Kupcova aféra - Bohuslav Novotný

Koudelka, ty zalehne tady za metr dříví, kdyby tu chtěl proběhnout, nařizoval Koranda

velitelským hlasem, a a tě ani nenapadne kouřit, to bys vechno zazdil, ty nikotýne, dodal výhruně a pokračoval, já s Bořkem, ukázal na psa, vylezeme nahoru na Vysokou skálu.

Bořek ho vystaví nejmíň na kilometr. Dám vám avízo. Janák s Palouem si lehnou kadý na

jeden konec muldy a nechají ho projít, rozumíte? Nechat projít, zdůraznil, tím mu odřízneme cestu, kdyby chtěl utíkat zpátky, přes skálu, ukázal na skalnatý kopeček za sebou, zdrhat nebude.

Rozhlédl se po společnících.

A co a projde? Zařvat na něj? Zeptal se nedočkavě Janák a posunul maloráku na řemeni.

Blbne? opáčil Koranda. Klid, ani slovo, nechat dojít ke stanu, ukázal na celtový příbytek pískové barvy, téměř přilepený k úpatí skalky a umně zamaskovaný ulámanými větvemi borovic, take téměř splýval s okolím, plným neudrovaného porostu, nechat vlízt dovnitř a dát mi znamení rukou, protoe já tam shora neuvidím. Vechno tie! Slezu s Bořkem dolů a budu ho perlustrovat. Co mu udělá? divil se Palou.

Koranda znechuceně mávl rukou. Řeknu mu vo občanku, no. A pak se uvidí. To ty nemůe,

protoe nejse členem pomocný stráe VB a tady Koudelka taky ne. Já myslím, pokrábal

se pod mysliveckým kloboukem, e je to určitě ten syčák, co vykrádá chaty, kdy se takhle schovává. Musíme bejt opatrný a vechno podle předpisu! Jasný? Přelétl očima po ostatních. Jeden po druhém přikývli.

Jak jsem řek , kadej na svým místě a ádný zmatkování!

Pomalu se rozeli na místa, která jim Koranda určil. Rezavý ohař táhl svého pána na

vodícím řemínku do strmého svahu maliním a ostruiním tak vehementně, e se a dusil v

obojku. Hergot, Bořku, potvoro, slyeli Korandův hlas odkudsi shora, nejsme tady za

králíkama!

xxxx

Kdy Koranda ráno narazil náhodou na stan pod Vysokou skálou, bylo mu hned jasné, e

něco není v pořádku. Předně, polovina listopadu není vhodná doba na trampování a na

spaní ve stanu u vůbec ne.

5

A potom, to místo! Uprostřed obecního lesa, daleko od cesty a stranou vech houbařských

steziček. Tady krom ípků, ostruiní a velijaké plazivé ouele nic neroste. Sám se sem

zatoulal vlastně jen proto, aby se podíval, zdali stará ličí nora u skály, její obyvatele zlikvidovali před čtyřmi lety, není zase obydlená. Zamaskovaný stan. Co tu kdo dělá?

Opřel se o borovici a zamyleně čekal. Ve stanu ani v okolí se nic nehýbalo. Stál tak dobrých pět minut, a mu navlhlý chlad pronikl pod proívanou pracovní bundu. Doel k názoru, e iroko daleko nikdo jiný není a přiblíil se s opatrnou zvědavostí ke stanu. Bylo to docela obyčejné turistické áčko s podsadou z celtoviny, jakých je v létě vidět na louce u nedalekého rybníka desítky. Rozepjal zdrhovadlo u vchodu a nahlédl dovnitř. Jestli se jetě před chvilkou mohl domnívat, e si tu rozbil stan někdo ze vsi, aby mu při milostném pytlačení netáhlo na záda, pustil domněnku naráz z hlavy.Vnitřek stanu byl přeplněn spoustou věcí, naházených sem zřejmě narychlo. Gumové holínky, svetr, vozová petrolejová lampa, zmuchlaný spací

pytel v květovaném povlaku, jídelní miska, nějaké hadry, jejich účel bylo těko posoudit, čerstvě otevřená konzerva s vepřovým masem a několik sklenic zavařeného kompotu.

Vude rozházené zápalky, pak balík nějakých starých časopisů a knihy, spousta knih, snad

dvacet nebo třicet na hromádce u celtové stěny… Koranda zase uzavřel zdrhovadlo a

pomalu se napřímil. Tak tohle nevypadá pěkně. ádnej trempíř, ani hnízdečko lásky. Tady

se někdo schovává a pěkně dlouho. Pozorně se zaposlouchal, ale kromě běných zvuků

přírody nic neslyel. Napadlo ho, e se schová a na toho stanaře si počká. Vzápětí mylenku opustil: Čertví, co je to zač, můe být nakonec i ozbrojený. Bude lepí říct pár chlapům a vzít si pro jistotu flintu.

Pro dobrovolníky nemusel chodit daleko. V poledne se seel v hospodě s Koudelkou a

zatímco si dávali po jedné od cesty, ne hostinská naplní dbánky k sobotnímu obědu, zmínil se mu o svém objevu. Člověče, to je jasný, reagoval okamitě Koudelka, to bude ten chlap, co vykrádá chaty dole u Blaáku. Říkal mi o tom poručík Macek, e se tam ty vloupání mnoejí. Bude o tom asi mluvit večír na schůzi. Přijde, ejo?

6

Koranda přikývl. Schůze PS VB se koná večer ve zdejí hospodě. Byla plánovaná u hodně

dlouho, protoe měla být spojena s oslavou nadcházejících padesátin pomocníka Janáka.

Koranda postavil prázdný půllitr na plech výčepního pultu:

Poslechni, to by nebylo patný, podívat se tam … Koudelka pohlédl na hodinky. V kolik?

Je půl dvanáctý, v jednu se pro tebe stavím.

Fajn, já teď řeknu jetě Paloukovi, jestli nechce s náma, ono se nic nestane, kdy nás bude víc.

Take byli i se psem čtyři, kdy potkali pod lesem Janáka. S malorákou na rameni se vracel z dopolední obhlídky lesa, kterou dnes značně přetáhl, protoe měl manelku v lázních a les obhlíel převáně z okna zámecké restaurace.

Dete na liku? zastavil je otázkou. Ale to jste si vzali blbýho psa, ukázal na Bořka, který se přitiskl k pánově noze, stáhl huňatý ohon a výhruně vrčel. Janáka si pamatoval s klackem v ruce. Ten tak nejvej roztrhat nějakou slepici, neodpustil si lesák naráku na nedávný incident.

Kdy Janákovi vysvětlili účel výpravy, nebylo boha, který by mu zabrnánil přiloit ruku k dílu.

Ke stanu se přiblíili v řídké rojnici a tie, ale opatrnost byla zbytečná. Stan stál oputěn.

Chvíli leeli na čekané, zprvu příjemně napjati a vzrueni nezvyklou akci, po půlhodině u trochu strnulí nehybností. Koudelka nervózní, e si nemůe zapálit, kousal vztekle zápalku.

Palou v prohlubni na druhé straně uvaoval, e je vlastně pitomec, kdy se dal vyhecovat, aby hlídal oputěný stan, zatímco za tu dobu mohl mít králíkárnu u dodělanou. Nejméně starostí měl Janák. Usnul v muldě po pár minutách čekání lip, ne doma na kanapi,

zima-nezima. První, kdo podezřelý zvuk zaslechl, byl Koranda. Jene o sekundu později si

jeden z divokých králíků usmyslel vyběhnout z díry, Bořek vytěkl, vytrhl se Korandovi a vrhl se za kořisti střemhlav po příkrém svahu i s voďákem. Dělal přitom takový rámus, jakoby nebyl vůbec ádný lovecký pes s rodokmenem, ale obyčejný podvraák.

Vypukl zmatek.

x xxx

7

Starý dětský sportovní kočárek měl aktivní léta dávno za sebou, ale svému nynějímu

poslání stačil. Přetíený skřípal u téměř bosých koleček po kořenech lesa, zaplétaje se

neustále do tuhých, pichlavých lahounů ostruin. Mu, který ho tlačil, vypadal spí na

padesát, ne na čtyřicet. Vysoký, ramenatý, pohublý, s úzkým, teď zarostlým obličejem.

Koená elegantní bunda poněkud kontrastovala se zapiněnými manestrovými kalhotami,

dole zasunutými do kanad. Na kočárku byla naloena objemná taka, plná sklenic a konzerv, na kterých balancovala ika chleba. Prostor v kočárku byl vyplněn lahvemi s pivem, které vzhledem k nerovnosti terénu a chatrnosti postranic neustále hrozily vypadnout. Mu byl ve střehu, ale přece se neuhlídal. Vysoký kořen borovice způsobil, e jedna z láhví obloukem vyletěla z kočárku a s třeskem se rozprskla o kámen na okraji prohlubně bývalého lomu, jakých bylo po lese několik.

Ani nestačil zaklít. Vtom uslyel ostrý těkot psa a podráděný muský hlas. Hned nato dalí hlasy. Strnul. Bez rozmylení otočil kočárek a hodil ho i s nákladem do jámy, u které se roztřítila láhev piva. Pak se dal na útěk.

xxxx

Bořku, ty bestie! zařval Koranda dunivým hlasem a vrhl se po vodítku, které mu pes vytrhl z ruky. Zapletl se vak do řemenu dvojky, kterou měl poloenou vedle sebe a po hlavě se řítil z příkrého svahu Vysoké skály.

Má ho? vykřikl ze sna probuzený Janák, ale místo odpovědi uslyeli vichni třesk

rozbíjejícího se skla.

Tam někdo běí! ukázal rukou Palou a drápal se po příkrém svahu muldy nahoru.

Stůj! zavolal tím směrem Koudelka a vrhl se do mlází, následován Janákem i Palouem.

Koranda se zatím trmácel, celý pokrábaný a potlučený, zpátky na vrek Vysoké skály pro

svoji dvojku. Levou rukou nemohl bolestí hnout. Bořek nechal králíka králíkem a pádil

nejkratí cestou domů do vsi, vláčeje vodící řemínek.

Chlapů se zmocnila lovecká horečka. Na opačném konci houtiny nali u lomu čerstvé

střepy láhve a jehličí kolem bylo jetě plné pivní pěny. Ani rozbitý kočárek s takou a

rozházeným obsahem na dně asi dvoumetrové jámy neuel jejich pozornosti, ale pro tu chvíli se tím nezdrovaIi.

8

Hnali se dál tím směrem, odkud slyeli, e někdo utíká.

Kdy se upocení seli na hlavní vozové cestě, protínající napříč obecní les, div se

nepohádali. Chvíli obviňovali jeden druhého, kdo způsobil nezdar akce. Posléze to odnesl, jak u se stává, jediný nepřítomný, ohař Bořek. Nakonec doli k závěru, e to vechno přece jenom smysl mělo. Neznámý svým útěkem potvrdil, e se má čeho bát a e jde o nekalý ivel. Dohodli se, e jeho tábořitě pod Vysokou skálou zlikvidují a věci uloí na národním výboru.

xxxx

Motor nového talbotu tie předl a umocňoval příjemnou náladu Karla Kupce,

devětačtyřicetiletého technika Strojíren a sléváren n. p., sebevědomého, energického a

váeného pracovníka, funkcionáře řady společenských organizací, přesvědčivého řečníka,

dobrého organizátora, jeho si nadřízení váí a podřízení respektují. Třeba dodat, e pokud ne, pak podřízenými dlouho nezůstanou. Důvod jeho dobré nálady leel vedle něho, na sedadle spolujezdce. Malý zásobník známek. Stará Francie, klasika. Není toho moc, ale je to úplné a těko dosaitelné.

Filatelie byla u několik let Kupcovou velikou vání. Vděčil jí za mnohé i za tohle nové auto, ale byly s tím také starosti. Vůbec netuil, e pojede někam nakupovat. Touhle dobou měl u sedět s Hankou v divadle na jakési premiéře. Nelo ani o to, co dávali, důleitá byla skutečnost, e se měli poprvé objevit spolu na veřejnosti, protoe rozvodové řízení je ji v proudu. Jenome se dopoledne na burze náhodou dověděl, e v úterý umřel starý Vávra v Újezdě a bylo mu hned jasné, e se tam musí okamitě vypravit, protoe o Vávrově Francii

se dost vědělo a zálusk budou mít i jiní.

První starostí bylo získat adresu a nepoplait konkurenci. S tím si poradil snadno. Prohlásil jednateli, e se potřebuje podívat na adresu Váchy, kterému přinesl nějakou výměnu, ale on na burze není, take mu to pole potou. Jednatel mu ochotně dal nahlédnout do kartotéky a Vávrova karta byla hned vedle.

Druhou a podstatně horí starost mu působilo, jak přesvědčit Hanku, e divadlo dnes

odpadá. Seznámil se s ní vloni náhodou ve vlaku, kdy jel z praské burzy. Začali si povídat.

Mladá, atraktivní ena se mu zalíbila na první pohled.

9

Slovo dalo slovo, dověděl se, e tragicky ovdověla, ije sama ve stejném okresním městě

jako on. Podivil se, e se jetě nikdy nepotkali a z nádraí ji doprovodil domů.

Tak začal románek jeho pozdního vzplanutí. Samosebou ho neutajil a kdy mu manelka

Marie začala dělat scény, vmísila se do citů i kalkulace, děti jsou samostatné, platit na ně nebude muset a Marie ho stejně k ničemu nepotřebuje. Chce-li něco začít znova, má právě nejvyí čas. Velkoryse nabídl Marii rozvod s tím, e rodině ponechá vechno, co si za

dosavadní společný ivot pořídili, včetně nového talbota, ale s výjimkou známek, ovem.

Protoe nenarazil na jednoznačný odpor, domníval se zprvu, e je vechno v klidu vyřeeno.

Nebylo.

Dvaadvacetiletý syn a dvacetiletá dcera se svorně postavili na matčinu stranu a společně s ní vyvolávali situace, které zvládl jen s největím úsilím. V poslední době chodil proto domů co nejméně a přespával u Hanky, která se mu cílevědomě snaila vytvořit příjemné zázemí.

A teď jí měl povědět, e se jejich první společné oficiální vystoupení odkládá na neurčito.

Zvládl to nakonec na jedničku. Hanka si vak neodpustila povzdech:

Proč já se do tebe, holka hloupá, zamilovala?

Protoe jsem krásnej, odpověděl pan Gabin na podobnou otázku v jednom filmu mýho

mládí. Ale to ty nemůe pamatovat, pro tebe to bylo mládei nepřístupný!

Jenome ty nejsi Gabin, ví, miláčku? A aby bylo mezi námi jasno, tentokrát budi po tvém, ale v přítím sporu vyhrávám já! Jinak by se mohlo stát, e by rovnoprávnost zůstala jen na papíře a začalo by platit právo silnějího. A to bych tě doopravdy litovala!

Teď, kdy o tom dodatečně uvaoval, mu ten závěr u nepřipadal tak roztomilý, jako

zpočátku.

Třetí starostí bylo vlastní jednání s vdovou. Nakonec se ukázalo, e to nebyla tak velká

práce.

Jetě zdrcená náhlým úmrtím dlouholetého ivotního partnera přijala v slzách kondolenci

dobrého přítele. Nemohla vědět, e Kupec mluvil s jejím manelem pouze jedenkrát, na

velké burze a ta Francie ho hned zaujala, jene Vávra by se byl s ní za nic nerozloučil. Po chvílí rozhovoru, plného Kupcovy účasti, se nabídl, e by vdově pomohl zpeněit sbírku jetě před soupisem pozůstalosti, aby z ní nemusela platit dědickou daň. Vávrová nabídku přijala, vdy co ona s tím, to jenom on chudák v tom pořád leel a co peněz do toho nastrkal.

10

Vedla ho do sousedního pokojíku. Z horní zásuvky prádelníku vytáhla několik alb, zásobníků a krabic a snesla to vechno na stůl.

Začal se tím jakoby bez zájmu probírat. Známek hodně, ale mnoho póvlu nevalné hodnoty,

neuspořádané, nekompletní, zajímavé snad jenom staré Československo, moná, e by se

dalo doplnit z těch volných, protektorát, to jo prakticky neprodejné, tyhle aríky nebudou marné, ale musí se napřed podívat, jakou teď mají hodnotu, a tady je to! Malý zásobník.

Letmo ho prolistoval.

Ano, vechno tak, jak to tehdy viděl. Asi est set kousků, ale ty jsou! Poloil zásobník

stranou a zabýval se ostatním materiálem.

No, řekl nakonec, měl toho vá pan manel dost, jene se to vechno bude muset srovnat a

uspořádat, neli vám budu moci říct, co byste za to mohla dostat. Nevím, jak to udělat,

zaklapl víko krabice s aríky, nemám tolik času a bude to trvat nejmíň týden, dva, ne se to podaří správně ohodnotit. Zůstala bezradná. Tak ono se to takhle, jak to je, nedá prodat?

Ale dalo by se, coby ne, připustil nejistě, jene je to riziko, e buď někdo napálí vás, nebo se oidí sám. Víte, tohle prodávat, ukázal rukou na stůl, to se napřed musí zjistit katalogová cena a pak jetě na burzách, jaký je zrovna o ty známky zájem. Protoe to není stejné, například za některé známky, vzácné, zaplatí sběratel víc, ne je v katalogu a za jiné jen polovičku. Vdova svěsila ruce. Take se to prodat nedá, opakovala zvolna. Měl ji kde chtěl.

Podívejte se, řekl laskavě, jestli potřebujete nějaké peníze hned… Pohlédla na něj s nadějí.

Například tohle, vzal do ruky malý zásobník, není to sice úplné a bez chyby,

ale alespoň uspořádané. Začal pomalu listovat. Jak se na to dívám, myslím, e byste to

mohla prodat samostatně hned. A kolik by jako…

Znám kolegu, tenhle druh sbírá, moná, e u z toho něco má, nevím, ale snad by byl

ochoten za to takové tři tisícovky dát. Staré eně se rozzářily oči.

11

Tady za tu kníečku tři tisícovky?

Paní Vávrová, nesmíte počítat s tím, přeruil ji věcně, e kdy za tohle dostanete tři tisíce, bude za to ostatní třicet. Jde přece jenom o cennějí známky a jak říkám, kolega by snad ty tři tisícovky dal. Jiný třeba ne. A vy ho za mnou polete? To bude asi problém, pokrábal se na hlavě, není z města a já se s ním moná uvidím a za měsíc.

Neulo mu její zklamání. Ale víte co? rozhodl se najednou. Já to od vás koupím za ty tři

tisíce sám, kdy u jsem tady a peníze potřebujete.

Sáhl do náprsní kapsy, vytáhl pěněenku, ze které odpočítal est pětistovek, které zvolna kladl na stůl. Podívám se na to ostatní jetě jednou, a budu mít víc času.

Vávrová poděkovala a byla dojata. Malý zásobník teď leel na sedadle vedle Kupce.

Poslední dnení starost jetě zbývala. Vechny katalogy má zamčené ve vetké plechové

skříni doma v bytě. Bude se tam muset zastavit, nedovedl si představit, e by vydrel do

zítřka nevědět, kolik přesně na dnením nákupu vydělal. Setkání s Marií ovem nebude nic

příjemného, koda, e si jetě nestačil tu skříň odstěhovat.

Ztlumil světla, protoe vjel do ulic města, v sobotu večer poloprázdných.

xxxx

Ne, e by se mu tenhle způsob ivota zrovna líbil, ale teď u neměl na vybranou. Alespoň si to myslel. Kdy se v květnu vrátil z posledního výkonu trestu v pořadí u pátého, měl poměrně dost peněz a ádné známé. Deset dnů po hotelích, ádné peluňky. Byl přece

montér, který se vrátil ze zahraniční montáe a vybírá si dovolenou. e ta montá trvala pět let a nadřízenému říkal pane veliteli, to nikdo nepoznal. il si frajersky a ádný div, e po zaplacení účtu v posledním hotelu u nezbylo téměř nic z původního úhledného balíčku pětistovek, který mu při odchodu z věznice předali v kanceláři. Nedělal si s tím hlavu.

Nastoupil v panelárně, první týden ho dost pozorovali, ale vechno se srovnalo. Dělal v úkole a první výplata byla lepí ne čekal. Zaplatil ubytovnu, obědy v závodce, oddělil si na provoz a zbytek schoval. Dobrá předsevzetí opustil hned při dalí záloze.

12

Den po ní u do práce nepřiel. Spolubydlící se divil, kdy se vrátil na ubytovnu, po parákovi zbyla jenom rozházená postel…

Tento kout si vybral, protoe to tu dobře znal. Ukryl se v rekreační chalupě, stojící o samotě.

Odtud podnikal výpady do vzdálenějího okolí, do chat i domků, aby se zásobil jídlem, někdy i pitím a četbou. Do jeho chalupy majitel několik týdnů vůbec nepřijel a to se mu potom stalo málem osudným. Jednou v pátek navečer, bylo to někdy v září a u se brzy stmívalo, zabočil ze silnice na krátkou vozovou cestu automobil. Měl co dělat, aby z chalupy včas

vyklouzl. Stopy svého pobytu ovem odstranit nemohl a také se o to ani nepokouel. Z

okraje nedaleko lesa pak pozoroval rozsvícená okna, za nimi se míhal majitel, který zřejmě zjioval rozsah kod. Kdy pak po necelé půlhodině světla v oknech zhasla a auto odjelo, vrátil se rychle do chalupy. Předpokládal, e majitel odjel pro Bezpečnost. Odhadl, e uplyne alespoň hodina, ne se zase vrátí. To stačí, aby se vybavil na noc pod irákem. Klidně si rozsvítil, co se teď můe stát? a zjistil, e rozloučení je značně usnadněno. Za dveřmi stál objemný batoh, plný proviantu, který si majitel chalupy přivezl na víkend. V rozruení z nezvané návtěvy na něj zapomněl. Na batohu zůstala navíc koená bunda. Josef si ji

oblékl. Byla jen o maličko větí, ne kdyby si ji kupoval na míru.

Ucítil něco v náprsní kapse. Peněenka s doklady, pětistovkou a dvěma stokorunami.

Přijatelné odkodné, pomyslel si, vytáhl peníze a zastrčil je do bundy. Peněenku s doklady poloil na stůl v kuchyni a z poličky u kamen vzal vechny tři sáčky mletého pepře. Asi přivezou i psa. Zhasl a navlékl si popruhy batohu. Opravdu se mu z téhle chalupy nechtělo, zvykl si tu. Jetě ze dvorka se vrátil do kuchyně a vedle peněenky poloil i pětistovku. Přilo mu, e by byl k majiteli příli nevděčný. První sáček pepře vysypal na břehu, ne vstoupil do potoka jménem Zlatý. To jméno dostal dávno předtím, ne do něj kdesi pár kilometrů vý

svedli odpad z kravína.

Přítích několik dnů přespával v lese pod irákem, nebo náhodně v chatách, ale na svoji

chalupu nemohl zapomenout. Počasí se začalo horit, přily první podzimní detě. V pátek

večer leel na kraji lesa pod celtou a dalekohledem pozoroval chalupu. Oba předměty sebral v chatách, které v týdnu navtívil. Chalupa zůstala tichá. Majitel přijel a v sobotu ráno.

Dlouho ho pozoroval, jak větrá peřiny na podzimním sluníčku a típe dříví do známých

kachlových kamen.

13

V neděli večer u auto u chalupy nebylo. Usoudil, e je to naprosto bezpečné. Nové petlici s obrovským visacím zámkem na hlavních dveřích se jen usmál. Vylezl po ebříku ze stodoly na půdu a odtud poklopem po dřevěných schodech do komůrky přímo vedle kuchyně,

příjemně vyhřáté jetě vlanými kachlovými kamny. Shodil s ramen splasklý batoh a

rozkonicky se protáhl. Zase doma!

Přítí týden měl těstí. Podařilo se mu v zazimovaném pionýrském táboře, skoro patnáct

kilometrů odtud, sebrat zánovní stan, který si postavil v lese. Na odloeném dětském

kočárku, který dříve pouívala babka Zichová pro dovoz bedny piv dědovi, si stan postupně zásobil vím potřebným. Prázdné láhve od piva napřed ovem poctivě vrátil v hospodě ve vedlejí vesnici a vyinkasoval zálohu za vrácený kontejner z umělé hmoty. Babka Zichová

měla kvůli ztraceným lahvím a kočárku s dědkem obrovský výstup, který jako obvykle

vyhrála.

V pátek odpoledne se přestěhoval z chalupy do stanu, kde v pohodě tábořil do nedělního

večera, kdy se vracel do vyhřátého domova příjemně vzruen očekáváním, co mu majitel,

kterému návtěvy pochopitelně nezůstaly utajeny, zase přichystal za překvapení. Jednou to byl ebřík, důmyslně schovaný ve stodole, aby se nedalo vylézt na půdu, podruhé zástrčkou zajitěný poklop k dřevěným schodům v komůrce, jindy výhruný dopis na stole v kuchyni, ale venkoncem vechno legrácky k pobavení.

Majitel nebyl v příli záviděníhodném postavení. Po prvním ohláení vloupání, kdy s ním na místo činu vyjela výjezdová skupina (opravdu se psem, který si skutečně čichl pepře) a kdy sepisovali protokol přes půlnoc, aktivita poněkud opadla. Kadé dalí hláení brali, aspoň mu to tak připadalo, skoro jako samozřejmost. Chápal, e k domku na samotě mohou těko postavit stálou hlídku. Vedl tedy nerovný boj s vetřelcem po svém a protoe u neměl

dovolenou, aby mohl zajet na chalupu v týdnu, stále prohrával.

Mu v koené bundě, leící na kraji lesa, si byl vědom, e teď se karta obrátila. Tím, e přiel o stan a o vechny zásoby i nákup právě v sobotu, kdy nemůe do chalupy, ocitl se v skoro bezvýchodné situaci. Noc pod irákem si v tomhle počasí nemůe dovolit. Byl by to přinejmením zápal plic.

14

Krom toho neví, jak se ti chlapi zachovají. Třeba dole udělají poplach, přijde jich sem pětkrát tolik a se psy. Tady prostě zůstat nemůe. Mezi lidi, takhle, jak teď vypadá a bez halíře, to také nejde. Do chalupy můe a zítra večer, ale tam stejně nebude nic k snědku, na to si u majitel dává pozor. Ze vech úvah vycházelo jenom to, e si pro dneek musí opatřit nějakou střechu nad hlavou a pro zítřek alespoň pár korun.

Přesunul se na kraj lesa, odkud měl výhled na vesnici. Potmě na něho nepůjdou a do té

doby se uvidí.

xxxx

Zastavil před domem, kam dlouhá léta vcházel s pocitem, e jde domů. Teď si připadal spí jako vetřelec. Snad v tuto dobu nepotká na schodech některého ze sousedů.

S klíčem v ruce se zastavil u dveří bytu. V celém domě bylo ticho. Vrazil klíč do zámku. Hned v předsíni rozsvítil.

Sotva odemkl skříň ve svém pokoji, kam se odsunul po rodinné roztrce, objevila se ve

dveřích Marie v noční koili, s rozputěnými vlasy a ospalýma očima.

To jsi ty? řekla. Nemůe se chovat aspoň trochu tie? Vpadne si sem v noci jako hulvát!

Proč nejse u tý svý?

Není noc, odpověděl podráděně a podíval se na hodinky na zápěstí, jetě není ani půl

deváté. Ostatně, proč neleí, kdy se tě to netýká?

Copak vidím skrz zeď? vyjela, kdyby ti tady někdo něco vzal, bude to svádět na nás.

Otočila se a jen pozdní hodina ji zabránila prásknout dveřmi.

Zamyleně za ní hleděl. Pak odemkl skříň, vzal do ruky oba katalogy, výcarský Zumstein i francouzský Yvert, sedl ke stolu a dal se do práce.

Po téměř dvouhodinovém úsilí sklapl zásobník, opřel se pohodlně do opěradla idle a

naposledy bleskl pohledem na popsaný papír před sebou , podle Zumsteina to dělá skoro

dvacet tisíc výcarských franků, podle Yverta ke třiceti tisícům francouzských. Katalogových ovem, kde se měří směnnou hodnotou, nikoli penězi, ale přesto. Za tři tisícovky!

Zaloil popsaný papír mezi poslední volné listy zásobníku. Spolu s katalogy jej poloil na polici do plechové skříně.

15

Prodá to samozřejmě a po rozvodu, s hotovými pěnězi by mohly být tahanice.

Sklouzl pohledem na malý, ocelový trezorek, leící vedle katalogů. Není moc chytré

nechávat to tady, kdy Marie začíná jančit, uvědomil si. Kdyby ho donutila skříňku otevřít jetě před rozvodem, přijde o polovinu hotovosti, kterou tu má. Ne, nebude riskovat.

Vzal trezorek z plechové skříně a uloil ho do aktovky, kam se pohodlně veel. Musí si najít nějaký vhodný úkryt.

V práci to ovem nepůjde. A nechat trezorek někde v pokoji u Hanky? To by nebylo o moc

bezpečnějí. Vechny větí prodeje kadopádně jenom v Praze. Je tam větí anonymita. Tu

Francii by tady někdo mohl poznat. Jedním z nejsilnějích motivů lidského jednání je závist.

A proč se jí zbytečně vydávat vanc?

Zastavil se uprostřed pokoje. Tak, a co-teď? Podíval se na hodinky. Půl jedné. Má jet k

Hance? Přes celé město, ráno je to odtamtud dál do práce. Ne, zůstane spát tady.

Svlékl sako, pověsil je přes idli, na ně hodil vázanku, kterou stáhl přes hlavu tak, aby neporuil pečlivě uvázaný uzel. Do koupelny se proplíil tie, jak to jen dokázal.

Hned v pondělí musím zařídit stěhování plechové skříně k Hance, říkal si, kdy uléhal na

pohovku, přikrývaje se nepovlečenou larisou. Uspoří mi to spoustu nepříjemností, kterým se teď musím vyhnout. Jen aby Venca Duek měl volné auto, vzpomněl si na podnikového dopraváka.

xxxx

Leel na hromadě plev ve staré stodole, odkud měl zadní trakt hospody jako na dlani. Byla u pozdní noc, ale v hospodě se stále jetě svítilo a zvuky harmoniky prozrazovaly, e je tam i veselo. Stranou hospody leela prodejna Jednoty, ale tu vyloučil u předem. Jednak nebylo pravděpodobné, e by tam přes neděli zůstala trba, jednak zezadu chyběl jakýkoliv vhodný otvor ke vstupu.

Přední část byla naopak celá prosklená a uvnitř zůstalo z bezpečnostních důvodů

rozsvíceno. Ze tmy by byl vidět lip, ne na obrazovce televizoru. Zato dveře na vykládací rampě zadního traktu hospody nabízely monost, kterou mínil vyuít.

Trhl sebou, protoe se kdesi vzadu ve tmě ozval nečekaný zvuk. Ztuhl napětím, ale po

chvilce si uvědomil, e to asi byla jenom kočka na nočním lovu. Otvírání dřevěných vrat,

zajitěných řetězem a visacím zámkem, by udělalo jiný rámus.

16

Konečně harmonika přestala hrát, chvíli jetě slyel nesrozumitelný hluk hlasitého hovoru, potom naráz zhaslo světlo ve vech oknech a bouchly dveře na druhé straně budovy.

A nepudeme domů a rááno, a rááno, ozval se do nočního ticha spí řev, ne zpěv.

Klucíí, de se ke mně na slivovici a na uzený, Jardova padesátka za to stojí! volal jiný hlas.

S tím musí ráno na pohotovost, říkám ti, mluvil kdosi hluboce, ne hlasitě, ale zřetelně, můe to mít zlomený …

Skupinka lidí před hospodou se jetě chvíli dohadovala, ne se rozdělila oběma směry.

Nočním tichem se dlouho nesla změ hlasů, stále se vzdalujících na opačné konce vsi.

Počkal jetě dobrou hodinu, ale vude zavládl klid. Ani psi netěkali.

Vstal, dlaněmi se oklepal od plev a tápal k otvoru v boční stěně stodoly, kudy se sem dostal.

Kdysi v něm byl asi umístěn větrák.

Uvědomil si, e venku je mnohem větí zima a vlhko. Opatrně přeel prostranství mezi

stodolou a budovou hostince. Zastavil se u traktoru, stojícího poblí rampy. Měl těstí:

Skříňka na nářadí nebyla zamčena. Vybral si silný roubovák, típací kletě a velkou

montání páku. Takto vyzbrojen vystoupil po pěti schůdcích na rampu a zastavil se u dveří.

Byly sice oplechované, ale břit roubováku se snadno dostal do mezery mezi dveřmi a

rámem. Krátké ostré trhnutí a cesta byla volná. Měl obavy, jestli dveře nebudou jitěny

zevnitř závorou, ale ukázalo se, e na tohle opatření zapomněli.

Opatrně za sebou zavřel a krtl zápalkou. Ocitl se v předsíňce, oddělené od dalích prostor dveřmi se skleněnou výplní a vzal za kliku. Bylo zamčeno, ale z vnitřní strany dveří zůstal v zámku klíč. Zápalka dohořela a k prstům.

Nač dělat zbytečný rámus a kodu, pomyslel si. Vrátil se pro nářadí, které nechal leet za dveřmi a vzal roubovák a kletě. Vysklít tabulku ve vnitřních dveřích byla pro něho práce i po tmě na necelých pět minut. Opatrně postavil sklo ke stěně, aby se nerozbilo.

Odemčenými dveřmi se dostal do místnosti za výčepem, která slouila jako příruční sklad.

17

Ve světle zápalky uviděl skříň a kuchyňský stůl s jednou idlí. Ve světle dohasínající zápalky uviděl stát na skříni svíčku. Zapálil ji a postavil na stůl. Byla přilepená na papírový pivní tácek, zřejmě tu slouila při výpadku proudu.

Místností se rozlilo luté světlo. Přistoupil k propanbutanovému vařiči, na kterém stál nízký hrnec, zpola plný jetě teplé vody. Vedle na talíři leelo est velkých vuřtů. Utrhl polovinu, vhodil do vody a zapálil plyn. Zbytek uzeniny poloil na stůl. Pohyboval se pomalu, tie, klidně a jistě. Ne se vuřty ohřály, podrobil podrobné prohlídce místnost i přilehlý výčep.

Nenael nic zvlátního, hlavně ne peníze, ale potravin, pití a kuřiva tu bylo mnoho. Přinesi si na stůl dva kartóny spart, balíček zápalek, litrovou láhev rumu, v lednici nael dvě tyče měkkého salámu, jinak byla prázdná. Uvaoval, v čem to odnese. Otevřel atníkovou skříň a nael v ní velkou igelitovou taku. Naskládal do ní kořist.

Mezitím se vuřty ohřály. Poslouil si talířkem, na který si naloil pořádnou porci hořčice a dříve, ne zasedl ke stolu si kráječem ukrojil dva krajíce chleba z načaté iky.

Kdy usedl, zjistil, e ho do kolena tlačí zásuvka stolu, kterou pod igelitovým ubrusem

přehlédl. Nevzruoval se tím a otevřel ji, a kdy dojedl.

V zásuvce byla papírová krabice od suenek, naplněná drobnými mincemi. Usmál se a

vyklopil obsah na stůl. Krabici hodil na podlahu, rozhlédl se, vstal a doel si pro láhev piva do kontejneru v rohu místnosti. Láhev otevřel ve výřezu rámu dveří, s pivem v ruce se posadil a začal třídit peníze. Kovové pětikoruny a dvoukoruny sypal do kapsy koené bundy, ostatní smetí nechával na stole. Kdy byl hotov, poplácal si naditou, ztěklou kapsu. Můe to být tak kolem dvou stovek. Dobrý zvyk, nechávat drobné v uplíku. Nemusí pret, jen kdy kape.

