tuto práci? Můe vůbec plukovník pochopit jeho nenávist k nacistům za vrady jeho příbuzných a k bolevikům za to, e si dovolili znárodnit továrny jeho rodiny?

Odloil dokumentaci. Byl v pokuení zavolat otci během dne, zavrhl vak tento nápad. Objedná si hovor do bytu. Stejně půjde jen o výi investice. Papá Stern nepoene do Evropy vyjednavače, kdy tu sedí jeho syn.

Ozvalo se zaklepání. Serant Ray vstoupil a nedbale pozdravil.

,,Zpráva pro vás, poručíku.

Stern přelétl očima krátký text. Kropáč nepřijel, je z linky do Vídně odvolán. Zamyslel se. Co se to děje? Náhoda nebo zásah Státní bezpečnosti? Tak jako tak ztratili s Lysým spojení.

17

Lysý dojel pod katan před hostincem právě ve chvíli, kdy začaly na zem dopadat první velké kapky detě. V dálce burácelo, krajina pod tmavými mraky potemněla. Schoval kolo, doběhl do lokálu a usadil se u známého stolu. Hostinský ho zahlédl a pozdravil. Postavil před něho orosenou sklenici piva a spěchal k dalím hostům. Hostinec si v sezóně nemohl naříkat na nedostatek hostů. Výletníci se tentokrát chovali tie a ukázněně, snad proto, e větinu z nich tvořily manelské dvojice.

Kolem pultu se mihla známá postava. Kropáč, byl to určitě on! Lysý marně vyhlíel oknem jeho autobus. Snad zastavil pod stromem, aby cestující nezmokli. Kde vak jsou? Nikdo nepřicházel. e by se jim nechtělo do detě?

,,Dobrý den,” ozvalo se za ním. Kropáč se naklonil k jeho idli.,,Přijdu za vámi a za chvíli, vechno vám vysvětlím!

Ne stačil Lysý odpovědět, vrátil se Kropáč k pultu a zmizel ve dveřích kuchyně. Lysý zachmuřil čelo. Neuměl si Kropáčovo chování vysvětlit. Vzápětí pochopil, kdy uslyel zaburácení motoru před hostincem. Kropáč dnes neřídil, snad si s někým vyměnil jízdu na jiný den. Cestující i řidič se hrnuli dovnitř, aby unikli dotěrným kapkám detě. Obsadili volné stolky. Lysý pomalu dopíjel své pivo, kdy se řidič zdvihl. Za ním odeli i pasaéři.

Kropáč si bez vyzvání přisedl. ,,Stal se malér, sdělil tie.

Jak jste se sem dostal ?

Na motorce.** Lysý si vzpomněl, e viděl u plotu zahrady stát zetku s brněnským číslem. Od včerejka jezdím jen na vnitrostátních linkách, dodal Kropáč.

,.Kvůli té prohlídce na hranicích?

,,Nevím. Asi ano, předvolali si mě na kriminálku.

,,Zatracená věc,” zaklel Lysý. Nač se vás ptali?”

Jen na zboí v autobuse. Byly prý na něm moje otisky prstů. Musel jsem se přiznat, ale jen k té jediné zásilce, Řekl jsem, e mě umluvil nějaký chlapík ve Vídni, popsal jsem jim starého Steina. Napařili mi pokutu a pustili mě.”

Vám u někdy brali otisky prstů? Nevzpomínám si, e bych je byl viděl ve vaich aktech.”

Nebrali, nikdy jsem s kriminálkou nic neměl, nepočítám-li výslech tehdy u vás.”

Pak je to nesmysl. Podle čeho by otisky porovnali? Naletěl jste Jim, Kropáči!”

Nejsem přece dnení! Věděli moc dobře, e to zboí bylo moje. Mých otisků mohli v autobuse najít vude dost. Na volantu, na palubní desce, na dveřích ..

Takhle by postupoval kriminalista v detektivce. V praxi je to jinak, alespoň jedny srovnávací otisky musí být úplné. Podfoukli vás, věřte mi. Prohlíeli vás?”

Musel jsem vyndat věci z kapes. Po výslechu mi vechno vrátili.”

Měl jste u sebe mou zprávu?”

Ne,” zalhal Kropáč přesvědčivě, tu jsem schoval doma do náprsní taky.”

Lysý se mu podíval do očí. Skutečně? Nelete, Kropáči?”

Kropáč jeho pohled vydrel. Proč bych si vymýlel? Takové věci se přece nenosí u sebe.”

Dostal jste pokutu, a co dál? Co vám řekli v garáích?”

Nejdříve nic. Na poslední cestu do Vídně mě odbavili jako jindy. Kdy jsem se vrátil, oznámil mi vedoucí, e nastupuji na vnitrostátní linku a do odvolání.”

Mou zprávu jste ve Vídní předal?”

Ano, čekali na mne v té kavárničce, kde jsme seděli spolu.”

Dali vám něco pro mne?”

Tentokrát ne. Měl jsem čekat zase dnes ráno.”

Kdo jezdí místo vás?”

Nějaký Sobotka, před chvílí jste ho viděl. Nic si s ním nazačínejte, udal by vás. Předloni vozil kamióny se zboím UNRRA. Shodil svého závozníka, e melí s cigaretami.”

Nesledoval vás nikdo cestou sem?”

Vyloučeno. Vyjel jsem brzy ráno, jezdil jsem tady kolem vesnice po lesních cestách. Nikdo za mnou nebyl.”

