Místo činu Matares - Martin Kříek

Jakub Klír byl starý mazák. Ve slubách cestovní kanceláře projel větinu evropských zemí, s turistickými zájezdy projel křiem kráem Sovětský svaz, na Kubě měl tolik přátel, e před lety přestal kouřit cigarety a přesedlal na doutníky, v Bulharsku a v Rumunsku ho oslovoval personál přímořských hotelů u jen křestním jménem. Světoběník s přimhouřenýma chápavýma očima, světlé vlasy ostříhané na jeka, pevně semknutá ústa vdy přichystaná k úsměvu, dokonale vyholená tvář, pečlivě ustrojený, prosáklý nezměrnou trpělivostí a ochotou to byl mu, který postával na okraji početné skupinky lidí a čekal na vhodnou příleitost, aby zkontroloval prezenci.

V ruce drel seznam účastníků zájezdu, druhou si přihlazoval vlasy na hlavě. Rozhlédl se kolem. Mělo tu být třicet lidí, ale je jich tu víc, zřejmé i ti, co vyprovázejí své nejblií. Vyvolal číslo zájezdu a místo určení. Lidé se otočili po hlase. Vyuil chvilky ticha a zvolna četl jméno po jménu:

Bernáek Alois.” Tady.

Bernáková Ludmila.” Ano.

Dolejová Milada.” Tady.”

Divínová Jitka.” Jo.”

****

Četl zvolna a zřetelně. Kdy byl na konci seznamu, chyběla mu dvě jména: Římovský Jiří, Schenková Libue.

Znovu vyvolal ta dvě jména a znovu bylo ticho. Podíval se netrpělivě na hodinky a pokrčil rameny. Rozhlédl se letitní halou, teď v est hodin ráno tu bylo pusto a prázdno. ádné letadlo nepřistávalo, ádné nestartovalo, na informační tabuli neblikala výstraná světla, která by vítala poutníky z dalekých krajů.

Jetě jednou se podíval na hodinky, deset minut zpodění. Pak je uviděl. Z hloubi letitní haly, z části určené pro vnitrostátní linky se ke skupině blíil mu v tmavém obleku , pletenou vestou a v kravatě. Vláčel dva nabité ohromné kufry, brunátněl v obličeji a v závěsu za ním pospíchala … Ano, takhle přece chodí tanečnice ze souborů ruských lidových tanců, cupitají v suknicích sputěných a na zem, take se zdá, jakoby ani noičkama nehýbaly, a přesto se sunou vpřed, plují…

Tak tedy cupitala mení silnějí paní, ověená fotoaparáty, kabelkou a neforemným chlebníkem.

5

Jakub Klír je pozoroval s chmurou na čele. S těmi budou nejspí potíe, odhadl oba příchozí s profesionální jasnozřivostí. Mu zaútočil ze vzdálenosti dvaceti metrů: Je tu někde průvodce?

,,Prosím, ozval se Klír komisně, ačkoliv to nemíval ve zvyku.

Mu se zastavil pratil kufry o zem: Kde se couráte, u tu straíme půl hodiny! a mávl rukou směrem k odletu vnitrostátních linek.

No právě, utrousil Klír. Máte deset minut zpodění!

No dovolte, to je drzost, vyjekla mení silnějí paní, ale vedoucí zájezdu její poznámku přeslechl.

Pan Římovský a paní Schenková, jestli se nemýlím, řekl a tázavě se zadíval na oba příchozí. Mu něco zahučel a paní přitakala. Klír si oba odkrtl v seznamu. Mu pokročil blí, znovu pratil kufry o zem a zaburácel: A upozorňuji vás, e trvám na tom, bydlet s paní Schenkovou!

Vteřinku bylo ticho, pak vzadu v hloučku někdo vyprskl smíchy a vzápětí se rozchechtalo víc lidí. Teď hned? zeptal se pobaveně a ochotně Klír.

Paní Schenková v kostýmku zatřásla vztekle svou výzbrojí, dupla nokou a pravila: No dovolte! ale nebylo jasně co tím myslí.Jakub Klír si odkalal a řekl: Prosím, připravte si vichni letenky, pasy a půjdeme k registraci. Máme nejvyí čas.

Skupina se hnula. Římovský zavrčel, uchopil oba kufry a v čele ostatních vyrazil k odbavovacímu pultíku.

****

Pětatřlcetiletý historik uměni a zaměstnanec jedné praské galérie Ivo Rytíř, mu

elegantního zevnějku, prořídlých tmavých vlasů a silně krátkozrakých oči, stoupal pomalu po schodech, potaených modrým kovralem do prvního patra letitní haly. Jeho obligátní zastávka u zamilovaného nástěnného obrazu. Počítal s tím, e tam nahoře, teď brzy ráno nikdo nebude.

Posledně tam s nim stála Inka, toti u obrazu. Kdy viděl Inku naposledy, co nebylo u obrazu, ale u něj doma, plakala, smála se, ječela a dupala svýma nádhernýma nohama po válendě a to ve jenom proto, aby mu oznámila, e se s ním rozchází, e s nim je nesnesitelný ivot, e je pavouk, citový nosoroec a jetě pár drobných ivočichů.

Bylo to od ni afektované, ale on ji jako afektovanou u poznal a docela mu to ze začátku vyhovovalo: krátké milostné vzněty, vánivá zapřísahání, jedovaté vyhroování, naháněni hrůzy, koda, e nebyla herečkou, její rozmáchlá gesta by na jeviti jistě vynikla.

6

Taky ho mrzelo, e se s ním rozela a dost dobře nechápal důvody, i kdy mu bylo jasné, e nějaké mít bude.

Stála ve dveřích jeho pokoje a volala: Chci ííít..Jako by jí nedovoloval dýchat. Ten rozchod nepřiel tedy zrovna včas. Jene co je vlastně nevčas u člověka, který ije ze dne na den?

Jen se tím, staroui, netrap, promlouval k sobě. Nebyla to první a nejspí ani poslední enská, která tě nechala být. Nakonec ti můe lichotit, e se při tom trápila. Jene při tom trápení roztloukla pět sklenek na víno, uklíbl se.