Vstal a doel si ke kráječi pro zbytek chleba, který umístil v zaplněné tace. V poličce nad vařičem nalezl slánky. Sebral z nich vechen pepř do papírového ubrousku. Věřil té metodě.

Pak vzal ucha taky do ruky a sfoukl svíčku. Po pamětí doel k pohovce a natáhl se na ni, taku nepoutěje z ruky.

Cítil se sytý a proviant v tace zaručoval pohodu na nejblií čas. Bylo by tak příjemné, dát si tu v teple dvacet.

V neděli stejně nemají otevřeno. Jenome, co kdy si hostinská ráno vzpomene, e

zapomněla dát buřty do lednice?

18

A lidi do kravína chodějí po čtvrté. Ne, nemá cenu riskovat. Přesune se zpátky do lesa poblí chalupy a zbytek noci přečká v seně u krmelce. Tam ho nenajdou. Usmál se při vzpomínce, jak včera v poledne na něj div nelápli, kdy prohledávali les.

Oči si u zvykly tmě. Vstal a volnou rukou stáhl pokrývku, kterou byla pohovka přikryta.

Zmuchlanou ji hodil přes rameno a tie opustil pohostinný hostinec.

xxxx

Tramistr Josef Borovička trávil nepříjemný večer. Dolo mu, e se napálil a nejhorí na tom je, e můe vinit jenom sám sebe. Za vechno můe nedočkavost a uspěchanost Jirky Ptáčka.

Koukni, má to nějakou cenu? zeptal se ho Ptáček ráno v atně a podával mu zásobník se

známkami. Ty to přece sbírá.

O Borovičkovi bylo veobecné známo, e filatelie je jeho kůň s velkým K. Říkalo se, e el ke dráze jenom proto, aby mohl zadarmo jezdit od Ae do Koic po filatelistických burzách. Vzal zásobník opatrně do ruky. Obrátil několik listů. Kdes k tomu přiel?

Přivezla to manelka od tchýně, zůstalo to po dědkovi. e prej si za to máme koupit novou televizi. Myslí, e to má takovou cenu? Nějakou cenu to má, řekl Borovička, ale jakou, to ti takhle neřeknu, musel bych to projít podle katalogu. Samé Rakousko do roku 1938, dodal, sklapl zásobník a vrátil ho Ptáčkovi. Ty to chce prodat?

Jestli to někdo koupí. A nemůe mi říct ani přiblině, kolik by to mohlo hodit?

Momentálně ti nemůu říct vůbec nic, pokrčil rameny Borovička, snad by to nějaká tisícovka mohla být, ale jestli chce vědět kolik, musí se mnou domů a podíváme se na to.

Ptáček se začal oívat.

Buď tak hodnej, vem si to a podívej se na to sám. Řekne mi to zítra. Vdy já tomu stejné nerozumím. Právě proto. Kdy se ti to dneska nehodí, tak přijde někdy jindy.

Jindy, jindy, to radi dneska. Jinak bych neusnul.

20

Odhadování se dost protáhlo, Ptáček byl jako na trní, stále se díval na hodinky a

znervózňoval Borovičku, který seděl u kuchyňského stolu. Na čisté desce leel katalog, arch papíru, na který si Borovička poznamenával hodnoty jednotlivých známek i sérií a Ptáčkův zásobník. Borovička často vytahoval plochou pinzetou známky, prohlíel jim lep, měřil

zoubkování.

Josef to je dobrý, já u budu muset jít, manelka koupila lístky do kina. Borovička si posunul brýle z nosu na čelo a odloil lupu.

Hele Jirko, neple si to s natíráním plotu! Tady na přenosti moc záleí. Koukej, ukazoval obráceným koncem pinzety v katalogu, normální cena je patnáct edesát, ale ty to tu má v rumělce, a to je osmdesát est korun, to u je rozdíl, ne? Přece nechce prodělat!

No to nechci, připustil Ptáček. A ty peníze dopravdy dostanu?

Asi těko, zklamal ho Borovička, já ti můu jenom určit katalogovou hodnotu, to je prostě cena, kterou bys zaplatil v Pofisu, kdyby to měli v prodeji. Ono ale hlavně záleí na tom, jestli to zrovna někdo shání a kolik za to chce dát. Zpravidla se prodává tak dvacet třicet procent pod katalogovou cenu, zvlá, kdy dá celou sbírku. Kdybys na to nespěchal a prodával jednotlivě podle poptávky, tak bys mohl dostat i víc, ne je v katalogu.

Hergot, copak s tím někam můu chodit a někomu nabízet, kdy se v tom nevyznám? Josef,

e mi ty známky prodá, viď? Dostane provizi!

Borovička se rozzlobil:

To ví, e ti to prodám. Ale jestli jetě cekne o provizi, hodím ti to na hlavu. Parák a bude mluvit o provizi! Kdopak myslí, e jsem?

Tak se nezlob. Copak vím, jak to chodí? A má s tím přece práci. Borovička se trochu usmál: Je to práce, ale i zábava, kdy mě nikdo nehoní. Cinknu ti, koda, e sám Rakousko nesbírám, hned bych to koupil. Je to v pěkném stavu a dost kompletní.

Ptáčkův spěch způsobil, e se Borovička nakonec sekl. Sotva podtrhl výsledek, který ani

neměl čas zkontrolovat a řekl Jirkovi, e je reálné chtít za tuhle sbírku tak osm tisic, vyskočil Ptáček jako čertík z krabičky.

No to je fantastický, to jsem nečekal, e to má takovou cenu.

21

Já jsem myslel, e si z nás tchyně dělá srandu, s tou televizí. Kdy přidám, tak budeme mít na barevnou! Heleď, jak rychle to můe střelit?

Počkej, usmál se Borovička parákově netrpělivosti, nejdřív se poptám.

Jsem ti hrozně zavázanej, teď u musím letět. Ale flaku spolu vypijeme, to se snad

neurazí.

To ví, e ne, řekl Borovička u k zavřeným dveřím.

Povaoval za astnou náhodu, kdy u zahradní branky, kterou el za Ptáčkem zamknout,

uviděl Kupce, kráčejícího zřejmě z nedělní procházky s nějakou enou. Od vidění se znali z klubu a Borovička si uvědomil, e ho v téhle končině u několikrát potkal. e by se sem přestěhoval? I kdy o něm jako o filatelistovi neměl valné mínění, věděl, e sbírá cizinu a dost nakupuje.

Dobrý den! pozdravil oba hlasitě a kdy se k němu Kupec otočil, aby odpověděl, pokračoval: U jsem si říkal, jestli jste se sem náhodou nepřestěhoval, v poslední době vás tu často vídám. Zdálo se, e Kupec je tím polichocen.

Úředně jetě ne, odpověděl a zastavil se u Borovičky, zatímco ena poodela o několik

kroků, i kdy tu u vlastně bydlím. Moje nastávající má hned za rohem vilku. Tohle je vá dům?

Borovička přikývl.

Spí domek, jsme tu jako chudí příbuzní. Ale pane Kupec, kdy vás tak náhodou vidím,

nevíte o někom, kdo by měl zájem o pěkný komplet starého Rakouska?

Říkáte pěkný komplet? V Kupcově hlase se ozval zájem. Musel bych se na to podívat.

Ale to můete třeba hned, usmál se Borovička, mám to tady doma.

Bylo vidět, jak Kupec váhá. Nakonec se otočil ke své společnici:

Na moment, miláčku, ano? V pěti minutách jsem zpátky.

Pobaveně se usmála. Zřejmě věděla, e Kupce při zmínce o známkách nic neudrí. Přikývla,

otočila se a pokračovala v pomalé chůzi.

Kupec se opravdu dlouho nezdrel.

Já myslel, e vy Rakousko nesbíráte? zeptal se, kdy prolistoval zásobník.

Nesbírám, řekl Borovička, tohle taky není moje. Poádal mě kamarád, ruí sbírku, dodal

opatrně.

22

A co za to chce, ten kamarád?

Podle Zumsteina to má hodnotu něco přes dvanáct tisíc take by za to osm chtěl.

Mohl byste mi to půjčit? Myslím, e bych měl zájem, jen si to potřebuji v klidu projít.

Ale s radostí, usmál se Borovička. Ponechal si list papíru, na kterém počítal hodnoty a

zásobník podal Kupcovi.

Vrátím vám to nejpozději zítra, ujistil ho Kupec u na odchodu, anebo zaplatím. Souhlas?

Souhlas.

Venku u byla tma, kdy Borovičku vytrhl domovní zvonek.

U chodníku stálo auto s otevřenými dvířky a u branky Kupec.

Ani neodmykejte, volal přátelsky na tramistra přes plot, hrozně spěchám. Prohlédl jsem si to Rakousko, beru to, je to v pořádku. Tady jsou peníze, přepočítejte si je podal Borovičkovi přes branku silnou obálku.

Borovička se nezmohl ani na slovo. Sotva přepočítal patnáct pětistovek a pět stokorun,

uslyel Kupcovo: Je to v pořádku?Je, řekl nejistě. Tak na shledanou!

Auto odjelo a Borovička jetě stál s prázdnou obálkou v jedné a s penězi v druhé ruce.

Takhle hladký průběh prodeje se mu nezamlouval. Neudělal snad někde chybu?

Vrátil se pomalu do pokoje a začal znovu probírat jednu poloku po druhé a srovnával je s katalogem. Konečně na to přiel, s největí pravděpodobností chybně zařadil dvě serie z roku 1934, má je tu poznamenané za dvě stě edesát korun, ale jejich skutečná cena je ke

třem tisícovkám. To je ten zatracený Jirkův spěch, proto se přehlédl a nasadil cenu z

vedlejího řádku.

Opřel se o idli. Je to jasné, Kupec na chybu přiel rychle, protoe sám Rakousko sbírá. Tak proto ten spěch. Sprosák. Jako by nestačilo, e osm tisíc u bylo v zájmu rychlého prodeje hodně pod skutečnou hodnotu sbírky, tohle se nedělá. Připadal si jako malý kluk, kterého napálili.

Rozhodl se. Od sousedů zatelefonoval Kupcovi do bytu. dověděl se jenom, e Kupec u tam

nebydlí, e přespává u nějaké enské. Nahněvaná manelka mu poradila, e jestli musí s

Kupcem nutně mluvit, seene ho nejspíe ráno v práci, ve Strojírnách.

23

Borovička poděkoval za informaci. Koneckonců, snad se tolik nestalo. Zítra má odpolední,

hned ráno zajde do Strojíren. Přinejmením bude zajímavé, jak se bude Kupec tvářit a

zjistí, e mu Borovička přiel na podfuk.

xxxx

Je to tu vechno zatuchlé, napůl lamentovala a napůl se omlouvala Kupcovi, zatímco

otevírala okenice, nerada sem jezdím. Chci tu haluznu prodat. To není chata, to je vete.

Ale Haničko, objal ji zezadu kolem ramen, to by byla ohromná koda. Kadá nemovitost teď neustále nabývá na ceně. Představ si, e jeden můj známý zaplatil sto tisíc za zruenou trafiku jenom proto, aby ji mohl zbourat a postavit si na té parcele haciendu. Stavebních míst na chaty ubývá. A podívej se kolem, tak krásné prostředí a skoro o samotě, to u je dneska vzácnost.

Malý srub se krčil uprostřed oputěného pískovcového lomu při kraji lesa nad stráňkou,

svaující se k rybníku. Chatová kolonie u hráze začínala nejméně dvě stě metrů dál. Jediná větí budova, nízké, protáhlé stavení, stála na protějím břehu.

To je pionýrák, vycítila směr jeho pohledu, o prázdninách je tam plno, ale na téhle straně o ničem nevíme. Má to tu překrásné.

Počkej, snad máme, ne? Jene a uvidí, co je vechno třeba opravit!

Prohlídka dosti zchátralé chaty netrvala dlouho. Potom jetě obeli rybník, ourali se

spadaným listím po písčité cestě a chatu zamykali u v časném podzimním eru. Ani je

nelákalo zatopit a zůstat tu přes noc.

Budeme sem muset teď občas zajet, nadhodil Kupec, kdy u seděli v autě. Ale na jaře se

do toho pustíme. S úsměvem přikývla. Materiál a řemeslníky mezitím obstarám.

Kupec se usmíval. Dostal nápad.

xxxx

Tak co, jak pokračuje, stiskl rameno nadporučíku Polákovi kapitán Javorek. Veel do

kanceláře tie, nechtěl podřízeného vyruit.

24

To se ty, ulevil si nadporučík, zahloubaný do dopisu na stole před sebou. Vůbec jsem tě

neslyel přjít. To chválím, kdy je někdo tak soustředěnej na práci, usmál se kapitán. A jak jsi daleko?

Je toho spousta a budeme si muset vyádat účetní expertízu, informoval nadporučík, který

se zabýval případem rozkrádání materiálu v okresním stavebním podniku.

Poslechni, Pavle, začal kapitán o něčem jiném, ty sbírá známky. Pokud vím, jsi taky v tom filatelistickým spolku?

To jsem, přiznal se skromně nadporučík. Neuvedl, e vlastní jednu z nejúplnějích

filatelistických tematických sbírek známek s motivem Praského hradu. Byl zvědav, kam

kapitán svým dotazem míří.

Hlavně, e o tom něco ví, mínil nadřízený, například Honza Hloek neví vůbec nic, take ty bude lepí. Kdy bude potřeba, tak mu tohle předá, píchl do papírů na stole, a ty by sis vzal známky. Copak, vloupačka do Pofisu?

Ale ne, protáhl kapitán, volal mě Jarda Vrátný, zná, vrchní celní kontrolor, e tam mají zadrovanou zasilku a vypadá to na potovní známky. A kromě toho jim doel dopis z Francie, taky se známkama a dokonce je u toho stejný odesilatel. Take by se na to měl

někdo podívat a ten někdo bude ty, protoe ses přiznal, e známkám rozumí.

Já e jsem se přiznal.. namítl Polák, ale kapitán ho přeruil:

Na celnici jsou do čtyř a i kdy to moná tak nespěchá, bylo by dobře se tam objevit jetě dnes. Na jejich spolupráci jsme si nikdy nemohli stěovat.

xxxx

Tak copak tu pro nás má, soudruhu vécéká, oslovil asi o půlhodiny později nadporučík

Polák vrchního celního kontrolora Vrátného. Je to něco váného? Čest, buď zdráv, podával

mu ruku Vrátný. Posaď se u nás. Jsem rád, e jsi přiel, pokračoval, kdy u seděli proti sobě u stolu, ví, občas nám sem pota dodá nějakou zahraniční korespondenci, kdy mají pocit, e jde o zásilky, které by nás měly zajímat.

25

Poslední dobu se nám začínají mnoit dopisy do zahraničí, které by měly projít celním

odbavením a neprocházejí. Semtam si něco prosvítíme a řeknu ti otevřeně, e z ničeho

větinou ádnou vědu neděláme. Ale pochopitelně si zaevidujeme odesilatele, aby to třeba

nebyl nějaký kanál, kterým by toho mohlo utéct po kapkách hodně. Dáváme prostě pozor.

Nic větího dosud nevylítlo, ale dnes se stalo něco mimořádného a proto jsem volal Javorka.

Dostali jsme tlustý dopis odesilatele, kterého máme v evidenci, ovem jaksi preventivně,

protoe ten chlapík své dopisy balí asi do černého ochranného obalu z fotografických papírů, take nám prosvícení nic neřeklo. Ale současně jsem dostal zásilku a to se podr z celnice v Brestu ve Francii.

Sáhl do stolu a vytáhl cizí úřední obálku, ze které vysypal jinou a strojem psaný dopis s úřední hlavičkou. Rozloil natřikrát sloený úřední papír a začal volně překládat text: Váení pánové, na naí celnici byla zadrena zásilka, určená do USA, protoe obsahovala

ceniny, jejich vývoz z Francie podléhá celnímu řízení. Protoe jsme z adresy odesilatele zjistili, e jde o občana vaeho státu, sídlícího ve vaem městě, odesíláme zásilku na vai adresu s kolegiální ádostí, abyste při příleitosti vrácení zásilky odesilatele poučili, e v zahraničí je třeba respektovat celní předpisy přísluného státu. Děkujeme za spolupráci, atakdále, atakdále.”

No, to je gól, řekl Polák.

Větí gól ovem je, e jméno a adresa toho pána, kterého máme poučit, jsou totoné se

jménem a adresou odesilatele tak neprůsvitně adjustovaných dopisů do zahraničí. Take se

nediv, e jsem se rozhodl o tom Javorkovi říct.

A co je v té obálce, posílané z Francie do Ameriky?

No, ti si s nějakým listovním tajemstvím hlavu nedělají. Obálku pěkně rozřízli a poslali nám ji nezalepenou, take ti to mohu klidně ukázat. Sáhl do obálky, opatrně z ní vyjmul tuhou, černou vloku, obsahující pečlivě sloený obdélník, ze kterého se po rozloení vyklubal celý tiskový arch příleitostných známek, vydaných k loňskému výročí básníka, v hodnotě určené prakticky jen pro sběratele.

Polák hvízdl.

Jak k tomu vlastně přiel? Takovýhle arch se dá těko koupit, vlastně by se neměl dát

koupit.

26

A kdo je odesilatel?

Dočkej času. Jsi stejného názoru, jako francouztí kolegové, e takovéhle zásilky, kdy u se posílají, by měly být řádně celně odbaveny?

To je spí tvoje věc, mě teď jako filatelistu zajímá, jak někdo můe získat takovýhle arch.

Normální sběratel, pokud je členem klubu, dostane za normální hodnotu koupit pět těchhle

známek. A e by to kupoval v Pofisu, to bych se moc divil, tam to přijde sakra draho. A pak mě bude zajímat adresát. Ten dnení dopis je určen na stejnou adresu?

Tak jedno po druhém. Adresa odesilatele i adresáta je tady na obálce, podal nadporučíkovi dopis přes stůl, ten dnení dopis je adresován úplně jinam, do NSR, četl adresu z druhé strany obálky, ,,Herrn Wilhelm Moser, Schilderstrasse 29a, 1024 Recklinghausen NSR.

Obsah ti ukázat nemůu, protoe je nerozlepený a nemám příkaz k zadrení.

Podívejme, řekl nadporučík, kdy si přečetl adresu odesilatele, toho já přece znám! Je dost populární na filatelistické burze, takový typ sběratele, co si nejdřív dobře spočítá, kolik mu to vynese. e by rozířil svoje styky i do zahraničí? Ale tohle je delikátní věc, dodal starostlivě, nechtěl bych udělat zbytečně rozruch. Ví, obrátil se na Vrátného, sám taky

známky sbírám a vím, co je to za váeň. Nerad bych někomu ukřivdil. Můe pro mě něco

udělat? Co by to mělo být?

Já bych si zatím od tebe tu zásilku z Francie vypůjčil, dneska je pondělí, tak na týden.

Pokusím se po něčem porozhlédnout. A tuhle druhou obálku, zvedl ze stolu zalepenou

zásilku, tu bys tady mohl zdret?

To půjde, přikývl vrchní celní kontrolor, nějaký drobný nepořádek při odesílání poty na sebe mohu vzít. A co s tím bude potom?

Dám ti vědět. Buď ti přinesu rozhodnutí o zadrení poty, nebo to normálně pole.

xxxx

Hele, vylez si do kabiny a posaď se na sedátko, na tom rámu nemůe za jízdy stát, před

hospodou jsou Venca s Bohouem, napomínal traktorista Krčál Jitku z kravína, která se

chtěla svézt dolů do vsi, do Jednoty.

27

Kdoe tam je? nechápala, proč má měnit ustálené zvyky.

No přece VéBé, dopravka, nevím, co tu hledají za těstí, ale stojí tam jejich pomalovanej igula. Teď jsem jel kolem.

S povzdechem se vydrápala do kabiny.

Krčál se mýlil a Jitka se to v krámě dověděla dřív, ne on, protoe se o ničem jiném

nemluvilo. Nebyla to dopravka. Vykradli hospodu.

Chachá, křičel známý rejpal, důchodce Macela.

Vykradli hospodu, zrovna kdy pomocníci vedle v logále mazali deku, to se povedlo! To by

měli vysílat v televizi! Kute, dědku, zastala se napadených Koálová, pomocníci měli

schůzi v sobotu a tohle se stalo včera …

A kdo vám to povídal, Koálová? Včera byla neděle a v hospodě měli zavříno. Hostinská

přila a dneska ráno. To se klidně mohlo stát v sobotu, tvrdil důleitě Macela.

Ale prej to byl slunej zloděj,pokračovala Koálová, říkala hostinská, e nic nerozmlátil a etě po sobě umyl nádobí… A koda je veliká? byla zvědavá Jitka.

To se zjistí a po inventuře, mínila informovaná Koálová. Hostinská povídala, e měla

natěstí trbu u sebe doma, take si s penězma moc nepomoh …

Vcelku se dalo říct, e vesnice přivítala vloupání jako příjemné vzruení a lupič-gentleman za svoji velkorysost (nechal na stole drobné) si vyslouil i přiměřenou část shovívavého obdivu, alespoň u některých obyvatel. Ne tak u vedoucího výjezdové skupiny, podporučíka Kunce.

Otisků prstů bylo jako v kadé hospodě naseto vude a na vem a byla jich taková spousta

rozličných, e měl chu to vzdát. Pes, který míval výborné výsledky, proběhl právě jenom ze skladiátka předsíňkou přes rampu a kolem hospody na silnici, kde zůstal bezradně stát.

Z toho Kunc usuzoval, e k vloupáni dolo nejspí ze soboty na neděli a stopa je stará.

Ovem tvrdit to nemohl, protoe noci jsou vlhké a mlhavé a takové počasí stačí stopu

znehodnotit za pár hodin, i kdy neprí. Krom toho jej informoval Koranda s rukou v dlaze o sobotním nezdařeném zátahu na neznámého stanaře v lese. Musel s ním obejít vechny čtyři účastníky akce, aby se podíval na nalezené věci, s nimi se ádný z nich nechtěl

táhnout na národní výbor. Podporučík se nemohl zbavit dojmu, e celá věc byla dokonale

zbacaná a e příli mnoho iniciativy amatérů jenom kodí.

28

Uloil jim vypracovat seznam veho, co zajistili a deponovat to na národním výboru. Dál

nařídil kontrolní inventuru v hostinci, kam se mezitím dostavil

zástupce z vedení Jednoty, prověřil, zda technici jsou hotoví s otisky i fotodokumentací, sklapl notes a s ulehčením nasedl do auta.

xxxx

Borovička čekal v hovorně vedle vrátnice Strojíren, a přijde Kupec, kterého vrátný zavolal do kanceláře telefonem.Promýlel si, jak začne. Rozpaků ho uetřil sám Kupec, který vstoupil skleněnými dveřmi do hovorny, rozhhlédl se a kdy Borovičku uviděl, trochu

utěpačně se usmál.

A, to jste vy! Copak tak brzy po ránu? Máte jetě něco zajímavého na prodej? Nebo budete

kupovat, kdy jste teď při penězích?

Borovičkovi se zdálo, e slyí v hlase výsměch, i kdy se Kupec tvářil zcela váně.

Vstal trochu namáhavě z nízkého křesílka u stolku.

Stala se chyba, pane Kupec. Jaká chyba?

Chyba v ohodnocení těch známek, co jsem vám včera prodal Ty dvě série z roku 1934 byly

oceněny na dvě stě edesát korun, ale jejich skutečná hodnota je hodně přes tři tisíce. On kamarád hrozně spěchal, kdy jsem to oceňoval a tak jsem udělal chybu.

Take ocenění jste dělal vy? zeptal se Kupec.

Vdy jste ale říkal, e přítel ruí sbírku a e za tohle chce osm tisíc.

Ono je to trochu jinak, pane Kupec. Můj parák, který známky nesbírá, dostal tuhle sbírku od tchýně jako přilepení do domácnosti a protoe tomu sám nerozumí, tak se na mne obrátil.

Rozumíte, je to parák, tak jsem ho nemohl odmítnout. Ale to nemá nic společného s tím, e jsem to omylem prodal o tři tisícovky levněji, ne jsem měl. A protoe u cena byla nasazena nízko, aby se to rychle prodalo, tak to je moc. Kupec zavrtěl hlavou.

Take vy jste přiel na chybu ve svém ocenění a teď se se mnou chcete ábnout o ten

rozdíl, ne? Borovička zalapal po vzduchu, ale Kupec ho nepustil ke slovu.

29

Podívejte se, aby mezi námi bylo jasno. Vy jste mi nabídl sbírku známek Rakouska za osm

tisíc, já ji koupil a zaplatil. Vím, e má vyí hodnotu a to je důvod proč jsem ji koupil, tak se to dělá, ne?

Borovička sáhl do kapsy a vytáhl obálku s penězi, Kupec ho vak pohybem ruky zastavil:

Vracet si nic nebudeme. Ostatně u to kompletní ani nemám, nechal jsem si jen to, co

potřebuju. Take se budete muset spokojit s provizí z těch osmi tisíc, vak si na své přijdete, kdy tomu ten vá parák nerozumí.

Borovička nevěřil tomu, co slyí. Konečně se vzpamatoval:

Tohle jsem od vás nečekal! To je sprosárna!

Dejte si pozor na to, co říkáte, pane Borovička, řekl Kupec stroze. Takové výrazy jsou

alovatelné!

Otočil se a bez rozloučení odeel z hovorny.

Borovička jetě chvíli stál s obálkou peněz v ruce a díval se za ním.

xxxx

Nadporučík Polák měl starosti. Nerad by míchal koníčka s profesí, dovedl si ivě představit, jaký rozruch by vzbudilo vyetřování mezi filatelisty ve zdejím městě, kde se větina těch, kteří toho koníčka pěstují, osobně zná. Na druhé straně začínal docházet k přesvědčení, e v konkrétním případě opravdu můe jít o spekulaci a nezákonné obohacování. Dopis, adresovaný do USA, který francouztí celníci vrátili, byl psán kostrbatou angličtinou a v překladu zněl:

Váený pane,

na podkladě vaeho listu Vám posílám arch nové emise sběratelských známek. Jak jste mi

vaím listem potvrdil, proplatíte mi nominální hodnotu zaslaných známek hotově v dolarech potou a to 1 US dolar za 18 Kčs. Jak jsem se z Vaí poslední zásilky přesvědčil, dolary lze posílat v potovní obálce. V pořádku jsem vai zásilku dostal. Napite mi rovně, jaký druh známek mám přítě poslat a v jaké hodnotě. Tento dopis posílám při příleitosti sluební cesty do Francie. Těím se na vá dopis.

Take jestli počítal s tím, e poslat známky z Francie je bezpečnějí, nevylo mu to, pomyslil si Polák. Jistě ho ani ve snu nenapadlo, e Francouzi chytí i to, co my občas pustíme. Ale v kadém případě je jasné, e chlapík dělá konkurenci Pofisu.

30

Jeden dolar za osmnáct korun nominální hodnoty novinky, to musí být pro zahraničního

partnera jistě atraktivní. A nejde o ádnou výměnu známek, jde o obchod za hotové, take

tahle transakce se nedá zdůvodnit sběratelskou váni. A kde to chlap bere? Pokud chce víc exemplářů známky, ne na kolik má jako člen klubu nárok, musí je koupit v Pofisu, ovem za skoro dvojnásobek nominální ceny. Pofis prostě prodává v maloobchodní ceně a sběratel má z příslunosti v klubu nárok na nákup ve velkoobchodní, tedy nominální ceně jene

jenom v počtu pěti kusů u kadé novinky. Take, kdyby to kupoval v Pofisu, tak by se mu ten dolar za osmnáct korun ani nerentoval. Chce to spočítat na konkrétním případě. Rozhodně je tu pár otázek, které je třeba zodpovědět dřív, ne doporučím dalí postup, říkal si

nadporučík. Ze zvyku vzal list papíru a tuku. Tedy za prvé, jde o spekulaci? V tomhle

případě ano, odpověděl si, ale pokud by to byl jeden jediný případ, nestálo by za to to

rozmazávat. To by spravil Vrátný pohovorem, důtkou nebo v nejhorím pokutou. Rozhodující

je tedy rozsah.

Napsal to slovo na papír. To je potřeba přeetřit. Jak? Je tu ten druhý dopis. Dejme tomu, e obsahuje také známky. Jsou dva případy hodně? Je tisíc zrníček písku u hromada, nebo a

milión? Takhle se nedá uvaovat. Ale poznamenal si jako dalí bod,zdroj získávání velkého počtu novinek . To je konkrétní otázka, kterou je mono prověřit. Jak u jednatele klubu, tak v Pofisu. Třeba jsou nějaké cesty, o kterých nevim.

Zahraniční adresy, to je dalí bod. Kde, jak, od koho. Zakrtl si trojku a čtyřku. Ty dvě otázky by měly být jasné, ne navrhne dalí postup …

Jak to vypadá, vytrhl ho z úvah hluboký hlas kapitána Javorka, byl jsi u na té celnici?

Nadporučík měl stejný pocit, jako kdy ho učitelka přistihla při opisování.

Byl. No a?

Není to jednoznačné, odpověděl nadporučík váhavě,

musím se na pár věcí jetě podívat…

Kapitán nahlédl Polákovi přes rameno:

Tady si koncipuje plán vyetřování, jak vidím, tak jaképak není jednoznačné?

To není plán vyetřování, jenom poznámky, co si chci ověřit, ne za tebou přijdu s návrhem na postup.

Javorek se pročetl Polákovým úhledným rukopisem.

31

Z tvých poznámek vidím, e se do toho stejně bude muset pustit. Jetě dobře, e sám

sbírá známky.

To je to, řekl nadporučík Polák vyčítavě. Já si zatím nejsem jistý, zda jde o sběratelské záleitosti, které mají trestný úmysl, i kdy by podstatu moná okrajově naplňovaly. A nerad bych, u kvůli sobě, vyvolal v klubu nějakou paniku.

V pořádku, pochvaloval si kapitán. Alespoň bude mít dostatečnou vnitřní zábranu a

neprovede ádnou nepředloenost. Ne, e bys jich tolik udělal, řekl skoro omluvně. Ale ví sám, kolik se v poslední době začíná rojit různých podnikavců, kteří se přiivují doslova na kde čem. Malej českej měáček je hrozně vynalézavej. Jistě bys nerad, aby si ze sběratelství jako koníčka udělal někdo prostředek nezákonných zisků.

Já to kolení snad ani nepotřebuju, ohradil se nadporučík Polák.

Take si do zítra odpoví na zakrtnuté otázky a navrhne postup.

Zítra to nebude, vysvětloval nadporučík, musím si něco prověřit na burze, ta je a v neděli, take to předloím v pondělí ráno.

Kde na burze, snad ne na Wall Streetu?

To je filatelistická burza, tam se scházejí sběratelé a ná odesilatel tam chodí pravidelně.

Scházíme se, měníme známky, prodáváme, kupujeme, závidíme jeden druhému přírůstky a

tak. Je to v restauraci Na Kopečku.

Kdybych tě nechtěl pozlobit, tak se nebudu ptát, komentoval nadporučíkův výklad kapitán.

Kdy to pokládá za nutné, prosím. Nic se snad nezaspí. Take má vlastně jetě týden na

to, abys skončil ten OSP.

xxxx

To jste, éfe, nemohl ten plecháč vyprázdnit? Takhle s tím dva nehneme! hudral řidič

savienu na Karla Kupce, jemu se podařilo zajistit dopravu k přestěhování svého pokladu na novou adresu.

To nejde, řekl kategoricky Kupec, musí se to stěhovat vcelku.

Tak to aspoň vyndejte, ne to sneseme do auta a pak to tam zas naskládáme.

Kupec zavrtěl hlavou a sáhl do náprsní kapsy. Vyňal z peněenky dvě stokoruny, jednu

podal řidiči a druhou závozníkovi.

32

S tím si přece poradíte. Nemá to ani metrák.

No, kdy jsou kalorie, tak jde vechno lip, uklíbl se hřmotný závozník, sloenou stokorunu strčil do zadní kapsy montérek a opřel se o plechovou skříň. Tak jedem, Béďo, jetě těstí, e to není v paneláku, tady jsou aspoň pohodlný schody.

Tam mají zase výtah, hrál řidič dál nespokojeného, ale chopil se práce.

Pokud jezdí, oponoval závozník, ale skříň u byla v pohybu.

Moc s tím nekejvejte, upozorňoval Kupec, kdy uslyel z nitra skříně temné bouchnutí.

Nemějte péči, éfe, ven nic nevypadne a vevnitř si to pak srovnáte, odpovídal řečný

závozník u z chodby.

Kupec rychle přelétl místnost, kam se u nemínil vracet. Pak vzal oba kufry, které stály

poblí dveří, rychle proel předsíní a zastavil se a na chodbě.

Dopadlo to dobře, uvaoval, zamykaje dveře.

Jásal předčasně. Právě nakládal druhý kufr na korbu savienu, kdy se objevila manelka.

Dosud stále manelka. Proč jen si o pět minut nepospíil!

Tak sis to nerozmyslel? zeptala se. Bylo zbytečné odpovídat. Podal jí klíč od bytu.

Bezmylenkovitě jej od něj vzala. Najednou zvedla hlavu:

A co ty druhé, od auta?

Dostane ty klíčky, papíry i pojistku. Po rozvodu.

xxxx

Přestoe práce bylo hodně, vracel se nadporučík Polák v mylenkách k záleitosti známek

tak často, a ho to vyprovokovalo k návtěvě Pofisu hned druhý den.

Pěkně vítám, oil vedoucí Jandera, kdy nadporučík vstoupil do malého obchůdku na hlavní

třídě. Ten arík jsem vám jetě nesehnal, to bych vám dal vědět. Jak se ukáe, blokuju ho pro vás!

Nadporučík přistoupil k pultu. Myslíte, e je nějaká naděje?

Ta přece umírá poslední, usmál se Jandera. A takhle na burze, nic?

Nadporučík zavrtěl hlavou. Zatím nic. Bohuel nemám čas chodit tam pokadé. Teď v neděli

se chystám. Bude velká, výroční.

33

Kdybyste měl těstí, tak mi dejte vědět, abych to pustli ze zřetele.

Nemyslíte, e by stálo za to, zkusit to prostřednictvím výměny se zahraničím?

Jandera pochybovačně zakroutil hlavou.

Víte, my se tím nezabýváme, vývoz i dovoz, to si řídí Artia, s tím nemá Pofis nic společného.

A Artia to dělá na ryze komerční bázi, vyváejí nae novinky a cizí novinky zase kupujou.

Jeden unikát vám nebudou shánět. Je taky málo pravděpodobné, e by to venku vůbec bylo.

S tím se vám zdrovat nebudou.

Take jednotlivá výměna se zahraničím, to je pouze záleitost soukromé iniciativy sběratelů?

Já se o to nikdy moc nezajímal, mám úzce specializovanou sbírku, ale kdy u o tom

mluvíme …

Jandera poskytl ochotně poučení:

Sběratelská výměna známek se zahraničím je řízena vyhlákou 17/67 Sbírky zákonů. Uloila

zřídit u klubů filatelistů Výměnné středisko, take kdy si chcete vyměňovat známky se

zahraničím, musíte být nejen členem klubu, ale jetě se také přihlásit do Výměnného

střediska. To víte, jde o hodnoty, tak aby byla evidence. Jene znáte to. Nechci nikomu lézt do svědomí, ale mívám občas pocit, e se to dělá velijak.