Lysý usilovně přemýlel, co dál. Pohrával si s papírovým táckem, poklepával jím o nepříli čistý ubrus.

Bude lépe, kdy se u nesetkáme. Nemá smysl rozebírat, co se stalo, proč k tomu dolo a kdo zavinil, e vás odvolali. Pro nás oba je důleité, aby se nikdo nedověděl o naí věci, Zapomenete na mne a já na vás. A se poměry trochu uklidní, přihlásím se sám.”

Dobrá. Mám vak otázku - kdo mi zaplatí poslední cestu?”

Peníze máte ve Vídni. Nemůeme přece za to, e se tam teď nedostanete.”

Ale já ty peníze potřebuju tady.”

Zase do nějakého keftu? Kropáči, vy jste nenapravitelný, Jedna zkuenost vás nepoučila? Vyhýbejte se kriminálce na sto honů. Jakmile si na vás zasednou, dostanou vás. Nedejte se mýlit tím, e vám pro jednou uvěřili. Pustili vás, ale do hlavy jim nevidíte. Dobrý kriminalista nikdy neříká, co si myslí, Kdyby byli opravdu měli vae otisky prstů na zboí, neseděl byste tady, ale v base. Paování se vdycky trestalo dost ostře. Varuji vás i ve vlastním zájmu. Vezmou-li vás jednou pořádně do prádla, přiznáte vechno, co víte. Uvědomte si vak, e ani za plný autobus punčoch byste nedostal takovou paletu, jako za převáení pionáních zpráv. Vy se prostě nesmíte přiznat, ani kdyby vám stále tvrdili, e mají důkazy.”

ádné strachy, já u si dám pozor. Ale ty peníze opravdu potřebuji, počítal jsem s nimi.”

Lysý sáhl do zadní kapsy kalhot. Odpočítal z peněenky dva tisíce.

To je vechno, co vám mohu dát. O zbytek nepřijdete. A bude klidnějí situace, vyhledám vás.”

Kropáč shrábl bankovky a vstrčil je do kapsy koile. Co teď bude s vámi? Máte někoho jiného?”

Já u si nějak poradím, ” řekl Lysý klidně. Od této chvíle se neznáme. Čekejte a se sami přihlásíme.”

Spokojený ofér se kývnutím hlavy rozloučil. Vyel ven, ani se neohlédl. Bouřka se přehnala, dé ustal, jen kdesi v dálce tlumeně hřmělo. Nastartoval motorku a rozjel se po mokré asfaltce.

Lysý zůstal sedět. Měl o čem přemýlet. Takřka před koncem svého prvního úkolu narazil na vánou překáku. Jeho poslední zpráva se do Vídně dostala, po dneku u Stern také ví, e spojení pomocí Kropáče nebude fungovat. Sáhl si na náprsní kapsu. Neodeslanou zprávu musí zničit co nejdříve, co ho mrzelo. Hlásil v ní Sternovi, e připravil Kozáka i Rataje na styk s dalí osobou pomocí hesla. Seitze chtěl zpracovávat dál. Po jedné, nejvýe snad dvou schůzkách bude jasno, zda se s bývalým tábním kapitánem dá počítat. Lysý

očekával, e ho Stern obratem vyrozumí, kdy a kde se má setkat s převaděčem.

Dalí pivo odmítl. ,,Dal bych si čtvrtku vína. Jaké máte?

Sudové z Pavlova, bílé i červené.”

Přineste bílé, není-li příli nakyslé .”

Je to dobrá směska, trochu nasládlá. Pochutnáte si,” tvrdil hostinský. Lysý mu dal za pravdu, sotva ochutnal první douek.

Co dál? Čekat na Sternova človéka? Nabízela se jetě jedna monost. Na Vrchovině operovala Petrova skupina, s ní měl navázat styk v případě krajní nouze. Koneckonců, ocitl se v situaci, kterou bylo mono charakterizovat podobně.

****

Vrbka nespěchal. Pozoroval pobledlého otce Theofrasta, jeho tvář svědčila o probíhajícím vnitřním boji. Nezvyklá večerní hodina nebyla Vrbkoví proti mysli. Na oddělení konečně nastal klid. Vlček seděl u telefonu v jeho kanceláři, ostatní odpočívali po runém dnu. Pozoroval nervózní pohyby Řádkových rukou.

Chtěl jste se mnou mluvit a zatím tu sedíte jako zařezaný. Nemáte-li mi co říct, půjdeme raději spát.”

Ne, to ne,” vykřikl Theofrast zoufale. Hledám vhodnou formulaci, odpuste. Nechci vás zdrovat, pane veliteli.”

Tak spuste a ulevte své hříné dui. Můj čas je vzácný.”

Říkal jste, e můj případ je uzavřen,” sondoval Řádek opatrně.

Ano, je to tak. Musíme jetě sepsat zprávu prokurátorovi a potom vás předáme do soudní vazby.”

A to je moné jen tak? Bez mého přiznání?”

Jistěe. Důkazů je dost. O tom jsme přece u hovořili.”

A kolik asi mohu dostat?”

To u není má věc, výi trestu určuje soud. Ze zkueností bych soudil, e vám vyměří dvacet, nejvýe dvacet dva roků.”

Tolik” zděsil se Řádek, vdy jsem vlastně nic nespáchal.”