Nejdřív mu bylo líto skleniček, pak jí a nakonec sebe. Málo platné, kdyby se ulitoval, nemohl ji zastavit. Pak ji přestalo bavit roztloukání sklenic a ječela, e je těhotná. Taky to přeil, nakonec vykřikovala, e miluje jiného, a kdy byla za dveřmi a Rytíř si oddychl, nalehla na ně plnou vahou své mladé bujné postavy, krábala nehty po bílém emailu a to pronikalo do morku kosti a vzlykala. Já tě mám ráda…

Nevěděl, jestli tam usnula a nebo la domů, bál se otevřít. Kat aby to ..zabručel a vystoupil na poslední schod. Zadíval se na obraz. Tři metry vysoké a dobrých dvacet metrů dlouhé plátno ho znovu dojalo. Za těch deset let ho viděl u tolikrát a vdycky se na ně podíval s obdivem. Postoupil k obrazu a v polovině terasy se zastavil.

Tak prosím, tohle je moje one picture galéry, napadlo ho. Vstupné různé. Desetitisíce a nebo zase pár stovek, rozhodně ovem ne za korunku nebo zdarma. To nikoliv. Toto je velice exkluzívní galérie… Ze zlatavě okrového pozadí vystupují hnědočerné symboly moderní techniky, ústrojné a jakoby na samu hranici polidtěné. Rudé signalizační kotouče vymezují prostor styku přísně technického s lidsky nahodilým a vtahují člověka do svého plochého a studeného světa. Se zapálenou cigaretou popoel jetě blí. Vějířky jemných vrypů dodávaly malbě dynamický, neklidný charakter. Proel kolem řady opakujících se jednoduchých motivů a jemné pohladil plátno zkuenými prsty. Najednou mu bylo dobře, nevýslovně dobře.

Moná, e bych to neměl dělat, pomyslel si. Moná, e bych si to jetě mohl rozmyslet, uít si moře a sluníčka a nepokouet osud.Proč se snait o nový ivot někde jinde. Proč to nezkusit rovnou tady? Jene je to těké, člověka příli přitahují ty hezky zaoblené věci, sterilně čisté, v jásavých barvách vyvedené. Komerční balast, mrzačící a zotročující blahobyt, kterým pohrdá, ho v hloubi due přitahuje. Změkl jsem, zpohodlněl, pomyslel si Rytíř a pokrčil rameny. Prostě se chci mít dobře, pořád dobře a bez práce.

7

Zadusil cigaretu v popelníku na stolku a naposled pohlédl na obraz. Rozhlas zval turisty k východu v bráně A.

Hřálo ho vědomí, e proel celní kontrolou bez problému. Kufry turistů docela jednodue naházeli na dopravníkový pás. Nikdo je v tom ospalém a sychravém ránu neprohlíel. Koho by zajímaly plavky a opalovací oleje.

****

Mladá dívka pohodila lehkomyslně hlavou a na okamik se zarazila. Blond hříva, na koncích mírně natočená, se zavlnila a dopadla na záda s pečlivě vyzkoueným efektem. Nedbale, lehce, ovem elegantně … Měla jsem si ty vlasy nechat zkrátit, napadlo v té chvíli Jitku Divínovou, dvacetiletou studentku medicíny, která jela k moři na svoje první, úplně samostatné prázdniny. Bez rodičů, bez party. Se svým vlastním necesérem, se zbrusu novou sadou perfektně připravených a výkonných kosmetických přípravků, s pečlivě vybranou garderobou, protoe papá se ukázal jako pravý grand.

Vlastně proč ne, jsem jeho nejmilejí, protoe také jediná dcera a zároveň jedináček, kdy

maminka, dávno u ne nejdraí, se sbalila se svým Jindrou a odeli někam straně daleko.

Ovem je nám jasné, e ta královská odměna za ty dva roky medicíny, jen tak tak proklepané, (nad poslední zkoukou, kterou si na podzim jetě zopakujeme, tatí docela mile zavřel obě oči) není jen tak. Je docela moné, e papá chce mít byt konečně u jednou sám pro sebe, a e se tudí něco chystá. Tím se ovem nebudeme teď zabývat, čeká nás přece dobrodruství!

Měla jsem si ty vlasy fakt nechat zkrátit, na plavání v moři je to nejlepí… jene pak večer tanec, bar, promenáda… lépe mít vlasy delí. Zkrátka si, Jituko, nevybere, vechno se zvládnout nedá. Raději si prohlédněme konkurenci. No prosím, stojí tu vůbec někdo za povimnutí. Snad jen ta blondýna v gázových atech. Ostříhaná na krátko, odbarvená a ehlicí prkno k tomu. To já, a Divínová se zhlédla v naletěné ploe obrovské okenní tabule, mám vechno, co enská mít má.

8

Ovem tíhlé jsme asi tak stejně. Jene, jak je ta druhá váná … přímo melancholická.

Takhle se jezdí do světa?

No a copak tu máme dál, ha…Ta slečna v brýlích je tu asi omylem a její kamarádka zase irí ne delí, no, aspoň bude dobře plavat, melounku. A ovem manelské dvojice. Tady ti nejspí na svatební cestě. Ona se ho drí za ruku, aby se jí v té tlačenici neztratil a…

Hrůzo! jak je nastrojená? Copak si myslí, e letadlo přistane rovnou na plái. Ta její husí kůe krábe i na dálku. Krom toho je i v sandálech bez podpatku vyí, ne ten její Koldíček.

To jméno ji rozesmálo.

Druhá dvojice mladých manelů je taky párek k pohledání. Oba mírně obézní, ona odbarvená, on blonďák, jene připlelý. Ona ověená fotoaparáty, on v ruce filmovou kameru, nejspí se chystají natočit rodinný seriál.

Jinak je to, Jituko, dost chudoba. Zájezd lidí vesměs starích. Támhle pan doktor Zíbrt je docela feák, ale e by mi musel ve frontě u váhy sahat na zadek? Hm, paničku má celkem zachovalou, ale nic bych za to nedala, e to mezi nimi dojde brzy na facky. Mladí muové ovem hluboce pod nai úroveň. Jediní dva, kteří by v nouzi jak tak jetě uli, jsou tak trochu venkovsky neohrabaní a zábava s nimi bude asi problematická. A dělat z nich dentlmeny, na to je těch čtrnácti dnů přece jenom koda.