Má to cenu zřejmě pro ty, co sbírají cizinu, reagoval Polák na vysvětlení, pro mne by z toho nic nekoukalo. Jandera přisvědčil kývnutím hlavy.

Tak v neděli se uvidíme.

xxxx

V pátek u sice nebyla premiéra, ale jít do divadla je dosud pro někoho společenská

záleitost. Karel Kupec se cítil o dvacet let mladí, ne dokládal jeho křestní list.

V tmavoedém obleku a viháckém převlečníku se lehce dotýkal loktem Hanky. li spolu

zavěeni podvečerním městem a Kupec proíval pocit pýchy. Jak jim to sluí! Hanka měla

módní plá, vkusně vybrané a barevně sladěné střevíčky s kabelkou, perfektně upravený

účes, ale to hlavní dosud mladě zářící obličej.

V divadle nebyl u léta. S Marií se mu chodit nechtělo. Byl proto příjemně vzruen

atmosférou i představením Shakespearova Večera tříkrálového. Kdy o přestávce korzovali

ve foyeru a potkávali známé, zdravil decentní úklonou.

34

I Hana tu a tam odpověděla někomu na pozdrav. Vtom je uviděla Marie Kupcová. Zůstala,

jako kdy do ní vrazí nů. Do divadla ji vytáhla sousedka, která la na představení s

podnikem, kde pracovala. Přemluvila Kupcovou, e si potřebuje odpočinout od starostí, přijít na jiné mylenky a dostat se mezi lidi, a Marie povolila. A zatímco sousedka stála u bufetu frontu na kávu, la se Kupcová projít.

Nechtěla věřit vlastním očím. Karel! S ní! V divadle, veřejně! Kdy vyvedl Marii do divadla?

Snad nikdy. Kdy byly děti malé, neměli je kam dát. A pak, kdy dospěly, začal se rodině

vzdalovat, na Marii mu nezáleelo, zajímaly ho jen známky.

Marie ucítila v očích slzy lítosti i hněvu.

Otočila se na podpatku, vrátila se k překvapené sousedce a sdělila jí, e se jí udělalo

nevolno a musí domů. Nic dalího nevysvětlovala a s lístkem od atny v ruce se prodírala

proudem lidí, které zvonění volalo zpět do hleditě. Nejasně si uvědomovala, e jestli ji v poslední době naplňoval pocit bolesti a nezasloueného ublíení, tímhle okamikem se změnil v nenávist.

Kupec Marii nepostřehl a tak mu nic nekalilo dobrou náladu. Po divadle se s Hankou zastavil ve vinárně u Zeleného lístku. Po dlouhých letech se dokonce odhodlal jít na parket a začal předvádět Hance, také u rozjařené vínem, jak se před třiceti lety tancoval Holanďan.

Taxík je odvezl domů dlouho po půlnoci.

Tak co, vynahradil jsem ti tu premiéru? zeptal se, opíraje se o rám dveří Hančiny lonice.

Byl to fantastickej večer, ty jsi byl taky fantastickej. Přítí týden zase někam půjdeme, ano?

Ano. Prohrábl jí vlasy a prudce objal.

xxxx

Malý Fiat 600 D se hbitě proplétal městským provozem. Inenýr Petr Vrzal, vedoucí

technického odboru Kovopodniku, jezdil na chalupu často a rád. Koupil ji od národního

výboru před sedmi lety jako odúmr a převzal v naprosto dezolátním stavu. Postupná oprava a obnova do původní podoby ho naplňovala uspokojením.

35

Na chalupě strávili s manelkou čtyři poslední spokojené dovolené a teprve letos zatouili po změně. Vyjeli si k moři, take jejich venkovské sídlo osiřelo. Aspoň si to mysleli. Při první návtěvě chalupy po dovolené, natěstí bez manelky, zjistil, e v domě hospodařil nezvaný host. Nejen e zmizely vekeré zásoby, i konzervovaná sklizeň celého léta, ale bez rozpaků uíval obou postelí a to v atech i botách.

Vrzal byl okován. Zdálo se mu, e nezvaný vetřelec tu dokonce snad jetě někde je,

protoe stopy jeho pobytu vypadaly tak čerstvě, jako by vůbec neodeel.

Trochu v panice nechal vechno včetně batohu, který při vstupu poloil na podlahu u dveří a odjel hlásit vloupání. Přestoe byl pátek večer, výjezdová skupina vyrazila hned, zejména, kdy se netajil podezřením, e stopa musí být jetě čerstvá. Potvrdilo se to ostatně na místě: Přivezený batoh s potravinami i odloená bunda zmizely.

Pátrání vak skončilo neúspěně. Pes, který zachytil stopu a hnal se po ní k lesu, si u potoka čichl pepře a byl vyřazen.

Výjezdová skupina pořídila příslunou dokumentaci a vyhotovila protokol. Vcelku

jednoznačně konstatovali, e jde o běný případ krádee vloupáním do rekreačního objektu

a pokud je majitel pojitěn, nemusí se příli znepokojovat. Náhradu kody vyřídí pojiovna a pachatele dříve nebo později dopadnou.

Jako by se věc dala vyřídit finanční náhradou kody. Vrátil se zpátky do města, k velkému překvapení manelky, která se po jeho odjezdu pustila do generálního úklidu bytu v naději, e bude mít klid. Kdy druhý den, za denního světla a u duevně připravená na pohromu, hodnotila její následky, neubránila se slzám. Vechno, čemu celé léto věnovala tolik práce a potu bylo zničeno, zlikvidováno, znehodnoceno. Nezůstala ani jediná sklenice kompotu, ani láhev okurek.

Vyívané selské přehozy, které pracně sháněla, pouíval místo ručníku a občas si z

některého utrhl kus, patrně na onuce. Starý bajonet, pár rodokapsů a tábornická sekera v

koeném pouzdře, který sem neznámý dotáhl z návtěvy některé jiné chaty, znamenaly

chatrnou náplast na způsobenou kodu.

Tady nemůeme spát dřív, dokud nebude jistota, e toho chlapa chytili a e se sem nevrátí, prohlásila, kdy vynáela peřiny vyvětrat na zahradu. Nebudu to radi ani převlékat.

36

Marně ji přesvědčoval, e bezpečnost soudí, e není pravděpodobné, aby se zloděj vrátil na místo, kde u byl odhalen. Budoucnost bohuel ukázala, e manelka měla pravdu i přesto, e na dveře připevnil ocelovou petlici, do které zavěsil mohutný visací zámek. Při přítí návtěvě zjistil, e zámek zůstal sice neporuen, ale uvnitř chalupy jsou znovu stopy po nezvaném obyvateli. Nedalo příli práce zjistit, kudy se dostal dovnitř. U se nezabýval

uklízením po hostovi, ale vymýlel, jak mu napřítě znemonit vstup. Při následujících

návtěvách se přesvědčil, e opatření byla nedostatečná.

Pochopitelně hlásil opakovaná vloupání. Byl ubezpečen, e místní přísluník SNB i členové Pomocné stráe VB z okolí dostali za úkol věnovat objektu pozornost, jene takovou chalupu na samotě nemohou hlídat nepřetritě.

Pokadé přijíděl s nadějí, e buď u mezitím lumpa chytli, nebo změnil působitě. Zatím se nikdy přání nesplnilo. Manelka u téměř rezignovala a sám by dnes také raději zůstal ve městě, ne aby zjioval, co jim zase neznámý provedl. Ale čas nečeká a bylo jetě třeba

před zimou zrýt poslední kus zahrádky.

Červené autíčko se zakolébalo po polní cestě a zastavilo u dřevěných vrat do dvora chalupy.

Inenýr Vrzal vystoupil a odemkl branku. Vzal z auta taku s obědem a veel dovnitř. Očima přelétl dvorek. Vypadalo to, e vechno zůstalo tak, jak to posledně opustil. Nijak se neukvapoval v úsudku, v poslední době se zdálo, e neznámý s víkendovými návtěvami

majitele počítá a e se dokonce snaí, aby majitele příli neprovokoval. Minule po sobě

dokonce zastlal postel a neumyté nádobí naskládal do dřezu.

Uvnitř chalupy se potvrdilo, e opatrnost v úsudku byla na místě. Celou minulou neděli řezal a típal dříví, aby se s tím tentokrát nemusel zdrovat, mohl zatopit v kachlových kamnech a v klidu pracovat na zahradě. Hromadu krásně natípaných polen, ze které ho bolela záda a do středy, pečlivě vyrovnal v roubené kuchyni u pícky. Teď tu nezbylo ani poleno.

Tak to teda ne, zařval do prázdné místnosti. To teda ne, tímhle sis to pohnojil definitivně. Já ti jetě ukáu, kdo je tady pánem!

x xxx

37

Velká burza se neodbývala v klubovně v prvním poschodí, jako burzy obyčejné, ale ve

velkém sále restaurace Na Kopečku, v jejím domě měla pobočka Klubu filatelistů sídlo.

Dlouhé restaurační stoly, pokryté bílými ubrusy, sraené do řad ve směru délky sálu, byly u v devět hodin úplně obsazeny. Prodávající, kteří si tyto výstavní plochy zakoupili, rozloili kadý na svém místě nejen zásobníky, volné listy a krabice se známkami, obálkami, aríky a dokonce i pohlednicemi, ale také vývěsky a poutače a oznámení, co pozoruhodného se nabízí nebo hledá.

V půl desáté byl u sál nabit. Ti, co sami nevystavovali, ale přili hlavně prohlíet nebo kupovat, se tísnili mezi stoly. Prohlíeli, hodnotili, vyměňovali, smlouvali a kupovali. Větina filatelistů se navzájem znala alespoň od vidění. Ale přilo i hodně přespolních, dík tomu, e burza byla Velká.

Nadporučík Polák dorazil brzy po deváté a ne se sál úplně naplnil, měl čas prohlédnout si nabídku. Arík, který u dlouho hledal, sice nenael, ale zato narazil na protichůdné meziarí Hradčan z roku 1918 od Muchy. Objevil je v nabídce přespolního vystavovatele, jemu se do sbírky nehodilo a měl je nastrčené v zásobníku různých rarit, určených k výměně nebo prodeji. Polák je získal za velice uspokojivou cenu a nejraději by odspěchal domů, aby si je hned zařadil. Jene účel dnení návtěvy burzy by tím byl splněn jen zpola. Do druhé poloviny úkolu se mu příli nechtělo.

Kluboví kolegové věděli, e je přísluníkem Bezpečnosti. Polák musel předpokládat, e

vetečnějí dotazy, které by jinému proly bez povimnutí, mohou být od něho povaovány

za sluební.

U vchodu do sálu se potkal s vedoucím Pofisu Janderou.

Tak co, pane Polák, měl jste úspěch?

Měl, ale v něčem jiném, ne jsem čekal. Arík jsem tu nikde neviděl, vy ano?

Ale kde, zrovna jsem na vás myslel. Poptávka se tedy neruí? Neruí. Podívejte, co jsem

sehnal. To je pěkné, řekl Jandera, prohlíeje meziarí zasunuté v havidce. Co jste za to dal?

To vám raději neřeknu, musel byste se jako státní obchod červenat. Ale poslyte, chtěl jsem se zeptat, prodáváte v obchodě celé archy novinek?

38

Jak to, archy? Jandera byl zmaten otázkou, která odbočila od tématu. Celé archy přece

nikdo nesbírá, já se nepamatuju, e bych někdy něco takového prodal. Proč se ptáte?

Ale, zamlouval otázku nadporučík, tuhle jsem viděl u známého velký arch loňské novinky,

dokonce vázanou hodnotu, tak mne to jenom napadlo. To musel koupit někde jinde, řekl o

poznání chladněji Jandera a rychle se rozloučil. Polák si uvědomil, e sice získal informaci, ale nemohl se zbavit pocitu, e předpoklad o nedůvěře, kterou jeho otázky mohou vzbudit, byl oprávněný. Začal se pomalu přesouvat v zástupu zájemců k místu, kde viděl za stolem

Karla Kupce. Zaplatil si zřejmě dvě místa, protoe byl u stolu sám, po obou stranách obloen stohy zásobníků a katalogů. Kupující jevili zájem. Dva z nich právě prohlíeli společně jeden zásobník. U kadé série nebo známky byl pečlivě zaloen lísteček s cenou. Dalí zájemce jim nahlíel přes rameno.Připojil se k němu. Spatřil list plný novinek, nebo alespoň

relativních novinek Rakouska. Pokračovaly i na dalím listu, který oba prohlíející rychle obrátili, ale u třetího se zastavili a vybírali známky Belgie.

Nadporučík se obrátil ke Kupcovi: Nemáte nějaké NSR?

Kupec na Poláka pohlédl. Vytáhl mlčky jeden ze zásobníků po své levici a podal ho.

Nadporučík zvolna listoval silným svazkem. Byla tu celá řada sérií, vydaných v NSR v

loňském roce, aríky, obálky prvního dne, nabídka opravdu impozantní. Vechno pečlivě

oceněno. Polákovi se zdálo, e ceny jsou vzhledem k nominálním hodnotám, vyznačeným

na známkách, velmi rozumné, nedokázal se ale přesně orientovat, protoe sám NSR

nesbíral.

To jsou ceny podle katalogu? zeptal se Kupce.

Ano, prosím. Podle Michela a jak vidíte, ve velmi solidním přepočtu, osm korun za západní marku.

Polák poděkoval a vrátil zásobník. Zamyleně se proplétal dál mezi stoly. Osm korun za

západní marku. To není opravdu mnoho. V Pofisu vychází taková marka přes deset korun.

Jisté je, e ceny Pofisu jsou maximální, pokud mají dost exemplářů na skladě, nikdo je

nemůe prodat drá, pouze levněji, aby nabídka pro kupujícího byla zajímavá. Kadý chce

koupit co nejlevněji.

40

Po schodech směrem ke klubovně zahlédl jednatele Nováka. Stejně s ním chtěl promluvit.

Zastihl ho v rozhovoru s pokladníkem. Oba zářili, burza se vydařila, návtěva byla větí, ne čekali. Asi k tomu přispělo i patné počasí.

Polák počkal, a si jednatel vyřídí záleitosti s pokladníkem.

Tak jaká je nálada v kulise, abych mluvil burziánsky, zeptal se, kdy jednatel osaměl.

Vidíte, je to dobré. Lidí jako máku. Burza se povedla.

Povedla, přitakal Polák. Já jsem sice nesehnal, co jsem hledal. Ale nakoupil jsem aspoň

něco jiného…

No prosím.

Mám k vám dotaz, soukal ze sebe Polák, nedolo v poslední době k nějakým změnám v

novinkové slubě? Já dost pauzíruju a nemám čas vechno sledovat.

V novinkové slubě? podivil se jednatel, o ničem nevím. Jak to myslíte?

Jestli třeba není moné odebrat víc, ne pět známek jedné emise novinky, upřesnil Polák.

To tedy v ádném případě, zavrtěl hlavou jednatel.

Prostě to nejde. Víte, pokračoval, oni to někteří asi obcházejí, přihlásí manelku, nebo děti, take mají nárok na novinky dvakrát nebo třikrát. Těch sto procent proti Pofisu láká, to je málo platné. Myslel jste nějaký konkrétní případ?

Polák zavrtěl hlavou.

Viděl jsem celý tiskový arch vázané hodnoty pohromadě, tak mne napadlo, jestli existují

nějaké výjimky…

Oficiálně to moné není, řekl jednatel, ale stát se to asi můe. Víte, e tuhle funkci nedělám dlouho, ale zdá se mně, e v novinkách není pořádek. Myslím, e vcelku nezáleí na tom, jestli někdo přihlásí manelku, nebo kluka, ale nic se nesmí přehánět, řadu členů, kteří

novinky odebírají, tu člověk nikdy nevidí.

Myslíte mrtvé due?

Jednatel pokrčil rameny.

To nikomu nedokáete. Bere prostě novinky pro své známé, jsou řádnými členy, mají

zaplacené příspěvky.

Novinkář to vítá, nemusí se patlat s trháním archů.

Ale tomuhle udělám rázný konec.

Jak? Napřesrok se dávají nové legitimace. Tak kadého vyzveme, aby si ji přiel vyzvednout osobně, ádné zastupování.

41

A také se znovu přihlásí do novinkové sluby. Papíroví členové automaticky vypadnou.

A co kdy někdo opravdu nebude moci přijít?

Tak přijde jindy, nic se nestane. Pořád lepí, ne podporovat různé obchodníčky. Teď je ale na mně, abych se zeptal, jestli máte na mysli někoho konkrétního.

Ne, nemám, odpověděl rychle Polák. Ale prostě se o některých členech ví, e je na

známkách nejvíc těí peníze. Sotva někde umře sběratel, jsou u pozůstalých dřív ne

funebráci. Takový přístup nemá podle mého s opravdovou filatelií nic společného.

V tom s vámi naprosto souhlasím, řekl váně jednatel.

xxxx

Nadporučík Dvořák byl velice překvapen, kdy u něho v neděli večer zazvonil inenýr Vrzal.

Znali se u mnoho let, jetě v ZD, chodili do jedné třídy a vyrůstali ve stejné ulicí. Kdy se někde náhodou potkali, zastavili se spolu na pár slov, ale jetě se nestalo, e by jeden druhého navtívil doma.

Pojď dál, Petře, zval nadporučík návtěvníka, co se prosím tě, stalo, e jsi mě nael?

Inenýr Vrzal byl malinko v rozpacích:

To ví, Bohouku, člověk ví o známých, jenom kdy od nich něco potřebuje, omlouval se ve

dveřích. Nechci zdrovat, snad bychom to mohli vyřídit tady…

Určitě, řekl Dvořák, určitě budeme stát tady na schodech, kdy ses ke mně poprvé v ivotě dostal.

U kávy, kterou jim paní Dvořáková přinesla do pokoje, se inenýr Vrzal svěřil nadporučíkovi Dvořákovi, jaké má trampoty s chalupou.

Nejvíc mě natval, e mi spálil dříví. Já ho dostat v tu chvíli do ruky, tak snad … končil vyprávění. A tak jsem si vzpomněl na tebe. Jse pořád jetě u policie?

U Bezpečnosti, opravil ho Dvořák. Policii nemáme. Promiň, Bohouku.

Prosím tě. No a kde má tu svoji chalupu? Říká se tam Na holičkách, u Mareovic, asi

dvacet kilometrů odtud. Jistě to zná. To u je ale v sousedním okrese, viď?

42

A to vadí?

Není to u ná rajón. Proto taky nic nevím o té výjezdovce a tak. Nevadí. Mohu si vyádat informaci, máme u taky pár hláení o vloupačkách do objektů na naí straně té rekreační oblasti. Take ty si myslí, e ten chlápek vdycky počká, a odjedete domů a zase vleze

zpátky do chalupy?

Jsem o tom přesvědčen. Myslím, e kdybychom tam zajeli některý večer v týdnu, určitě ho

přistihneme. Tak tam spolu zajedeme. Ale tento týden to nepůjde,mám dosaitelnost. Hodilo by se ti to od přítího pondělka?

Inenýr Vrzal přiel domů náramně spokojen. Tak co, dověděl ses něco od toho Dvořáka?

Zeptala se manelka a tvářila se skepticky. To ví, e dověděl, myslím, e se ten fantóm

naí chalupy brzy přestěhuje do lochu.

xxxx

V pondělí se nadporučíku Polákovi proti vem zvyklostem vůbec nechtělo do práce. Táhl se

jako svázaný a zdálo se, e očima počítá kostky v dlaební mozaice. Promítal si v hlavě

budoucí rozhovor s kapitánem Javorkem. éf rozhodne co dál a Polák si to rozhodnutí

dovedl představit. Samozřejmě, e by bylo alespoň teoreticky moné rozhodnutí ovlivnit

zmírněním významu některých informací, právě tak, jako by bylo moné poádat, aby

Javorek dal tu práci někomu jinému. Ale první by bylo proti profesionální etice a druhé by zase znamenalo, e by se s tak vysoce specializovanou záleitostí, jakou je sbírání známek, musel zabývat nefilatelista. To by bylo na kodu nejen vlastnímu vyetřování, ale moná i věci samé. Nadporučík byl ve psí náladě a přestoe vyel z domu ve stejný čas jako jindy, přiel do kanceláře o dobrých pět minut pozdě.

Sháněl tě starej, oznámil hned ve dveřích nadporučík Dvořák, ptal se, jestli nejse marod.

Říkal to nějak divně. Polák hodil aktovku na stůl a plá přes idli.

Tak kdyby mě sháněl, e jsem el k němu.

Nadporučík Dvořák se za svým kolegou udiveně podíval. Tenhle vtip mu nedoel.

xxxx

43

Nadporučík Polák se u kapitána Javorka zdrel skoro hodinu. Podál mu zevrubnou informaci

o tom, co se dověděl v Pofisu i na burze, zmínil se o moných zdrojích nadměrných nákupů

novinek vydávaných známek, o připravovaných opatřeních v Klubu filatelistů proti zneuívání mrtvých duí i o tom, jak rád by poádal, aby případ byl svěřen někomu jinému, protoe na jedné straně musí zůstat objektivní a na druhé straně, jako filatelista a člen klubu, cítí určité zábrany.

Kapitán Javorek rozhovor uzavřel:

Ví, Pavle, já si tvého postoje váím, to neříkám jenom tak. A abychom neudělali z komára velblouda, zkusíme jetě něco, říkal jsi, e ti na celnici drí do dneka ten druhý Kupcův dopis, adresovaný do NSR. Já to projednám s prokurátorem a prohlédneme si, oč jde. Jestli v tom nic nebude, myslím nic, co by ukazovalo na větí věc, tak se spolehneme, e si filatelisté udělají pořádek sami. Necháme to zatím být, pokud se nevyskytne něco nového.

Tak jak jsi se rozhodl? přivítal nadporučíka Poláka vrchní celní kontrolor Vrátný.Mám to

pustit, nebo si to vezmete?

Zatím si to vezmu, řekl nadporučík. Usnesení o zadrení zásilek ti doručím jetě dneska,

starej to projednal s prokurátorem. Ne ho dostane oficiálně, prosím tě, abys mi toho Kupce pohlídal. Odesílané i přijímané zásilky, pokud půjdou přes vás. Pota to dostane samosebou také.

Posaď se, vybídl nadporučíka vrchní celní kontrolor. Chce se do toho hned podívat?

To ví, e chci. Bude hodně záleet na tom, co dopis obsahuje. Je to vlastně podklad pro

rozhodnutí, co dál. Můu to otevřít u tebe? Sepsali bychom hned záznam o obsahu, alespoň

nebudu v podezření, e jsem s tím po cestě nějak manipuloval, zasmál se.

To se rozumí samosebou, přikývl Vrátný. Podal nadporučíkovi ozdobný nů na rozřezávání

obálek.

Nadporučík opatrně zasunul kulatou pičku do malého otvoru při horní části chlopně obálky a čistě ji po délce rozřízl. Trochu ji rozevřel, pohlédl dovnitř a nakonec dvěma prsty vytáhl sloený černý kopírovací papír, ve kterém byl zabalen vlastní obsah zásilky.

A hele, kopírák, řekl Vrátný, který mezitím vstal a postavil se za nadporučíka. Já jsem si myslel, e to bude krycí list od fotopapírů, s tím jsem se u setkal.

44

Tohle je jednoduí. Kopírák je kdekoli po ruce.

Nadporučík Polák mezitím rozprostřel sloený kopírovací papír na psacím stole. V kopíráku se skrýval bílý dopisní papír, popsaný strojem pouze po jedné straně. Uvnitř dopisu byl zabalen igelitový sáček, pečlivě zatavený. Rozeznali v něm několik průhledných,

umafánových pouzdérek.

Nemá tady nůky? zeptal se nadporučík vrchního celního kontrolora.

Obdrel je a pečlivě rozstříhl zatavený okraj igelitového sáčku. Vysypal na stůl umafánová pouzdérka. Skládal je před sebou na stole do čtyř řad a vrchní celní kontrolor se zájmem přihlíel.

Tak tohle je estnáct úplných sérií novinky, která vyla teprve před čtrnácti dny, konstatoval nadporučík Polák, kdy byl s prací hotov. Čtyři série ve čtyřblocích. Jinak se taky dá říct nákup víc ne tří sběratelů, pokud to bylo získáno přes novinkovou slubu.

Jakou hodnotu to představuje?

Nadporučík přeběhl obrazec očima:

V nominální hodnotě tak ke třem stovkám, jsou to dost vysoko nasazené známky, v Pofisu

bys za ně dal dneska u dvakrát tolik.

V kadém případě je odesilatel povinen takhle cennou zásilku celně deklarovat, řekl Vrátný, a to odesilatel neudělal. Nehledě k tomu, e jde o potovní známky, kde se styk s cizinou řídí jetě zvlátními předpisy.

Nadporučík Polák u mezitím četl strojem psaný dopis. Byl stručný a v němčině.

Váený pane,

zásilku jsem v pořádku obdrel. Zasílám vám dle dohody čtyři série právě vydané novinky ve čtyřblocích. Tím je Vae pohledávka za poslední zásilku vyrovnána a zbývá z Vaí strany rozdíl 65,- Yfrs, který vyrovnáme při Vaí přítí zásilce.

Srdečné zdraví

Karel Kupec.”

Co to je, Yfrs, zeptal se Vrátný.

Nadporučík Polák si v tu chvíli uvědomil, e je to první snad z tisíce otázek, týkajících se filatelistické problematiky, které bude muset v nejblií době vysvětlovat.

45

To je katalogový frank. Francouzskej, nebo výcarskej?

Vlastně ani to, ani ono. Je to frank, uváděný ve francouzském katalogu potovních známek

Yvert a Tellier, ale rozhodně se jeden tam uváděný frank nerovná francouzskému franku,

kterým se platí. Hodnota tohodle Yfrs je závislá hlavně na nabídce a poptávce potovních

známek. Některé známky se prodávají za víc franků, ne je v katalogu uvedeno, jiné za míň.

Při směně se ale filatelisti můou dohodnout, e si známky budou vyměňovat v nějakém

kursu, který je ve vztahu k určitému katalogu známek a nemusí to být zrovna Yvert.

Například si můou říct, e jeden Yvert-frank bude pro československé známky, které tam

ostatně nejsou vůbec uvedeny, pětikoruna. A pak si můou v takhle sjednaném kursu měnit

novinky, které v katalogu vůbec nejsou.

Ty tedy říká, e katalogové franky nemají ke skutečným frankům ádný vztah?

Ale to ne, snaím se jen vysvětlit, e skutečná hodnota můe dost kolísat. Skutečnou trní cenu známek to vyjadřuje s velkou přesností jen u klasických známek, u takových, které byly vydány dřív a jsou u dlouho ve sběratelském oběhu. Tam, alespoň v době vydání katalogu, se jeden katalogový frank rovná franku skutečnému. Je ti to jasné?

Vrchní celní kontrolor Vrátný si dal na čas, ne odpověděl:

Je mi jasné a jsem velice spokojen, e se těmi franky, co jsou franky a nejsou franky, bude zabývat ty a ne já.

xxxx

Nadporučík Polák skončil svůj referát o návtěvě celnice a kapitán Javorek si zamyleně

pohrával s prázdnou obálkou, její obsah leel před ním na stole.

Tak je to, myslím, jasné, ne? Bude se do toho muset pustit, rádnerád.

Nadporučík přikývl.

Kapitán shrnul papíry zpátky do obálky a podal ji nadporučíkovi.

Nebude to jednoduché. Má to nějak promyleno?

Polák zavrtěl hlavou:

Zatím jsem o tom moc neuvaoval. Moc ne, tedy trochu. Kam jsi se dostal?

46

Bude se muset postupovat ve dvou rovinách. Nedovolený vývoz a dovoz, to za prvé. A

spekulace. Obojí se neobejde bez náročného dokazování.

Budeme si muset vyádat domovní prohlídku, zajistit materiál a provést expertizu. Záleí na tom, jak mnoho dokladů o styku se zahraničím si uschovává a také na charakteru jeho sbírky známek, protoe a je to jaký chce keftař, je to i filatelista a nějakou základní sbírku jistě má. Jestli zahrnuje vechno, co shání i venku, pak by nám z té spekupace mohl utéct. A jestli toho má hodně, a to asi má, pak se z toho můe vyklubat záleitost, se kterou si

neporadíme ani za půl roku.

Nestra. Z toho, cos řekl ale vyplývá, e bude nutná vazba.

Rád bych se tomu pokud mono vyhnul.

Nebude mono, řekl kapitán. Sám praví, e je tu velké mnoství okolností, které si to přímo vyadují.

V průběhu vyetřování by mohl celou řadu skutečností poopravit, zfalovat, mohl by

případně zničit i některé doklady, mohl by… Zná to přece, nemusím ti vykládat banality, se kterými se setkáváme v kadém případě hospodářské kriminality. Proto je jasné, e se bez vazby neobejdeme.

Nadporučík Polák sebou zavrtěl na idli:

Já vím, j e n  e … vazba má přece jenom značný společenský dopad, co si budeme povídat.

Na druhé straně je jasné, e jinak bychom si hrozně zkomplikovali ivot a kdoví, jestli by vůbec stálo za to se do toho poutět. Myslel jsem, e mne napadne nějaká alternativa, ale nenapadla. Budu respektovat tvůj názor, soudruhu kapitáne.

Javorek se zatvářil nesouhlasně:

To není jen můj názor, to nech je taky tvůj názor. Vyplývá ze zákona.

Nadporučík Polák přikývl.

Pak je tady jetě druhá věc: Neoprávněný odběr velkého mnoství novinek za nominální

ceny. To je zatím jenom podezření, které bude nutno dokázat. I s tím, e se odběr děje ze spekulativních důvodů. Bude třeba zjistit, na které lidi novinky bere a vechny je vyslechnout.

Protoe pokud bych se mýlil a Kupec jim je opravdu předával, lo by o naprosto nevinnou

přátelskou výpomoc. Je v tom spousta rizik.

Vidím, e největí riziko by bylo, nechat ho v průběhu vyetřování běhat na volné noze.

47

Bez vazby by v celém tomhle propletenci navařil takovou bramboračku, e by se v tom

nevyznal u nikdo. To vyplývá přímo z toho, co říká. Podívej se, tady nic neuspěcháme, ani nezmekáme. Ne to spustí, připrav mi v hrubých rysech plán vyetřování, projdeme to podrobněji. Současně taky udělej návrh rozhodnutí o zadrení a návrh rozhodnutí o domovní prohlídce. Jo, taky rozhodnutí o zadrení korespondence. Prostě si to vechno do detailu připrav. Dnes je úterý, dokončuje jetě ten OSP, tak v pátek ráno abych to tu měl, ano?

Udělal si poznámku do stolního kalendáře. Já si také jetě něco ověřím.

xxxx

Kapitán Javorek seděl v kavárně nedaleko budovy okresního soudu u malého stolku pro dva.

Přes kouř cigarety pozoroval trochu napjatě svého společníka, vyího, tíhlého, asi

padesátiletého mue s proedivělými vlasy, který právě pokládal álek kávy zpátky na

talířek.

S prokurátorem Brázdou se dobře znali u léta. Kapitán věděl, e doktor Brázda je ve svém povolání velice zodpovědný, a puntičkářský, důsledně trvá na pečlivém doloení kadé maličkosti, neuspokojí se s ádnou sebelogičtěji vyhlíející hypotézou, pokud je to jen

hypotéza a nikoli nezvratně doloený fakt. Doktor Brázda přiváděl často na pokraj zoufalství řadu vyetřovatelů tím, e jim vracel spisy, které mu předávali jako uzavřené, k dalímu doetření a přezkoumání a téměř nikdy si přitom neodpustil jedovatou poznámku. Kdy ale

konečně spis převzal, nebylo u dalích potíí ani stíností při řízení před soudem. Snad proto k němu Javorka poutal jistý druh přátelství a potřeboval-li nepříli často nějakou konzultaci s prokuraturou, obracel se vdycky na

doktora Brázdu. Zvykli si scházet se tady v kavárně, na neutrální půdě a pozval-li kapitán Javorek doktora Brázdu na kávu, věděl u prokurátor, odkud vítr fouká.

Tohle je opravdu zajímavé, řekl doktor Brázda, kdy postavil álek a otřel si ústa átkem, vraceje se v mylenkách k problému, se kterým ho kapitán seznámil.

Myslím, e do toho musíte sáhnout. Mohla by to být, a po tom, co jsem od vás slyel nejspí bude, dalí forma hospodářské kriminality, kterou jsme u nás na okrese dosud neměli. Musel jste si toho vimnout sám, pokračoval, poruování zákona v hospodářské oblasti začíná výrazně převyovat vechny ostatní druhy trestné činnosti a to se k nám dostane jen zlomek případů, které se skutečně odehrají.

48

Rozkrádání majetku, jeho zneuívání, neoprávněné obohacování, úplatkářství, prostě

koumáci hledají kadou cestičku, kadou skulinku a nacházejí. A ve větině případů jakoby to nikoho nepálilo. Snad si myslí dneska ty zítra já. Motivace bezpracného zisku je silně zakořeněná. Ne, tohle nemůete nechat běet.

Neměl jsem v úmyslu, nechat to běet, usmál se kapitán, jenom se mi zdá, e to bude velmi komplikovaná záleitost a chtěl jsem znát vá názor. Bude to jistě dlouho trvat, vzhledem ke zvlátní specifice předpokládané trestné činnosti. Jsou-li nae podezření odůvodněná, to se dozvíme a po provedení domovní prohlídky, po jejím vyhodnocení expertem. Taky vazba bude zřejmě nezbytná.

Teď se usmál prokurátor:

Tak o to vám jde předevím. Tuil jsem, e to nebude jen nezávazná konzultace. Připravte si důkladně vechno a polete s tím někoho za mnou.

Zatím to rozpracováváme u nás, nerad bych se ukvapil. Počítám v pátek, nebo nejpozději v

pondělí. V pořádku.

xxxx

V pátek ráno předloil nadporučík Polák kapitánu Javorkovi tenké desky, obsahující několik dokumentů, základ spisu, který bude od této chvíle narůstat. Kapitán sloku otevřel.

Plán vyetřování, četl záhlaví prvního listu, za prvé Příprava realizace případu.

Ta je prakticky v běhu, doplnil nadporučík Polák.

Ovem druhý bod, Zahájení a vznesení obvinění, je zatím bez data.

V pořádku, to doplníme na závěr. Toté platí o dalím bodu Usnesení o domovní prohlídce.

Ten čtvrtý bod Usnesení o zadrení zásilek, bychom ale měli uspíit, aby něco neuteklo.

Nemělo by, celníci to hlídají u od pondělka, ale je potřeba uvědomit i potu.

Necháme to vechno najednou, rozhodl kapitán.

49

Co je tu dál?

Zadrení, výslech, protokol o domovní prohlídce, daktyloskopování, fotografování. Běná

rutina. To by bylo pro první fázi vechno. Druhá fáze začíná návrhem na uvalení vazby a

předvedení obviněného na prokuraturu, to je ten bod devět. Tam vespod jsou u připraveny

přísluné formuláře. Bylo by moná dobře projednat to předběně s prokuraturou, navrhl

nesměle.

Stalo se, řekl kapitán Javorek. Ani já jsem nezahálel. Jak to tu skončíme, můe si tam s tím hned zajít. Doktor Brázda je informován. Dodání obviněného do vazby dle § 67 písm. b/c trestního řádu, výslechy svědků, projednání odhadu sbírky se znalcem z oboru ekonomiky

filatelie, odhad a znalecký posudek, četl kapitán dál.