Soud bude jiného názoru. Spojení s nepřátelskou cizí mocí, návod k diverzi, pioná tomu se říká souběh trestných činů. Dvacet roků, ani o chlup méně.”

Mohl bych snad jetě teď nějak ovlivnit výi trestu?”

Sotva. Jedině, e byste se doznal k úkladné vradě. Pak bych se mohl přimluvit, abyste dostal absolutní trest,” popíchl ho Vrbka.

,,Já jsem myslel … kdybych vám řekl vechno, co vím, e byste mohl nějak zapůsobit na soud.

,,Jak? Aby vás pustili?

,,Ne, to nepůjde. Ale snad by mohla být sazba nií. Já vím o jedné ilegální skupině,” naznačil důleitě.

,,Rozumím. Myslíte tím Petra a Cypriána z Turečkovy chalupy! Nic nového, znám je. Víme i o vaem spojení s nimi.”

Otec Theofrast vzdychl: ,,Lituji, skutečně velmi kajícně lituji své zatvrzelosti. Chci se přiznat.”

,,Pozdě, Řádku. Dostanete slovo u soudu. Jedině snad, kdybyste …” odmlčel se Vrbka významně.

,.Napovězte mi, prosím vás. Co vás zajímá?”

,,Nás u ani tak ne, ale prokurátora by mohlo zajímat, kde jsou náhradní prostory Petrovy skupiny. Kam se mají uchýlit v případě ohroení,” řekl Vrbka ledabyle, ale bedlivě sledoval Řádkovu reakci.

,,Tak to prosím nevím. Jednou mi Petr říkal, e se přesunou, kdyby hrozilo dopadení, ale kam, to neřekl. Nebude to daleko, protoe heslo i spojka zůstává.”

,,Jak byste ho hledal po změně úkrytu?”

,,Stejně jako dřív. el bych za farářem do Rudolfova.”

,,Farář vás zná?”

Řádek přikývl. ,,Byl jsem u něho dvakrát.”

Vrbka se zamyslel. ,.Abyste věděl, e neodmítám vae přiznání, dám vám anci. Dostanete papír a tuku a tři dny času na to, abyste podrobně popsal svou činnost pro Petra. Napite vechno, co víte o Petrovi, Cypriánovi a celé jejich skupině. Kde se ukrývají, kolik jich je, jak jsou vyzbrojeni, kdo je zásobuje, jaké akce prováděli a k čemu se chystají. Přiloím vae doznání ke spisu.”

,.Myslíte, e mi to pomůe?”

,,Soud vdycky přihlíí k dobrovolné výpovědi,” ujistil Vrbka dychtivého otce Theofrasta. Vstal, aby přivolal stráného.

18

Kamila ámalová si oblékla lehký upan na horké tělo.

,,Zbývají jetě dvě hodiny, ne se Rolf vrátí. Udělám kávu, dá si?”

Lysý přikývl. ,,Půjdu potom raději nahoru. Nechci, aby nás nael spolu.”

,,Snad se nebojí, slyel její smích z kuchyně. ,,Ztropil by skandál a asi by nás oba vyhodil.”

Riziko je můj denní chleba, zasmál se rovně. ,,Ovem s tebou má v sobě cosi neodolatelného.

Vrátila se ustrojená a upravená.

Nejsi dnes ve své kůi,” řekla najednou.,.Poznám na tobě, kdy ti něco chybí.”

patně jsem spal,” tvrdil Lysý

,,Má nějaké starosti?” Přistoupila k němu a zapínala mu knoflíčky koile.

,,Přemýlel jsem o tvém návrhu. Snad by se pro vai cestu ven dalo něco udělat u teď.”

f,Nenapínej mě,” zpozorněla. Cos vymyslel?”

Napověděla mi náhoda. Vlastně trochu smůly, která mě postihla a kvůli ní musím hledat nové spojení. U vás u déle zůstat nemohu, nejpozději za tři dny abych zmizel.”

Nám přece nijak nevadí,” namítla rychle.

Rolf je Jiného názoru. Nemám mu to za zlé, kadý den navíc zvyuje nebzpečí.”

Vdy nikdo nic neví!”

Připusme. Ty vak chodí nakupovat a někdo by si mohl vimnout, e máte najednou větí spotřebu ne jindy. Někoho by mohlo zajímat světlo v mém pokoji. Obvykle tam přece nesvítíte Nemohu vyloučit, e mě někdo nezahlédl v lese nebo cestou k vám. Náhoda bývá nevyzpytatelná a já mám zásadu zbytečně ji nepokouet. Musím prostě jinam.”

A má kam jít?”

To právě souvisí s moností, o ní uvauji.” Přisedl k ní blí a ztiil hlas. Kousek odtud se ukrývá ilegální skupina. Dostal jsem na ně doporučení, kdybych od nich potřeboval pomoc. Mají spojení s mými éfy v Rakousku. Půjdu za nimi.”

Z kuchyně se ozval sykot kávovaru. Kamila odběhla a vrátila se s kouřícími álky na podnosu.

Dost dobře ti nerozumím,” přiznala. Co to znamená pro nai cestu?”

Snad byste mohli jít se mnou, jakmile mi určí přechod. Ohlásím éfům, e jste ohroeni a e vás převedeme. Myslím, e budou souhlasit.”

Leká mě,” zachvěla se. Skutečně jsme v nebezpečí?”