Ale jeden tu přece jenom byl. Jituko, jeden pán, velice ik, pravda, ji v letech, moná tak dvaatřicet i víc, ale bylo znát, e v něm něco je. Dínsový komplet opraný dle předpisu, kostkovaná koile, v ní elegantní átek… Zmizel kamsi nahoru, ani jsme si ho nestačily pořádně prohlédnout. Nevadí, za těch čtrnáct dní se jetě ukáe, co v něm dříme. V dobrém rozmaru pokračovala v pochůzce tranzitní halou letitě.

Chvílemi se musela usmát tomu, jak přili vichni ti lidé postrojeni. Byla to směsice rafinovaně účelného ustrojení na dovolenou k teplému moři, doplňovaná svetříky, silonovými bundami a pripláti v splátku tuzemskému detivému počasí. Celek působil dojmem ne právě promyleně zorganizovaného stěhování národů.

Jituko pojď, půjdeme se podívat někam támhle na druhý konec, kde nikdo není, protoe se vichni drí tady u té brány kudy se nastupuje do stříbrného ptáka zvaného tůčko, který, ač plné léto, táhne do teplých krajin.

Dola a na konec haly, kde v baru samojediný číník znuděné čistil vysoké sklenice. Chtěla tam zastavit a dívat se na letitní plochu, jene ouha …Oni jsou tu, jako dvě hrdličky se drí za ruce, hlava na rameni, pevně zaklesnutí  tandem Římovský, Schenková.

9

Ne, ne, děvenko, tady nezůstaneme, ta paní si jistě velmi dobře pamatuje, e jsi to byla ty, kdo tak bystře před chvílí vyprskl smíchy.

Jak podivný pár milenců, jak podivná láska …

****

Krucifix, to je ale ízeň. e já se sem drápal . . hovořil k sobě brunátný mu s chlebníkem přes rameno a vztekle podupával opuchlýma nohama po rozpálené podlaze letitní haly.

Doma, na chatě… Chládek, pstruzi. .

Blbec . . s y k l starí pán do ucha své společnici, které stékaly kapičky mastného potu po napudrované tváři a vytvářely úhledné meandry.

,,Za ty prachy mohla bejt dovolená… to teda mohla … A těch bas piv, boe můj! zatřásl brunátný turista netrpělivě chlebníkem. Na co se vlastně čeká?

Moh zůstat doma a někdo jinej…Jako já, komu dělá teplo dobře, moh jet..

Nerozčilujte se, příteli, víte, e vám zrovna tohle kodí nejvíc? přispěla napudrovaná paní do souběných monologů obou muů, kadému stejným dílem.

Stalo se něco? Proč tu čekáme? Na tohle si budu v Praze okamitě stěovat!

Vedoucí zájezdu vem trpělivě vysvětloval, e je vechno v pořádku… Jiný kraj, jiný mrav ..

Tady to chvíli trvá ne vyloí kufry z letadla!

Několik statečných, kteří se zařekli, e si svou dovolenou nenechají ničím zkazit, předstíralo zájem o pinavou klenbu vysokého stropu. Vzduchem poletovaly bzučící mouchy a slova nesrozumitelné řeči.

Nic se nedělo, kadá vteřina se odvíjela pomalu, napěchovaná nezvyklými pocity, lepkavostí potu, pachem a těkou, sladkou vůní kdesi venku kvetoucích stromů.

Měli jsme jet do Tunisu … tam se tohle stát nemůe.

Tam jsme u přece byli, Dáo … Tak do Maroka! Ví, e to nelo…

Někomu to ale vylo, co? protahoval nepříjemný duený hlas a výhruně se třásl utajovaným vztekem.

Zkus to vydret, prosím tě … Podívej ostatní..nedořekl mu a sklopil hlavu k zemi v touze stát se neviditelným.

10

Co je mi po ostatních? Co je mi po těch lidech tady? Měla jsem jet na Krym, sama!”

roztřesené prsty svíraly křečovitě cigaretu s dlouhým, upadnutím hrozícím popelem. Pak se ruka prudce vznesla ke karmínovým rtům a pětice nalakovaných nehtů zanechala v nehybném vzduchu pět červených mouh. Popel odpadl a rozprskl se o mramorovou podlahu. Nekonečný gumový had, kroutící se středem haly, byl stále prázdný. Bezzubě skřípal a nepravidelně předl.

V Egyptě … pamatuje … jsme čekali a do rána …

,,Jo, na ty pinavý beduíny nezapomenu nikdy, to teda ne ..přikývl urostlý mu a podíval se po naslouchajících.

Byl to ná první výlet… a jetě se tam střílelo. Jo, to bylo hned po estidenní válce … My byli první, samolibý úsměv na tváři.

Třeba v Londýně to lo jako po másle, přeruila ho černovlasá dáma.

Zato Athény,” řekl mu a pokrčil rameny.

To mi ani nepřipomínej..přitakala dáma a lidé v krouku posluně přikývli.

V těchhle zemích jsou vude stejně neschopní,” prohlásil s despektem mu.

Vole,” sykl mladý mu v dínsovém kompletu a intelektuálských brýlích. Otočil se na patě a demonstrativně poodeel od hloučku. Vem bylo zřejmé, komu to patřilo. Kdo mohl, rozpačitě si zapálil cigaretu.

Na gumový dopravníkový pás. dopadl s plesknutím první kufr, pak druhý, třetí, dalí.

****

Konečně! Za oknem doiroka otevřeným se komíhá modrý přelud, zázračné moře. Plavky sem, pryč s propocenou civilizací.

Ano, ty plavky stojí za to. Letos jsou mení ne vloni; tato podivná konstrukce zlatých strun či řetízků a signalizačních vlaječek z nevelkého modelu admirálské lodi bere pánům dech. S

jakou rafinovaností je mono pouít těch drobných, pestrobarevných trojúhelníkových klůcků!

S jakou rafinovaností je mono je odkládat! Pink, pink, pink… to se vymrovaly zlaté struny, uvolňovaly se zlaté řetízky, mlaskaly uitkované ňůrky s korálky a celá ta vymylená podprsenková nádhera padala dolů k zemi, jako pestrobarevní cizokrajní motýli zasaení neznámým zářením. Letos paní móda doporučuje toti top less.