Předpokládá, e ten znalecký posudek bude nutný?

Nevyhnutelný, potvrdil nadporučík Polák.

Pokud jde o nedovolený vývoz a dovoz, tak tam bychom se moná jetě obeli, nevím. Ale

pokud budeme chtít dokázat spekulaci, tam je to bez znalce prakticky vyloučeno. Představuji si, e celý závěr bude stát na jeho dobrozdání.

To je v pořádku, chceme znát pravdu a ne hledat trestnou činnost za kadou cenu. Dalí bod je Vlastní práce na odhadu sbírky. Jak dlouho myslí, e to takovému znalci bude trvat?

Nadporučík pokrčil rameny. To teď nejde říct. Nemám představu, jak má rozsáhlou sbírku.

Znalec si nedovolí odhad, který by mu někdo mohl vyvrátit. Víc budeme vědět a po

domovní prohlídce. Tohle je nejkritičtějí místo celého případu.

Dál tu má: projednáním s Pofisem a Správou spojů zjistit, zda jednáním obviněného byl

pokozen státní obchod.

To je ve vztahu k neoprávněným odběrům větího počtu emisí nových známek, ne na jaký

má z členství v klubu nárok, vysvětloval nadporučík Polák. Moná, e to nakonec vypustíme, pokud by nelo o větí poloky, nemělo by to smysl a celou věc by to dál zkomplikovalo.

Musely by se vyslechnout i vechny osoby, na které si Kupec novinky vybíral. Stejně bude

potřeba předevím vyslechnout funkcionáře klubu a členy, se kterými obchodoval, abychom

si udělali obrázek o charakteru jeho obchodů, to je bod jedenáct plánu. Budeme muset

mluvit s hroznou spoustou lidí a není myslitelné, e bych to stačil sám.

50

Přes plot se leze, a se k němu přijde, komentoval kapitán nadporučíkovy obavy.

A jetě něco, pokračoval Polák, rád bych vzal na domovní prohlídku soudního znalce z

oboru potovních známek. Tohle nebude rutinní domovní prohlídka, kdy hledáme určitou

ukradenou věc, nebo nějaké ukryté důkazy o něčem. Tady víme, po čem jdeme a víme, e

to tam bude, známky. Ty ale má kadý filatelista. Představují někdy značnou hodnotu.

Rozumí, co tím chci říct? Kapitán přikývl.

Pokud mají být známky zabaveny jako předmět doličný, pokračoval nadporučík, musí být od

začátku jasno, e charakter sbírky, nebo zásob známek svědčí o tom, e je to prostředek

spekulace. Podezření sice můeme mít, ale konečné slovo řekne znalec. A bude-li při

prohlídce, vyloučí se moná budoucí obvinění na nai adresu, e jsme se známkami

nezacházeli v průběhu vyetřování dost odborně, e dolo k jejich pokození nebo já vím co.

Myslím, e je to rozumné, souhlasil kapitán Javorek. Ty ví, kdo je zapsán v seznamu

soudních znalců pro tenhle obor?

Zatím ne.

Tak si to ověř u soudu, a půjde za doktorem Brázdou. Je vechno jasné?

Jetě zbývá určit datum, kdy to spustíme. Myslím, e připravené to je dobře, řekl kapitán Javorek, skládaje papíry do desek, které podal nadporučíkovi Polákovi, napi to na pondělí.

xxxx

V pátek odpoledne zavolal inenýr Vrzal nadporučíka Dvořáka. Zajímalo ho, zda se Dvořák o věci něco bliího dověděl a hlavně, zda platí slib, e s ním nadporučík některý večer po neděli zajede na chalupu. Dvořák u některé informace měl, ale nepokládal za potřebné o nich hovořit do telefonu, u i proto, e pro vlastní akci nebyly podstatné. Dohodli si termín.

Vrzal pro něho přijede svým autem někdy kolem esté odpoledne. Je sice u tma, ale to by

nemělo vadit. Nadporučík Dvořák zavěsil telefon a zamyslel se. Napadlo ho, e tohle sice

není ádná ryze sluební záleitost, ale na druhé straně by přece jenom měl náčelníka

informovat o tom, co hodlá podniknout.

51

Ohlásil se u kapitána Javorka. Tak to jsem jetě neslyel, prohlásil kapitán Javorek, kdy ho nadporučík Dvořák seznámil s tím, co má v pondělí navečer v úmyslu. Zajiskřilo mu v očích: Ví, e mi nebezpečně připomíná meloucháře?

Nadporučík Dvořák se rozesmál:

To mě tedy vůbec nenapadlo. Jene já za to nebudu brát ádnou úplatu, take to bude

maximálně sousedská výpomoc.

Kapitán Javorek dodal:

Já vím, e bys mi o tom ani nemusel říkat, je to tvůj soukromý program v tvém volnu, ale

kdy u jsi to udělal, nemyslí, e bych měl spí promluvit se sousedama a nechat to jim?

Jednak je to v jejich rajónu, jednak mohou zasáhnout oficiálně a patří jim to. Bylo by to jednoduí, správnějí a mohl by ses večer koukat v klidu na televizi.

Sáhl po telefonu.

Nadporučík Dvořák ho zastavil pohybem ruky.

U jsem s nima mluvil. Teda, s Karlem Zachariáem, ne s náčelníkem, samosebou. Měli tam

u jednou výjezdovku, bylo to tak teplé, jak si jen můe přát a přece neuspěli. Podle

prstíčků to je Josef Kudláček, starý recidivista. Měli jsme s ním taky u co dělat. Do

posledního výkonu trestu jsem ho dodával dokonce já, měl to na est let a pustili ho letos na jaře o rok dřív za dobré chování. Jene mládenci si myslí, e to je malá rybka, e jim stejně neuteče a e ho chytnou někde v hospodě. Vyjídět za tím se jim u prostě nechce, mají toho moc a té teorii Vrzala, e trvale bydlí v jeho chalupě, se jim nějak nechce věřit. Zkrátka, mají na programu důleitějí věci.

Kapitán Javorek poloil sluchátko zpátky do vidlice.

Přesto myslím, e by mi náčelník věnoval víc pozornosti, ne tobě Zachariá, nic ve zlém.

Nemyslí, e kdy bude mít ten tvůj kamarád pravdu a chlápka tam zastihnete, e taková

privátní akce můe být nebezpečná?

Kudláček má za sebou est trestů a z toho jsem s ním měl třikrát co dělat. Není to ádný

násilník, tím míň teď, kdy u je v letech. On je vůbec taková záhadná existence, já znám konečně i jeho enu, tedy bývalou, protoe se s ním dala rozvést. Kdy má místo a dělá dobrotu, je to solidní pracant a umí vlastně vechno, od dřeva, eleza i cihel. Jene ho

vdycky chytne rapi, sekne s prací, vybere úspory a ije si na vysoké noze, pokud má z čeho ít.

52

A kdy u nemá, zaije se někde v lese, poustevničí, krade konzervy a kníky a kdy nejsou ani ty konzervy ere kořínky. To bys nevěřil, zavzpomínal, kdy jsem ho posledně sebral, měl padesát kilo a chlap měří přes stoosmdesát. Ten jančit nebude, v nejhorím nám můe

zdrhnout, protoe on se venku dost těko chytá. V lese na něj nikdo nemá nárok, na

partyzána.

Kapitán Javorek zakroutil hlavou. Kdybych tě neznal, Bohoui, tak bych si řekl, e mu skoro fandí a e ho jde sebrat jenom proto, aby ti někde přes zimu nezmrzl.

Ale já přece nejdřív vůbec nevěděl, o koho jde, hájil se nadporučík Dvořák, to mi přece řekli a sousedi, podle otisků …

Neber to tak, zná mě. Tak co ode mne vlastně chce? Nic. Tohle je soukromá záleitost.

Zadret lupiče můe ostatně kadý občan, na to nemusí být přísluníkem Sboru. Chtěl jsem

jenom, abys o tom věděl, abych ti nic nedělal za zády. A jetě něco, kdy se to povede, tak ho dovezeme sem, ne k sousedům. On tady inenýr Vrzal bydlí, take to má jednoduí.

Kapitán Javorek se chvíli zamyleně díval na svého podřízeného.

A vůbec nejjednoduí bude, řekl nakonec, kdy mne se svými plány bude seznamovat a

po jejich realizaci. Odchod.

Nemyslel to váně a nadporučík Dvořák si toho byl dobře vědom.

xxxx

Pátek, pozdní odpoledne. Z kanceláře nadporučíka Poláka se ozývalo nejisté a často

přeruované klapání psacího stroje.

Nadporučík byl tak zabrán do práce, e nepostřehl, kdy do kanceláře vstoupil nadporučík

Hloek. Příchozí se chvíli kochal pozorováním kolegy a potom se zeptal:

Trénuje na soutě sekretářek? To musí vema deseti. Jedním toho moc nestihne.

Polák se vzpřímil na idli:

Ví co? Pojď si za to chvíli sednout a já ti budu diktovat.

Tak mě pus, uslyel odpověď, která ho překvapila. Vstal, aby si to Hloek nerozmyslel.

53

Ten opravdu zasedl za psací stroj a se zájmem četl z listu, zasunutého ve válci:

,,Plán výslechu obviněného.

1. Uveďte, jak dlouho sbíráte potovní známky a od kterého roku jste organizován jako člen Svazu čs. filatelistů a jakou funkci v této organizaci zastáváte.

2.Stručně vyličte vai sběratelskou činnost, zejména způsob, jakým získáváte potovní

známky, hlavně novinky.

3.Jaké potovní známky sbíráte, předevím kterých států a uveďte charakter vaí sbírky.

Tady zatím plán výslechu končil.

Poslechni, obrátil se Hloek na Poláka, takováhle superdůkladná příprava, nepřehání to

trochu? Neřekl bych, kdyby se jednalo o hrdelní zločin, ale tohle mi připadá, e se na to chystá, jako tudent na první rande.

Prosím tě, odsekl Polák, u jsem říkal starýmu, e bych to vyměnil za sebenejasnějí mord.

A počkej ten horor, a to spustíme. Já se bojím, e ani takováhle příprava nebude dost

důkladná. Ale říkal jsi, e bude psát a ne rejt. Tak diktuj.

Za čtvrté, pokračoval nadporučík Polák, nahlíeje do svých poznámek. Sdělte podle vaeho

uváení a odhadu, jakou hodnotu má asi vae sbírka potovních známek a jak je rozsáhlá.

Za páté: Kolik sérií tée emise odebíráte a k jakému účelu tyto potovní známky pouíváte.

Kulometný klapot psacího stroje svědčil o tom, e Hloek je neskonale rychlejí písař, neli Polák, který, ani si to uvědomil, začal diktovat nakonec tak rychle, e mu Hloek přestával stačit. Počkej, já přece nemám sekretářský kurs. Jak to bylo, to za sedmé?

Polák zopakoval větu a nahlédl přitom přes Hlokovo rameno na papír ve stroji. Uznale

zakýval hlavou.

Tohle je jiná produktivita. Za pět minut tolik, co já za půl hodiny.

Bude to jetě dlouhé? e bych dal nový papír, jsme skoro na konci stránky.

Ale ne, nech to, tohle je zatím poslední bod. Nadporučík Hloek dopsal diktát.

Tak je to vechno, má to u mne, děkoval nadporučík Polák, zmačkal papír s poznámkami a

hodil ho do koe.

54

Já tě za odměnu vezmu s sebou na domovní prohlídku.

xxxx

Neděle pomourná, sychravá a nevlídná. Konec listopadu se hlásil poletujícím sněhem a

noční mrazík sliboval definitivní závěr podzimu. Inenýr Vrzal jel tentokrát na chalupu jen na chvíli a nehodlal ani zatápět. Hlavním cílem návtěvy bylo zjistit, zda se situace nezměnila a jestli bude zapotřebí podniknout zítřejí plánovanou akci.

Přesvědčil se, e stav je setrvalý, jak říkají v předpovědích o stavu vody. Minule u nedělal ádná zvlátní zabezpečovací opatření, aby vetřelci znemonil vstup. Vdycky byla stejně k ničemu. Zato ve vech dveřích napjal ve výi asi deseti centimetrů nad zemí tenké bavlnky, aby se přesvědčil, zda i tudy někdo prochází. Vechny byly zpřetrhané.

Také cesta, kudy neznámý do chalupy vnikal, se ustálila. Hlavní dveře se zámkem a petlicí zůstaly neporueny. Vetřelec volil raději skrytou cestu ze zadního traktu. Tím byla stodola, pokračování obytné části budovy a chlévy, take celé nízké stavení připomínalo svou délkou jezevčíka. Do stodoly se dostal snadno

otvorem, který si vytvořil vytrením dvou prken z obívky. Vrzal je posledně u ani znovu nepřibil, protoe by to byla jenom zbytečná práce navíc. Z mlatu stodoly vylezl po ebříku na půdu, proel pod střechou skoro celou délku a ke komínu a tam slezl padacím poklopem po dřevěných schodech do komůrky, která kdysi slouila jako černá kuchyně a sousedila s

obytnou kuchyní. Vrzal sice opatřil hned zpočátku padací poklop zevnitř masívní zástrčkou, ale neznámý si odemkl krumpáčem, který nael ve stodole. Stejně neúčinný byl i pokus vyřadit poklop z provozu tím, e ho inenýr přidrátoval silným plotovým drátem k ocelové

trubce tak, aby trubka byla pevně přitaena ke stropu černé kuchyně a slouila jako rozpěra.

Vrzal se hmodil s vynálezem celé jedno odpoledne, zkusil si, e krumpáčem s tím nikdo

nepohne, ale chatař si přece poradil: Sekerou a kladivem se vypořádal s drátem,

protaeným dvěma vyvrtanými otvory v poklopu, přeseknutý drát narovnal a ocelová trubka

spadla vlastní vahou do černé kuchyně, kde zničila porcelánové, malované umyvadlo,

rozbila dveřní sklo starodávného skleníku a poničila část jeho obsahu.

55

Prostě pokusy o zajitění odolnosti skončily potvrzením staré pravdy, e nedobytná pevnost neexistuje.

Inenýr Vrzal proel vechny prostory a dostal přitom nápad, který nepovaoval za patný.

Ve vech místnostech rozsvítil světlo, dokonce zapnul i osvětlení na dvoře. Potom vypjal

hlavní spínač, který byl umístěn venku na stěně chalupy. Vetřelec si nemůe svítit, to by bylo vidět z vesnice a upozorňoval by na sebe. Večery tráví jistě potmě. Take mu rozsvítíme.

Cestou domů promýlel Vrzal detaily svého plánu. A zítra večer přijedou, nechají auto stát ve vsi a k chalupě dojdou pěky. Bude u tma, ale tím lip, s tím právě počítá. Bohoue Dvořáka nechá stát u otvoru ve stodole, který je lupičovým vchodem. Sám se potichu

dostane k hlavnímu spínači a zapne ho. V celé chalupě i na dvoře se najednou rozsvítí.

Lupič bude vyděen a začne prchat. Nemůe jinudy, ne obvyklou cestou přes půdu, protoe

hlavní dveře jsou zvenčí jitěny petlicí a zámkem. A a tu celou krkolomnou cestu urazí,

padne Bohoukovi přímo do náručí.

Inenýr Vrzal byl na svoji past docela pyný.

xxxx

Pondělí ráno. Nadporučík Polák stál se sluebním embéčkem s civilním číslem na rohu ulic

Na vale a Svobody u téměř čtyřicet minut a nemohl se dočkat. Rozhodl se, e zadrení

Kupce provede sám a pokud mono nenápadně, bez publicity. Proto čekal na místě, kterým

musí projít při cestě do zaměstnání. Teď u ale začínal být nezvózní, protoe za zbývajících sedm minut by to odtud Kupec do Srojíren a sléváren rozhodně nestihl. A e by vyel z domu dřív, ne sem Polák dorazil, nebylo také pravděpodobné.

Podíval se naposledy na hodinky, vytáhl klíčky ze zapalování a vystoupil z auta. Zabočil do ulice Na vale a v pomalé chůzi sledoval očima domovní tabulky. Bylo to esté číslo na levé straně a nikdo zřejmě nebyl doma.

Cestou ke Strojírnám se Poláka začala zmocňovat nervozita. Co se mohlo stát?

Postarí, tělnatá vrátná chvíli pátrala očima v seznamu místních linek.

324, řekla konečně a ukázala obráceným koncem propisky na druhý konec haly, kde stál na

nízkém stolku telefon.

56

Prosil bych soudruha Kupce, řekl Polák do aparátu, kdy uslyel ve sluchátku enský hlas.

Uklidnil se teprve, kdy hlas řekl:

Moment, předám.

xxxx

Polákově kanceláři seděli tři. Nadporučík Polák u svého psacího stolu, proti němu na druhé straně Karel Kupec, poněkud nesvůj, ale ničím nedávající najevo, e by ho situace zneklidňovala a u stolku s psacím strojem nadporučík Hloek, který se ujal zapisování.

Jednak proto, e ádná administrativní síla nebyla právě k dispozici a také ho táhla

zvědavost na první výslech v případu, ze kterého byl Pavel tak nervózní. Do stroje zasunul tiskopis .Protokol o zadrení vzetí (dodání) do vazby, jeho narůovělá barva byla pověstná a obávaná mezi známými firmami, kterým červené papíry signalizovaly, e spadla klec, ale které Kupcovi neříkaly vůbec nic. Protokol byl vyplněn v předtitěné polovině strany,

obsahující nacionále. Nadporučík Hloek přesunul válec stroje, aby řádkování souhlasilo s odstavcem, který měl v záhlaví nadepsáno Důvody.

Take pane Kupec, řekl nadporučík Polák, dívaje se zadrenému do obličeje, byl jste vzat do vazby pro důvodné podezření z trestného činu spekulace a nedovoleného styku se zahraničím v souvislosti s vaí filatelistickou činností. Co nám k tomu můete říct?

Kupec se zdál na chviličku ohromen. Potom ze sebe vyrazil:

Co jste to říkal, soudruhu … Nevěděl, jak Poláka titulovat.

Vyetřovateli, napověděl nadporučík Polák.

A v tomhle vztahu oslovení soudruhu nepouíváme, říkejte mi pane.

Teda pane Polák, vzpomněl si Kupec na nadporučíkovo jméno.

Pane vyetřovateli, opravil ho nadporučík.

Tak pane vyetřovateli, řekl vztekle Kupec s důrazem na slovo pane, víte vy vůbec, s kým

mluvíte? Já zastávám v podniku velice odpovědné místo, mám řadu významných funkcí,

některé i celostátního významu. Já si od vás nenechám líbit nějaké naráky na spekulaci.

57

Pane Kupec, vmísil se nadporučík Hloek od psacího stroje, vy se velice mýlíte v hodnocení situace.

I kdyby tady zítra seděl jiný vyetřovatel, řekl by vám toté. Jste obviněn na základě

důvodného podezření, e, nahlédl do konceptu, který leel vedle psacího stroje, odebíráte v novinkové slubě Svazu českých filatelistů větí mnoství nově vydávaných potovních známek ČSSR, ne na jaké máte jako člen právo a spekulujete s nimi pomocí směny se

zahraničními partnery zejména v kapitalistických státech, čím poruujete jednak vyhláku 17/67 Sb. MZO, jednak se dopoutíte trestného činu podle § 124 odstavec 1 trestního zákona. Co k tomu můete říct?

Ale to je přece nesmysl, vypravil ze sebe po chvíli Kupec, u zcela jiným tónem, ne kdy se před chvílí obořil na Poláka. Známky sbírám, na tom není nic patného, je to společensky uitečná zájmová činnost, nabíral zvolna jistoty, ale ádných spekulací, nebo jak vy říkáte poruování zákonů, se nedopoutím!

Co tedy můete uvést k vaim stykům se zahraničím, poloil nadporučík Polák otázku.

K jakým stykům? Mám se zahraničím sluební styky, ale ty jsou přesně evidované.

Tak vy si s nikým ze zahraničí nekorespondujete? Jo vy myslíte korespondenci, já jsem tomu rozuměl, jestli někam jezdím, nebo se s cizinci stýkám. Dřív jsem občas odpověděl na nějaký inzerát ve filatelistických časopisech, ale to u je dávno. Jak dávno, měsíc, rok, dva, poadoval Polák upřesnění. Tak asi dva roky. A proč jste toho nechal, nebylo to výhodné?

zeptal se znovu Polák. Taky, řekl váhavě Kupec, moc výhodné to nebylo. A pak jsem si

přestal být jistý, jestli se to vlastně smí. Take jste si byl vědom trestné činnosti? Ale ne, vy to překrucujete, zlobil se Kupec, někdo mi říkal, e se tyhle výměny dělají přes jakési středisko, tak jsem s tím přestal. Dohromady lo o maličkosti. Vy sbíráte také zahraniční známky? zeptal se Hloek. Pochopitelně.

58

A proč nepouíváte slueb Výměnného střediska? Jak vlastně zahraniční známky

získáváte?

Přes Středisko je to hrozně nevýhodné, jak jsem slyel. Zahraniční známky kupuji nebo

vyměňuji na burzách, nebo u sběratelů, to je přece normální, obrátil se na nadporučíka

Poláka, tady pan vyetřovatel to zná z vlastní praxe, jak se to dělá.

A jaký asi finanční objem představují ty vae dřívějí výměny, tedy pokud jste si

korespondoval se zahraničím, můete to zhruba odhadnout?

Kupec zalétl očima někam na strop, jakoby odtud mohl vyčíst odpověď a zdálo se, e v

duchu počítá.

Bylo to naprosto zanedbatelné, odpověděl po chvilce, odhadem tak pět set korun, plus

mínus padesátikoruna. Nic, co by stálo za zmínku. Vůbec se divím, e vás někdo s

takovouhle hloupostí obtěoval. Take jestli je to vechno, co jste ode mne chtěli v ě d ě t …

nedokončil větu a pohybem naznačil, e hodlá vstát a rozloučit se.

Ne, ne, klidně seďte, jetě nejsme zdaleka hotovi, upozornil ho nadporučík Polák, řekněte mi jetě, kolik sérií novinek odebíráte v novinkové slubě klubu?

Kupec se na něho zkoumavě podíval.

Celkem dvacet. Pět na sebe, pět pro manelku a po pěti pro obě děti. Proč se ptáte?

Víte přece, e jako člen klubu máte nárok jen na pět sérií.

Ale oni vichni jsou také členy klubu, usmál se Kupec. To přece není zakázané!

Jistěe ne. A na nikoho jiného u novinky neberete?

Kupec chvíli zaváhal, ale pak řekl rezolutně:

Ne.

Máte jistě velkou sbírku známek, vmísil se do výslechu opět nadporučík Hloek. Jakou má

podle vás asi celkovou hodnotu?

Uvědomil si přitom, e se vůbec nedrí otázek z pečlivě připraveného plánu výslechu a přilo mu, e skutečnost je vdycky jiná, ne představy o ní.

Zdálo se, e Kupec je otázkou téměř polichocen.

To se dá velice těko přesně říct, hodnoty dost kolísají. Ale kdy budu počítat i sbírky

ostatních členů rodiny, protoe je pořádám i platím vlastně já sám, tak to bude k dnenímu dni představovat jistě tři sta tisíc korun. Nadporučík Hloek si málem hvízdl.

60

Tolik jste do těch známek vloil?

Kupec se na něho podíval pohledem, ze kterého se dalo vyčíst, e povauje nadporučíka za

naprostého diletanta:

Ale to víte, e ne, soudruhu, teda pane vyetřovateli. Kde bych na to vzal? To je velice

sloitá otázka, tady pan vyetřovatel Polák to ví. Známky jsem začal sbírat skoro náhodou, dostala se mi do ruky jedna laciná kolekce z pozůstalosti a kdy jsem se přesvědčil, e je to výhodné, tak jsem ji začal doplňovat. To máte tak, výklad ho zřejmě těil, hodnota jednotlivých známek a hodnota ucelených sbírek, to jsou dvě věci. Cena v kompletu narůstá.

A jestlie se mi k základu, který měl cenu tisíc podařilo přidat pět set, tak celek nemá cenu tisíc pět set, ale třeba pět tisíc. Sbírání známek, to je tvůrčí práce …

A kolik jste tedy investoval na hotovosti? byl stále zvědavý nadporučík Hloek.

Určitě tak kolem třiceti tisíc. Já nemám ádného jiného koníčka. Někdo to třeba prohraje v kartách.

A jenom kupujete, nebo taky prodáváte?

Kupuji i prodávám, to jinak nejde. Někdy koupím známku, kterou sám do sbírky nepotřebuju, kdy se vyskytne výhodná příleitost. Abych měl také co nabídnout na výměnu, kdy něco potřebuji. A pak, vdy přece sbírání známek, to je ukládání peněz, jene jinou formou.

Například, kdy jsem kupoval auto, musel jsem prodat celou jednu kompletní sbírku.

Take vy vlastně se známkami obchodujete, lépe řečeno spekulujete, konstatoval

nadporučík Polák.

Sběratelství je podle vás, jestli jsem dobře rozuměl, způsob ukládání peněz a prostředek k jejich rozmnoení.

Podle mne, proč podle mne? Tak to vdycky bylo a bude a nevidím na tom nic patného ani

protizákonného. Víte vy, co jsem se vechno musel o filatelii naučit, co o známkách

prostudovat, abych byl opravdu odborníkem a aby to mé sbírání mělo úroveň? Samosebou

bych u toho netrávil kadou volnou chvilku, kdybych nevěděl, e se to vyplatí.

Vy tedy tvrdíte, e je vechno v pořádku, nadhodil Polák. My jsme naopak názoru, e jste se svou činností dopustil trestného činu spekulace a nedovoleného styku s cizinou. Ne se přesvědčíme o tom, máte-li pravdu vy anebo my, pokládejte se za zadreného ve smyslu §

75 trestního řádu. Ne doplním do protokolu důvody vaeho zadrení, s nimi jsem vás

seznámil, vyndejte laskavě vechny věci z kapes a polote je před sebe na stůl.

61

Jejich seznam nadiktuji do protokolu.

Kupec se strnule díval přes stůl na nadporučíka Poláka, jako by nechápal, co bylo řečeno.

Po chvilce ale zbrunátněl a vyskočil ze idle:

Tohle přece nemyslíte váně! Velice váně, uklidnil ho nadporučík. Ujiuji vás, e z toho nemám vůbec ádnou radost. Zadren jste proto, abyste nemohl ovlivnit průběh vyetřování, které budeme muset provést. V rámci tohoto vyetřování u vás bude provedena domovní prohlídka. Tak a teď laskavě vyndejte ty věci z kapes, abychom mohli dopsat protokol.

Tak tohle vás bude zatraceně mrzet, pane Polák, syčel Kupec a začal roztřesenýma rukama

tahat z kapsy peněenku, propisovačku, občanský průkaz, svazek klíčů, kapesník a řidičský průkaz. Kladl věci před Poláka na psací stůl. Tohle bude stát někoho místo, o to se postarám.

Nadporučík Polák nechal Kupcův výlev bez komentáře a začal diktovat seznam věcí,

leících na stole.

Zatím budete převeden do cely předběného zadrení, oznámil Kupcovi, kdy byl s

diktováním hotov, domovní prohlídku uskutečníme zítra za vaí přítomnosti.

Já nikomu nedovolím, aby se mi hrabal ve známkách! Stačí trocha neodborného zacházení

a kod se nedopočítám. Nehledě k tomu, e se můe leccos ztratit…

Buďte klidný, pane Kupec. Budete při tom a bude přítomen i soudní znalec z oboru filatelie, který je pod přísahou, take nemusíte mít obavy.

Můu si zavolat? vyrazil ze sebe bez přechodu Kupec a pohlédl na telefon na psacím stole.

To bohuel není moné.

Musím přece oznámit v práci a snoubence, aby věděla, e nepřijdu …

Nadporučík Polák zpozorněl: Já myslel, e jste enat? Jsem v rozvodovém řízení a bydlím u snoubenky, řekl stroze Kupec, Tam mám také vechny svoje věci.

Tak proto ráno to marné čekání u bytu, blesklo Polákovi hlavou. Přísluné informace

předáme sami, odpověděl Kupcovi, nadiktujte mi vai novou adresu.

Tak si aspoň zavolám do advokátní poradny, nedal se odbýt Kupec, kdy jsem zatčenej, tak

mám na to právo!

62

Nejste zatčen, vloil se nadporučík Hloek, ale pouze zadren a v tom je velký rozdíl. Pokud do osmačtyřiceti hodin pominou důvody vaeho zadrení, budete proputěn. Pokud nepominou, uvalí na vás prokurátor vyetřovací vazbu a pak budete mít právo si zvolit

obhájce a spojit se s ním. Teď by to bylo předčasné.

Poloil před Kupce růový formulář protokolu.

Kupec ho vztekle sebral se stolu a pustil se do čtení. Prostudoval celý formulář snad

písmenko po písmenku, ne se podepsal do rubriky Podezřelý. Za Orgán provádějící

úkon se zvěčnil nadporučík Polák a v rubrice Přítomen se octl podpis Hlokův.

Sluba Kupce odvedla a oba nadporučíci osaměli.

Raději bych drel pár facek, komentoval Polák.

Začalo to patně. Ráno jsem na něho čekal u bytu a málem jsem zpanikařil. Napadlo by tě,

e táboří u zajíčka?

Chlapík je to prohnanej, mínil Hloek, uvidí, e nepřizná nic, co mu spolehlivě neprokáe.

Já bych z toho byl vedle, nerozeznám známku od nálepky na sirky. Bude mít tvrdej chleba, to ti nezávidím. To vím. čert mi to byl dluen.

xxxx

Odpoledne se silně ochladilo, začal padat sníh. Tma byla u v pět hodin, kdy el inenýr Vrzal z práce. Měl za sebou perný den a před sebou? Uvaoval, zda udělal dobře, kdy se rozhodl vyprovokovat dnení akci. Zlost nad ničením vlastní práce je jedna věc a osobní

účast při chytání lupiče druhá.

U Dvořáků zazvonil ve tři čtvrtě na est a byl příjemné překvapen, kdy mu Bohouek přiel otevřít u navlečen do proívané bundy a pohor.

Je tam dneska jak o vánocích, prohodil věcně místo pozdravu. Vrzala potěilo, e se ani

slovem nezmínil o účelu společné cesty. Vlastně ho ta samozřejmost spí uklidnila, ne

potěila.

Sníh hustě padal, zůstával leet na vozovce a třítil světla reflektorů. Jeli pomalu, stěrače odklízely sněhové vločky a v autíčku začalo být příjemně teplo.

Vrzal vysvětlil Dvořákovi, jakou past na chalupě připravil.

To by mohlo vyjít, mínil nadporučík.

63

Inenýr byl potěen.

Malého fiátka zaparkovali před hostincem ve vsi a dál pokračovali pěky. Sníh se jim lepil na boty.

Vidí, támhle to je, ukázal inenýr nadporučíkovi tmavý obrys stavení skoro u lesa. Je tam tma, nesvítí se.

Neli a ke krátké polní cestě, vedoucí k chalupě, ale odbočili ze silnice a blíili se k objektu zezadu, aby nebyli na bílém sněhu spatřeni dřív, ne budou moci uskutečnit svoje překvapení.

Plot na zadní straně chalupy byl chatrný a branka nezamčená. Proli tudy snadno. U

nemluvili.

Vrzal zavedl Dvořáka k vytreným prknům ve stodole a ukázal mu, kde má počkat.

Nadporučík přikývl.

Inenýr pak opatrně pokračoval podél zdi chalupy a k rozvodné skříni. Sáhl popaměti na

trám pro kliku, kterou se plechová dvířka rozvaděče otvírala a strnul, klička nebyla na svém místě!

Natěstí měl v kapse svůj nů se roubovákem, jím la skříň otevřít.

Posvítil si dovnitř baterkou a sáhl po hlavním vypínači.

V poslední chvíli se zarazil a nechtěl věřit vlastním očím, přestoe panovala v celé chalupě tma a ticho, hlavní vypínač byl zapjat a elektrické hodiny se otáčely na plné obrátky!

Inenýr byl ztroskotáním svého plánu na několik vteřin úplně vyveden z míry. Ve změti

pocitů, které ho zaplavily, začal převládat vztek. U bez jakékoliv opatrnosti, s rozsvícenou baterkou a ani by uvědomil nadporučíka Dvořáka, na kterého v téhle chvíli docela zapomněl, obeel chalupu a odemkl hlavní dveře. Veel do síně, sáhl po vypínači a otočil

jím, nic, tma. Otevřel dveře do kuchyně a vypínač znovu cvakl se stejným výsledkem, lehl baterkou po místnosti, zachytil v kuelu světla na zemi stojící elektrický vařič, jeho obě plotýnky červeně hnuly a zastavil světlo na posteli. Někdo v ní leel. Bez rozpaků přistoupil k lůku, chytil neznámého, který se otevřenýma očima díval do ostrého světla baterky, za límec a trhnutím ho posadil:

Tak vstávat! Tady nemáte co dělat! V té chvíli vstoupil do místnosti nadporučík Dvořák.

Nedočkal se slíbeného světelného efektu, zato uslyel hluk, který mu signalizoval, e něco není v pořádku. Nemůe rozvítit? zeptal se a posvítil si svojí baterkou na mue, sedícího v posteli.

64

Inenýr Vrzal udělal dva kroky k lampě, visící na stropním trámu. Sáhl na árovku. Byla

povolená. Otočil jí a v místnosti se rozlilo jasné světlo.

No jo, Kudláček,zvolal téměř radostně nadporučík Dvořák. Odhad mu vyel. Oblečený mu

seděl nehybně v posteli s prázdným výrazem v hubeném, neoholeném obličeji. Máme my to

ale na sebe těstí, viď, Josef? Tak ma z tý postele, a u jsi venku!

Mně není dobře, promluvil poprvé Kudláček zastřeným hlasem, něco patnýho jsem musel

sníst, nemůu s váma nikam jít, povzdechl skomíravým hlasem, ale na nadporučíka to

neplatilo:

A bude ti mnohem hůř, jestli z toho pelechu okamitě nevypadne!

Josef Kudláček neochotně odhrnul peřinu a spustil nohy na zem. Ukázalo se, e je oblečen

ve Vrzalově koené bundě, v hnědých manestrových kalhotách, ve kterých Vrzal poznal

svůj dávno odloený majetek, který tu dosluhoval namísto montérek a ve vojenských

kanadách. Člověče, takhle se leze do postele? obořil se na něho nadporučík.

Čekal jsem, e budu muset utíkat. Mně je patně. No, k hospodě snad dojde a odtud u se

s námi poveze. Inenýr Vrzal si prohliel člověka, který mu způsobil tolik starostí a trápení.

Tenhle vyhublý, neupravený,

takřka zuboený chlápek v ničem nepřipomínal prohnaného lumpa, jakého si personifikoval

v představách. Přistihl se, e jeho momentální pocit k tomuhle mui se nejvíc blíí lítosti.

Proč je to zapnuté, zeptal se a ukázal na vařič na podlaze?

Byla mi zima a u tu není ádné dříví. Take jsi zapnul proud a zjistils, e se vude svítí, co?

doplnil nadporučík Dvořák. Kudláček přikývl. árovky jsou jenom povolený, nic jsem nerozbil.

To by tak jetě scházelo. Vezmi si, co ti tu patří a jdeme.