Zdaleka ne,” uklidňoval ji. Nastala vak příhodná situace. Moje spojka se u nedostane ven. Vyslýchala ji kriminálka a venku to jistě vědí. Spojka nemá tuení, kde se ukrývám, kriminálka z ní nic nedostane, co ovem vím jen já. Pro mé éfy to můe být dostatečný důvod, aby přikývli. A budete venku, nikdo nám nedokáe opak. Stačí, kdy řeknu, e se mě někdo snail sledovat. Nejsem přece první, koho k vám poslali,

říkala jsi to. Myslím, e éfové navrhnou vá útěk sami. Při výslechu na Státní bezpečnosti byste mohli prozradit jejich lidi na fotografiích, a to oni rozhodně nepřipustí.”

Dobrý nápad,” pohladila ho po pai. ,Dokáe to?”

Maličkost, potřebuji jen navázat styk,” řekl a odmlčel se.

Jsou s tím spojeny nějaké potíe?” Nevydrela jeho mlčení.

Bohuel jsou,” pozoroval ji po očku. Mám práci jinde a musím ji dokončit. Nechci pokouet osud, cesta za jejich spojkou je pro mne nebezpečná.”

Řekni za kým mám jít a já to udělám,” rozhodla se.

Nemá dost zkueností,” namítl. Co by tomu řekl Rolf?”

Nemusí se nic dovědět. Stejně jsem tu celý den sama jako kůl v plotě. Pomůe-li to naí cestě, budu mít pocit zadostiučinění, e dělám něco prospěného.”

Dobrá. Není to vlastně nic těkého. Vyřídila bys vzkaz, počkala na odpověď a vrátila se.”

To je vechno? Mohu jet hned zítra, chce-li.”

Čím dřív, tím lip. Zná Rudolfov?”

Projíděli jsme tudy.”

Zajde na faru, vyhledá faráře a řekne mu, e Pavlíček hledá Pavla Pavelku. On ti odpoví, jestli ses nespletla, e zná Petra Pavelku. Ty bude trvat na svém - Pavlíček hledá Pavla Pavelku. Farář tě pravděpodobně poádá, abys přila později. Počká někde v okolí, on ti pak řekne co a jak, ty se vrátí a tím pro tebe věc skončí. Farář té určitě popíe veliteli skupiny, co se nám bude hodit, a s ním budu jednat o přechodu.”

Spolehni se. Bude se mě farář na něco vyptávat?”

Pravděpodobně ne, nemá důvod. Kdyby se přece jen o něco zajímal, klidně mu odpověz.”

Kamila sklidila álky a cukřenku. Lysý ji políbil na krk pod pramen hustých vlasů. Pak vyel po dřevěných schodech do svého pokoje, pohodlně se natáhl na gauč a přemýlel. Podařilo se mu vyřeit choulostivý problém spojení s Petrem. Jak asi přijme Petr jeho poadavky?

****

Farář si prohlíel nenadálou návtěvnici se směsicí obdivu a nedůvěry. Kráska ve dveřích, i kdy v nenápadných sportovních kalhotech a jednoduché halence, vzbudila jistě pozornost celé vesnice.

Pojďte dál,” vyzval ji konečně. Kolo nechte tady v chodbě.”

Uvedl ji do přijímacího pokoje. Přísná strohost a chlad místnosti zapůsobily na Kamilu tak, e se mimoděk zachvěla.

Čím vám mohu pomoci?”

Posílá mě za vámi pan Pavlíček Hledá Pavla Pavelku.”

Kdo vám řekl, e ho máte hledat právě u mne?”

To není důleité, důstojný otče, odpověděla s úsměvem.

Nezmýlila jste se ve jménu? Znám Petra Pavelku.”

Já hledám Pavla Pavelku.”

Podívám se, co se pro vás dá udělat,” měřil si ji farář stále jetě poněkud nerozhodně

Něco se vám na mně nelíbí?”

Ne, naopak,” zakoktal farář.

Nečekal jste enu, viďte? Ve skutečnosti měl přijít kolega, ale ten zatím nemůe a proto poslal mne.”

Jistě vám přijde vhod malé osvěení. Dovolíte-li, dojdu pro sklenici ávy.”

Nechal ji Čekat více ne pět minut. Chladná malinovka Kamilu usmířila. S chutí se napila a postavila sklenku na stůl.

Musím vás zarmoutit, milostivá,” dal se konečně slyet farář. Vá vzkaz se dostane na místo určení a zítra. Nevadilo by vám, kdybyste měla váit cestu znovu?”

Co se dá dělat,” pokrčila bezradně rameny. Zítra ve stejnou dobu, hodí se vám to?”

Přikývl a vyprovodil ji před faru. Kamila nasedla. lápla do pedálů, aby byla co nejdříve ve stínu lesa. Kdy dojíděla na lesní křiovatku, předjel ji černý motocykl. Jezdec sňal brýle a kuklu.

To je překvapení, milostivá paní! Na výletě?”

Podívala se pozorně do muovy tváře. Poznala ho. Bývalý potmistr Blaek, nyní občasný manelův večerní host. Blaek sesedl a vybídl ji, aby se posadila do trávy.

Vyjela jsem si na vzduch,” řekla na jeho tázavý pohled.

K faráři z Rudolfova? A s heslem? Kdo vás k němu poslal? Vá mu?”

Manel o ničem neví,” vyhrkla překvapeně.

Kdo tedy? Jak to, e znáte nouzové heslo?”