13

Mario Lippí se ádostivě podíval na dívky a řekl si, e půjde na oběd. Moc se mu líbily. Měl rád hezké dívky, nízká sportovní auta, čistý trestní rejstřík, svoje bambini a svou enu, prostě vechno to, co můe mít rád dobře urostlý Neapolitánec, který si o sobě myslí, e je v určitém ohledu neodolatelný a v jiném zase úspěný. Mario Lippi byl svého druhu obchodník, zprostředkovatel, zástupce, prostředník, zkrátka, jak se to zrovna hodilo. Prostě se staral a měl pocit, e se stará dobře.

Nazul si sandály, zatáhl bříko, které ho v poslední době poněkud znepokojovalo a naposledy se zadíval směrem k dívkám. Přehodil si osuku přes rameno a loudavým krokem zamířil prostředkem pláe k hotelovému komplexu.

Rozhodl se, e se naobědvá v obrovitém snack baru, ale zřejmě udělal chybu. Nedopečené steaky a spálené jehněčí kotlety, to bylo ve, co si mohl objednat. Zasedl za obrovitý kulatý barpult na idličku a se zájmem si prohlíel těch pár hostů, kteří stejně jako on doufali, e budou moná obsloueni.

Rozhlédl se sálem. Od otevřené kuchyně, kde párek zubících se kuchtíků týral hostům rovnou před očima jejich porce s odzbrojující lhostejností, se táhl zápach připáleného oleje a hustý kouř ze spáleného masa. Úzkou uličkou podél pultu, u kterého Lippi seděl, se loudal asi tucet mládenců v červených koilích, černých čínických kalhotách a s netečným pohledem v černých očích.

Kdy je Lippi uviděl poprvé v akci, měl pocit, e jsou to narychlo sehnaní pastevci koz, přestrojení za číníky. Přeptal se na to ertem v hlavní recepci: Co je to za personál v restauraci.

,,To jsou mládenci z okolních vesnic, řekl recepční s ulízanou patkou černých vlasů a s povolenou kravatou.

,,Aha, odtuil Mario Lippi a víc u vědět nechtěl.

****

Ivo Rytíř se motal po plái. Nikde stín, jen rozpálený písek. Vechny rákosové stříky poskytující stín a úlevu byly obsazené. Pod jedinou zdánlivě volnou spal oklivě vyhlíející čokl. Kdy Rytíř přistoupil ke stříce, otevřel pes jedno oko. Chvilku se jím díval, a kdy se dal Rytíř na ústup, zase ho zavřel.

Rytíře brněla hlava. Opustil plá a chvíli bloumal po chodbách táhnoucích se areálem hotelových staveb. Byl tu chládek, přítmí a teď přes den i klid a ticho. Bosýma nohama nalapoval na chladivé kameny a s uspokojením cítil, jak se mu z lýtek a zad odlupují drobounké krupičky písku a padají na zem.

14

Po čtvrthodině mu bylo lip. Neodolal a znovu vyel na plá. Přeskákal rozpálený písek a vrhl se do vody. Udělal několik temp, převalil se na záda a nechal se pohupovat vlnami. Z moře byl nádherný pohled na plá a obrovský hotelový komplex Matares. Několik členitých staveb navzájem na sebe navazujících se oslnivě bělalo proti modré obloze.

Pak se mu přes obličej přelila vlna, zamokřila mu brýle a Rytíř uviděl vechno rozmazaně.

Rozmrzele si to namířil zpátky ke břehu.

Otřel si brýle a umínil si, e se jetě večer zeptá v recepci, na kdy se ohlásil pan Cautheen.

Znovu se vydal na pochod. Proel chladnými chodbami a vstoupil do centrální hotelové haly.

V černých koenkových křeslech odpočívali turisté. Zlatý písek se sypal na mramorovou podlahu, křupal pod botami uhoněného pikolíka, který roznáel colu a pivo.

Rytíř vystoupil na betonovou terasu nad pláí. U stolku pod slunečníkem s reklamním nápisem Air Algeria seděla blondýna z jejich zájezdu. Bůhvíproč si oblékla dlouhé letní aty, bílé, s velkým modrofialovým květem a střevíčky na vysokém podpatku. Tvářila se svátečně.

Vzhlédla k Rytířovi, jeho upoutala sklenka, stojící vedle psaníčkové kabelky. Bílý vermut s několika kostkami ledu.

,,Koukám, e nezahálíte, pokývl uznale hlavou, přitáhl si druhou idličku a sesunul se do stínu slunečníku. Dívka se na něj podívala ze strany, vytáhla tíhlými prsty z kabelky cigarety a zapálila si. Pak vyfoukla kouř, spustila ruku s cigaretou volně podle těla a řekla: Vy, myslím, taky ne ..

,,No, vypravil ze sebe Rytíř váhavě a rychlým pohybem si z hrudi smetl několik zrníček písku.

,,Asi bych se měl skočit na pokoj osprchnout, převléci do plátěného obleku, sehnat někde růe …Tak za hodinku bych tady mohl být zpátky. Vypadá to, e pořádáte garden party, třeba bych se mohl svézt s sebou, ne?

,,Mohl… a měl… A dokonce byste se nemusel ani představovat. Jene …

,,No právě. Ne se otočím, někdo mi vás vyfoukne.

,.Dobrá, zůstaňte si tak jak jste, ale na skleničku vás přemlouvat nebudu. Myslím, e u máte dost, podotkla káravě Jitka Divínová.

Jedno suché bych rozhodně unesl. Před večeří to nemůe nikdy kodit a vy jste milá dívka.

15

Zavrtěla hlavou: ,,Myslím, e vám to rozmluvím, vypadáte dost utrápeně. 

Hm,” vypravil ze sebe a uvědomil si, e ho u zase začíná bolet hlava.

Usmála se a hřbetem ruky si odhodila pramen světlých vlasů na záda: Dávejte, člověče, pozor, a mě těmi komplimenty nepovalíte!

Poslyte, neměla byste náhodou algenu? Mluvíme tady o pití a mě z toho brní hlava jak střep,” mávl rukou na číníka a objednal si colu.