Kudláček pomalu přeel ke kachlovým kamnům, vzal zmačkaný igelitový sáček, který na

nich leel, přeel k umyvadlu a dal do sáčku kartáček na zuby a mýdlo.

Stejně by to vyhodili, kdy jsem to pouíval, obrátil se k nadporučíkovi.

Inenýr Vrzal ani nehlesl.

65

To je vechno? Vechno, pane poručíku.

Nadporučíku, od posledně se to změnilo, řekl Dvořák. Ty teď vyfasuje taky víc, ne minule.

Vyli z chalupy, sníh jetě nepřestal padat a za tu chvíli téměř zakryl stopy, které v něm zanechali při svém příchodu.

xxxx

Karel Kupec se ocitl poprvé v ivotě v cele předběného zadrení. Strohá místnůstka, necelé třikrát dva metry, vybavená sklopnou pryčnou na levé straně a sklopným stolečkem s jednou idlí v nohou pryčny. Na druhé straně jednoduchý, dřevěný věák na stěně, umývadlo a v koutě u dveří záchod tureckého typu, jaký Kupec viděl naposledy v píseckých kasárnách v

době základní vojenské sluby. Čelní stěna proti dveřím měla téměř a u stropu úzké, skoro jako místnost iroké okno, opatřené pevnými mříemi. Pevné, edivou barvou natřené dveře, zevnitř bez kliky, byly opatřeny masívní, irokou pehýrkou, dovolující zvenku přehlédnout celou místnůstku. Na stropě árovka v ochranném krytu. Kupec byl při příchodu upozorněn, e nemá smysl pokouet se o nějaké hlouposti, protoe elektrické napětí tohoto osvětlení má z bezpečnostních důvodů pouhých dvacet čtyři voltů.

Seděl na sklopené pryčně a pocit vypětí a zostřené pozornosti, který si celý den téměř ani neuvědomoval, vystřídala otupělost. Poslední vzruení si odbyl, kdy musel znovu obrátit kapsy naruby a byl mu odebrán pásek u kalhot, tkaničky z bot a vázanka, ne sem vstoupil.

To je předpis, oznámil stroze dozorčí na jeho protesty a víc se s ním nebavil.

Kupec zhluboka dýchal, jako po dlouhém běhu. Jak hleděl do sterilně bílé zdi, přelétaly mu mylenky nesouvisle z předmětu na předmět a zdálo se mu, e není schopen se soustředit.

Nejdéle se zdrel u představy, e mu propadl lístek na oběd v závodní jídelně. Cítil se

nesmírně unaven a začínala se ho zmocňovat skleslost.

Vstal, přeel k idli, na které leely dvě přikrývky, prostěradla a jídelní miska, vzal jednu z přikrývek, rozloil ji na pryčnu a ulehl. Zadíval se na árovku, její světlo nebylo jetě téměř vidět.

Zvolna se mu vracela schopnost přemýlet. S tímhle nepočítal.

66

Někdo ho sem musel dostat. Udání, závist. Jinak to není moné. Kdo? První ho napadlo

jméno jeho největího konkurenta.

Ne, ten to nemohl být. Mají příli mnoho společného. Vyetřování by se mohlo obrátit i proti němu. Nebo ten, jak se jmenoval Borovička. S tím Rakouskem. Tvářil se hrozně dopáleně.

Jene jeho jméno vůbec nepadlo, řeč se točila hlavně kolem vývozu do ciziny a o tom nemá

nikdo ani ponětí.

Cvakla záklopka pehýrky a Kupec uslyel:

Večeře!

Proti své vůli vyskočil z pryčny a postavil se ke dveřím, které se vzápětí otevřely.

Tady to máte, podal mu dozorčí trojdílnou vojenskou jídelní misku s polévkou, nějakým

guláem a s kávou. Dejte mi ten čistý eus, co jste vyfasoval. Jste tu sám, tak jsem vám to u naservíroval.

Kupec mlčky převzal podávané nádoby a podal svoji čistou misku.

A to sníte, tak eus po sobě umyjte, poučoval dozorčí.

Dveře se zavřely.

Kupec mechanicky postavil jídlo na stolek. Posadil se na idli a zkusil sníst pár soust

polévky. Nezdála se patná, ale aludek odmítal přijímat potravu. Napil se trochu kávy a

ulehl na pryčnu. Těch několik kroků mu připadalo jako nesmírná námaha a cítil se starý a

unavený.

Co na mne vlastně vědí? Korespondence se zahraničím. si to schovával! Jene bez

evidence to nejde.

Boe, kam jsem se to dostal. Stojí to vechno za to?

Ozvalo se cvaknutí pehýrky a jejím průzorem spatřil obočí, kořen nosu a oči dozorčího. Po několika vteřinách se otvor zase uzavřel.

Posadil se. Zítra provedou prohlídky. Jestli se podívají do stolu na pracoviti, najdou seznam lidí, které přihlásil do klubu, platil za ně příspěvky a vybíral si po pěti sériích novinek. Kdyby se tak dalo zařídit, aby seznam zmizel. Lámal si tím hlavu dlouhé minuty, ale na nic nepřiel.

Zmocnila se ho deprese.

A je tam taky seitek s poznámkami o vech prodejích, nákupech a finančním efektu

obchodů.

Slabá árovka na stropě u výrazně, i kdy spoře osvětlovala celu. V intervalech, které

nedokázal posoudit, se otvírala a zavírala pehýrka ve dveřích s lehkým cvaknutím. Leel a pokouel se usnout.

67

Musím si odpočinout, budu to zítra potřebovat, přikazoval si. Musím usnout.

Ve chvíli, kdy u se skutečně začínal propadat do spánku, ho vyruil nezvyklý hluk venku na chodbě, uslyel zvuk kroků několika lidí, kteří přeli před dveřmi jeho cely, ale vzápětí se zastavili, cinkot klíčů, zvuk hovoru, jeho obsahu nerozuměl, lomoz otvíraných a zavíraných dveří, cvaknutí zámku, vzdalující se kročeje a kdesi vedle skřípot sklápěné pryčny, kovové chrastění jídelní misky, zvuk tekoucí vody z kohoutků.

Někoho sem přivedli, uvědomil si, Kdo to asi je? U tu nejsem sám.

xxxx

Josef Kudláček leel v cele předběného zadrení v čistém erárním prádle, osprchovaný a

najedený, na prostěradle, kterým byl přikryt, dvě těké přikrývky a rozléval se v něm pocit příjemného uvolnění.

Take u to mám za sebou, říkal si. Nakonec to stálo za to. Nejkrásnějí období roku

svobodný a volný jako pták, ádné povinnosti, ádné závazky. Zkraje, dokud měl peníze, to bylo jetě veselejí, ale nakonec, ani na chalupě, ani v lese se neilo zle. Vůně probouzejícího se lesa v časném ránu, to mu bude nejvíc chybět. A kníky. Ale od té chvíle, co ho začali honit po lese jako zajíce, u to nestálo za nic. Vzali mu stan. Od té chvíle se u necítil jistý, v týle stále seděla obava, e u u přijdou … Věděl, e se vrátí nejdřív sem a pak do vězení ale netuil kdy, ani jak a to v něm vzbuzovalo stejné pocity, jako neustálé odkládání návtěvy u zubaře, člověk ví, e tam musí, dělá vechno, aby to odloil, ale ani ve chvíli, kdy zub zrovna nebolí, nedokáe zapomenout na to, e nepříjemnost je na obzoru a nedá se obejít.

Ale nač si kazit náladu, kdy to, co se stalo se u odestát nedá. Vechno vlastně dobře

dopadlo. Největí hrůzu měl z toho, e ho chytí nějací civilové a zmlátí ho. Posledních deset dnů nemohl vůbec spát a kadý ramot toulavé kočky, která chodila do chalupy lovit myi, ho vyděsil. A ten hlad. Nejvyí čas, e si pro něho přili. Sám Dvořák.

Větí kliku u mít nemohl. Tvrdej, ale férovej. Tak u je nadporučíkem. Ten si to zaslouí.

Říkal, e Josef musí počítat s větí paletou, ne posledně. Usmál se. Nic nového. Na to ho upozorňovali u v kanceláři v Leopoldově, kdy ho poutěli.

68

Zítra ho jistě převezou do krajské věznice tam to ve vyetřovačce není tak patný. Asi se to dost dlouho potáhne, budou mít starosti, ne dají vechno dohromady, tentokrát je toho hodně. Ale třeba na vechno nepřijdou, kolikrát to byly takové maličkosti, e to nikdo moná ani nehlásil. Nejhorí bude asi ten pionýrák, hospoda a tři krámy, to je socialistickej majetek.

A jestli měli ti vedoucí manka, tak potě pánbů … Ale nač se na vechno dívat z té patné stránky. Účinná lítost, doznání to umí. A pak se třeba podaří uhrát něco na psychiatrii, tentokrát u by to mělo vyjít.

Zadíval se na pehýrku dveří, která se otevřela a zavřela. Tak zase spaní s andělíčkem

stráníčkem a dejchat cezenej vzduch.

Jak ta čistota hřeje! Přetáhl si pokrývku přes hlavu, otočil se na bok a vzápětí usnul.

xxxx

Toovský, představil se starí, drobný, edivý pán v trochu staromódním zimníku a s

aktovkou v ruce.

Polák, řekl nadporučík a podal mu ruku.

Pověděli mi, e k vám mám přijít, pokračoval Toovský, jsem tu ve funkci znalce z oboru cen a odhadů filatelie. Potřebujete nějakou konzultaci?

Polák si uvědomil, e ho od vidění zná. Nevěděl, jak se jmenuje, ale potkával ho na vech schůzích filatelistického klubu, setkával se s ním na kadé burze. Vdycky mu byla nápadná jeho nenápadnost, nevtíravost a jakýsi ostych v jednání. Choval se vdycky trochu jako náhodný návtěvník, i kdy bylo jistě jen velmi málo členů, kteří se spolkového ivota

účastnili tak intenzívně.

Odlote si a posaďte se, vybídl Toovského.

Víte, začal nadporučík kdy proti sobě usedli u psacího stolu, nejde tak o jednorázovou

konzultaci, jako o větí spolupráci. Podíval se na Toovského, který klidně seděl na idli, ruce sepjaty na aktovce, poloené na stole a nevzrueně naslouchal.

Nemám tu jetě rozhodnutí o přibrání soudního znalce, pokračoval Polák, ale budu ho mít za chvíli, take se ani příli nepředbíhám. Vai pomoc potřebuji proto, e vyetřuji případ, ve kterém jde o důvodné podezření, e dochází ke zneuívání filatelie ke spekulaci, bezpracnému obohacování a k poruováni předpisů o styku s cizinou.

69

A to vechno ve značném rozsahu. Podezřelého jsme zadreli a bude u něho provedena

domovní prohlídka.

Vy jste zatkli pana Kupce? zeptal se nečekaně Toovský, ani by pohnul rukama na stole,

nebo dal najevo nějaké vzruení.

Jak vás to napadlo? odpověděl překvapený Polák otázkou.

Nevím, pokrčil rameny Toovský a ani se neusmál, snad jak jste hovořil o tom obohacování

a zneuívání filatelie.

Vy něco konkrétního víte? nedal se odbýt Polák.

Toovský zavrtěl hlavou. Nic konkrétního nevím, pochopitelně. To jméno mne napadlo jenom

v souvislosti s vaí řečí a s mými povechnými domněnkami.

Nadporučík Polák pokračoval:

Provedeme tedy domovní prohlídku za účelem zajitění sbírek a zásob potovních známek.

Je to dost choulostivá záleitost. Nechtěl bych připustit ani stín podezření, e se známkami bylo přitom neodborně zacházeno, nebo e by mohlo dojít ke ztrátám.

Proto chci, abyste se jako soudní znalec v tomhle oboru zúčastnil ji domovní prohlídky, aby později nemohlo dojít k nějakým nedorozuměním.

Ale vy jste přece sám odborník, namítl Toovský.

Vídám vás občas v klubu. Nechodíte tam ovem příli často.

Zdá se, e přehled má, řekl si pro sebe nadporučík Polák, ale nahlas odpověděl:

Nejsem si jistý, e bych v tomhle směru obstál před opravdu odbornou kritikou. V kadém

případě to není součást mé profese. Stejně bude nutné provést v návaznosti na zajitění

sbírky její odborný odhad, ekonomický i co do předpokládaného účelu zásob známek. Určit,

jestli jde o sbírky a součást sbírek, nebo, řekněme, obchodní zásoby materiálu. Budete se tedy moci dnes zúčastnit domovní prohlídky?

Otázka času nehraje roli, odpověděl pomalu Toovský, jsem u v důchodu a nemám ádný

pevný program. Ale abych řekl pravdu, účast na domovní prohlídce se mi nelíbí. U mne

dělali prohlídku jenom jednou, za války. Gestapo. Hledali letáky a byl to příerný záitek, i kdy nic nenali. Neměl jsem je doma, poprvé se trochu pro sebe usmál, ale hned pokračoval, já vím, to se nemá, ani nedá srovnávat.

70

Jste ale přesvědčen, e se při tom nemůete bez znalce obejít?

Nemohu, odtuil chladně nadporučík Polák. Toovského poznámka se ho přece jenom

dotkla. U jsem vysvětlil proč. A vy samozřejmě nebudete mít s vlastním prováděním

prohlídky nic společného. Budete přítomen jenom jako nezávislý svědek a garant, e se

známkami bude zacházeno s odbornou péčí.

Kdy byste to chtěl uskutečnit?

Nadporučík Polák se podíval na hodinky. Teď je devět, koda, e to nejde provést hned,

kdy u jste tady, ale musím pro to zařídit jetě několik věcí. Myslím, e asi tak do jedné bych s tím měl být hotov, ale nemusíte sem chodit,necháte mi adresu a stavíme se pro vás doma.

Uvaoval jste o tom, řekl zase Toovský, e pořídit soupis vech poloek, které budou

obsahem sbírek a zásob známek potrvá hodně dlouho, moná několik dní?

Snad nebude nutné provádět hned soupis jednotlivých cenin. Pro případ zajitění musí stačit seznam alb a zásobníků, nebo v čem to má. Ve budeme muset snést do jedné uzamykatelné místnosti a tu zapečetit. Podrobný seznam a jeho vyhodnocení provedete

dodatečně, a věci převezeme sem.

To je, myslím, dobré řeení, přikývl Toovský a vstal ze idle. Máte tu kousek papíru?

Napsal bych vám, kde se pro mne můete zastavit.

xxxx

Tak se posaď, vybídl kapitán Javorek nadporučíka Dvořáka, který se k němu hned ráno

ohlásil. Co má na srdci?

Jdu s hláením, soudruhu kapitáne. Včera večer nám přibyl strávník.

Kapitán Javorek zvedl obočí v předstíraném údivu:

A e to hláení nikde nevidím? Má prázdný ruce.

Zatím jenom předběně, ústně, abys byl informovanej, soudruhu kapitáne, já ti to pak dám

najednou, s červenejma papírama. Kapitán Javorek zakroutil hlavou a pokračoval familiárně: Bohoui, jako bych tě neznal. Červený papíry dostanu, to věřím, protoe to bez nich nejde, ale tvoje písemná hláení tu nemám jetě ani za minulý měsíc. Já si to u tady píu na zvlátní papír, co jsi mi vechno dluen.

71

A upozorňuju tě, e svátky stráví u psacího stroje, jestli do té doby nebudu mít vechno na stole.

Nadporučík Dvořák se oil. Věděl, e kapitán má pravdu, písemný projev rozhodně nebyl

jeho silnou stránkou a vyhýbal se mu, jak mohl. Kapitán Javorek naproti tomu zase věděl, e zkuený praktik a starý harcovník Dvořák je svým způsobem nenahraditelný, jeho leta trvající postup z pochůzkáře a na vyetřovatele nebyl náhodný. Měl vechno, co má

správný přísluník SNB mít, včetně zdravého instinktu a nezbytné dávky těstí. Ve slubě

nikdy nic neoidil, přirozeně dokázal rozliovat mezi maličkostmi a závanými věcmi a je to vůbec z gruntu poctivej chlap. Bylo osobní zásluhou kapitána Javorka, e Dvořák dosáhl hodnosti nadporučíka i bez předepsaného kolního vzdělání a dalo spoustu starostí a

vysvětlování, ne výjimku prosadil. O tom ovem Dvořák neměl ani ponětí, zato si svého

představeného nesmírně váil, nejen jako éfa, ale i jako člověka, a pracoval vdy s plným nasazením.

Máme tedy nového strávníka, přeel nadporučík Dvořák opatrně tenký led. Byl to opravdu

Josef Kudláček a teď si hoví v cele předběného zadrení. Tak jsem chtěl poádat…

Abych ti to přidělil, já vím, doplnil kapitán Javorek. Jak jsi se k němu dostal?

Předal mi ho inenýr Vrzal, majitel té chalupy, co si v ní Kudláček zřídil hlavní stan. Stručně kapitánovi vylíčil večerní výlet do terénu. On si ho ten Vrzal vlastně chytil sám, dodal téměř omluvně s nevyřčeným dodatkem, tak co jsem mohl dělat.

Poslechni, Bohoui, řekl kapitán Javorek a jeho husté obočí tvořilo jednu tlustou čáru pod svratělým čelem, já proti novým formám slueb obyvatelstvu nic nemám, ale takovéhle samoobsluhy mi do naí praxe nezaváděj! Kdyby se bylo při tom něco přihodilo, nějaká

mimořádka…

Přece jsem věděl, o koho jde, hájil se nadporučík Dvořák. Nebyl předpoklad nějakých

násilností a nestalo se nic. Ale stejně je ten Kudláček mazanej parchant. Jak si poradil s těma árovkama… Jetě těstí, e ho bolelo břicho, jinak jsme ho honili po lese jako křepeláci. Ačkoliv nevím.Moná, e u se nemohl dočkat, a ho vezmeme.

Kapitán Javorek si povzdechl:

72

Tak ho teda dělej, stejně teď nemám, komu bych to dal. Ale to hláení…

Soudruhu kapitáne, vtom případě mám jetě prosbu. Kdybys mohl oznámit k sousedům, e

ho tady máme a aby nám sem poslali ten materiál, který se ho týká. Mají toho tam dost.

A to nemůe ty sám? Můu, samosebou. Jenome já u jsem se tam na něho vyptával, tak

aby to nevypadalo divně. Vzali jsme ho přece v jejich okrese, i kdy u nás bude mít také

svoje hříchy…

Poslechni, ty to staví skoro tak, jako bys jim ho ukradl a já ti měl dělat zeď. Ale dobře, já tam zavolám. Odchod!

xxxx

Sluební volha, kterou řídil nadporučík Hloek, zastavila před úhlednou vilkou. Vedle Hloka seděl podporučík Kmoníček s objemným kufříkem fotopřísluenství na klíně, vzadu nadporučík Polák, vedle něho, tedy uprostřed sedadla, Kupec a tomu dělal souseda po levici Toovský, pro kterého se cestou stavili v bytě.

Setkání Kupce s Toovským nebylo nijak příjemné. Oba se velmi dobře znali z klubu. Zdálo

se, e ani jeden z nich není překvapen účastí a rolí toho druhého. Zatímco Toovský zůstal stát beze slova, Kupec reagoval na jeho přítomnost bezprostředně: To jsem si mohl myslet, e je to vae práce, osopil se vztekle.

Nadporučík Polák chtěl něco ostrého říct, ale Toovský ho předeel:

Jsem tady ve funkci soudního znalce z oboru filatelie, pane Kupec. Nic jiného s tím

společného nemám. Mým posláním je pečovat o to, aby s vaimi známkami bylo řádně a

odborné zacházeno.

V jeho hlase ani ve tváři se neobjevil ádný náznak vzruení, kdy domluvil.

Kupec zazvonil u branky a mladá ena, která se po chvíli objevila, byla zaraena mnostvím lidí u vchodu a zejména přítomností uniformy podporučíka Kmoníčka. Po krátkém zaváhání sestoupila s několika schodů a s klíči v ruce dola k brance.

Co se děje? obrátila se na Kupce, ale ne mohl odpovědět, vysvětlil záleitost nadporučík Polák:

73

Pan Kupec byl zadren pro podezření ze spekulace a devizových trestných činů s

potovními známkami a musíme proto u něho provést domovní prohlídku. Oznámil nám, e

teď bydlí na této adrese.

To je vecko nedorozumění, které se vysvětlí, vpadl mu do řeči Kupec.

ena mezitím odemkla branku a nadporučík Polák, který se pohledné tmavovlásce ocitl tváří v tvář, jí předloil k nahlédnutí sluební průkaz.

Na rozdíl od větiny občanů, kteří se nenadále octnou v podobné situaci, si text průkazky pomalu a pozorně přečetla a pak se zahleděla Polákovi do obličeje, jakoby kontrolovala, zdali fotografie v průkazu odpovídá originálu.

A máte souhlas prokuratury k provedení domovní prohlídky? zeptala se věcně.

Polák jí beze slova podal sloený formulář, který vytáhl z náprsní kapsy.

Doposud se nepohnula ze svého místa uprostřed branky, take nemohli vstoupit dovnitř.

Doklad, který od nadporučíka převzala, prostudovala snad jetě podrobněji, ne jeho

sluební průkaz. Pak ho zase sloila a vrátila Polákovi:

Máte povolení provést prohlídku u pana Karla Kupce. Bydlí u mne několik dnů v podnájmu v

jednom pokoji a ten si tedy můete prohlédnout. Jinam vás nepustím, je vám to jasné?

Nečekala na odpověď, otočila se na podpatku a udělala pár rychlých kroků ke schodům.

Nahrnuli se úzkou brankou dovnitř.

enská jak břitva, eptal Kmoníček Hlokovi, který el poslední. Takové přivítání jsem

nečekal.

My taky nejsme tři králové, co nesou jezulátku dary, zabručel Hloek, zavíraje za sebou

branku.

Domovní prohlídka proběhla relativně rychle. Předmětem zájmu byla předevím velká

plechová skříň, kterou Kupec odemkl sám klíčem. Vrátil mu ho k tomu účelu nadporučík

Polák. Skříň byla napěchována alby, zásobníky, deskami a krabicemi známek. Leely tam

také tři spořitelní kníky, vechny na heslo, pár cizích filatelistických časopisů a řada domácích i zahraničních katalogů známek.

Dalí pozornost věnovali psacímu stolu a zejména krabici s asi padesáti průkazy místní

pobočky Klubu filatelistů znějících na různá jména.

74

Potvrzení o placeni příspěvků. A objemné desky, plné obálek ze zahraničí. Obálky byly

vesměs adresované Karlu Kupcovi.

Jetě trváte na tom, e se zahraničím nevedete korespondenci? zeptal se Polák.

Kupec neodpověděl. Toovský namátkou prolistoval několik desek se známkami, ale ádný

soupis na místě nepořizoval. Dohodli se, e celou skříň, tak, jak je, přestěhují zítra na okresní správu, kde bude pořízen přesný seznam a provedeno ocenění. Nadporučík Polák předtím, ne skříň zapečetil, do ní uloil i písemnosti, nalezené v psacím stole. Kmoníček pořídil několik naprosto nezajímavých fotografií skříně i stolu a na Kupcově psacím stroji naklepali velice stručný protokol o provedené prohlídce.

Před jejich odchodem se jetě jednou objevila Hana Tichá. Přinesla Kupcovi álek silného

čaje a talíř s chlebem, sýrem a salámem. Poloila podnos na malý konferenční stolek, u

kterého bylo jediné křeslo a řekla Kupcovi, jakoby ostatní ani neexistovali:

Myslím, e by sis měl něco sníst. Bude muset s těmi pány jetě z domu?

To bohuel bude muset, odpověděl za Kupce Polák.

Vzala to beze slova na vědomí.

Kupec se zprvu zatvářil nejistě, ale potom se přece jenom posadil a pustil se do přesnídávky.

Zatímco ostatní končili práci a Kupec jedl, stála Tichá mlčky ve dveřích. Kdy pak vichni odcházeli, obrátila se ke Kupcovi: Dej mi hned vědět, jakmile to bude vyřízeno.

Provedli jetě prohlídku na adrese trvalého bydlitě, ale zjistili, e tam u Kupec nenechal opravdu nic. Celou dobu je vak provázela osoba i hlas paní Marie Kupcové, co nebylo nikomu zvlá příjemné. Zbyla jetě prohlídka na pracoviti, ale protoe pracovní doba ve Strojírnách a slévárnách n. p. u skončila, odloili ji na zítřek.

xxxx

Tak se posaď, Josef, vyzval nesluebně nadporučík Dvořák Kudláčka, kterého k němu

přivedl dozorčí. Kudláček mlčky uposlechl.

Jak je to dlouho, co jsi naposledy seděl v téhle kanceláři?

75

Skoro est let, pane nadporučík, povzdechl Kudláček.

Nadporučík přikývl, posadil se za svůj stůl a otevřel hnědé papírové desky.

Posledně to bylo est let ve druhé nápravné skupině, rok vám odpustili za dobré chování a pracovní výkon, pane Kudláčku. Teď vám to asi připočtou.

Kudláček smutně přikývl.

Dřív, ne začneme, mě by opravdu zajímalo, jak to s vámi doopravdy je. Pustili vás, měl jste dost peněz, nael jste si sluné místo. To si jako recidivista můete gratulovat a dokonce si tam na vás ani nestěovali, posudek je docela dobrý,díval se do papírů.

A vydrel jste to právě měsíc. Práce nic, ochranný dohled nic. Hurá do světa. Můete mi říct proč: Někdo se tam o vás otíral?

Kudláček mlčky zavrtěl hlavou. Tak proč?

Já nevím, pane nadporučík. Provedl jsem hloupost, jene tentokrát…

Tady na té idli přiznáváte vdycky, e jste provedl hloupost, na to u mě nenachytáte. To jste přece musel vědět, jakmile jste přestal chodit do práce, e tu zase skončíte.

Zrovna začalo bejt pěkně a teplo, měl jsem peníze, tak jsem si chtěl vybrat volno za

přesčasy.

Poslechněte, nedělejte si ze mne legraci. Vdy jste pracoval venku, na tom pěkném, teplém počasí, měl jste ho dost! Tak na co jste si potřeboval vybírat volno? A kdy u se takové volno bere, musí se napřed projednat s vedoucím. Povolil vám ho?

Tázaný se mlčky díval na podlahu.

Take Josef Kudláček neprojednal, nikomu nic neřekl a zdrhl.

Opět ticho. Tak podívej se, Josef, přeel nadporučík opět k nesluebnímu tónu. Takhle

bychom se daleko nedostali. Chtěl jsem vědět, proč jsi pratil se zaměstnáním a začal se

zas vyhýbat práci. Ty mě tu bulíkuje, e jsi chtěl být na zdravém vzduchu. Tam jsi byl i v práci, nebo ne? To není to samý, ohradil se vyslýchaný. Tam musím ráno vstávat, nemůu si dělat, co chci… A v nápravném zařízení, nebo jak vy říkáte v díře, tam nemusí ráno vstávat, tam si můe dělat, co chce?

76

Tam se ti to líbí a na svobodě to nevydrí? Vyslýchaný pokrčil rameny:

Tam je to něco jinýho, tam to jinak nejde. Nadporučík Dvořák zhluboka vzdychl.

Copak ti opravdu nebylo od začátku jasné, e musí nutně skončit zase tady?

Bylo mi to jasný, eptal Kudláček.

Nadporučík ho chvíli pozoroval, pak vstal ze idle, přeel k nízkému stolku, na kterém stál psací stroj, ze zásuvky registratury vyňal několik narůovělých tiskopisů, proloil je kopírovacími papíry a vechno zasunul do stroje. Posadil se na otáčecí idličku a nasadil brýle. Podíval se přes ně na Kudláčka: S tebou je to, Josef, ztráta času. Je ti jasné, e zůstane ve vazbě?

Stejně nemám, kam bych el, pane nadporučík.

xxxx

Po odchodu skupiny, která prováděla domovní prohlídku, ztratila Hana Tichá vekerou

suverenitu. Ztěka dopadla do křesla v pokoji a rozplakala se. Takhle tedy vypadá těstí, které jí sliboval Karel, kdy se k ní přestěhoval!

Před lety proila krátké manelství, mu vak po necelých třech letech zemřel při autohavárii a Hana zůstala sama. Rychle si zvykla na nezávislost, na to, e rozhoduje o sobě sama, e se nemusí s nikým dohadovat. Známé jí její postavení nepokrytě záviděly a zpočátku nebyla nouze ani o různé partie. Jene nechtěla o nikom ani slyet. Nesvěřovala se s tím, e její krátké manelství nebylo bez kazů a nový stav jí vyhovuje. A v poslední době začala mít pocit osamělosti, zbytečnosti a bezcílnosti. Kdy se náhodou seznámila s Kupcem, okouzlilo ji jeho solidní a klidné vystupování. Značný věkový rozdíl jí nevadil, naopak, vzbuzoval v ní pocit důvěry a bezpečí. Bez významu nebyl ostatně ani majetek, jím se okázale chlubil.

Počítat uměla Hana vdycky dobře. Pokládala za ivotní úspěch, e dosáhla rozchodu

Kupce s rodinou. A teď tahle rána do zad!

Osuila si oči kapesníkem, vstala a la si uvařit kávu. To přece nejde, nemůe to tak nechat.

Hlavou se ji honily úvahy, kdo by mohl pomoci. Pochopila, e jde o nějaké obchody se

známkami.

77

I kdy filatelii vůbec nerozuměla, připustila si, e v tomhle směru můe mít vyetřování

reálný důvod. Protoe o tom, kolik tenhle koníček vynáí, slyela od Kupce často.

Zamyleně míchala kávu. Obrátit se do Karlova zaměstnání, aby mu poskytli nějakou

pomoc. Karel zastává odpovědné místo, má řadu funkcí, ti by přece měli něco podniknout.

Vzpomínala, koho ve Strojírnách zná. Postupně v duchu krtala jednoho za druhým. Z těch

si nikdo prsty pálit nebude. Být u Karlovou manelkou, la by přímo za ředitelem. Teď vak by taková intervence mohla spí ukodit.

Mirek! No jistě, Mirek. Kamarád jejího zemřelého manela. Jak je to dlouho, co se neviděli?

Na pohřbu byl s manelkou, potom se několikrát potkali ve městě a jednou snad na nějaké

schůzi…

Vstala a přela ke stolku s telefonem, vzala do rukou seznam a listovala v něm. Konečně

nala, co hledala. Zvedla sluchátko a vytočila číslo.

Měla těstí, Mirka stihla. Do telefonu mu nic nevysvětlovala, řekla jenom, e má nějaké

problémy a e by se s ním potřebovala poradit. Byl velice srdečný a pozval ji na zítra k sobě do kanceláře.

Karla Kupce čekalo v pozdním odpoledni jetě dalí nepříjemné překvapení. V doprovodu

nadporučíka Poláka byl dovezen k okresnímu prokurátorovi doktoru Brázdovi, kde ho

formálně seznámili se skutečností, e je obviněn ze spekulace a devizových trestných činů s potovními známkami podle paragrafů 117 odstavec 1, 2 a 124 odstavec 1 trestního zákona a je vzat do vyetřovací vazby, ,,nebo existuje reálné nebezpečí, e by na svobodě mohl

mařit řádný průběh vyetřování, jak se pravilo ve zdůvodnění. Prokurátor ho současně

informoval, e o situaci vyrozumí zaměstnavatele a doporučil Kupcovi, aby si vybral obhájce.

Otřesený Kupec se do cely předběného zadrení u nevrátil. Putoval do jedné z cel

vyetřovací vazby, která se vak od cely předběného zadrení liila pouze tím, e byla ve věznici v krajském městě.

xxxx

Porada u kapitána Javorka se konala mimořádně ve středu za přítomnosti vech

vyetřovatelů, to jest nadporučíků Poláka, Hloka, Dvořáka a Sekery.

78

Práce je hodně a času málo, zahájil kapitán Javorek. Take bych prosil stručně a věcně.

Vezmu to dneska podle stavu rozpracovanosti případů. Take Jirko, jak jsi na tom? obrátil se na nadporučíka Sekeru.

Děláme na čistopise spisu pro prokuraturu, je to uzavřeno a v pátek bych to chtěl předat, snail se nadporučík vyhovět přání nadřízeného, pokud jde o stručnost.

Výborně, hodnotil kapitán Javorek. Take od pondělí s tebou můu počítat na něco nového,

nebo na doplnění, ano?

Od pondělí jsi mi podepsal na týden dovolenou, připomínal Sekera, na horách je u sníh a

přes svátky se tam nedostanu, to jedou ty s dětma …

V pořádku. Vzpomínám si, e jsem to podepisoval s podmínkou, e to bude mít do pátku ze

stolu a to platí. Honzo, jak ty?

Nadporučík Hloek se trochu vzpřímil na idli:

Převzal jsem ten OSP od nadporučíka Poláka, referoval, je to ovem vlastně hotové, celou práci udělal on. Já to teď jenom kompletuju pro spis, výslechy jsou uzavřeny, dokončuji redakci konečného návrhu na usnesení pro prokuraturu.

Dobře, mínil kapitán Javorek. Nic nového zatím nedostane, bude muset trochu pomoct

Pavlovi, protoe jak jsem viděl z papírů, které mi tu proly, roste mu to nějak pod rukama. Co ty k tomu, Pavle?

Předevím, nadporučík Hloek mi u dost pomáhá. Nevím ovem, jestli to bude stačit,

protoe se to opravdu straně rozrůstá a to jsem teprve na začátku. Kupec je ve vyetřovací vazbě, byla provedena domovní prohlídka a zajitěny doličné předměty, zejména známky.

Jsou soustředěny v jedné plechové skříni, take je bez problémů můeme přemístit sem.

Projednal jsem s hospodářskou správou uvolnění kanceláře 105, kde bude také pracovitě

soudního znalce. Přestěhování známek jsem zajistil na odpoledne, teď jetě musíme provést prohlídku na pracoviti obviněného, kterou jsme včera nestihli. Připravil jsem usnesení o přibrání znalce a do půlnoci jsem si hrál se specifikací otázek pro znalce. Kdybys to mohl, soudruhu kapitáne, podepsat, je to v tom vechno. Podal nadřízenému sloku v deskách.

Kapitán desky otevřel. Usnesení o přizvání znalce, četl nahlas, obrátil list a podepsal

formulář, ale tady to je podruhé, zeptal se, kdy pohlédl na dalí papír.

80

To není podruhé, to je dalí usnesení, vysvětloval nadporučík. Nali jsme při domovní

prohlídce obsáhlou korespondenci obviněného se zahraničím. Je třeba ji vyhodnotit ve

vztahu k nedovolenému vývozu, to ale nemůe dělat první znalec, protoe má jiné

zmocnění. Musím nalézt někoho z oboru ekonomika průmyslu a obchodu …

Kapitán Javorek mlčky zavrtěl hlavou a podepsal druhý doklad. Jak dlouho to těm znalcům

bude trvat?

Polák pokrčil rameny. Je to veliké mnoství materiálu, hlavně známek, ekl bych, i s

vyhodnocením, nejmíň tři týdny a měsíc.

To je dáreček, povzdechl si kapitán, sklapl desky a vrátil je nadporučíkovi. No, práci má a dalí postup je ti jasný, plán jsme probrali. Zdá se, e rozsah toho případu bude opravdu veliký. Případné nároky na posílení vyřídíme operativně. Teď Bohouek.