Ná host mi je dal, čeká na odpověď.”

Měla jste se svěřit manelovi, paní ámalová. Obávám se, e vás nepochválí. A teď se vrate domů. Počkám na vaeho hosta za vaí zahradou. Musím s ním mluvit.”

Nasedl na motocykl a odjel. Kamila spěchala domů. Vyběhla po schodech k pokojíku pro hosty. Lysý podřimoval na gauči. Vzbudila ho a řekla mu, co se stalo.

Půjdu za ním. Snad to není léčka. Říká, e chodí za tvým

manelem?” Navyklým pohybem spustil pouzdro s pistolí a utáhl řemínek kolem pasu.

Nevím, co spolu mají. Rolf mu občas půjčuje auto.

Lysý neel zadní brankou. U před týdnem si viml, e v plotě zahrady,za rybízovými keři, je ve sloupku uvolněný celý díl pletiva. Protáhl se mezi keři; odsunul rám pletiva a po čtyřech se vysoukal ven. Uslyel syknutí. Otočil se po zvuku. Na kraji houtiny stál vysoký, statný mu a mířil na něho německou parabelkou. Lysý zvedl ruce.

Opřít rukama o strom,” přikázal neznámý. Lysý se předklonil. Ruka neznámého mu zručně přejela po těle i po nohou. Vylovila jeho pistoli z pouzdra.

Posaďte se. Kdo jste a proč jste poslal paní Kamilu k farářovi?”

Jsem K. K jako Karel. Pouil jsem nouzového hesla, protoe potřebuji pomoc. Chci mluvit s Petrem.”

K jako Karel? Divné jméno. Nehlásili nám, e jste tady.”

Stačí, kdy já vím o vás a i nouzové heslo nezná kadý.”

Kdo vám je řekl?”

Jupiter ve Vídni. Kdo jste vy? Nejednám s kdekým.”

Cyprián, říká-li vám to něco.”

Petrův zástupce? Vám se mohu svěřit. Mou spojku vyslýchala policie. Potřebuju se spojit s centrálou. Dostal jsem volací znak pro vai vysílačku. Mimoto budeme muset převést ámalovy ven. Hrozí jim prozrazeni.”

Bodej ne,” zahučel Cyprián výhruně. Který blázen přiel na nápad poslat vás k ámalům? Venku přece vědí, e nám ámal pomáhá. Ohroujete nai skupinu.”

To si vyřiďte s Jupiterem. Ten mi dal ámalovu adresu.”

Cyprián schoval svou pistoli do kapsy.

Prosím,” vrátil Lysému jeho zbraň. Mám takový dojem, e si z nás pan Jupiter dělá děvečky pro vechno. Museli jsme se přestěhovat. Zastřelili nám Hadrabu a tři dalí sebrali. Nedivte se, e vás nevítám s fanfárami.”

Musíte mi pomoct,” naléhal Lysý. Schovám se u vás, spojíme se s centrálou a uvidíme, co dál.”

O tom nemohu rozhodnout sám,” odbyl ho Cyprián ledově. Nezajímá mě, jaký tu plníte úkol, a proč vám dali nae heslo, protoe my sami se právě teď máme co ohánět, aby se nám estébáci nedostali na kobylku. Prověříme si vás, ne s vámi budeme jednat.”

To je pochopitelné. Oznamte centrále, e se na vás obrátil K. Oni u vědí, e jsem ztratil spojení.”

Řekl jste ámalovi, e s námi chcete navázat styk?”

Ne. Netuil jsem, e o vás něco ví.

,,Chyba, K jako Karel! Ta jeho krasotinka přece musí padnout kadému do oka. Proč jste ji poslal do Rudolfova?

Lysý stiskl rty. MNeměl jsem jinou monost, odpověděl vyhýbavě.

Cyprián pokrčil rameny. ,,To u je Petrova věc. Čekejte do večera my se přihlásíme. Vstal, opráil si kalhoty a za chvíli bylo slyet vzdalující se motocykl. Lysý se vrátil do vily, kde ho očekávala zvědavá Kamila.

,,Jsi se mnou spokojený?

,,Tys pořídila dobře, ale já jsem asi udělal chybu, přemýlel nahlas. ,,Přinejmením se tvůj mu bude divit, proč jsme si před nim dodnes hráli na dva cizí lidi.

,,O Rolfa se neboj, usmála se bezstarostně. ,,Řeknu mu o monosti dostat se ven. Uvěří vemu, co mu napovídám.

Lysý vak nesdílel její optimismus.

19

,.Srním? Kořán nahlédl do Vrbkový kanceláře. Velitel oddělení svíral v ruce sluchátko telefonu a soustředěně poslouchal. Pokynul Kořánovi, aby se posadil.

,,Děkuji ti, Franto. Čekám vás. Zavěsil a rychle si načrtl pár poznámek na list papíru před sebou. ,,Poslouchám,” mrkl pohledem na Kořána.

,.Konečně jsme nali to auto. Hádej, u koho v garái jsme měli hledat? Ve vile u ámalů!”

Vrbka hvízdl překvapením. ,,Přece jen se nám celý případ schází pod jednou střechou. Jak jsi na to přiel?”

Prověřoval jsem s Vlčkem ámala na pracoviti. Tam nám řekli, e ámal jezdí občas malým oplem. el jsem se podívat na dvůr spořitelny, kde ámal parkuje. Je to opel - olympia a na zadních kolech má kadou gumu jinou. Vzorek souhlasí, fotky z případu jsem měl u sebe.”