Vidíte, takhle vám to sluí, usmála se, zalovila v kabelce a vytáhla červenou krabičku s algenou. Podala mu dva práky.

Takhle budete stou drogou brzy na dně,” pokusil se o ert a s oklivostí spláchl colou práky.

Nevídáno, nakonec pořád můu doufat, e mě za to samaritánství třeba někam pozvete, ne?” Alo jo!” Potřásla nesouhlasně hlavou a mávla rukou.

Poslyte,” usmála se, jak se vám tu líbí?” Myslíte na světě?”

Nebuďte tak vztahovačný, nejste pupek světa… Nikdo nemůe za to, e máte ízeň častěji ne ostatní,” pohodila káravě hlavou, natáhla se po sklenici a napila se.

Opatrně, přítelkyně, ta sklenice není bezedná … A o jaké ízni to mluvíte?”

Jak tak na vás koukám, mám dojem, e jste uívání dovolené trochu přehnal, ne?”

Ano, kráso moje, pil jsem jak pije vyprahlá zem, jako se malíř vpíjí pohledem do svého modelu, jako . .

,,Tolik řečí.. zavrtěla Jitka hlavou. V duchu si ale musela přiznat, e je jí ten chlapík docela sympatický.

Abych odpověděl na vai otázku. Já se tady nudím,” upřímně přiznal Rytíř a celou vahou se zavěsil na opěradlo idličky. Dívka se mu líbila. Musel si vak přiznat, e není ve formě, aby pokračoval ve vtipné diskusi.

Jitka zadusila cigaretu v popelníku a přivolala číníka.

Umíte mu nějak vysvětlit, e bych ráda platila?”

Tu slubu vám samozřejmě udělám,” řekl Rytíř a poádal o účet. Cena byla závratná a oba se mírně zarazili.

Tak na shledanou, příteli,” řekla Divínová a vstala. Přes rameno jetě dodala: A zavolejte si číníka, a pod vámi vytře tu louičku; med galantnosti z vás přímo odkapával!”

****

16

,Poslyte, slečno, já mám dojem, e kdybych řekl vtip, tak se snad rozbrečíte,” řekl vytáhlý opálený mládenec praskou četinou.

Marcela Houdková, která seděla stranou od pláe na velkých, mořem chlazených balvanech a zasněně pozorovala, jak se jí u nohou třítí vlna za vlnou, k vetřelci udiveně vzhlédla.

Nepatřil do jejich zájezdové skupiny. Byl to hezký, světlovlasý mladík s modrýma očima a poněkud ironickým úsměvem na tváři. Měl na sobě námořnické tričko a krátké kalhoty s otřepanými nohavicemi.

Vidím vás podruhé a vdycky jste sama a vdycky smutná. To asi samým dojetím, e jste se dostala z Čech a na kraj světa, ne?”

,,Vůbec nejsem smutná a jestli je pro vás tohle kraj světa, tak jste si asi nestačil vimnout, e jsme sotva kousek od Evropy a sedíme na břehu Středozemního moře,” usmála se Marcela.

Sedl si na kámen vedle ní a zadíval se na plouchající moře.

,,Tady z hotelu to vidíte trochu jinak,” řekl váhavě. ,,Jako turista s plnou denní penzí a komfortním zaopatřením. Ale to vás asi nenapadlo, e kdesi za hotelem se zdvíhají hory a zatím řetězem, který odděluje zdejí svět od onoho…”

,,Vy tu nejste jako turista?”

,,Ne, ale mohu vám ukázat, jak vypadá Afrika zblízka.”

,,To by asi lo ztěka…”

,,Je vidět, e vás vedoucí zájezdové skupiny řádně poučil. Ale dalo by se to zařídit.”

,,A nevíte náhodou jak?”

,.Svěřte se do mé péče… Co vy na to?” zaklebil se mladý mu a rukou hrábl pro hrst vyhřátého písku.

,,A kdo jste, chytrej pane? Netuila jsem, e tu potkám krajana, se kterým bych nebyla zapsaná na soupisce.” Přejela neznámého, ale sympatického mládence zvídavým pohledem.

,,No vidíte a stalo se. Jsem Ale… Ale Mikolá. Táta měl smysl pro humor, víte? Není nic jednoduího ne vybrat k příjmení Mikolá křestní Ale, e?”

,,Marcela… Houdková.” Dívka mu podala ruku.

,,Líbí se vám tu?”

,,Moc… poslyte, tohle je ráj na zemi, nemyslíte,” vydechla nadeně.

,,Správně… Ovem taky to má háček. Jak pro koho ráj na zemi. Lidé a situace .. vdycky je to jiné. Cest lavie…Mohu vás pozvat aspoň na sklenku dobrého červeného?”

Kdo vlastně jste?” zeptala se Houdková.

..Heleďte, pojďte, povídat si budem a u vína, jo?”

17

Marcela vstala. Seskočili z kamenů na písčitou plá a Ale ji vedl k hotelovému komplexu. li mlčky. Najednou se Marcela otočila a zadívala na moře. Ale se zastavil a neruil ji.

Je něco hezčího ne pohled na moře? vydechla Marcela jakoby pro sebe.

,,To víte, e je. Například pohled z jiného místa. Pojďte a neváhejte, jedno takové místo vám chci ukázat.” Váně?”

Úplně váně… moje soukromá vyhlídka, chcete-li, ale musíme si pospíit, za chvíli začne zapadat slunce, to je nejhezčí.”

Na hotelovém parkoviti ji vtáhl do lutého volkswagenu, nastartoval a vytočil se ikovně kolem skupinky turistů, které vévodil Římovský s paní Schenkovou. Marcela četla v očích krajanů údiv, ale bylo jí to jedno.

Ale vymotal brouka z přecpaného parkovitě a uháněl směrem k Tipaze, městečku, leícímu asi kilometr stranou od hotelového střediska Matares. Zastavil a před malou vilkou v rybářském přístavu.

V momentě jsem zpět,” křikl a zmizel uvnitř. Za chvíli se vynořil s lahví vína v ruce.

A jedem dál!” Cesta vedla jetě asi půl kilometru za městečko podél moře. Pak zastavili a vystoupili. Dál musíme pěky,” zubil se Ale. Stezka se vinula těsně nad hlubokým srázem.