Nadporučík Dvořák měl před sebou na stole jako obvykle jen plný popelník. Prohrábl si

rukou řídké vlasy:

Zadrený Kudláček doznal, e poruil ustanovení ochranného dohledu, od dubna řádně

nepracuje a iví se nekalým způsobem. Tím je naplněna skutková podstata trestného činu a

byl vzat do vyetřovací vazby. Zdá se, e toho tentokrát stačil stihnout hodně, take

vyetřování moná chvíli potrvá.

Plán vyetřování má? zeptal se kapitán.

Mám, řekl dost nejistě nadporučík Dvořák. Sáhl do kapsy saka a vytáhl odtud černý, silný

zápisník, který měl častým pouíváním značně zohýbané rohy. Zalistoval v něm:

Ty papíry ze soudního okresu jetě nepřily, řekl, a u bych je potřeboval. Kudláček sice spolupracuje, ale nepřizná nic, o čem nevíme, je to zkuenej kriminálník. Chalupu přiznal, teď se budeme tahat o výi kody, dporučík obrátil list v notesu, jo, a mám takový pocit, e

ho budu muset nechat prohlídnout na psychiatrii. U mi to připadá nenormální, ten chlap

nemá vlastně vůbec ádný rozumný motiv. Vdycky, kdy se vrátí z výkonu trestu, nastoupí

práci a nějaký čas seká dobrotu. A pak mu najednou něco přeskočí, nadporučík si sáhl na

hlavu, sekne se vím a konec.

Můe mi ten plán vyetřování půjčit? zeptal se kapitán Javorek a natáhl ruku směrem k

nadporučíkovi.

81

Ten rychle sklapl notes a strčil ho do kapsy:

Je to zatím jenom koncept, já to přepíu a dám ti to sem, soudruhu kapitáne. Ostatně,

smlouval, jaký na tohle plán? Vdy je to normální řemeslo,

chlapa máme, ádná nová technická dokumentace se dělat nemusí, k čemu nás v

souvislosti s ním volali, to je zpracované a ze sousedního okresu nám to dají taky hotové.

Take jenom výslechy obviněného. Probrat chronologicky, kde se zdroval od doby co

přestal pracovat do dne zadrení, ověření pravdivosti výpovědí, výslechy pokozených a

případných svědků, to je vechno.

Já vím, e to umí, řekl kapitán Javorek tvrdohlavě, teď jsi to tu právě zpaměti odrecitoval.

Tak proč mi to, ksakru, nemůe napsat na papír jako ostatní?

Já u bych to napsal, omlouval se nadporučík, jene jsem zatím neměl na tyhle zbytečnosti čas, musel jsem … Zpozoroval, e se vichni ostatní dobře baví.

Já neříkám, pokračoval, ani předchozí větu dokončil, v takové věci, jako dělá tady Pavel by to bez toho nelo, ale mě by to zatím jenom zdrovalo …

Kapitán Javorek jeho trápení ukončil:

Ve spise ten plán bude, jasné? Zatím souhlasím s navreným postupem. Poradu končím.

xxxx

Hana Tichá odcházela od tajemníka ONV Jaromíra Hinka vcelku spokojená. Přijal ji

kamarádsky, vypili spolu kávu, pohovořili o letech minulých, o společných známých a jejich osudech, a se konečně dostali k předmětu Hančiny návtěvy.

Mám prostě smůlu, začala, ty ví, jak dopadlo moje manelství, dost dlouho jsem se z toho vzpamatovávala a teď, kdy jsem si konečně někoho nala, tak …

Stručně vylíčila tajemníkovi, co ji potkalo. Nemůe tomu pořád věřit, protoe Karel je solidní a poctivý. Teď, s tou kampaní proti neoprávněnému obohacování vidějí zločince na kadém rohu, ale on nic neprovedl. ádné rozkrádání, ádná zpronevěra. A tak si vymysleli aspoň

tohle. Kdoví, jestli to není pomsta jeho bývalé eny, která mu nemůe prominout, e od ní odeel. Hana si nemyslí, e by on, Mirek, v tom mohl něco dělat, ale přila k němu jako ke kamarádovi a zkuenému funkcionáři o radu, co by v téhle situaci měla dělat ona. Protoe, chápe, tohle mi teď úplně podrazilo nohy, přítí týden u mělo být první stání u rozvodu, moje nervy u toho vydrely moc, ale tohle nevím, jak zvládnu …

82

Slzy, které měla v očích, byly opravdové.

Jaromír Hink zváněl. Vysvětlil Hance, e plést se Bezpečnosti do vyetřování není v

kompetenci ádné instituce. Ovem, e Karla Kupce ze Strojíren zná. Silnějí, iroká

ramena, malinko při těle, asi padesát let zarazil se a pohlédl na Hanku, ale ta ho sledovala a přikyvovala, take pokračoval, ani by dával najevo nemístné překvapení, dělá u nás v nějaké komisi.

Ano, to je on, vydechla.

Na tom, co jsem říkal o mých monostech, to nic nemění. Ale znám se trochu s náčelníkem

okresní správy SNB, tak se ho alespoň pokusím zeptat, o co vůbec jde, jestli mně bude moct něco říct. A taky se zeptám prokurátora Brázdy, ten o tom musí vědět, kdy je to vyetřovací vazba. Nic ti neslibuju, ale něco se snad dovím. Vstal z křesla.

Tichá povstala rovně a podávala mu ruku:

Moc ti děkuju, Mirku. Kdy tě můu zavolat?

Zavolej zítra touhle dobou, to u snad budu něco vědět. A neber si to tak. Napadlo ho: Zná nějakého dobrého advokáta?

Ne, vůbec ne. Copak je to u teď potřeba?

To ví, e ano, kdy je ve vyetřovací vazbě. Jestli nikoho nemá, doporučím ti doktora

Přikryla z advokátní poradny. Je to velice ikovnej mládenec. Hned mu zavolám.

xxxx

Prohlídka Kupcova psacího stolu na pracoviti přinesla dva zajímavé nálezy, seznam 121

osob s osobními daty a adresami. Nadporučík Polák jej pokládal za adresář lidí, na ně

obviněný odebírá v klubu novinky.

Proto adresář zajistil, aby ho mohl porovnat s nalezenými filatelistickými legitimacemi v bytě u Tiché. Zajistil rovně seit v černých deskách, nadepsaný na títku Filatelie. Obsahem spí připomínal účetní knihu, byly v něm zaneseny nákupy, prodeje a hospodářské výsledky těchto transakcí za poslední tři roky.

Sotva se nadporučík Polák vrátil, informoval ho dozorčí, e pro něho přivezli plechovou

skříň. Ne zařídil její přestěhování do kanceláře 105, dostavil se Toovský.

83

Včera se na téhle hodině dohodli a u na to zapomněl. Ne zajistil soudnímu znalci nezbytné podmínky pro zahájení práce, sháněl ho znovu dozorčí, e k němu posílá nějakého inenýra Jirsu, soudního znalce, kterého si soudruh nadporučík objednal.

Inenýr Jirsa se zdál být pravým opakem Toovského. Mladý, asi třicetiletý vytáhlý blonďák s mohutným knírem pod nosem. ,V proívané bundě vojenského střihu, sportovních kalhotách a v módních polobotkách na vysoké podráce ze surové gumy rozhodně nepůsobil dojmem

seriózní osobnosti, jaké jsou obvykle spojovány s pojmem soudní znalec.

Představili se a nadporučík Polák stručně vysvětlil inenýru Jirsovi, co vechno by od něho, jako od soudního znalce, potřeboval vědět a výklad zakončil otázkou: Myslíte, e to půjde dát dohromady v dostatečně podrobné formě?

Já bych se na ten materiál rád napřed podíval, ne vám budu moct dát nějakou odpověď,

řekl Jirsa, který nejen e celou dobu pozorně poslouchal, ale dělal si poznámky do malého bloku, máte to tu někde?

To je výborné, mínil nadporučík Polák, jestli máte chvíli čas, vechno je tady vedle. Pracuje tam u soudní znalec Toovský na odhadu známek, ale to by nemuselo vadit, místa je dost.

Přeli do vedlejí kanceláře, nadporučík Polák oba znalce vzájemně představil a inenýru

Jirsovi předal krabici s Kupcovou zahraniční korespondencí.

Rozlote se s tím tady na vedlejím stole, ukázal, a prohlíejte to tak dlouho, jak bude třeba.

A dojdete k nějakému úsudku, sedím ve své kanceláři.

Asi po hodině se ozvalo zaklepání a k nadporučíkovi Polákovi vstoupil znovu inenýr Jirsa. V

ruce drel popsaný list papíru.

Tak jak to vypadá? Je toho spousta, řekl znalec, ke dvěma stům obálek, přesně 187 a asi

tak ze tří čtvrtin obsahují korespondenci, zbývající čtvrtina je prázdná. Nic z toho jsem zatím podrobně nečetl, ale pokud jsem si pár listů prohlédl, týkaly se vesměs výměny známek. V

jednom dopise bylo napsáno Přikládám 17 US Potí je ale v tom, inenýr nahlédl do svých

poznámek, e jsou tam kromě německých a anglických dopisů i listiny psané francouzský,

italsky a panělsky nebo portugalský.

84

Tyhle řeči neovládám, budu se muset na někoho obrátit, aby mi to přeloil.

Jak plánujete dalí postup? Potřeboval bych si vzít ten materiál s sebou. Hrozně by mne

zdrovalo, kdybych sem pořád musel lítat.

Nadporučík Polák přikývl. Dá se to zařídit.

Nejdřív uspořádám úplný seznam celé korespondence jednak chronologicky, jednak podle

odesilatelů. Někteří se toti opakuji. A to budu mít, pustím se do ekonomického

vyhodnocení. Tam samozřejmě nemohu zahrnout prázdné obálky, ale i jinak to bude oříek.

V jednom dopise z NSR, který jsem přečetl, pohlédl do papíru před sebou, stojí: Posílám

slíbené v protihodnotě k vaí zásilce”. To můe být pětikoruna, nebo tisíc.

Budeme vycházet z toho, co se podaří kvantifikovat. Nejasné poloky uveďte ve zvlátní,

pomocné evidenci.

Nejasnosti bude asi dost, potáhl se Jirsa za plavý knír, například se tam mluví o nějakých cenách Yfrs. Nevím, co to je. Budu to muset někde zjistit.

Není třeba. To jsou katalogové ceny podle francouzského katalogu potovních známek

Yvert. Vechny informace o tom vám poskytne soudruh Toovský, který dělá odhady

známek.

Výborně. A poslední důleitou otázku, kdy to potřebujete mít hotové?Včera, řekl Polák.

Inenýr Jirsa se zasmál úplně klukovsky:

Vy jste jako ná starej. Zamyslel se. Stačil by vám koncept bez čistopisu v pondělí?

Dostanete příplatek za rychlost, kdy to zvládnete, usmál se nadporučík Polák.

Zali spolu k Toovskému. Inenýr Jirsa převzal na podpis materiál k hodnocení a rozloučili se.

A jak vy pokračujete? obrátil se Polák k Toovskému, kdy inenýr odeel.

Toovský vzhlédl od jedné z krabic s obálkami prvního dne platnosti, které měl srovnány

před sebou na stole. Pro vlastní potřebu označil krabice pořadovými čísly, ne začne

hodnotit jejich obsah.

Je toho mnoho. Jenom alb a zásobníků 196. Krabic je tu estnáct, dodal a namaloval

černým fixem estnáctku na poslední z nich a namátkou ji otevřel. Krabice z tvrdé lepenky vyrobil s největí pravděpodobností nějaký knihař na zakázku a vylepil je plátnem.

85

Udělal jste si u nějaký názor na Kupcovo sběratelství?

Toovský pokrčil rameny. Vidíte sám. Je toho značné mnoství a jsem teprve na začátku.

Vechen materiál jsem u viděl, ale jen zběně. O kvalitě ani ceně nic závazného zatím říct nemohu. A nezávazného?

Sbírá různě. Reprodukce slavných obrazů. Speciální sbírka Československa, zaměřená na

tiskové vady jednotlivých vydání. Sbírka SSSR, ta je dost kompletní, Rakouska, Německa,

NDR, NSR, bývalých německých kolonií a obsazených území. Jsou tam také dost unikátní

exempláře z Francie, ovem nekompletní, i kdy ucelené období. A hlavně zásoby. Těch má

poehnaně.

V některých případech a kolem esti set kusů od jedné série a zejména vázané hodnoty.

Jde vesměs o novinky. Velký počet se vyskytuje hlavně u vydání z loňského a letoního

roku. Nadporučík Polák udiveně vrtěl hlavou.

To je sluná konkurence POFISu. est set sérií! Musely stát při nákupu sluné peníze.

Jistě, ale dnes u mají běně dvojnásobnou hodnotu, take je to stoprocentní zúročení

kapitálu. I kdyby se toho chtěl zbavit hned a přes POFIS.

Myslíte, e se dá soudit na spekulaci?

Nedovedu si představit jiný důvod. Z přísně sběratelského hlediska je takové mnoství

stejných známek nesmysl, to víte sám. Nestačil jsem jetě porovnat seznam osob, který jste nali u něho v kanceláři s průkazy klubu, které jsou tady. Ale pokud by odebíral novinky na vech 121 lidí ze seznamu, odpovídalo by to mnoství některých sérií. Pokud to ověříte, co by neměl být problém, protoe novinkář má seznam členů, kterým jednotlivé emise vydává, bude jasné, e celá ta mnoství pořídil za nominální hodnotu.

Já si ten seznam vezmu, rozhodl se nadporučík Polák, podívám se za novinkářem. Anebo

ho sem pozvu. Podle toho, co se od něho dovíme, budeme muset naplánovat výslechy

mrtvých duí. Povzdechl si nad představou moného rozsahu práce. Jaký máte dalí

program? Dokončím základní evidenci a pustím se do vypracování polokového seznamu,

abych získal podklad pro ohodnocení materiálu. Začnu asi novinkami. Bude to nejjednoduí a hodnotově moná nejvýraznějí.

86

Klasiku si nechám na závěr, s tím si budu muset pohrát. Kupec má asi přehnané představy o hodnotě některých sbírek. Je tam dost patně zařazených známek, pokozených exemplářů a vyslovených falz. Nechci mu podkládat úmysl, jak víte,

kompletnějí sbírka má vyí hodnotu a takovou cestou se ,,kompletnosti dosáhne dřív.

Spí myslím, e příčina je v tom, e se filatelií zabývá nepříli dlouho.

Jakou to má vechno podle vaeho názoru hodnotu?

Tak, jak jsem to viděl, bych odhadoval mezi dvěma sty a třema sty tisíci, spí k té horní hranici. Ale přesnou částku budete vědět, a skončím práci.

Nadporučík Polák pokýval hlavou. Jeho vlastní sbírka představovala tak desetinu té nií

hodnoty a přitom si myslel, kdoví jaký poklad má.

Ale jak říkám, pokračoval Toovský, myslím, e větina hodnoty je v zásobách, prodejním a výměnném materiálu, nikoli ve sbírkách. Nechci být zaujatý, ale domnívám se, e to není materiál vánivého filatelisty, nýbr obchodníka se známkami. Potvrdila se mi představa,

kterou jsem si o panu Kupcovi učinil u před pěti lety, kdy vstoupil do klubu.

To by jen potvrzovalo oprávněnost naeho postupu. Myslíte, e je v klubu takových členů

víc?

Toovský chvíli mlčel.

Ta otázka není součástí mé expertizy? Samosebou, e ne, chci znát pouze vá osobní

názor.

Toovskému se ve tváři nepohnul ani sval:

Nemyslím, e by se u nás něco podobného vyskytovalo ve stejném rozsahu. Jene příklady

táhnou, znáte to, pane nadporučíku. Proto se domnívám, e je správné, kdy jste zakročili.

xxxx

Nadporučík Polák poznal u v telefonu, e kapitán Javorek není v nejlepím rozpoloení.

Přesvědčil se o tom, kdy vstoupil do jeho pracovny. Kapitán, proti svému zvyku, ani nezvedl oči od papírů na psacím stole.

Tady si sedni a povídej, jak jsi daleko s těma známkama!

Nadporučík Polák neměl ponětí, co kapitánovi přeletělo přes nos. Rozevřel desky s

poznámkami, které si přinesl a chystal se referovat. Ne se k tomu dostal, pohlédl na něho kapitán Javorek a spustil svým dunivým basem: 87

Takovéhle věci miluju! Dotazuji se mě různi funkcionáři, co to vlastně provádíme s tím

Kupcem. A já vůbec nic nevím, mne podřízený neinformujou, jestli u třeba není doma!

Nadporučíku Polákovi spadl v duchu kámen ze srdce. Měl u obavu, jestli mu někde něco

neuteklo. Ale tohle byla náčelníkova normální reakce na pokusy o informace nebo dokonce o intervence, k nim sice zřídka, ale přesto někdy docházelo. Z míst, která kapitán, větinou právem, nepovaoval za kompetentní.

Dostal jsem rozkaz, abych přiel s hláením a po dalím výslechu obviněného a ten bude

teprve zítra. Zatím shromaďujeme materiály, které si před výslechem potřebuju vyhodnotit.

Podle mne to vůbec nevypadá, e bychom ho pustili.

A kdy se tě zeptám, v jaké fázi vyetřování jsi, tak co mi odpoví?

Jak to myslí, soudruhu kapitáne? zeptal se trochu překvapeně nadporučík.

Polovina, čtvrtina, myslím časově, jak to odhaduje?

Zatím úplný začátek, řekl skepticky Polák, jetě není hotov ani jeden z obou znaleckých

posudků. Kupce samotného jsme měli čas vyslechnout jenom předběně, po zadrení. Z

materiálů jasně vyplývá, e budeme muset vyslechnout nejmíň 121 lidí, kteří jsou v Kupcově seznamu a dále některé funkcionáře klubu filatelistů a kdoví, co vechno jetě vyplave.

Ostatně, soudruhu kapitáne, slíbils, e na to jetě někoho dá.

To jsme si řekli na poradě! Pomůe ti Honza Hloek. Jenome tu nemáme jen ty známky,

ostatní věci kvůli tomu nemůu zastavit, skoro vybuchl kapitán. Ale na druhé straně bych

nerad viděl, abys s tím nebyl hotov v zákonném termínu pro trvání vyetřovací vazby.

Někdo snad intervenoval?

Nedá se říct, e by lo o intervenci. Zavolal mě soudruh tajemník Hink z ONV, jestli jsem jako nezapomněl, e je v sobotu zasedání pléna. V ivotě ho nezajímalo, jestli se zúčastním pléna. A při té příleitosti mimochodem naznačil, e prý u nás sedí Kupec a co jako. Takovej solidní pracovník, na závodě si ho váí jako odborníka, funkcionář odborů a jak to s ním vypadá a jak dlouho ho budeme potřebovat… To ví, e jsem mu to ustřihl, ale člověku tyhle věci chu do práce nepřidají. Plyne z toho ovem jedno, bylo by dobře, kdybychom s tím byli včas hotovi.

88

Ozvalo se zabzučení telefonu. Kapitán zvedl sluchátko.

Slyím, u aparátu. Buďte zdráv, soudruhu doktore. Ano, pracujeme na t o m … Z

dosavadního průběhu vyetřování je jasné, e se původní hypotézy o trestné činnosti

potvrzují… Ne, to ne, velice se to rozrůstá. Aha. Mě taky volal. Nemám takový zájem v

průběhu vyetřování rád. Od vás je to ovem něco jiného … to je mi jasné … Předběnou zprávu? To není obvyklé … Rozumím … Zatím nejsou ani znalecké posudky, tak do čtrnácti dnů. Ano, souhlas… Advokáta? Doktor Přikryl? To je ten mladej, jestli si dobře vzpomínám.

Ano, spolehněte se, soudruhu doktore.

Kapitán Javorek pomalu poloil sluchátko do vidlice a chvíli je zamyleně pozoroval. Pak

řekl:

Tak on volal i prokurátora. Jenom tak, ze zájmu. Doktor Brázda tomu nepřikládá ádnou

důleitost, ale na druhé straně chce předběnou zprávu o stavu vyetřování. Zřejmě chce

být v obraze, kdyby se ho jetě někdo ptal. Po neděli mu takovej stručnej přehled udělá.

Nadporučík mlčky přikývl.

A jetě něco. Kupec má u advokáta. Doktora Jindřicha Přikryla z advokátní poradny.

Nadporučíku Polákovi se vybavil asi pětatřicetiletý, ambiciózní suverén s hlavou, jakoby z kusu osekaného palku. Setkal se s ním asi dvakrát při různých příleitostech. Pokládal ho za schopného právníka, ale zdálo se mu, e má o sobě vysoké mínění a znalosti i schopnosti poněkud okázale dává najevo. Znám ho.

Já taky. O tom, e bude Kupce zastupovat, se prokurátorovi u zmínil soudruh Hink. Ale na tom nezáleí, Kupec musí nějakého obhájce mít.

xxxx

Tak co, přinesl jsi mi ten seznam? uvítal nadporučík Dvořák inenýra Vrzala, který se k

němu dostavil po předchozí telefonické domluvě. Ne, něco jiného. Určitě tě to bude zajímat.

Inenýr Vrzal poloil na stůl aktovku, bylo vidět, e je těká. Cvakl zámek a sáhl dovnitř.

Vytáhl v utěrce zabalený hranatý, podlouhlý předmět. Nael jsem to na chalupě pod postelí.

Moje to není, tak si myslím, e si to tam schoval ten zloděj.

89

Snail jsem se toho moc nedotýkat, abych ti nepokazil nějaké otisky prstů, jestli tam jsou. Ale mohlo se stát, e moje tam taky zůstaly, vytáhl jsem to rukou.

Nadporučík Dvořák se zájmem vstal ze idle a rozvázal cipy utěrky. Objevil se plochý,

ocelový trezorek, v půdoryse o něco větí, ne kancelářský papír a vysoký tak osm a deset centimetrů. Klíč k tomu nebyl, co? Vrzal mlčky zavrtěl hlavou.

Ty ses pokouel podívat dovnitř? Nadporučík ukázal koncem tuky na několik hlubokých rýh

na víku trezoru a na otlučeném smaltu v okolí patentního zámku. Za co mne má? U jsem ti řekl, e jsem se snail moc se toho nedotýkat. To je opravdu zajímavé, já tu v hláeních vůbec ádný ukradený trezorek nemám. Ale nevadí. Zvedl telefon a vytočil číslo. Za okamik se ozvalo zaklepání a do kanceláře vstoupil mladý přísluník. Rudo, oslovil ho nadporučík Dvořák, pojď, vezmi si tady tu kasičku a podívej se, jestli na tom nejsou nějaké prstíčky, odhaduju, e Kudláčkovy, co ho teď dělám. Zkontroluj to a brnkni mi.

Příchozí sotva bleskl pohledem po inenýru Vrzalovi, opatrně vzal cípy utěrky a trezorek

odnesl.

Tak to bychom měli jednu věc, řekl nadporučík, teď jetě seznam tvých ztrát a kod,

abychom mohli uzavřít protokol. A pak musíme sepsat i tenhle tvůj nález. Má seznam?

Ty Bohoui, vyhnul se inenýr Vrzal přímé odpovědi, já ti mám ze veho takovej trapnej

pocit. Vdy já jsem toho chlapa dostal do maléru.

Dvořák se zadíval Vrzalovi do tváře. Po chvilce řekl:

A teď ti ho začíná být líto, kdy u je po vem, viď?

Inenýr Vrzal mlčky přikývl.

Tak se nepřeceňuj. Předevím jsi ho do maléru nedostal ty, do toho se dostal sám, vědomě

a s rozmyslem. A e jsi ho dopadl, to bylo jen logické dovrení, které muselo přijít. Ty, anebo někdo jiný. Měl přitom jetě těstí, e narazil na tebe, změkčilého intelektuála. Dostat ho do rukou některý z místních chasníků, co ho honili po lese, asi by to s ním dopadlo poněkud hůř. On by ti vlastně měl být vděčný. Jene, co já vím, ty ses nepral nikdy ani jako kluk.

90

Inenýr se usmál. Viditelně se mu ulevilo.

Nadporučík Dvořák vstal ze idle. Dojdu raději pro kávu. Vrátil se za okamik se dvěma álky a pokračoval v řeči.

Laskavě si uvědom, e kdy jsi řekl a, musí také říct b. Ne, e v tomhle případě na tobě tak záleelo. Je vás, pokozených, asi devatenáct, zatím. Moná, e ne to uzavřu, bude jich jetě víc. Kudláček je zkuený recidivista, nepřizná, co mu nedokáeme. Ale jde tu o něco jiného. Jako kadý ve své profesi, chci odvést dobrou práci. U mne to znamená nenechat nic neobjasněného.

Nadporučík Dvořák zasunul formulář protokolu do válce psacího stroje.

Ale rozsah kody má přece vliv na výi trestu?

Mimo jiné, přeruil ho nadporučík Dvořák, kdy ses narodil? Podívej, v tomhle případě to

nebude rozhodující, pokračoval v hovoru, kdy se dověděl ádané datum, tady jde spí o to, e jde o mnohonásobnou recidivu, to bude pro soud hlavní přitěující okolnost. Ale upřímně ti řeknu, začínám mít pocit, e Kudláček umí ít u jenom za mříema. Snad je mu tam i lip.

Ale to přece není normální. Taky se mi zdá. A proto ho polu na pozorování a vyetřování na psychiatrii, jakmile skončím výslechy. Jene si od toho moc neslibuju. On přece ví, co dělá, to pozná i neodborník. A to je rozhodující.

Znovu se ozval klapot psacího stroje. Násilným vloupáním, řekl nadporučík polohlasem a

udělal tečku.

Tak. A tady napíu ,,seznam odcizených věcí přiloen” a ty mi ho dodá.

Já to v tuce mám, řekl tie Vrzal, to bys nevěřil, kdy se vechno spočítá, tak se suma blíí skoro k deseti tisícům …

Co bych nevěřil. Jene pokud nemá pojistku, tak se s tím stejně nikdy neshledá. Napřed

jsou nároky rodiny, nezletilých dětí, na které neplatil, pak státu a socialistických organizací z těch devatenácti pokozených jsou čtyři ostatně, rozkrádání majetku v socialistickém vlastnictví je závanějí trestný čin, take si opravdu nemusí dělat výčitky svědomí. Vytáhl protokol ze stroje. Tady mi to podepi.

Inenýr Vrzal vstal ze idle a současně se ozval na stole telefon, Nadporučík zvedl

sluchátko.Slyím.

91

Chvíli tie poslouchal, pak zvedl významně obočí na inenýra Vrzala a řekl do telefonu:

Ne, zatím ne, neotvírat. Nech to, jak to je a udělej protokol. Stavím se tam za chvilku.

Děkuju, konec.

Poloil sluchátko. Samozřejmě. Kudláček to měl v drápech. Jeho prstíků je tam nejvíc a pak jetě dvoje dalí. Jedny z nich budou asi tvoje. Tak to podepi a skočíme spolu k technikům.

Musíme tam udělat i tvoje otisky, aby je mohli vyloučit.

xxxx

Druhý výslech Karla Kupce se konal v tée kanceláři i ve stejném obsazení, jako první.

Nadporučík Hloek za psacím strojem, nadporučík Polák a proti němu Kupec u psacího

stolu. Jen atmosféra se změnila. Jako v ringu v druhém kole, kdy se soupeři u znají, ale ádný dosud nezískal rozhodující převahu.

Uveďte, jak dlouho sbíráte potovní známky, odkdy jste organizován jako člen Svazu

českých filatelistů a jaké funkce v klubu zastáváte? přečetl nadporučík Polák otázku z

připraveného plánu výslechu.

Známky sbírám přes pět let, odpověděl Kupec věcně, v klubu jsem organizován od samého

začátku a nezastávám tam ádnou funkci.

Stručně vyličte vai sběratelskou činnost, zejména způsob, jakým získáváte potovní

známky, hlavně novinky, pokračoval nadporučík Polák do klapotu psacího stroje.

Kupec s odpovědí chvíli zaváhal. Máte k dispozici vechny moje známky. Take o charakteru mé sbírky si můete udělat úsudek sami. A známky získávám jako kadý filatelista, směnou, koupi na burzách a v Pofisu a novinky odebírám v novinkové slubě klubu.

Tak tedy jinak. Jako člen klubu máte nárok na odběr pěti sérií jedné emise novinek za

nominální cenu. Ale ve známkovém materiálu, který byl u vás zajitěn, se v některých

případech vyskytuje a stokrát větí mnoství těchto novinek. Jak jste k nim přiel?

Kupec se neklidně zavrtěl na idli.

Říkal jsem u, e členy klubu jsou i přísluníci mé rodiny. Odebírám novinky i na ně. To se běně dělá. Tak početnou rodinu přece nemáte.

Odebíral jsem novinky i na některé své známé, nebo mi je přenechávali kolegové filatelisti, kteří berou míň ne těch pět povolených sérií.

92

A na co jste potřeboval tak velké mnoství známek kadé jednotlivé emise?

Chci pořádat sbírku novinek jako monografii potovních známek s přihlédnutím k tiskovým

vadám a anomáliím a k tomu účelu potřebuju celé tiskové archy jednotlivých vydání, abych

mohl srovnávat.

Kanceláří se chvíli ozýval jenom Hlokův psací stroj, který zapisoval Kupcovo tvrzení a

nadporučík Polák stále jetě mlčel. Odpověď ho poněkud zaskočila. Nakonec bude Kupec

zastávat stanovisko, e nejde o spekulaci, ale o vědeckou práci. Polák sám uvaoval, e se jednou pustí do monografie potovních známek s tematikou Praského hradu a tak o problému něco věděl. Nebyl si proto docela jist, zda by takto volená obrana nemohla najít sluchu. Bude třeba se poradit se znalcem a doplnit seznam otázek o posudek, zda je odebírané mnoství novinek skutečně zapotřebí pro uspořádání monografie.

Ale sám jste při předběném výslechu uvedl, e známky sbíráte předevím z hmotných

důvodů, e jde o zhodnocení kapitálu.

To ano, potvrdil Kupec, jene to bylo pouze zpočátku. Ke sbírání jsem se původně dostal

tím, e jsem od známých slyel, jak jdou ceny filatelistických známek nahoru. Tak jsem to také zkusil. Jene v současné době jsem dospěl dál a filatelie se pro mne stala opravdovým koníčkem. Tedy zálibou.

Tohle je vá seznam lidí, na které odebíráte v klubu novinky vydávaných potovních

známek? přisunul nadporučík Polák Kupcovi přes stůl xeroxovou kopii Kupcem ručně

psaného seznamu.

Není to tak docela. Vichni v seznamu uvedení souhlasili, e je mohu přihlásit do klubu.

Někteří ostatně u byli v klubu dřív, jenom neodebírali vechny novinky, na které měli právo.

Za ně za vechny, zaukal prstem na papír, platím členské příspěvky a manipulační poplatky za prodej novinek. Dávám jim, vlastně prodávám za nominální cenu tolik sérií, kolik sbírají nebo potřebují. Pro svoje účely si nechávám jenom zbytek, o který nemají zájem.

Vem? zeptal se nadporučík Hloek od psacího stroje.

Kupec na něho pohlédl a trochu se oil:

93

Někteří ovem neprojevují o známky zájem vůbec.

V tom případě si nechávám celý příděl. Ale to je jen malé procento.

Kolik asi? zeptal se nadporučík Polák.

Asi tak čtvrtina nebo pětina,odhadoval Kupec.

Ten celý zbytek, který vám zůstane, pouíváte pro tu monografii? zeptal se znovu

nadporučík Hloek. Jako laik ve filatelii si to mohl dovolit. Přivedl otázkou Kupce do rozpaků.

Ne zcela úplně, soukal ze sebe, přebytky zařazuji jednak do vlastních sbírek, jednak je

pouívám na výměnu a prodej.

Prodej uskutečňujete v nominálních cenách, nebo v katalogových, ozval se nadporučík

Polák.

Vyloudil tím na Kupcově tváři něco jako úsměv:

Tu otázku nemyslíte váně, pane vyetřovateli. Jste sám filatelista a víte, e v nominálu se dá koupit jenom v novinkové slubě.

Take rozdíl z neoprávněných odběrů novinek jde do vaí kapsy, jestli dobře rozumím. Mohl byste mi odhadem říci, jak velké procento vám trvale zůstává a kolik toho směníte nebo rozprodáte?

To není stejné, váhal Kupec, v některých případech si ponechávám téměř vechno, jindy

značnou část dávám do oběhu. Podle toho, o jaký druh známek jde.

Posíláte část těchto novinek také do zahraničí?

Velice jsem to omezil. To znamená, e dříve byl vá styk se zahraničím daleko větí. Proč jste se rozhodl jej omezit? Doel jsem k názoru, e to patrně není v souladu s předpisy.

Byl jste členem Výměnného střediska při klubu?

Ne, u jsem říkal, e ne. Výměna přímým stykem je mnohem výhodnějí, proč bych to

zapíral.

Můete to nějak vysvětlit? zeptal se nadporučík Hloek.

Podívejte se, dám takový příklad. Posílal jsem některé známky do Německé spolkové

republiky. Novinky. Za ně jsem dostával novinky NSR. Kdy jsem si spočítal výsledek, vylo mi, e hodnota jedné západní marky ve známkách mě přila na jednu korunu padesát haléřů. Pokud jsem ty známky sám nepotřeboval, prodával jsem je na burze za est a osm

korun za marku a ly na odbyt, protoe tady se prodává jedna nominální marka tak za deset padesát.

94

Já jsem na tom neprodělal a zákazníci vydělali, tak co je na tom patného?

e jste na tom neprodělal, je jasné, konstatoval Polák, dostal jste osm korun za korunu

padesát a to u je sluný zisk. Jenome vám při tom ulo, e monopol vývozu i dovozu má

stát, take jste ho v tomhle případě o celý rozdíl oidil. V jakém asi objemu jste vyvezl a dovezl známky? Kupec odmítavě zavrtěl hlavou. Nevedl jsem si o tom ádnou evidenci a nemám přehled. Ale nebyly to ádné velké hodnoty. Dnes u to nedokáu odhadnout, do

zahraničí jsem posílal hlavně vloni a předloni, letos jsem s tím, jak u jsem uvedl, přestal.

Jenom jsem vyrovnával některé zbytky pohledávek z dřívějka …Nevadí, mínil nadporučík

Polák, pokusíme se vám pomoci přehledem, který sestavíme z vaí korespondence. Jak

jste získával adresy do zahraničí?

Prostřednictvím filatelistických časopisů, kde jsou inzeráty, odpověděl Kupec pohotově,

vybral jsem si. Vdycky adresu ze státu, který mě filatelistický zajímal a napsal na ni.

Větinou jsem dostal příznivou odpověď a nabídku k výměně známek.

Ze kterých kapitalistických států jste si vybíral partnery? zeptal se opět nadporučík Hloek.

To u přesně nevím. Ale určitě NSR, Rakousko, Francie, Belgie, Anglie, jednou panělsko,

ale to nebylo výhodné a pak USA.

Jak jste se dohadoval o ceně, nebo vlastně o kursu, ve kterém vám bude zahraniční partner známky měnit?

Písemně, pochopitelně. Nabídl jsem přepočet nominálních hodnot alternativně podle

některého z katalogů a partner to buď přijal, nebo navrhl něco jiného. Vdycky to fungovalo, a na jeden případ z NSR, kdy jsem známky poslal a nedostal u vůbec ádnou odpověď.

Ale nebylo v tom riziko, vdycky lo o malé částky.

Pokadé jste dostával jako protihodnotu potovní známky?

Kupec se zadíval na nadporučíka Hloka, který poloil otázku.