Jak to, e jsme auto nenali v evidenci?”

Má olomoucké číslo. Podle papírů je majitelem ámalův otec.”

Hlavní věc, e máme konečně jasno. ámal tedy vezl Hadrabu k té přestřelce?”

Nemohl. Byl ten den sluebně na Slovensku. Asi auto někomu půjčil.”

Zaznamenej to, vak nám ámal poví, kdo to byl.”

Jen co mi Vlček uvolní psací stroj. Je něco nového? Vrbka vzrueně posedl. Právě jsem mluvil se soudruhem Stolařem z Brna. Akce se blíí ke konci. Krasavec poslal ámalovou na faru do Rudolfova. Vrátila se před polednem a nějaký chlapík se setkal s Krasavcem v lese za vilou. Byl to asi někdo z Petrovy skupiny, dovedl nae chlapce a k novému úkrytu. Jsou v Senecku na statku.

Tentokrát se podivil Kořán. Pořád říkám, e při naí práci je potřeba mít i trochu těstí. Čili, kdo má ruce a nohy napochodovat, připravit se a čekat.”

Přesně tak. Stolař přiveze posily, počkáme na ně. řekni chlapcům; a se najedí a odpočinou si. Čekejte na rozkaz, kadou chvíli můe začít kolotoč.

Kořán spěchal, aby oznámil novinu ostatním.

*

Stmívalo se, kdy se v lese za ámalovou vilou zastavily čtyři postavy. Dvě se ukryly v houtí, dalí dvě obely plot a otevřenou brankou vstoupily na dláděný chodník ke vchodu. Vyí z muů zazvonil.

V hale čekali oba návtěvníky manelé ámalovi a Lysý. Statnějí a mladí z příchozích, světlovlasý třicátník v koené bundě, pohlédl na Lysého.

Já jsem Petr. Cypriána u znáte, podal mu ruku. Usedli kolem stolu, na kterém stála láhev domácí slivovice. Kamila ámalová nalila do sklenic.

Ověřili jsme si, kdo jste, pokračoval blondýn. Potud je vechno v pořádku. Méně v pořádku u je, e jste nám zasáhl do spojení a zkomplikoval nám ivot. Měl jste se poradit se ámalem.”

Netuil jsem, e má s vámi přímý styk. Venku mi o tom neřekli. Dostal jsem pouze heslo a adresu.

Kdo vám ji dal?”

Jupiter. Říkal jsem to u vaemu zástupci.”

Znám Jupitera,” sáhl blondýn po cigaretě ze ámaiových zásob. Stále jetě nosí svůj pečetní prsten?”

Mýlíte se,” zamračil se Lysý nad průhledným prověřovacím chytákem. Poručík nenosí prsten, nýbr jehlici v kravatě. Zlatý kord s perlou.”

Máte pravdu,” usmál se na něho Petr smířlivě. Jistě znáte i jeho skutečné jméno.”

Poručík Stern, vysoký asi sto sedmdesát osm, černovlasý, tíhlý, něco přes třicet roků, elegantní - mám pokračovat?”

Petr zavrtěl hlavou.,.Chtěl jsem mít jistotu, e vás nenastrčili estébáci. Sebrali nám tři lidi, Hadrabu dokonce zastřelili při akci. mejdí kolem nás jako diví. Opatrnosti nikdy nezbývá, kolego K. Chtěl jste se mnou mluvit Tady jsem, spuste.

Lysý se rozhlédl po přítomných. ,.Konečně, vichni jsme zainteresovaní, není třeba dělat tajnosti. Ztratil jsem spojení, policie zadrela mou spojku. Potřebuji úkryt,spojení s centrálou, přechod pro sobe a pro manele ámalovy.

,,Je to tak?” Petr se obrátil k ámalovi.

Je,” vpadla mu do řeči ámalová. ,,Vechno se semlelo dnes ráno. Chtěla jsem naemu hostovi pomoci.

,.Centrála se zajímala, jak jste daleko s úkolem,” otočil se Petr znovu k Lysému.

,.Zítra skončím. Aktivizoval jsem tu nějaké lidi ze starí sítě. Dopadlo to dobře, a na spojení do Vídně.”

,,Prý vás sledovali,” nakousl Petr.

,,Měl jsem ten dojem po schůzce se spojkou,” tvrdil Lysý přesvědčivě ,.Setřásl jsem je, ale dál riskovat nesmím, ámalovi by měli odejít se mnou.”

Říkal jste, e máte svůj volací znak.”

Lysý beze slova sundal letní bundu, z kapsy vytáhl perořízek a rozpáral podívku pod límcem. Vytáhl odtud kousek hedvábí, popsaný skupinou čísel a písmen. Podal jej Petrovi.

,,V pořádku,” přikývl blondýn, kdy si ifru pečlivě prohlédl. ,,Umoníme vám relaci. Sestavíte zprávu a můj radista ji odele. Co vak s vámi a hlavně s vaimi hostiteli? Nemám místo pro tři lidi. Vás bych snad jetě ukryl, ale pro enu rozpřáhl ruce v bezmocném gestu.

,,Máme se kam schovat,” ujistila ho ámalová sebevědomě. ,.Sestřenice Lydie bydlí kousek od Olomouce. Tam nás nebude nikdo hledat.”