Dole hučelo moře. Pak začala prudce klesat stále ní k moři, a se dostali na malinké plató vkousnuté do skály, hladké a rovné, trčící necelé dva metry nad mořskou hladinou.

Před Marcelou se rozprostřela zátoka, vroubená strmými skalnatými břehy. Vpředu, nějakých dvě stě metrů v moři, vyčnívaly nad hladinu dva malé ploché ostrůvky. Vlny se o ně rozráely a zkrápěly je vodní třítí a mořskou pěnou.

Posadili se na vyhřátou skálu. Zatímco se okouzlená Marcela dívala na nádhernou scenérii, Ale se věnoval docela prozaické činnosti. Otevíral láhev temné červeného vína. Kdy se mu to podařilo, nabídl dívce. Tak jaké to tu je?” Nádhera, jako v pohádce!” řekla Marcela nadeně. To si myslím a navíc, je tu klid… Tak se napijeme, ne?”

Na co?” Snad na tykání?” Proč ne,” usmála se. Čím jsem si ten komfort zaslouila?”

Jsi sympatická dívka. A s tím vínem opatrně, má sílu. Je v něm zdejí slunce a to umí pravé divy.”

18

Uprostřed hotelové haly vstoupil Rytířovi do cesty mu střední postavy s oválným snědým obličejem, nad čelem husté černé vlasy. Byl o málo starí ne Rytíř. Na pravém zápěstí měl navlečen masívní stříbrný řetízek.

V prvním okaiku chtěl Rytíř neznámého mue obejít. Ten se vak usmál a oslovil ho: Do you speak English?

Rytíř překvapeně přitakal.

Nastala krátká pomlka. Mu potřásl hlavou na znamení, e chápe Rytířovy rozpaky a poloil mu ruku s krátkými baculatými prsty na rameno. Mírný tlak ruky způsobil, e se Rytíř nechal odvést stranou mezi stolky a křesla. Tam neznámý na chvilku zaváhal mají-li se posadit, ale pak zůstal stát.

,,You, pravil a ukázal tupým ukazovákem Rytířovi na prsa.

. .Vy jste přece pan Rytíř z Prahy, e?

,,To jsem, co má být?” reagoval překvapeně Rytíř a znovu si prohlédl mue od hlavy k patě.

,,Jsem Mario Lippi, italský obchodník,” napřáhl ruku. Rytíř ji váhavě a s nepříjemným pocitem stiskl.

,,Posílá mě za vámi pan Cautheen. Velice lituje, e nemohl přijet osobně. Má mnoho práce…” Ital se pousmál. ,,Pan Cautheen mne pověřil, abych ho při vaem obchodním jednání zastupoval.” Vytáhl z kapsy kalhot malou tuhou obálku a podal ji Rytířovi.

,,To je pro vás dopis s vysvětlením… Pan Cautheen se jetě jednou velice omlouvá.”

Rytíř točil rozpačitě obálkou v prstech a zrudl.

Lippi si toho viml.

,,Poslyte,” řekl tlumeně a naklonil se blí k Rytířovi. ,,Tady se spolu nebudeme bavit. Běte do hotelu, přečtěte si, co vám píe pan Cautheen a sejdeme se dnes večer. Já bydlím v hotelu Simbád v Tipaze… to je taková malá díra blízko odtud. Hotel je tam jediný, snadno mě najdete… Ačkoliv,” na okamik zaváhal. Uděláme to jinak. Sejdeme se dnes večer, ale u vchodu do románských ruin… To najdete snadno. U jste o nich určitě slyel, e?” Rytíř mechanicky přikývl a chtěl něco říci, ale Ital mu znovu skočil do řeči.

,,Hned vedle je taková malá creperie… Sedí se tam pod stříkou, cvrčí tam cikády… bude se vám tam líbit. O půl deváté vás čekám!” Povzbudivě se na Rytíře usmál.

,,Omyl, pane. Nikam nepůjdu, s vámi jednat nehodlám. Takovouhle věc nebudu projednávat s…” Zarazil se a hledal vhodné slovo. Osobní jednání, to byla podmínka. S panem Cautheenem jsem se v Londýně dohodl na osobním jednání.”

19

Mějte rozum, příteli, opáčil Lippi klidně a přátelsky poloil Rytířovi ruku na rameno. Dnes večer o půl deváté, nerad bych dlouho čekal… i můj čas jsou peníze!” dodal významně.

Nenamáhejte se, s vámi jednat nebudu, zvolal vztekle Rytíř, otočil se, sebral osuku a el pryč. V hlavě mu hučelo jako v úle. To, e nepřijel Cautheen, jak byli domluveni, je velice nepříjemné. Potřeboval si ve v klidu promyslet a proto u

nezaslechl Lippiho zlověstné:

Ale budete jednat, a rád!

Spěchal, aby u byl v hotelu. Cestou rozvaoval. Konečně, co mu brání, aby zavolal Cautheenovi přímo do Londýna? A i kdyby to nemělo s Cautheenem vyjít, můe to vdycky zkusit někde jinde. Po jeho zboí bude vdycky poptávka.

****

Marcela Houdková se cítila ve společnosti inenýra Mikoláe astná. Víc ne astná, zamilovala se. Ale jí imponoval svou vyrovnaností a optimismem. Byl pozorný společník, dělal jí průvodce za branou hotelového komplexu, co bylo třeba, vysvětlil. S nadením ji vozil v autě po nejrůznějích pamětihodnostech.

Stýkali se spolu od chvíle, kdy se seznámili. I v sobotu se Marcela hned po obědě vypařila z hotelu, zmizela s Aleem ve lutém brouku a odpoledne se u slunili na osamělé ploince ve skále nad mořem.

Marcela si opřela hlavu o Aleovu hruď a dívala se na klidnou hladinu. Bylo ticho, Ale

pokuřoval s očima zavřenýma.

Váně musí večer do práce?” zeptala se s lítostí v hlase.

Musím. Je to můj chléb vezdejí, chápe? Já tady, bohuel, nejsem jako turista. Kvůli krásám přírody mě sem neposlali.”

Nemohl by sis vzít náhradní volno nebo dovolenou?” zaprosila Marcela.