Ne, vdycky ne. Třeba s tím Američanem jsem měl dohodu, e mi bude posílat potou jeden

dolar za estnáct korun nominální hodnoty, vyznačené na známkách. Posílal je naprosto

přesně.Jak?

95

Normálně, potou. Nikdy se nic neztratilo. Nejdřív jsem měl strach, e se to nesmi, poprvé jsem ho poádal, aby obálku s mojí adresou vloil do jiné a tu poslal jedné mé kolegyni v práci. Pota jde přeze mne, tak jsem si to vzal, ani o tom nevěděla. Z toho jsem usoudil, e se dolary směji posílat.

Nadporučík Polák zavrtěl hlavou nad drzostí, s jakou Kupec předstírá naivitu.

A co jste s těmi dolary dělal? zeptal se.

Byly to nepatrné částky, měnil jsem je tedy v bance za tuzexové poukázky a ty jsem vechny utratil za různé drobnosti, za kávu a tak. U nic nemám.

Take tvrdíte, e korespondenční styk a výměnu známek se zahraničím jste se rozhodl

přeruit, protoe jste měl pochybnosti o legálnosti takové směny, shrnoval nadporučík Polák a rychlý klapot stroje svědčil o tom, e formulace je zapisována do protokolu. Prohlaujete, e v letoním roce jste vyřizoval u jenom pohledávky a dluhy z dřívějího styku a nové kontakty ani výměny jste nenavazoval. Pokud jde o počet zahraničních partnerů, nemáte ho

v paměti a odkazujete na zajitěný písemný materiál při domovní prohlídce. Prohlaujete, e jste směnou získal pouze nepatrné částky v devizových prostředcích a e jste devizy v zákonné lhůtě vyměnil ve směnárně zdejí pobočky Státní banky československé za

tuzexové poukázky, které jste utratil za drobnosti. Souhlasí? Souhlasí.

Pane Kupec, to by bylo pro dneek vechno. Zítra ráno budeme pokračovat. Pokuste si

mezitím vzpomenout na jména a adresy vaich zahraničních zákazníků. Probereme si to

podrobněji ne dnes. Já vím, řekl jste, e máme vai korespondenci, ale přesto bych rád

slyel i to, na co si vzpomenete, pro srovnání. Pak bych byl rád, kdybyste mohl upřesnit, jak jste docílil, e během pěti let vzrostla hodnota vaí sbírky ze esti set korun na tři sta tisíc.

To pouívám vae údaje. Tak laskavě přemýlejte, ráno si opět promluvíme. Pokynul

nadporučíku Hlokovi, který se Kupce ujal, aby ho předal slubě a sám odeel do vedlejí

kanceláře, kde pracoval soudní znalec Toovský. Narazili jsme při výslechu na zajímavý

moment, spustil Polák, Kupec tvrdí, e odebíral novinky v celých arích a v takovém

mnoství proto, aby mohl pořádat monografii tiskových chyb, vlastně jakousi vědeckou práci.

96

Co tomu říkáte?

Toovský opatrně sejmul brýle a poloil je před sebe na stůl.

Divil bych se, kdyby ho tenhle způsob obhajoby nenapadl. U proto, e v jednom ze

zásobníků s tiskovými archy známek má i několik listů s poznámkami o vadách. Snad

opravdu hledal nějaké anomálie, to se víc platí, jak víte. Jene aby byl schopen seriózně pracovat na monografii, na to podle mého názoru při ví úctě prostě nemá.

Budete se k tomu muset vyjádřit přesněji, soudruhu Toovský. O tuhle otázku je třeba rozířit počet dotazů, vznesených na vás, jako na znalce. Nakonec to můe být dost důleité při kvalifikaci trestného činu. Kdyby se mu podařilo prokázat, e známkový materiál potřebuje k vědecké práci, mohl by se vyvléci z trestného činu spekulace.

Pochopitelně zodpovím i tuhle otázku, řekl svým pomalým způsobem Toovský, jenom

doufám, e to nechcete teď hned. Budu si k tomu muset pár věcí vyhledat, jak tady v těch

materiálech, tak v literatuře.

Jistě, souhlasil Polák, ale stejně potřebuji vae předběné stanovisko k celému případu.

Pokud mono co nejdříve, nejpozději do neděle.

Tak rychle nebudu mít zprávu hotovou, namítl Toovský, podívejte, co toho je!

Nemyslím celou zprávu, jenom předběný názor, na co vae dosavadní zjitěni ukazuji.

Musím toti připravit předběnou zprávu o průběhu vyetřováni pro prokurátora a rád bych

tam měl alespoň zmínku o prvních poznatcích znalců.

To děláte takhle vdycky? divil se Toovský.

Pokadé ne, jen kdy prokurátor vysloví takové přání a chce být informován, vysvětloval

nadporučík.

Nemusí to být dlouhé. Inenýra Jirsu také poádám.

Půjdete v neděli na burzu? zeptal se Toovský.

Asi ano. Působilo by divně, kdybych právě teď neel, nemyslíte?

Tak se tam tentokrát neuvidíme. Budu raději věnovat čas vaí zprávě..

Pronesl to tak divným tónem, e o tom Polák přemýlel jetě cestou domů.

xxxx

97

Hana Tichá seděla před zrcadlem a zručně na sobě pracovala. Asi před hodinou hovořila s

Hinkem. Sdělil jí, e hovořil s Bezpečností i s prokurátorem a dověděl se, e je zavedeno vyetřování. Nevypadá to na maličkost. Kdy je vazba, musí se počítat se soudním řízením.

Do celé záleitosti se pochopitelně nemůe a nechce míchat, ale sjednal jí dnes na

sedmnáct hodin schůzku s advokátem doktorem Přikrylem. To je ve, co pro ni můe udělat.

Nic nepředstírala, kdy mu srdečně děkovala. Pocit, e půjde za někým, kdo u ji očekává a je přípraven poradit, jí vracel sebejistotu.

Dotáhla černou linku na víčku. Zaklapla skříňku s malovátky a pohlédla na hodinky.

Doktor Přikryl zůstal v pozdním odpoledni v kanceláři advokátní poradny sám. Vstal ihned, jak vstoupila. Byl příjemně překvapen. Po tajemníkově telefonátu si představoval stárnoucí vdovičku, která z posledních sil uhnala chlapa a teď jí ho zabásli. A zatím … ejhle! Urovnal si vázanku a se irokým úsměvem v plochém obličeji vykročil v ústrety půvabné, elegantní eně.

První dojem Hany Tiché také překonal vekeré očekávání. Místo suchopárného, edivého

jurisdoktora, hovořícího povýeným hlasem (sama nevěděla, jak k té představě přila),

spatřila pohledného málem playboye v nejlepích letech. Hladká, hranatá tvář na dálku

voněla tuzexovou kolínskou. Moderní oblečení a doplňky od italských mokasín po stylovou

vázanku.

Přijala nabízené místo a po několika zdvořilostních frázích bez rozpaků vysvětlila účastně naslouchajícímu doktoru Přikrylovi, co ji přivádí.

Věci se rád ujmu, ujistil ji, sotva mu vypověděla své trápení, i kdy jde zřejmě o netypický případ. Ze zásuvky psacího stolu vytáhl krabičku cigaret Milde Sorte a nabídl jí.

Kdy si poslouila, připálil zlatým plynovým zapalovačem, který spolu s krabičkou cigaret uklidil opět do zásuvky psacího stolu.

Vy si nezapálíte? zeptala se udiveně.

Ne, já jsem sportovec. Tohle je pozornost pro moje klienty, dodal trochu samolibě. Podívejte se, my teď oznámíme, tedy poradna, e vaeho … známého zastupuji já. Hned potom se spojím s vyetřovatelem a poádám o rozhovor s obviněným. Bez vyetřovatele s ním budu

moci hovořit teprve, a bude spis uzavřen. Ale to nevadí. Já toho toti o filatelii moc nevím, usmál se, jakoby to byla přednost, a proto bude třeba, aby mi sám navrhl, jak si představuje projekt obhajoby.

98

A také se zkontaktuji s klubem filatelistů, pokusím se získat nějaké uitečné informace.

Oplýval ochotou. Nebyla si úplně jista, zda je to kvůli ní samé, nebo kvůli intervenci Mirka Hinka. To ale není v téhle chvíli podstatné.

Při odchodu věnovala doktoru Přikrylovi milý úsměv. A docela jí přilo vhod, kdy jí nabídl doprovod sympatický společník. Líčil jí, e jako zralý mládenec nemá jiné ctiádosti, ne prospívat svým klientům, kteří se, někdy ani ne vlastní vinou, dostali do konfliktu se zákonem. Advokátní úspěchy jsou ovem vykoupeny tvrdou prací.

V příjemné konverzaci doli a k vilce, kde Hana Tichá ila. Byl bez předstírání upřímně

překvapen, kdy ho pozvala na álek čaje. Neodmítl.

xxxx

Nadporučík Polák nevěděl, kam dřív skočit. Výslechy svědků se rozběhly na plné obrátky.

Musel poádat o pomoc i nadporučíka Sekeru, k jeho pramalé radosti. Dozorčí právě ohlásil, e se dostavili pan Karas a paní Mádlová.

Jdu si pro ně, řekl nadporučík Polák a obrátil se k Sekeroví:

Svědkové u jsou tady. Já si vezmu Karase, to je předseda klubu a tobě tam polu paní

Mádlovou. To je jedna z těch, na které Kupec odebíral novinky.

Předseda pobočky klubu Svazu českých filatelistů Ludvík Karas předstoupil před

nadporučíka Poláka velice rozechvěle. V ruce drel obsílku k výslechu a vůbec nedával

najevo, e se s Polákem znají. Nadporučík, který si s předsedou potřeboval pohovořit jako se spojencem, si uvědomil, e musí vynaloit vechno úsilí, aby rozptýlil Karasovy obavy z nezvyklé role svědka. Nabídl mu proto nejen místo v křesle u konferenčního stolu, ale i kávu a rozhovor začal dotazem na klubový program v nejbliím období. Přesto ale trvalo dost dlouho, ne Karas přestal odpovídat jednoslabičně a necítil se jako u výslechu.

Podívejte se, pane Karasi, vy asi tuíte, proč jsem vás pozval. Zadreli jsme pana Kupce a vyetřujeme jeho obchody se známkami. Potřebuji od vás informaci jako od předsedy místní odbočky klubu, i jako od filatelisty, který moná přiel s panem Kupcem do styku při výměně známek.

100

Nesmíte se na mne zlobit, pane Polák, ale jetě nikdy jsem nevystupoval jako svědek, ani na svatbě, t a k  e … To si tak neberte, uklidňoval ho nadporučík.

Zkrátka, zjistili jsme dvě závané skutečnosti, které u Kupce naplňují skutkovou podstatu trestného činu. Předevím odebíral z novinkové sluby velké mnoství známek, a pět set sérií a pouíval je ke spekulaci. A potom, část těchto novinek ilegálně vyváel do zahraničí.

Chci se vás hlavně zeptat, jestli jste se v této souvislosti nesetkal s něčím, co by mělo pro nae vyetřování význam.

Karas se chvíli zamyslel,

To je dost těké. Jsem předsedou klubu teprve necelý rok, od poslední výroční schůze.

Zvedl hlavu a podíval se na nadporučíka Poláka. Sám víte, e to nikdo nechtěl vzít. Je to dobrovolná, čestná funkce, ale na druhé straně projdou klubem za rok novinky známek Československa tak za tři sta a čtyři sta tisíc. Krom toho je tu i hmotná odpovědnost za dost značný klubový majetek. Klub nemá ádné sklady, ádné trvalé sídlo, do funkcí ve výboru se nikdo nehrne, je to dobrovolná práce navíc. Vak to znáte. e by jednotlivec mohl odebírat tak velké mnoství novinek, pokládám za vyloučené. Leda e by je bral na jiné členy. Nějaká podezření tu byla, řekl váhavě, mluvili jsme o tom nedávno ve výboru, jednatel Novák, znáte ho… Znám. Hovořil jsem s ním na velké burze, Říkal, e něco připravujete.

Ano, doplnil Karas, padlo při tom i Kupcovo jméno, pokud se pamatuji. Já jsem při nástupu do funkce nedostal ádné směrnice nebo pokyny, jak se má činnost klubu organizovat.

Odběr novinek má na starosti novinkář, dělá to u řadu let a získal rutinu, řekl mi, e někteří členové odebírají novinky pro jiné členy, hlavně spoluzaměstnance, kterým je pak rozdělují sami. Pokud mají zaplacené příspěvky a za novinky řádně platí včetně manipulačního poplatku, je novinkář spokojen. Má s rozdělováním míň práce. My jsme vak s jednatelem

doli k názoru, e by se za tím mohly schovávat různé machinace a tudí to zatrhneme. Do

konce roku proběhne výměna členských legitimací. Novou dostane jenom ten, kdo si ji přijde osobně vyzvednout. A kdo nepřijde osobně, bude vyřazen z evidence.

101

Víte, řekl u docela klidně, klub je sice hodnocen i podle počtu členů, je to jedno z kritérií. Ale já si myslím, e je lepí mít členů míň, zato vak aktivních. Zatím klubovou práci dělali stále ti sami. Ostatní jako by neexistovali.

Nadporučík Polák přikývl. Trochu to platí i na mne, připustil, já jsem ale časově dost uvázán

…Tak jsem to nemyslel, ohradil se Karas, vy aspoň chodíte na schůze a občas i na burzy, ale máme členy, které v klubu nikdo nezná. Musím ale otevřeně říct, e návrh jednatele se ve výboru nesetkal s moc velkým pochopením.

Někteří myslí, e omezení členské základny můe vést k likvidaci klubu, někteří z a s e …

Nechci lézt nikomu do svědomí, ale nákup novinek za nominální ceny je opravdu velká

výhoda.

Říkal jste, e jste k výkonu své funkce nedostal ádné směrnice. Kdy tedy vznikla zásada, ečlen můe odebírat jen pět sérií novinek?

Karas pokrčil rameny.

Abych byl upřímný, já nevím. Dřív to byly dokonce jen čtyři série, budete to pamatovat. Co se rozířilo sbírání ve čtyřblocích, je to sérií pět. Asi kolem toho muselo něco vyjít, jene já to nemám. Ale dělají to tak vade, ptal jsem se na kraji, jezdím na burzy i do jiných měst.

Moná, e je to jen takové zvykové právo.

To bych pochyboval, kroutil hlavou Polák, budu se na to muset informovat. A pokud jde o

vae vlastní zkuenosti s výměnou nebo prodejem známek Kupcovi, můete mi k tomu něco

říct?

Sbírám známky od dětských let. Sbíral jsem u skoro vechno, znáte to. V poslední době

jsem se specializoval na dva úseky, na klasiku staré Francie do roku 1900 a na

Československo do roku 1939. Ostatní sbírky pomalu ruím, to znamená, pouívám je jako

výměnný materiál pro tyhle dvě specializace. Kupec sbírá také starou Francii a tak jsem s ním leccos směnil. Nemohu u přesně uvést, co to bylo a v jakých hodnotách, ale celkem jsem měl dojem, e výměna byla provedena naprosto korektně.

Usmál se. Ono by to taky jinak nelo, myslím si, e těm věcem rozumím.

A o Kupcových stycích se zahraničními filatelisty něco víte?

Pan Kupec má k dispozici mnoho novinek, hlavně z NSR, Rakouska a Francie, ale jak k nim

přichází, nevím. Pro mne to není sběratelsky zajímavé.

102

Take děkuji, to je vechno, uzavřel nadporučík Polák výslech svědka.

Výslech novinkáře pak jenom potvrdil, co u nadporučík Polák věděl od předsedy Karase a

jednatele Nováka. Evidence členů a tím i evidence výdeje novinek byla zcela formální. V

kartotéce novinkáře nael nadporučík Polák snadno vech 121 jmen, uvedených v seznamu,

zabaveném u Kupce. A novinkář bez vytáčení potvrdil, e na tahle jména odebíral novinky

Kupec. Dostával je v tiskových arích a novinkář pokládal takovou formu distribuce za

výhodu, protoe při dělení můe při troe neopatrnosti dojít k pokození zoubkování a takhle se podobnému riziku vyhnul. Neviděl v té praxi nic patného a domníval se, e připravovaná opatření k zajitění osobního odběru novinek kadým členem bude znamenat komplikace a znesnadnění práce.

Podívejte se, povím vám to na rovinu. Takhle jsem měl celou agendu vyřízenou za pár dnů

po vyjití známek a teď to budu muset hlídat moná půl roku, ne si pro to lidi přijdou. V tom tedy nevidím ádné zjednoduení nebo usnadnění administrativy.

Nad Polákovou poznámkou, e dosavadní praxe přímo vybízí k podvodům, jen nedůvěřivě

vrtěl hlavou.

x x xx

Nadporučík Sekera byl u také hotov nejen s výslechem Mádlové, ale dalího svědka,

Miloe Jančíka.

Je to vechno na jedno brdo, komentoval obsah protokolů, kdy je předloil nadporučíkovi

Polákovi. Ukázal prstem na příslunou část textu. Tady Jančík: ,,Nevzpomínám si, e bych

podepisoval nějaké přihláky. Potovní známky nesbírám a moje manelka, která se

nejmenuje Eva, ale Libue, také ne. Nejsem organizován ve Svazu českých filatelistů,

manelka také ne. ádné členské příspěvky jsem nikdy neplatil a nějaký svůj členský průkaz, ani průkaz své manelky jsem nikdy neviděl. Pokud Karel Kupec, se kterým se znám ze zaměstnání, odebíral na mne a moji manelku nějaké známky v klubu filatelistů,

činil tak bez mého vědomí. A Mádlová: Byla mi předloena k nahlédnutí legitimace Svazu

českých filatelistů, klub filatelistů, evidenční číslo 13158, znějící na mé jméno. Osobní data, uvedená v legitimaci, neodpovídají mým osobním datům, jak dokládám předloením občanského průkazu 371642 LR 72, ani podpis není můj.

103

Známky nesbírám a nikdy jsem je nesbírala. Pana Karla Kupce znám dlouhá léta od nás z

podniku. Pokud na mne odebíral v klubu filatelistů známky, nejsem o tom informována. Vím, e sbírá známky.” Stačí?

Přesně to, co jsem čekal, usmál se nadporučík Polák. Na pondělí mám obesláno dvacet

svědků, tak mi zase bude muset píchnout. Asi to bude vechno zas na jedno brdo, jak

říká, povzdechl si.

xxxx

Hana Tichá údiv vůbec nehrála. Kdy dostala předvolání k výslechu, přečetla si pozorně

jenom datum a hodinu, přesvědčena, e se její výpověď bude týkat Kupcova případu. Proto ji velice překvapilo, kdy se jí po úvodních formalitách nadporučík Dvořák zeptal: Proč jste nehlásila, e vám vykradli chatu? Máte ji u rybníka Blatný v katastru obce Svačice?

Prosím? reagovala otázkou.

Ten srub v lomu patří vám, ne? pokračoval nadporučík.

Ale ano, mám tam srub, řekla stále jetě nedůvěřivě, ale o tom, e by ho někdo vykradl, nic nevím. Nejezdím tam často. Nedávno jsme se tam zastavili a vechno bylo v pořádku. Jak víte, e vykradli právě moji chatu?

Dopadli jsme pachatele. Zavedl nás na místo činu a pak u nebyl problém zjistit na MNV

jméno majitele. Take vy ani nevíte, e vám chatu vykradli? A tohle znáte?

Sáhl pod desku pracovního stolu a poloil před Tichou ocelový trezorek.

Chvíli se na předmět dívala a pak rezolutně zavrtěla hlavou.

Ne, nikdy jsem to neviděla.

Teď byl zase překvapen nadporučík Dvořák.

Zloděj vak uvedl, e trezor pochází z vaí chaty, a dokonce ukázal místo na poličce za

knihami, odkud jej odcizil.

Znovu odmítavě zavrtěla hlavou.

Polička se starými knihami tam je, ale tohleto,ukázala rukou, tam nikdy nebylo a nikdy jsem to neviděla. Přece nemám důvod, abych se nehlásila ke svému majetku, kdyby byl opravdu můj. A co v té skřínce vůbec bylo?

104

Nadporučík pokrčil rameny:

Co tam bylo, to tam jetě je. Pachatel se dovnitř nedostal. Doufal jsem, e k trezorku máte klíče.

U jsem vám řekla, e to není moje, opáčila nazlobeně, nikdy jsem nic podobného neměla.

Paní Tichá, bude třeba, abyste se tam teď se mnou podívala. Máte chvíli čas? řekl

nadporučík nečekaje na odpověď a sáhl po telefonu, aby si zavolal auto.

xxx$

Nadporučíka Poláka čekal jetě rozhovor se soudním znalcem z oboru ekonomika průmyslu

a obchodu, inenýrem Jirsou. Zavolal si ho, aby se dal informovat o postupu práce na

expertize a aby mu sdělil, e od něho bude potřebovat předběnou zprávu pro prokurátora.

Jetě nejsem hotov, nemám to komplet ani ve míráku, spustil inenýr Jirsa u ve dveřích

místo pozdravu, je to komplikovanějí, ne jsem si ze začátku myslel.

Dosedl na idli proti nadporučíkovi. To jste mne moc nepotěil.

Já z toho taky nemám potěení. Jsou v tom i jazykové problémy.

Inenýr Jirsa zalovil v ploché diplomatce, kterou drel na kolenou a vytáhl z ní list rukou popsaného papíru.

To je zatím nedokončený materiál, jen to, co je u zpracováno. Nesouhlasí to s čísly, která jsem vám původně řekl. V některých obálkách byly uloeny jetě dalí, zpravidla od stejného odesílatele. Ovem v některých zase nebylo vůbec nic! Schovával je asi kvůli adresám.

A k čemu jste prozatím dospěl?

Znalec znovu pohlédl do svého rukopisu:

Přesně u vím, e udroval písemný styk s 254 partnery z 36 států, jak svědčí uspořádání

celkem 523 obálek.

Nadporučík Polák si hvízdl. Inenýr Jirsa pokračoval:

Z chronologického sestavení vyplývá, e písemný styk začal před čtyřmi lety a vrcholu

četnosti dosáhl vloni. Určitě to není úplné, protoe obsah některých dopisů svědčí o návazné korespondenci, která chybí. V tom smyslu mám připraveny některé otázky pro obviněného, které byste mu mohl poloit.

105

Zalovil znovu v aktovce a vytáhl jiný list papíru, který podal nadporučíkovi.

Rád bych, abyste ty otázky poloil obviněnému sám.

To se můe? divil se inenýr Jirsa. Je-li to v zájmu objasnění.

Zatím mám spočítáno, e známek vyvezl za víc, ne osm tisíc korun a o něco mení

hodnotu dovezl. Mám ovem zpracovány jen asi tři čtvrtiny materiálu, take celková hodnota bude vyí.

Těch osm tisíc je mimo pochybnost? zeptal se nadporučík Polák.

Jistě. A z textu dopisů se dá vyvodit, e lo předevím o novinky známek ČSSR, tedy u

vývozu …

Pro zprávu, kterou potřebuji, mi stačí vá záznam o tom, co jste mi právě řekl. Můete to hned nadiktovat?

Inenýr Jirsa přikývl a nadporučík Polák sáhl po telefonu, aby zavolal písařku.

Poslyte, soudruhu inenýre, napadlo ho, bylo by moné ohodnotit, o co byl pokozen stát

bezcelním vývozem, případně podnik zahraničního obchodu soukromou konkurencí Kupce?

Jistě je to moné, soudil inenýr Jirsa, ovem a uzavřu svoji zprávu, teď bych to pokládal za předčasné. Ale jestli myslíte, e bych to mohl zpracovat já, tak to bych nemohl. Nemám k dispozici ani celní tarify, ani nevím, zač to zahraniční obchod vyváí. Jestli chcete, připravím vám nakonec seznam poloek, které se dají z korespondence určit, abyste mohl předloit konkrétní dotazy, ale víc udělat nemůu,

To tedy budu chtít, řekl nadporučík Polák dost sklesle. Uvědomil si, e musí počítat s dvěma dalími odbornými posudky.

xxxx

Mám něco zajímavého, soudruhu kapitáne, zahlásil nadporučík Dvořák nepředpisově, kdy

na vyzvání vstoupil do éfovy pracovny,

Zas nějaké pytlačení v cizím revíru? neodpustil si Javorek a byl překvapen, kdy Dvořák

odpověděl:

Tentokrát ne v cizím revíru, ale v cizím případu. Představ si, vysvětloval, inenýr Vrzal mi přinesl takový malý, zamčený trezorek, e ho nael na chalupě a nepatří mu.

106

Byly na tom troje daktylky, jedny inenýrovy, druhé Kudláčkovy, take se tím objasnilo, jak se ta pokladnička ocitla ve Vrzalově chalupě. Kudláček nezatloukal a označil chatu, kde to sebral. Byla to jeho poslední akce a nestihl se podívat dovnitř, je to opravdu nedobytné.

Předvolal jsem si majitelku vykradené chaty. e o vloupání nevěděla, tomu bych se nedivil.

Ale e prý ten trezorek v ivotě neviděla, to se mi nezdálo. Dokonce zpochybňovala, e lo o její chatu, protoe tam před nedávnem byla a vechno shledala v pořádku. Tak jsme se tam spolu rozjeli. Chata, on je to spí srub, je samozřejmě její. Ale cestou jsem z ní dostal, e při poslední návtěvě ji na chatu doprovázel Karel Kupec. Ten, co ho dělá Pavel. Dokonce si prý myslela, e předvolání je kvůli tomu, protoe u ní bydlel. Tak jsem to hned nechal zkusit a představ si, ty třetí prstíčky na kasičce jsou Kupcovy! To je, co?

Kdy ty řekne, e má něco zajímavého, tak to doopravdy zajímavé je, prohlásil uznale

kapitán Javorek. Ví to u Pavel?

Volal jsem mu z techniky, nebyl u sebe, tak jsem se napřed stavil tady.

Spoj se s ním a přijďte oba, rozebereme si to.

Za necelých deset minut stáli v náčelníkově pracovně oba. Nadporučík Dvořák poloil na

konferenční stůl plochý trezorek a nadporučík Polák zasunul do zámku malý klíček, visící na krouku s mnoha jinými. Lehce jím otočil a zámek cvakl.

Kapitán Javorek vstal.

To jsou Kupcovy klíče? Měl je u sebe při zadrení.

Nadporučík Dvořák mezitím zvedl víko trezorku.

Vichni tři se zvědavě sklonili nad ocelovou skříňku. Leelo v ní několik obálek. Dvořák vzal do ruky první shora a obsah vysypal na stůl. Tuzexové poukázky v hodnotě přes čtyři tisíce TK. Druhá obálka obsahovala několik bankovek v hodnotách 60 a 20 US dolarů a dvě modroedé západoněmecké stomarkovky. Ve třetí, nejsilnějí, bylo dvacet pět tisíc korun

československých v pětistovkách. Nic dalího trezorek neobsahoval.

To bude Kudláček brečet, a mu povím, co měl v pazourách, přeruil ticho Dvořák.

Tak přesně tohle nám chybělo, konstatoval nadporučík Polák a netajil se uspokojením, do

téhle chvíle jsme předpokládali, e se Kupec obohacoval stykem se zahraničím, ale teď to

víme.

107

Musel u asi počítat s nepříjemnostmi, kdy dal ten doklad z rukou.

Čím o něj přiel, komentoval Dvořák. Stejně by mne zajímalo, jestli ta Tichá o tom věděla.

Spí bych řekl, e ne.S takovou náhodou mohl sotva počítat. Jsem zvědav, jak se bude

tvářit, a ten sejf před něj postavím. Bude mít hodně co vysvětlovat.To je můj doličný

předmět, chránil své zájmy nadporučík Dvořák, záleí na tom…

Je to prostě jeden doličný předmět ke dvěma případům, přeruil diskusi kapitán Javorek,

náhoda je n ě k d y … no, náhoda. Ale vyskytuje se častěji, ne by člověk čekal.

Obrátil se k Polákovi: Udělej o tom záznam a devizy bys měl deponovat u Státní banky a to hned, podléhají zvlátním předpisům. Pro nae účely bude stačit potvrzení. Raději bych obviněnému ukázal originály, ne kousek papíru, je sice bezpečně prokázáno, e jde o

Kupcův majetek, ale jeho prohláení v protokole můe uspořit spoustu dohadování. Nechám

také vzít jetě otisky uvnitř trezoru.Dobře, souhlasil kapitán, do banky to tedy dá po

výslechu. A jestli to tam schoval opravdu bez vědomí majitelky chaty, pak mu to nezávidím.

Ta ho nepochválí…

xxxx

Neděle se přihlásila studenou přeprkou hned zrána, ale nadporučík Polák patné počasí

přivítal. Výlet, o kterém se manelka večer zmínila, neel uskutečnit. Vzal si do kapsy malý zásobník se známkami, určenými k výměně a odeel na burzu. Nejpozději v poledne jsem doma, rozloučil se s rodinou. S obědem nečekáme, pronesla manelka hlasem podobným

počasí.Burza byla poměrně hodně navtívena. Příchod nadporučíka Poláka vzbudil mezi

filatelisty napětí. Utichl um a otáčely se k němu obličeje. Nadporučík si připadal jako

poznamenaný. Proel pomalu sálem a zjistil, e hovor utichá, kdy se přiblíí,

108

aby se znovu rozproudil, sotva poodejde.

Jirka Horák, s ním si občas porozprávěl a tu a tam něco vyměnil, protoe se věnovali tée sběratelské specializaci, nezvykle rychle ukončil rozhovor pohledem na hodinky. Rozloučení se podobalo spí útěku.

Co se dá dělat, pomyslel si Polák. Kadý máme nějakou profesi a ta s sebou nese příjemné i nepříjemné.

Příjemné? Co je na té mé příjemného? Snad jenom pocit z dobře vykonané práce, z

vyřeení nejasností, z přesvědčení, e stojím na správné straně a pomáhám zbavovat

společnost chorob, které nejsou v kompetenci lékařů. A jako lékař musí někdy způsobit

bolest, aby uzdravil, nemám na vybranou a nemůu se moc ohlíet na mínění těch, kteří nás sice potřebují, ale nechtějí si to přiznat.

Veel do malého salónku u sálu, kde se scházíval výbor klubu. Byli tam vichni a tentokrát jetě někdo navíc. Poznal ho na první pohled: advokát Přikryl.

První vykročil Polákovi v ústrety jednatel Novák.

Máme trochu hlavy ve smutku, říkal jsem vám u posledně, e to nebude jednoduchá

záleitost. Reakce členů klubu je, no, abych tak řekl, dost smíená.

To jsem viděl, pousmál se Polák.

Ovem výbor se ztotonil v názoru, e to bylo potřeba. Opravdoví sběratelé nestojí o to, aby se na nich přiivovali různí k  e f t a ř i …

Zvu vás také k svědecké výpovědi, moná, e u jste dostal předvolání, zmínil se opatrně

Polák.

Dostal, v pořádku, řekl jednatel Novák, na pondělí v deset. Přijdu. Vyprávěl mi předseda, e u u vás byl, chudák tu noc předtím nespal, ale přeil to. Dokonce prý u vás dostal kafe.

Polák se zasmál.

Dostanete taky, i kdy to není pravidlo.

K oběma rozmlouvajícím přistoupil doktor Přikryl. Obrátil se k nadporučíkovi Polákovi:

Slouíte i ve dnech pracovního klidu?

Soudruh Polák je tady jako člen klubu na burze, chodí sem často, odpověděl za nadporučíka jednatel Novák.

Já jsem naopak přiel poněkud sluebně, dostal jsem tu causu Kupec, lépe řečeno jsem to

vzal na přání soudruha Hinka, podtrhl advokát důleitě, a sám o filatelii vůbec nic nevím.

Máte přede mnou obrovský náskok, protoe tomu rozumíte, jak jsem pochopil.

110

Kdeto já, mávl rukou, jsem na potovní známky laik. Nikdy mne to nezaujalo. Kdy u jsme se takhle náhodou seli, dovolíte otázku? Nečekal na odpověď. Mohl bych si promluvit s klientem u teď? Za vaí přítomnosti, ovem, dodal.

Nadporučík Polák se pomalu otočil k východu.

To víte, e si s klientem můete promluvit, řekl po chvilce, nikdy nejsem proti tomu, aby obviněný konzultoval s advokátem u v průběhu vyetřování. Je to jeho právo. Jen se bojím, e v nejbliích dnech toho mám trochu moc, rozrůstá se to do nepředstavitelné ířky. Ale to víte, e si čas najdu.

Vy byste mi vlastně mohl také něco říct, napadlo nadporučíka Poláka. Jakýpak zájem má

vlastně na tom Kupcovi soudruh Hink?

Ale asi ádný, vylétlo z advokáta, ale musel u dokončit mylenku, osobně ho vůbec nezná.

Prý se na něj obrátila jedna jeho známá, vdova po spoluákovi, nebo tak něco. Má ke

Kupcovi blízký vztah, tak jí soudruh Hink pouze doporučil advokáta. Víc v tom nebude.

Mezitím doli a k východu ze sálu a nadporučík Polák se s Přikrylem rozloučil. Manelka se velice divila, e je tentokrát z burzy doma u v jedenáct dopoledne.

xxxx

Po detivém dopoledni se vyčasilo, take nadporučík Polák stihl po obědě malou procházku

s manelkou a se synem. Odpolední přeháňka detě se sněhem je zastihla u zase zpátky u

domovních dveří. Sedmiletý Pavel uzavřel s otcem sázku, kdo bude dřív ve druhém patře a

bez problémů ji vyhrál, protoe otce upoutala obálka ve schránce na dopisy, umístěné v

mezipatře. Zjistil, e obsahuje sdělení od soudního znalce Toovského. Stálo v něm:

,.Soudruhu nadporučíku,

říkal jste mi, e v pondělí budete potřebovat předběnou zprávu a já jsem zapomněl, e

musím k lékaři, take nebudu k dispozici. Předběně proto sděluji toto:

Z charakteru zajitěných potovních známek pana Kupce se dá soudit, e asi jednu třetinu

tvoří zatím nekompletní, ale budované sbírky známek. Dvě třetiny se dají charakterizovat

jako zásoby známek, určené k prodeji, nebo směně.

111

Z nich tvoří zatím odhadem osmdesát procent novinky ČSSR, nejvýe čtyři roky staré, asi

deset procent cizina, nové emise a zbytek starí známky veho druhu a různé kvality.

Pokud jde o vá dotaz stran monografie, ve filatelii se monografií rozumí sbírání více druhů známek jedné emise, ze kterých se zjiují tiskové a deskové vady a odchylky a to i barev a papíru, ale také návrhů rytců, malířů, tiskové zkouky atd. V Kupcově případě nejde o sbírání monografie, ale o sestavování speciální sbírky tiskových vad. K tomu ovem stačí od jednoho druhu známky jeden tiskový list, tj. archy A a B. Z těchto archů je pro sestavování takové sbírky zapotřebí jen několik vytříděných známek.

Protoe vak v Kupcově materiálu jsou v zásobách v některých případech desítky archů,

domnívám se, e obhajoba pořádáním monografie nemůe obstát.

Doufám, e Vám toto krátké vysvětlení zatím stačí. Vai adresu jsem si nael v telefonním seznamu.

S pozdravem

Toovský”

Je to poctivák, řekl si nadporučík Polák. Shora se ozýval synův hlas:

Prohrál! Prohrál! Mami, vyhrál jsem nanuka! Já pro něj hned skočím, můu?

xxxx

Mluvil jsem dneska s nadporučíkem Polákem, vede Kupcův případ, pochlubil se doktor

Přikryl Haně Tiché u ve dveřích její vilky, kam poslední dny docházel častěji.