Petr poklepával prsty na desku stolu. Řeení to je. My jsme vak s vámi počítali jetě v jedné akci,” vzdychl. ,,Co se dá dělat, půjčíme si auto a pak je někde odstavíme.”

ámalová rozestavila sklenice před své hosty.,,Přijde na to, kdy se asi uskuteční nae cesta. Snad bychom se ani nemuseli ukrývat.”

Lysý se na ni překvapeně podíval. Kamila vak upírala zářivý pohled na Petra. Blondýn si s ní přiukl.

Na zdraví a na zdar vaí akce, ” pozvedl sklenku k ostatním.

****

Blíili se přikrčeni ke kraji lesa. Pojednou Vrbka beze slova sevřel Stolařovo zápěstí. Kývl bradou kupředu. Proti obloze se

rýsovala tmavá silueta statného mue a nedaleko od něho druhá. Stolař se přilepil k irokému smrku, Vrbka se opatrně vzdálil. Po chvíli byl zpět i s Kyselkou. Dohodli se beze slov. Kyselka se plíil vlevo, Vrbka vpravo. Neslyně se dostali a za oba mue. Přepad stráců se odehrál v okamiku. Prudké sevření, úder do krční tepny a cvaknutí pout. Na trávníku se ocitly zbraně diverzantů. Kyselka nacpal oběma bezvědomým roubíky do úst a převázal je kusem obvazu. Vztyčili se a kývli dozadu na své druhy. Obklíčili celou vilu.

Na kraji cesty před vilou se Stolař zastavil. Zlom vaz, Mirku. Zajistíme vás zvenčí. Zbytečně neriskuj, plácl Vrbku po rameni.

Vrbka s Kyselkou, Kořánem, Vlčkem a Spoustou přeběhli polostínem a ke zdi vily. Smutný zalehl za barel před vchodem. Na východní straně, kde mohutná třeeň dosahovala a k balkónu, vedoucímu do chodby, Vrbka zastavil. Vlček s Kořánem se vyvihli do koruny stromu. Za necelou minutu bylo slyet cvaknutí dveřního zámku.

Dobrý, sykl Kořán dolů. Nečekal na odpověď a spolu s Vlčkem se vkradli do chodby nad schoditěm. Vrbka s ostatními oběhli vilu a přikrčili se u oken haly. Konečně uviděl Krasavce před sebou. Pootevřeným oknem slyel, jak se Lysý dohaduje s blondýnem v koené bundě.

Zítra večer, dříve to nestihnu,” trval na svém Lysý.

Tak počkáte do rána,” rozhodl blondýn nakvaeně. Nemohu honit své lidi z místa na místo.”

Nevím, čí poslání je závanějí,” zvýil Lysý hlas. Jde mi o relaci. Měla by odejít u zítra.”

Nic vám nebrání, abyste napsal text hned teď,” uklíbl se

blondýn.

Proč se hádáme, Petře? Já přece nechci nijak zasahovat do práce vaí skupiny,” nutil se Lysý do klidu.

Nechcete, ale zasahujete! Kadý vá poadavek naruuje nae plány.” Blondýn pohlédl na hodinky. Teď jsem například měl být dvacet kilometrů odtud. Čekají nás s proviantem. Myslíte, e své lidi nakrmím rádiovými pokyny pana Jupitera? Houby s octem, lidé chtějí jíst. Vám to nepřipadne jako hloupost, vy jste zail na vlastní kůi slasti ivota v podzemí. Rozčiluje mě, e nai éfové venku nedomýlejí, co vechno je k činnosti skupiny potřeba. Polou vás za námi a basta. Starejte se, od toho jste tam! Ale jak? Jak mám vechno zajistit a nevystavit své lidi nebezpečí?” Vztekle uhodil do stolu. Sáhl po sklenici a hodil ji naráz do sebe. Kamila mu beze slova dolila.

****

Vrbka se rozhodl. Věděl u dost. Blondýn v koené bundě byl Petr, jeho nemluvný společník patřil bezesporu k němu. Dalí čekání nemělo smysl Rozevřel okno nad sebou.

Vzdejte se, jste obklíčeni,’* zavolal, co měl síly.

Společnost kolem stolu na okamik strnula. První se vzpamatoval Petr.

Svině,” vykřikl vztekle a bezohledně povalil těký stůl. V pádu vytáhl pistoli a vypálil do okna, odkud předtím slyel Vrbkovu výzvu. Lysý také okamitě zareagoval. Odkulil se za mramorový stolek a vystřelil do lustru. Hala se rázem ocitla v poloeru.

Vrbková skupina rovně nelenila. Smutný několika krátkými dávkami ze samopalu pokropil rám dveří vily. Spousta s Kyselkou vystřelili do vzduchu. Vrbka, přikrčený za zdí vedle okna, vypálil dvakrát po Petrovi a Lysém, ale bez zřejmého výsledku. Hala se pomalu plnila čmoudem z vystřílených nábojnic. Také Cyprián si nael úkryt. Krčil se za bufetovým stolkem, odkud postřeloval okna. ámal leel na koberci pod idlemi, zakrýval si hlavu rukama a krčil se jak mohl, aby skýtal co nejmení cíl. Jeho ena se vzpamatovala z prvního leknutí. Vztyčila se, v ruce velikou pistoli.