Brzdi. Tady nejsme doma. I kdybych si vzal dovolenou, tak stejně ručím za provoz celé automatické ústředny. Dneska vypadla celá sekce a já to musím dát do pořádku. Od toho jsem tady. Neboj, v noci to opravím a zítra jsem celý den jenom tvůj.”

Proč v noci?” podivila se nechápavě Marcela.

Ve dne nemá cenu se v tom hrabat. V noci je mení provoz, a kdy bude třeba odstavit víc sekcí najednou, tak to nezpůsobí ádné zmatky, ví,” pohladil ji po vlasech.

20

Tak a teď do vody, vzal Marcelu jako pírko do náručí a odnesl ji na kraj skály. Opatrně ji postavil na nohy a ne se nadála, mírně do ní strčil. blňklo to, Marcela se potopila pod hladinu, Kdy se vynořila, urovnala si rukou vlasy a vykřikla: Lotře, to se dělá!”

Pak se poloila na vodu a líným tempem si to namířila k ostrůvkům. Ale skočil za ní a ve chvíli ji dohonil.

Plavem na ostrůvek?”

Plavém… ale nesmí se hnát moc rychle,” adonila Marcela. Ví, e ti nestačím.”

Neboj, já tě ralokům nepřenechám.”

****

Ivo Rytíř se mechanicky osprchoval, osuil, převlékl. Přitom stále přetřásal v hlavě ten zádrhel, který pro jeho plány představoval protivný Talián. Proč si Cautheen vybral pro realizování celé transakce takového člověka… Znovu se mu vybavila solidní a upřímná tvář pana Cautheena.

Poprvé s ním jednal na aukci v Sotheby, i kdy ho znal u z dřívějka z různých galérií a aukčních síní. Cautheen byl vdycky tam, kde lo o něco vzácného, zajímavého. Nenechal si ujít jedinou příleitost. Kdy bylo třeba, nesmlouval. Postarí gentleman proedivělých a

stříbrných vlasů, vodově modré oči melancholicky upřené na některý z vystavovaných kousků, tichá vybraná mluva, avak větinou jen zdvořilé naslouchání.

Soukromník, sběratel, majitel pověstné sbírky, vlastník téměř neomezených finančních zdrojů.

Rytíř dlouho uvaoval, komu dát nabídku. Byl si jist, e obratným manévrováním, vzbuzením zájmu a licitací by mohl dostat podstatně víc, ne mu nakonec slíbil Cautheen. Jene Rytíř potřeboval jistotu a tento solidní Angličan pocit jistoty vzbuzoval. O grafiku měl jednoznačný zájem a po jejím původu nepátral. Dokonce se sám nabídl, e můe intervenovat na patřičných místech a pomoci mladému příteli pobyt v Anglii co nejdříve legalizovat. Ano, takhle přesně se vyjádřil, kdy s ním Rytíř naposledy hovořil v Londýně. A teď?

Rytíř přecházel pokojem sem a tam. Ocitl se nečekaně v nepříjemné situaci, čím dál tím víc se klonil k původnímu nápadu zavolat do Londýna, vyádat si od Cautheena zálohu, nasednout do letadla a odletět do Londýna.

Sáhl po krabičce cigaret a marně v ní átral prsty. Byla prázdná. Vztekle ji odhodil, odemkl kufr a vzal si z kartónu tvrdých spart dalí krabičku. Neodolal, nadzvedl těch pár kusů prádla, aby mohl z pod povlaku vytáhnout sloku s grafikami a obrazem.

23

Ale jeho prsty marně hledaly hrubé plátno malířských desek. Narazily pod hladkou podivkou na dno kufru.

Bezhlavě popadl kufr do obou rukou a vyklopil. Jeho obsah na podlahu. Zbytečně. Desky s Dúrerovými a Hollarovými grafikami byly pryč, obraz na plátně také. Rozklapaly se mu ruce a podlomila kolena. Sedl si tupě na postel a zíral na hromádku věcí. S hrůzou si uvědomil, e to, nač se právě dívá, je ve, co má. Vidina příjemného ivobytí se rozplývala. Třesoucími se prsty si zapálil a pokusil se soustředit

Lippi! Proto ten familiérní tón, proto to drzé jednání… Ale proč se mnou chce jetě vůbec mluvit, proč se mnou chce jednat? To s mi chce vysmát.. Cítil, jak mu ve spáncích buí krev, prudce dýchal. Dělat něco, honem něco udělat… okamitě uvést věci na pravou míru!

Vyskočil a chvíli zmateně přecházel pokojem. Pak se vrátil ke kufru, naházel do něj věci a poloil ho na své místo.

Trvalo dlouho, ne se uklidnil. Stokrát si musel opakovat: Teď se nedá nic dělat… počkej do večera, pak ho chytí pod krkem a ty věci z něj vymlátí. Po sto prvé se uklidnil natolik, e si pečlivě urovnal lůko a spálil Cautheenův dopis.

****

Ti dva se přiřítili jako velká voda. Rozpáleni ve tvářích, zpocení, upráení. Jakub Klír je po očku pozoroval u hezkou chvíli, ale nijak se nevzruoval a dál rozdával zájemcům lístky na večerní diskotéku.

Vpředu se řítil tlustý mu s pleí nad oroseným čelem. Zapráené sandály mlaskavě pleskaly po asfaltu a o vyklenutý břich mu plácal drahý fotoaparát. Za ním to brala úprkem na krátkých nohách nenápadná ena, trochu ukřiknutá a usouená. Manelé Motejlovi z Kamenice, vybavilo se Klírovi automaticky, on vedoucí prodejny zeleniny, ona dělá u něj v obchodě. ena tichá, spokojená, mu zato věčné kemrá o pivo. U si byl u vedoucího i stěovat, ale nepochodil. Klír mu trpělivě vysvětlil, e nápoje nejsou v ceně zájezdu, a kadý si je musí zaplatit sám.

Na krok před skupinou Motejl zabrzdil a vykřikl.

Tohle není moný! Hrůza! A bil se masitou rukou přes prázdnou zadní kapsu kalhot.

Copak se vám stalo?” zeptal se chlácholivě Klír a zadíval se pokojně do tváře rozčileného mue.