Políbila ho na ústa.

Nikdy nemíchej dohromady city s profesí, to je základní pravidlo, řekl, kdy mohl opět

promluvit.

Kdy já si připadám tak patná, svěřovala se u nahoře v pokoji, místo, abych . .

Ale miláčku, přeruil ji novým polibkem, vechno příli dramatizuje. To je běná věc, e se lidé potkávají a rozcházejí. Kupcovi jsme oba vděčni za to, e jsme se poznali. Slibuji ti, e pro něj za odměnu udělám vechno, co umím. Ostatně, ty jsi pro něho udělala také vechno, co lo. Stejně jsi příerný cynik, řekla něně a přivinula se k němu.

112

xxxx

V pondělí přiel nadporučík Polák do práce o půldruhé hodiny dříve. Potřeboval čas a klid, aby si připravil podklady pro pravidelnou pondělní poradu u náčelníka. Chtěl mu také předloit koncept průběné zprávy pro prokurátora.

Rozloil si papíry po stole a pustil se do práce. Zprávy a hláení psal nerad, ale věděl, e jediná metoda, jak se nepříjemné práce zbavit, je udělat ji.

Stručně shrnul výsledky dosavadních výslechů obviněného, závěry z provedených výslechů

svědků a připojil stanoviska obou znalců. Navrhl dalí postup vyetřování, výslechy ostatních svědků, výslechy obviněného, uzavření posudků znalců, doádání dalích odborných vyjádření.

Myslím, e je to v pořádku, řekl kapitán Javorek, kdy si pročetl zprávu. Jetě bych tam ale zdůraznil, e Kupec popírá spekulaci a hájí se vědeckou prací. Pokud na tom chce zaloit svoji obhajobu, tak by na to prokurátor měl být upozorněn. Kdybys o tom zvlá nehovořil, moná, e by mi to uniklo. Nezapomeň, e já nejsem ádný filatelista a prokurátor, pokud vím, taky ne. A bylo by dobře, kdybys nechal pořídit kopie zatímních zpráv znalců a přiloil je.

Dnení potou to odejde. Ale jetě jedna věc. Byl jsem se podívat včera na burze. Teď tam hodně dlouho nepůjdu. Připadal jsem si jako nahý v trní.

To jsi přece čekal, ne? minii kapitán Javorek.

Spí jsem se toho obával. Ale co jsem určitě nečekal, e se tam potkám s tím advokátem,

doktorem Přikrylem. On také sbírá známky?

Ne. Řekl mi, e přiel právě proto, e filatelii nerozumí a má hájit Kupce. S kým tam mluvil, to ale nevím. Bere to důkladně, zabručel kapitán Javorek.

Slíbil jsem mu , umonit rozhovor s Kupcem, podotkl poručík Polák.

To je v pořádku. A jakou má představu o programu na tento týden?

Výslechy, výslechy a zase výslechy, povzdechl si nadporučík, svědků je taková spousta, e se mi z toho točí hlava. Pomáhají ti přece Honza Hloek a Jirka Sekera? To ano. Honza je vdycky se mnou s Kupcem, je to chytrej kluk, řekl uznale nadporučík, výtečné mu to myslí.

113

Jirka dělal zatím mrtvé due. Na dneek jich mám obesláno dvacet.

Kdy budou hotovy expertizy? Nejdříve koncem týdne. A je budu mít na stole, poádám o

odborná vyjádření Artii, Pofis a celnici. To bude také chvíli trvat, ne to od nich dostaneme.

Mezitím se ovem budeme zabývat Kupcem. Budu s ním muset podrobně probrat jeho styky

s jednotlivými filatelisty. Začínal před pěti lety se estistovkovou sbírkou a teď má ve

známkách tři sta tisíc, jak sám uvádí. Předpokládám, e budeme muset vyslechnout jetě

dalí osoby, o kterých teď jetě nevíme.

Jak se Kupec chová?

Není rozhodně tak suverénní jako zpočátku. Je si vědom toho, e ze zajitěného materiálu

vyplynula a jetě vyplyne řada důkazů, o nich se nedá diskutovat. Ví, e doznání je

polehčující okolnost, ale vyuívá toho jen tam, kde jsou přímé důkazy. S monografií mne

dost překvapil. Znalec ale ve svém odborném názoru takový záměr vyvrací, to jsi četl.

Kapitán Javorek přikývl.

Jak dlouho počítá, e ho nechá ve vazbě?

Předpokládám do skončení vech výslechů a expertiz. Za téhle situace by bylo riskantní

nechat ho obíhat lidi a sugerovat jim své názory.

Bylo by ovem dobře, kdyby se to dlouho netáhlo. Počítám jetě čtrnáct dnů, ne to bude

pod střechou.

To by lo, připustil kapitán. Nerad bych ádal o prodlouení vazby. Plán vyetřování jsi

doplnil?

Nadporučík Polák se nechtě usmál. Plány vyetřování byly odjakiva Javorkovou válečnou

kobylou, ze které nikdy neslezl.

Samosebou, soudruhu kapitáne!

xxxx

Rutinní práce se rozjela na plné obrátky a celý tým byl plně vytíen. Jak nadporučík Polák předpokládal, neskončily výslechy jen pohovory s lidmi, uvedenými v Kupcově seznamu.

Bylo třeba obeslat mnoho dalích svědků, o nich padla zmínka při jiných výsleích a někteří z nich měli bydlitě mimo okres, take bylo nutno doádat jejich vyslechnutí příslunými okresními správami.

Toovského znalecká zpráva měla s přílohami 160 stran.

114

Vekerý zajitěný materiál uváděla ve třech skupinách, vlastní sbírky, odpovídající zásoby známek ke směně a zásoby spekulativního charakteru.

Zpráva inenýra Jirsy nebyla sice tak rozsáhlá, ale o nic méně závaná. Dokládala, e

Kupec udroval poslední čtyři roky rozsáhlou korespondenci se zahraničím, při které vyváel a dováel potovní známky a nebo je prodával za devizy. Souhrn vývozu i dovozu představoval víc ne 25 tisíc korun a to byla minimální částka, doloitelná doklady.

Na základě zpráv soudních znalců byly vyádány odborné posudky podniku zahraničního

obchodu, který provádí vývoz a dovoz známek se ádostí o vyčíslení kody, vzniklé

devizovému hospodářství, jak byl pokozen podnik zahraničního obchodu, jaké předpisy byly soukromým vývozem a dovozem porueny a jaký asi zisk měl obviněný z této nezákonné činnosti. Současně byly obdobně otázky poloeny také Poflsu, jako organizaci, je prodává potovní známky v tuzemsku. Dál bylo zapotřebí poádat o stanovisko devizový dohled Státní banky československé, pokud lo o kvalifikaci jednání proti předpisům v devizovém

hospodářství a určení, zda v tomto případě lze vzniklou kodu kvalifikovat jako větí kodu nebo velkou kodu, co je rozdíl pro účely obaloby velmi podstatný. Bylo nutno vyádat posudky na obviněného nejen na pracoviti, ale i v místě bydlitě a v četných organizacích, kde pracoval jako funkcionář. Bylo nutno vyádat stanovisko Ústředí svazu českých filatelistů k normám, určujícím odběr novinek potovních známek u členské základny. Bylo nutno, bylo nutno, bylo nutno …

V této etapě měla jedna kopie spisu případ Kupec u víc ne sedm set stran a jetě nebyl vem dnům konec. Nadporučík Polák pracoval téměř dvanáct hodin denně a ti, kteří mu pomáhali, na tom nebyli lépe. Kapitán Javorek se v některých případech sám pustil do práce ve výkonu, aby nemusel odvolávat Polákovi lidi.

Advokát doktor Přikryl se v této době dvakrát seel s Kupcem, pokadé za přítomnosti

nadporučíka Poláka, který se vak do jejich rozhovorů nijak nevměoval. Přikryl rychle přijal za své Kupcovo tvrzení, e jeho nadměrné zásoby potovních známek jsou potřebné pro uspořádání monografie a nehodlal se této verze vzdát, ani kdy mu nadporučík Polák ukázal odmítavé stanovisko soudního znalce.

115

Obhájce vyel vcelku správně z předpokladu, e filatelie je natolik specializovaný obor, e ani větině pracovníků, činných v trestním řízení, nebudou takové odborné rozdíly příli

jasné.

xxxx

Byla sobota, dost pozdní večer a nadporučík Polák seděl pohodlně usazen v křesle před

zapnutým televizorem. Vzruující děj, který se odehrával na obrazovce, příli nevnímal.

Od pracovních problémů, které mu ani teď nedaly pokoj, se odpoutal pohledem na

manelku, sledující detektivní příběh z amerického seriálu. Patnáct let s ním sdílí dobré i zlé, natěstí toho zlého tolik nebylo, uvědomil si, nepočítáme-li nepravidelnou pracovní dobu a různá překvapení, která ničí rodinné plány. Stejně by Eva zaslouila občas aspoň kytku.

Kdypak jsem jí vlastně přinesl kytku? zapátral v paměti. Na tědrý den. Měla svátek a kdyby mu to Honza Hloek nepřipomenul, byl by zapomněl. U se to zase blíí, tentokrát se nenechá p ř e k v a p i t …

Zvedl skleničku gruziňáku, která stála na nízkém stolečku před křesly a Eva se naklonila pro svoji. Tie si připili. Byl to obřad, sobotní posezení u televize a v roce bylo těch svátků jenom pár.

Nepadlo ani slovo, ale rozuměli si dokonale. Uvědomil si, e je astný člověk přes vechny trampoty, které dny přináejí.

Na obrazovce proskočil jakýsi agent hlavou napřed zavřeným oknem, zařinčelo rozbité sklo, zapraskaly výstřely a vzápětí se ozvalo kvičeni pneumatik velikých vozů, řítících se nočním velkoměstem, jekot policejních sirén, přeruovaný praskotem dávek ze samopalů.

Na gauči u stěny se pohnul Pavlík. Měl by u dávno spát, napadlo Poláka, tohle pro něj

vůbec není a je pozdě. Jene zítra je neděle, do koly nemusí a dostat ho teď do postele..

Neděle. Jak pro koho. Slubu nemá, ale musí začít psát návrh na podání obaloby. A jetě

něco. Advokát Přikryl odmítl znalecký posudek Toovského v části, týkající se té zatracené monografie. Poaduje přizvání nového znalce jen pro tuhle oblast. Polák v posledních dnech přečetl vechno, co bylo o monografiích dostupné a plně se ztotonil s Toovského názorem. Rozhodl se vydat usnesení, kterým návrh advokáta zamítne, jako nepodstatný.

116

Zítra si to musí připravit.

Na obrazovce dozněly poslední výstřely a na zápěstích zločince cvakla elízka. Poručík

Kojak si utřel zpocenou holou lebku dlaní, zastrčil svůj Colt Detective Speciál 38 do

podpaního pouzdra a objevila se tvář hlasatelky, oznamující dalí pořad.

Tak, a teď okamitě spát, přikázala Eva Pavlíkovi.

Syn ihned posluně vstal, ale měl jetě několik věcných dotazů k otci.

Tati, má taky samopal?

Ne, nemám, řekl Polák skoro pobaveně. A proč? Protoe u nás se tolik nestřílí. Skoro

vlastně vůbec ne, dodal a uvědomil si, e za léta sluby pouil zbraň jen na střelnici.

Ale jinde se střílí pořád! To bude asi tím, e v Americe si můe koupit revolver kadej roák třeba v samoobsluze. U nás nemáme obchody tak zásobený.

To je koda, tvrdil syn u ve dveřích, expedován matkou z pokoje, já bych …

Já bych tomu Kojakovi s chutí vrazil Kupce i s přílohama a moc by mne zajímalo, k čemu by mu byly samopaly a sirény, pomyslel si Polák.

xxxx

Podívej, co nám přilo, řekl kapitán Javorek a podal nadporučíku Polákovi dva listy papíru.

Stanovisko prokurátora k tvé předběné zprávě. Přečti si ty zatrené poznámky.

Polák četl:

Pokud jde o obhajobu obviněného, e shromaďoval velké mnoství novinek potovních

známek v celých arích proto, aby budoval monografii, o čem svědčí také jeho poznámky o

vyhodnocování chyb, mám přes vcelku jednoznačné stanovisko znalce určité pochybnosti.

Podotýkám, e § 117 je trestným činem úmyslným a skutečnost, e Kupec nesporně nějaká

hodnocení prováděl, k tomuto závěru zavdává pochybnosti. Za této situace je třeba

podrobným výslechem znalce docílit vysvětlení, proč nakonec doel k závěru, e zásoby

mají spekulativní charakter. Výslech musí být zaměřen i na ohodnocení schopností Kupce a

jeho znalosti problematiky, protoe zatím nelze vyloučit, e byl přesvědčen, e skutečně

vytváří originální monografii, i kdy to objektivně není pravda.

117

Nelze přece jen tak stručně přejít poznámky, které si k téhle práci udělal. Myslím, e tato otázka má stěejní význam pro posouzení subjektivní stránky trestného činu a nikdo z nás není filatelista, aby tento diskutabilní problém jednoznačně a hlavně správně sám rozhodl.

Uvate, zda by neprospělo věci přibrat jetě dalího znalce k objasnění této samostatné

otázky. V kadém případě musí být závěr naprosto jednoznačný, doloitelný a podrobně

zdůvodněný.”

Tak, vzdychl nadporučík Polák, kdy dočetl.

To je celej doktor Brázda, řekl kapitán Javorek, jako bych ho viděl. Jetě těstí, e si vyádal průběnou zprávu. Kdyby nám vrátil k doetření spis, mrzelo by mne to víc.

Nadporučík Polák se nadechl:

Nejhorí je, e má vlastně pravdu. Dokonce si myslím, e obhájce na to hraje. Je to prostě slabé místo. I kdy, kdo Kupce zná …

To nechrne stranou. Domněnkami operovat nemůeme. Co podnikne?

Předevím hodím do koe návrh na usnesení, kterým zamítám ádost obhajoby o přizvání

dalího znalce se zaměřením na monografie. Doktor Přikryl o to poádal a já jsem byl

připraven ádost zamítnout, jako nepodstatnou. Podal kapitánovi připravený návrh na

usnesení.

Opíral jsem se o průkaznost posudku znalce Toovského, ale je vidět, e v tom prokurátor

nachází slabiny. Toovského znovu vyslechnu do protokolu …

Jistě. A co dalí znalec?

Pochybuju, e by tady jetě nějaký byl. Je to hodně specializovaný obor.

Kdy ne tady, třeba v Praze, mínil kapitán Javorek.

Ne, e bych Toovskému nedůvěřoval, ale dva znalci jsou víc, ne jeden. Dostal nápad. Bylo by nejlepí, kdyby znalec byl někdo, kdo sám monografii dělá.

Je někdo takový?

Nevím, odpověděl nadporučík Polák, některé články vycházejí ve Filatelii, je to odborný

časopis. Vzpomněl si, jak v minulých dnech listoval několika ročníky a hledal články, které se zabývaly monografiemi známek. Autorů není mnoho a není jisté, zda je některý z nich soudním znalcem.

118

Zkus se s nimi spojit, třeba někoho najde.

V nejhorím případě by si mohl pro tenhle případ zaádat, pokud by u znalec nebyl. Stojí to za pokus. A a u výsledek dopadne jak chce, budeme mít čisté svědomí.

Prokurátor ale ádá, aby znalec posoudil i schopnost Kupce pochopit, co to monografie je, připomněl nadporučík Polák. To je spí úkol pro experta z psychiatrie.

Nám musí stačit, jaký názor bude mít znalec na tuhle otázku po rozhovoru s Kupcem. Moc

bych se toho nebál. Není pravděpodobné, e by někdo, kdo se vydává za filatelistického

velikána připustil, e není schopen pochopit, co je to monografie, kterou pořádá.

Pokud mu něco takového neporadí advokát, nezapomeň, upozornil nadporučík. Nic jiného

stejně udělat nemůeme. Jene práci na návrhu na podání obaloby musím zatím přeruit.

Proč? Pracuj na tom dál. Třetího znalce zajiuj souběně. Nakonec změní nebo doplní

jednu sta. Hlavně, aby to bylo co nejrychleji. Mám u těch známek sám plné zuby, přiznal se.

xxxx

Nápad kapitána Javorka byl dobrý. Spravily to dva telefonáty, jedna cesta nadporučíka

Poláka do Prahy a dvě cesty doktora Paráka, soudního znalce v oboru filatelie a autora

několika monografií o potovních známkách, do okresního města.

Doktor Parák, rtuovitý čtyřicátník, úspěný pracovník ve svém oboru, právě tak, jako

zanícený odborník ve filatelii, se podrobně seznámil s materiálem, důkladně prostudoval

Kupcovy poznámky, prohovořil s ním dané téma a pak vypracoval patnáctistránkovou

zprávu, ve které nejprve vysvětlil pouité odborné filatelistické pojmy a pak odpověděl na otázky, poloené vyetřovatelem.

Monografii charakterizoval jako studijně vyčerpávající zpracování určitých známkových emisí v publicistické formě, take veliké mnoství známkového materiálu, zajitěného u Kupce, nelze vydávat v ádném případě za monografii, ale ani za podklad pro její zpracování. Uvedl, e studium tiskových vad pro vydání monografie se neprovádí na vlastním známkovém materiálu, ale vzhledem k nutnosti prohlédnout vady a ověřit jejich výskyt na větím mnoství tiskových archů, pocházejících z různých stádií výroby, na materiálu krátkodobě vypůjčeném, protoe by nemělo smysl vlastnit pro tento účel velké mnoství známek.

119

Po ověření výsledku je pro sběratelské účely pouitelná jen malá část. Právě tak ostatně

postupoval i Kupec, který si ve svém seitě s poznámkami o vadách ponechával jenom

vytrhané části tiskových archů s označením známkového pole a druhu archu. Kupec sice

projevil studiem tiskových archů a zjiováním deskových a tiskových vad snahu o

samostatnou filatelistickou práci, nadměrné mnoství novinek potovních známek ale nelze

touto prací zdůvodnit. Protoe při výsleích bylo prokázáno, e obviněný Kupec má

správnou představu jak o práci na monografii, tak o pořádání sbírky tiskových vad, je

zapotřebí hledat za hromaděním velkého mnoství známek jiné motivy.

Tečka, konec.

Nadporučík Polák dočetl poslední stránku posudku a zavřel desky, opatřené znalcovou

pečetí.

xxxx

Pro Karla Kupce bylo druhé setkáni s prokurátorem mnohem příjemnějí, ne první. Byl

seznámen s usnesením o svém proputění z vazby na svobodu a ochotně podepsal protokol

posledního výslechu. Úřední četinou se v něm konstatovalo, e beru na vědomí, e

vyetřování mé trestné věci pokročilo tak daleko, e ji nepřichází v úvahu monost, e bych mohl nějak ovlivňovat osoby, které vyetřovatel ji vyslechl. Pominuly tedy důvody ustanovení § 67 b tr. ř., pro které jsem byl vzat do v a z b y … “

Nejdůleitějí bylo konstatování, e nato bylo prohláeno usnesení, e se Karel Kupec

podle § 72/1 tr. ř. propoutí z vazby na svobodu dneního dne ve 14.00 hodin.”

Poznámka o tom, e proti usnesení je moné si podat stínost do tří dnů u prokurátora a e by o ní rozhodl přísluný okresní soud, e vak taková stínost nemá odkladného účinku, připadala Kupcovi naprosto nesmyslná. Na proputění z vazby si stěovat nehodlal.

Nebylo to veliké překvapení, i kdy se té chvíle nemohl dočkat. Obhájce doktor Přikryl, v jeho společnosti se seznamoval se spisem, mu u před několika dny sdělil, e podal ádost o Kupcovo proputění z vazby.

120

Nepokládal za nutné informovat Kupce o tom, e mu to navrhl nadporučík Polák. Nač

sniovat zásluhy obhájce.

Nadporučík Polák, který byl úřednímu aktu přítomen jako doprovod Kupce, zůstal u

prokurátora jetě na pár slov, kdy Kupec opustil kancelář.

Na chodbě okresního soudu čekal doktor Přikryl a Kupec se marně rozhlíel po Haně Tiché.

Blahopřeji k vaemu proputění, řekl advokát a podal Kupcovi ruku, největí práce nás ale teprve čeká.

Pomalu li vedle sebe chodbou.

Paní Tichá tu není? vyrazil ze sebe po chvíli Kupec.

Advokát se zastavil.

Musíte to pochopit. V jeho hlase se ozýval konejivý tón. Za současného stavu věcí by pro ni nebylo únosné pokračovat ve stycích, které s vámi navázala. Myslím, e to snad pochopíte.

Udělala vechno, co bylo v jejích silách, zabezpečila vám kvalifikovanou obhajobu, ale

uznáte sám, e vá dalí vzájemný styk není z její strany vítaný. Zejména okolnost, e jste bez jejího vědomí ukryl některé cennosti v její chatě a tím ji málem vtáhl do svého případu, nijak nepřispěla …

Kupec poslouchal jako ve snu a měl pocit, e se mu podlamují kolena.

Vae osobní věci byly přemístěny zpět na adresu vaeho trvalého bydlitě, vnímal advokátův hlas,bude nejlepí, kdy se teď odeberete domů. Vai paní jsem informoval, e budete dnes proputěn, jistě vás očekává. Zítra se ohlásíte na pracoviti, přeel do věcného tónu, pokud si ovem nebudete chtít vybrat nějakou dovolenou a já vás pozvu k nám do poradny ihned, jakmile budu vědět něco nového. Pohlédl na Kupce, který stále stál jako solný sloup. Nebojte se, vechno bude zase v pořádku.

xxxx

Vánoce byly jako obvykle na blátě, ale na Silvestra začalo mrznout a nepřestalo a do konce února. Chalupa měla svoje kouzlo i v tomto ročním období.

Podívej, co jsem dostal, přeruil tiché rozjímání inenýr Vrzal a podal manelce malý, na několikrát sloený tiskopis, který vytáhl ze zadní kapsy kalhot.

121

Trestní věc proti Josefu Kudláčkovi podle § 203 tr. zák. a dalí. Předvolání svědka a jeho vyrozumění, jako pokozeného. Dostavte se k hlavnímu líčení dne 18. 3. o 13.30 k podepsanému soudu do místnosti č. 4, kde budete vyslechnut, jako svědek, četla manelka

polohlasem. Posly, a musí tam vůbec chodit?

Bohuel, musím. Přečti si to dál. Mohl bych být předveden nebo potrestán.

Jako by nestačilo, co u jsme s tím vím měli. Teď jetě tahání po soudech.

xxxx

Půl hodiny před určenou dobou seděl Karel Kupec v čekárně okresního soudu, umístěné v

sousedství soudní síně, na tvrdé lavici a mylenky, které se mu míhaly hlavou, nebyly nijak povzbuzující. Nejhorí období, těsně po návratu z vazby, měl sice za sebou, i depresi, která je provázela. Nebylo jednoduché vrátit se domů, odkud odeel téměř s prásknutím dveří, nebylo jednoduché vrátit se do zaměstnání, kde dosud vystupoval jako suverén.

Nebylo jednoduché se smířit s mylenkou, e se ádný nový ivot nekoná a e musí být z

hloubi due vděčen Marii, e před ním nezamkla dveře. Domníval se, e je to nejtěí doba v jeho ivotě. Ale teď, na téhle lavici v čekárně cítil, e to vechno nebylo nic proti tomu, co ho čeká.

Vstoupila soudní zapisovatelka.

Pan Kupec, řekla, jakoby tu byl jetě někdo jiný.

Vstal a následoval ji do zpola zaplněné soudní síně, kde, mu pokynula dopředu, na lavici

obalovaných. Kupec stačil zahlédnout mezi přítomnými tvář nadporučíka Poláka a

povimnout si, e je zde mnoho filatelistů, které zná z klubu.

Hlas prokurátora vnímal, jakoby někdo mluvil ve vedlejí místnosti. Jasně slyel jen svoje jméno a slova ,,čím spáchal, dalí věty zanikaly v umu, kterého měl plnou hlavu.

Uvědomoval si, e prokurátor hovoří o spekulaci, o hodnotách známek, cituje paragrafy,

svědky, znalce. Vechno, co tisíckrát probrali s nadporučíkem Polákem, Toovským,

doktorem Přikrylem, měl pocit, e tohle u kadý ví, e je zbytečné to opakovat,a tak a u mu konečně řeknou, co za to dostane … Najednou zbystřil pozornost.

122

Celkově na závěr docházím k názoru, slyel hlas prokurátora, e ne kadá výměna v oboru

filatelie je spekulací, ovem hromadění zásob v tak nadměrném mnoství je nutno pokládat

za ryze spekulativní. To je prokázáno vlastní činnosti obviněného, který se známkami

výhodně obchodoval a to zejména se zahraničím, čím navíc poruoval devizové předpisy.

Takovéto jednání je nutno kvalifikovat jako společensky značně nebezpečné. Protoe jeho

jednání naplňuje znaky dvou trestných činů, podávám na něho obalobu s tím, aby mu soud

uloil přiměřený trest.

Hlas zmlkl, v soudní síni nastalo ticho.

Kupec slyel, e se slova ujal opět předseda soudu, vyslýchal svědky, znalce, jeho, Kupce, se ptal na potvrzení výpovědí, ale vechno vnímal jako zvenčí, mimo sebe.

Pak hovořil doktor Přikryl. Kupec slyel, e obhájce upozorňuje, e Kupec dosud nebyl

trestán, e má výborné posudky nejen z pracovitě, ale i z organizací, kde aktivně pracoval, připomněl jeho pečlivost a skromnost, filatelie byla jeho jediným koníčkem, kterému vechno obětoval, pracoval v tomto oboru i vědecky, hodlal psát monografii a i kdy znalci jsou jiného názoru, Kupec se subjektivně domníval, e k takové práci potřebuje velké mnoství známek, take jejich shromaďování nelze pokládat za spekulaci. Přikryl mluvil rychle a plynule, odvolal se na Karla Čapka, kterému vloil do úst, e sběratel smí v zájmu svého koníčka

vlastně cokoli a nedopoutí se tím poruení zákona. Poprvé se v sále ozvalo něco jako

pobavený um, předseda soudu přísně zvedl oči, ale neudrel se a usmál se také.

Kupcovo závěrečné slovo bylo kratičké. Řekl, e v průběhu vyetřování odpověděl na

vechny otázky po pravdě a pokud se dopustil trestných činů, upřímně toho lituje. Kdy

znovu usedl na lavici obalovaných, měl pocit, e ze sebe vydal maximum.

xxxx

V přestávce líčeni, zatímco se soud odebral k poradě, si nadporučík Polák zael na chodbu zakouřit. Neúčastňoval se procesů, které vyetřoval, pravidelně. Ale v tomhle případě byl zvědav na průběh a výsledek líčení případu, který byl v loňském roce jeho bezesporu nejpracnějím, nejnamáhavějím a nejsloitějím.

123

Setkal se na chodbě s Toovským, který byl předvolán jako svědek. Pozdravili se.

Po rozsudku bychom mohli poádat o propůjčení místnosti a pokračovat dál ve schůzi klubu, řekl sue Toovský.

Také jsem si viml, e tu jsou předevím filatelisti.

Těko byste tu hledal někoho jiného a podle mne j e t o dobře. K oblibě filatelie to asi moc nepřispěje, ale tenhle proces bude moná znamenat, e nebudou d a l  í …

Ké by, řekl nadporučík Polák.

xxxx

Inenýr Vrzal byl velice překvapen, kdy Josefa Kudláčka přivedl na lavici obalovaných

uniformovaný přísluník vězeňské stráe, e je Kudláček stále navlečen do jeho vlastní,

Vrzalovy bundy a do jeho odřených manestráků.

Přelíčení se ničím neliilo od mnoha podobných. Ale inenýru Vrzalovi, který byl něčemu

podobnému přítomen poprvé v ivotě, připadalo vechno zvlátní a překvapující. Udivovalo

ho, s jakou samozřejmostí vyskakuje obalovaný a staví se do pozoru, aby odpověděl na

otázky předsedy senátu téměř dřív, ne otázka dozní, překvapovala ho ochota, s jakou

přiznává jednotlivé body obaloby, měl nakonec pocit, e je přítomen nějakému zvlátnímu

představení, o jeho pravidlech jen on sám nic neví. Nevyruilo ho ani vrznutí dveří a teprve kdy na prázdné křeslo vedle něho dosedl nadporučík Dvořák, uvědomil si jeho příchod.

Výslech před soudem, ze kterého měl takové obavy, proběhl bez problémů. Inenýr Vrzal

pouze potvrdil, e skutečnosti, uvedené v protokole o výslechu jsou pravdivé a e nemá, co by k nim dodal. Toté na dotaz předsedy potvrdil jednoslabičně i obalovaný a věc byla vyřízena.

Prosím tě, co jste s tím chlapem dělali? zeptal se inenýr Vrzal nadporučíka Dvořáka o

přestávce, zatímco se senát radil o výi trestu. Mně připadá, jakoby se mohl přetrhnout, aby toho na sebe pověděl co nejvíc …

Nadporučík Dvořák se trochu smutně pousmál:

Nikdo s ním nic neudělal, naopak. Trávil dva měsíce na pozorování na psychiatrii, abych měl opravdu jistotu, e není cvok, protoe si jeho jednání jinak nedovedu vysvětlit. Vidí, není. A to divadýlko dneska? Je zkuený, hraje na city senátu.

124

Má smůlu, nebude mu to moc platné, dobře ho znají.

Ví, e mi je ho nakonec líto? Mně taky, to bys asi neřekl.

xxxx

Ztichlou soudní síní se nesl klidný a vyrovnaný hlas předsedy senátu, předčítající rozsudek jménem republiky. Karel Kupec, stojící před lavicí obalovaných, tentokrát nespoutěl oči z úst řečníka a kadé slovo si vrýval do paměti.

… je vinen, e za prvé, jako člen klubu filatelistů nakupoval nadměrné počty známek v sériích tée emise s úmyslem je později vyměňovat či prodávat a nashromádil tak vlastní filatelistickou potřebou nezdůvodněnou zásobu známek v hodnotě 96 254 korun

československých a za druhé proti platným předpisům vyváel do zahraničí a získával ze

zahraničí mimo výměnné středisko potovní známky v hodnotě nejméně dvacet pět tisíc

korun, tedy za prvé, podnikl jednání pro společnost nebezpečné, kterým si opatřil ve větím rozsahu předměty větí hodnoty v úmyslu se ziskem je prodat nebo směnit, přičem nedolo k dokonání trestného činu spekulace dle § 7 odstavec 1 trestního zákona a za druhé trestní čin poruování předpisů o oběhu zboí s cizinou dle § 124 odstavec 1 trestního zákona Tak u proboha řekni, kolik dostanu, blesklo Kupcovi hlavou a najednou se mu vrátila

vzpomínka na první ráno po probdělé noci v cele předběného zadrení, straný pocit, e

nemůe odejít, e neví, co ho čeká, ale to u vnímal, e předseda říká stejně nevzrueným hlasem: Se odsuzuje dle § 117 odstavec 1 trestního zákona za pouití paragrafu 35

odstavec 1 trestního zákona k úhrnnému trestu odnětí svobody v trvání osmnácti měsíců,

předseda soudu udělal maličkou pauzu, ve které Kupcovi naráz vyrazil pot na vysokém čele, nenael ale sílu se pohnout, jen si uvědomoval, e osmnáct měsíců, to je rok a půl, ale to u mu v taláru pokračoval. ,,Dle paragrafu 53 odstavec jedna trestního zákona ukládá soud pachateli i penění trest v částce osm tisíc korun a dle paragrafu 55 odstavec 1 písmeno b trestního zákona ukládá soud pachateli propadnutí zajitěných zahraničních valut a potovních známek, uvedených v trestním spise v těch polokách, které jsou označeny jako

zásoby.

125

Vlastníkem propadlých věcí se stává československý stát.

Předseda senátu zvedl oči od papíru a letmo se podíval do soudní síně. Odůvodnění. Soud

u z n a l . .

xxxx

Přestoe byli ve stejnou dobu ve stejné budově okresního soudu, seli se nadporučíci Polák a Dvořák a před dveřmi kanceláře kapitána Javorka a oba společně vstoupili, aby nadřízeného informovali o výsledcích přelíčení svých případů.

Kapitán Javorek vyzval oba, aby se posadili.

Tak snad nejdřív ty, Bohoui, jsi starí věkem. Nějaké komplikace?

Nadporučík Dvořák zavrtěl odmítavě hlavou.

ádné komplikace. Z naí strany bylo vechno v naprostém pořádku a soud proběhl hladce.

Jenom rozsudek mne překvapil. Devět let ve třetí nápravné skupině. To je přece paleta.

Inenýra Vrzala, ví, toho, co ho vlastně chytil, to vzalo málem víc, ne Kudláčka. Ten se samosebou odvolal, ale pochybuju, e by mu slevili.

A diví se? opáčil kapitán Javorek. Ví, e víc ne polovinu obecné kriminality mají na

svědomí recidivisté. Take zpřísnění jejich postihu je logickým důsledkem, za chvíli by nám to přerostlo přes hlavu. A ty, obrátil se na nadporučíka Poláka.

Osmnáct měsíců… Kupec to na místě přijal, take ádné odvolání nebude.

Říká to, jako by tě to mrzelo, přeruil ho kapitán Javorek.

Vůbec ne, ohradil se nadporučík Polák, to přece není moje věc, to je věc soudu. Jene

takhle náročné vyetřování jsem snad jetě nevedl. Přes sto padesát svědků, vechny

vyslechnout. Pět znaleckých posudků, desítky různých doádání, spis o dvanácti stech

stranách …

Kapitán Javorek se usmál.

Svoji práci jsme odvedli dobře. Jak byla náročná ví nejlíp sám. A výe trestu není v ádném vztahu k mnoství tvé práce. Ostatně, vzpomíná si, e jsi zpočátku byl i proti vazbě?

Důleité je, e jsme reagovali včas, ne se Kupcovy praktiky rozířily na řadu napodobitelů, nalákaných snadným výdělkem. Měli bychom nejen víc práce, ale byly by i větí kody.

126

Tomu se podařilo zabránit. Svým způsobem to byla prevence.

Nadporučík Polák přikývl.

Soudní síň byla plná filatelistů. Nikdo je nezval, ale řekli si to mezi sebou. Tahle Kupcova aféra pořádně rozvířila hladinu v klubu.

Take ádná zbytečná práce to nebyla. Samozřejmě, na odznak ministra to není. Byla to

nimravá, náročná, namáhavá a únavná vyetřovatelská dřina, nic na efekt, nenápadná.

To má v hospodářské kriminalitě se vím, vmísil se do rozhovoru nadporučík Dvořák.

Přesně tak, potvrdil kapitán Javorek. Ale význam to má čím dál větí, bohuel. No nic,

nebudeme si dávat kolení.

Oba nadporučíci vstali.

Mám dovolenou, jarní prázdniny, připomněl Polák.

Sakra, úplně jsem zapomněl, přiznal se náčelník.

Ty u má něco sjednaného? zeptal se záludně.

Mám. Dokonce si můu vybrat. Buď dovolenou, nebo rozvod.

Já, jako starej mládenec nedokáu posoudit, co je lepí, řekl kapitán Javorek, tak si vyber sám. Odchod!

Konec