Vichni jste zrádci, proradní zrádci,” křičela hystericky. Pistole v její ruce se otřásala výstřely, mířenými nazdařbůh do oken. Jako by nevnímala nebezpečí, přeběhla ámalová halu a utíkala po schodech nahoru. Nad schoditěm zahlédla Kořána. Namířila na něho, ne vak stačila stisknout spou, srazil jí Vlček ruku a zkroutil jí ji za záda. Kořán přiskočil Vlčkovi na pomoc. Spoutali eně ruce za zády. Kdy chtěli umlčet její ječení roubíkem, kousla Kamila překvapeného Vlčka do ruky. Vykřikl bolestí, ale nepovolil. Ani s ucpanými ústy, spoutanýma rukama i nohama se ena neuklidnila. kubala sebou jetě na gauči v Krasavcově pokoji, kam ji uloili. Kořán za ní rázně zavřel. Vrátili se nad schoditě. Vlček přinutil dávkou ze samopalu Cypriána, aby se lépe kryl. Petrovo levé rameno mokvalo krví, Lysý leel nehybně obličejem na koberci pod oknem.

Zastavte palbu,” vykřikl Vrbka. Střelba na okamik ustala. Připravte slzné granáty. Vy tam uvnitř, nemáte ádnou naději vyváznout. Vzdejte se!”

Na podporu jeho slov se ozvala dlouhá dávka ze samopalu Smutného. Vlček se dal slyet ze schoditě a na dalí pokyn nečekali ani Kyselka se Spoustou.

Kdy rány jako na povel utichly, objevily se za bufetovým stolkem Cypriánovy zdviené ruce. Jeho pistole dopadla na

podlahu. Také Petr povstal a odhodil zbraň. Vrbka se přehoupl přes okenní rám do haly. Za ním skočili dovnitř dva mui ze Stolařovy skupiny. Ve vchodu se objevil Smutný s namířeným samopalem. Vedle něho se postavil dalí Stolařův mu a rozsvítil silnou akumulační svítilnu. Ostré světlo zalilo halu. Vrbka vzal do ruky, obalené kapesníkem, Cypriánovu zbraň i Petrovu pistoli s dlouhou hlavní. Přiklekl k leícímu Lysému, marně vak hledal jeho zbraň. Otočil tělo obličejem nahoru. Krasavcova tvář svítila bledostí. Koilí na břie a na prsou mu prosakovala krev. Vrbka si udiveně prohlíel ránu v okolí aludku. Lysý přece byl za stolkem. Z oken ho do břicha nemohl nikdo zasáhnout. Pohlédl na Petra a zachytil jeho úklebek.

Kořán sestupoval ze schodů. Na plnicím peru nesl za lučík navléknutou pistoli. ,,Tuhle měla u sebe ta rozčilená paní. Poloil zbraň na stůl k oběma předchozím.

Patří vám?” Vrbka ukázal zbraň ámalovi, který stál u zdi s rukama za hlavou.

Ne, prosím. My jsme nikdy ádnou zbraň neměli. Patří tomu pánovi na zemi,” ukázal bradou na Lysého.

Do dveří rázně veel Stolař. Vida, kdo se nám tu vechno seel!” Prohlíel si zatčené jednoho po druhém. Pojď se podívat, Mirku,” sáhl do taky pro balík fotografií. Hele, potmistr Blaek a pan účetní Stodůlka.”

Cyprián a Petr,” upřesnil Vrbka.

Je mi líto, veliteli Petře,” oslovil Stolař blondýna s přehnanou účastí. V této chvíli je s vaí skupinou ámen. Setkáte se s nimi jetě ve vyetřovací vazbě a pochopitelně u soudu.”

Odvést,” přikázal Vrbka svým strámistrům. Petr musí do nemocnice a tenhle taky,” ukázal na Lysého.

Krásná paní Kamila se nakonec dala odvést bez odporu. Kdy nakládali Krasavce na nosítka, nabyl vědomí. Zahlédl Vrbkovu tvář.

Vy?” Nespustil oči z obličeje svého odpůrce.

Ano, já, pane vrchní strámistře. Tentokrát u mi neuniknete.”

Kdoví,” zkřivil Lysý tvář bolestí. Kdybych náhodou zemřel, tu ránu do břicha má na svědomí Petr.”

Dám udělat expertizu, jen co vám lékař vytáhne kulku,” řekl Vrbka a pokynul, aby odnesli nosítka. Zůstal v hale se Stolařem sám.

Franto, já snad ani nemám radost. Těil jsem se, co bude, a ho dopadnu a teď…”

Já vím, představoval sis konec jinak. Ale stejně ti závidím.

Ví, co se ti povedlo? Vdy teď vlastně nebude mít do čeho píchnout!

Vrbka si viml, e stálo jetě svírá pistoli v ruce. Zajistil ji a schoval do pouzdra. Vraceli se před vilu. Ve vchodu přikázal Kořánovi, aby dům zapečetil a nechal střeit do rána.,,Potom zajeďte pro Kozáka, Rataje a Seitze.”

Po cestě od návsi se přihnala motospojka. Strámistr v koené kombinéze předpisově pozdravil.

,,Soudruhu veliteli, hoři sklad továrny na Předmostí.

Hned tam jedu,” zachmuřil se Vrbka. Otočil se ke Stolařovi. ,,Vidí, prý nebudu mít do čeho píchnout. Ráno ti zavolám, Franto.”

Potřásli si rukama a Vrbka nasedl do sluebního vozu.

Do Předmostí,” přikázal.

*

Konec