24

Byli jsme, tady s Jiřkou, ukázal na enu, která stála za svým muem. V Tipaze jsme byli, prohlédnout si krámky a trh… Hanba je to, povídám, hanba… co si tady k člověku dovolí!”

,,Tak, pane Motejle,” zarazil Klír tlustého mue. Řekněte mi stručně, co se vám stalo… tolik času zase nemáme.

,,Jo, tak vy nemáte čas. Vy nemáte čas… Mně se ztratí vechny peníze a vy na to nemáte čas… To bych se na to podíval!”

Řekl jsem jenom e času je málo, jemně ho upozornil Klír. ,,Tak co se vám přihodilo?”

,,Okradli mě! Vzali mi vechny peníze. Tadyhle z kapsy mi vytáhli peněenku… Banda zlodějská!”

,,To musí bejt kumt, okrást českýho zelináře!” ozvala se do ticha Dáa Zíbrtová, která si nemohla odpustit aspoň malou provokaci.,,Tak co s tím budete dělat? sípěl turista Motejl a postoupil o krok k vedoucímu. Nic, řekl klidně Klír a trpělivě vyčkával, a to rozčilenému mui dojde.

,,Něco s tím musíte udělat nebo mi musíte dát jiné peníze, já přece potřebuju kapesné …

My…” nedořekl. Obrátil se k eně, která stále mlčela.

Nic takového nemusím,” řekl Jakub Klír pomalu. ,,Hned první den jsem vás informoval, e si kadý za své kapesné ručí sám, a taky jsem vás upozorňoval, e zde pracují velice ikovní kapsáři. Jasně jsem vás varoval předtím, nosit vechny peníze najednou u sebe a zvlá v kabelkách, náprsních kapsách a zadních kapsách kalhot. Je to tak?” Klír se rozhlédl po skupince lidí kolem. Vichni rozváně přikývli na souhlas.

Ale vy mi musíte pomoct,” řekl neastně Motejl.

Samozřejmě to ohlásím na policii,” uzavřel diskusi Klír a obrátil se do hotelu.

Ale odjel a Marcele bylo smutno. koda kadého dne, kadého večera bez jeho společnosti. Uznávala vak, e automatická telefonní ústředna, kterou inenýr Ale Mikolá

udruje v provozu u třetí rok, musí lapat jako hodinky. Tím víc ji mrzela právě ta dnení porucha.

Přemýlela co vlastně bude celý zbytek večera dělat. A taky jí nabylo jasné, co bude dál. Do Alee se zamilovala. A Ale? Nevěděla. Byl k ní pozorný, něný, jene ho tady v Alírsku čeká jetě rok práce.

25

Podle kontraktu, který uzavřel s Polytechnou. V hlavě jí zněla věta, kterou slýchala od důvěrné kamarádky z práce , mimochodem u dvakrát rozvedené. Kladla Marcele na srdce: Pamatuj si, není těké nějakého muského získat, těké je si ho udret!

Dokáe se k ní Ale po roce vrátit? Snaila se na to nemyslet, pustit to z hlavy. Proto si raději poloila otázku: Co s načatým večerem? Ze veho, co zdejí turistické středisko nabízelo hostům, si nebyla schopna vybrat a nakonec se rozhodla, e si zajde do starorománských ruin. V klidu tam posedí, počká si na západ slunce a bude meditovat o budoucnosti vztahu Marcela - Ale.

Rázně otevřela skříň, vytáhla krásné bílé aty s modrým květem, nazula střevíčky, strávila chvilku před zrcadlem a pak za sebou zaklapla dveře hotelového pokoje.

Vyla z brány Mataresu a kráčela zvolna po silnici směrem k ruinám. Ze spálené země trčely tu a tam zapráené agave. Hliněné, halabala uplácané chatrče ve stráni se schovávaly za masívním plotem z pichlavých opuncií.

Po půl kilometru spatřila po levé straně ivý plot z kaktusů a pichlavého křoví, obehnaný ostnatým drátem. Za plotem se rozprostíraly vykopávky starověkého města. Ve vysoké trávě se válely kamenné hlavice sloupů, mezi olivovníky se bělaly ohlazené pahýly sloupořadí.

Marcela objevila dostatečně velkou díru v plotě, kterou se jí podařilo protáhnout do dávno zmizelého světa antiky.

****

Ivo Rytíř přidal do kroku. První domky na kraji městečka Tipazy, křiovatka, kde mohl odbočit vlevo. Podél hlavní ulice spatřil pár kavárniček se stolky, vystrčenými na chodník. Byly obsazeny místními obyvateli vech věkových kategorií. Posedávali u stolků nad kávou, čajem a dominem. Rytíř v ivotě neviděl tak náruivé hraní domina. Uvnitř u barových pultů se popíjelo pivo. Minul několik malých krámků se suvenýry. Doel téměř na konec hlavní ulice, která přecházela v silnici, mířící do Alíru. Po pravé straně stála jednopatrová omelá budova hotelu Simbád. S nevzhledným zjevem budovy kontrastovala útulná restaurace.

Veranda, stolky s ubrusy a číníci v bílých kabátcích. Pohlédl na hodinky. Čas, aby zamířil na místo schůzky.

Jak se blíil ke créperii, opoutěla jej chu i odvaha cokoliv podnikat.

26

Pak ale sevřel ruce v pěst a vztekle vysunul bradu přesvědčen, e se nesmí dát jen tak snadno.

Pod slaměnou stříkou stavby, připomínající vesnickou kůlnu, stálo několik stolků se idličkami. U dvou sedělo několik mladíků, u třetího stolku spatřil Maria Lippiho. Bílé naehlené kalhoty, rozhalenka, do vlasů posunuty brýle s tmavými skly. Před ním stál talíř s velkou, do zlatova opečenou palačinkou.

Pozoroval Itala, který s gustem pojídal. Ne se odhodlal vkročit dovnitř, přistoupil k Lippiho stolku arabský číník a postavil před něho álek s kávou.

Rytíř pokročil kupředu a zvolna se proplétal mezi idličkami z umělé hmoty.

,,Buďte zdráv, příteli,” zahlaholil Lippi, sotva jej spatřil, mírně se nadzvedl a ukázal na volnou idličku.

To je dost, e jdete. Hned vám taky jednu objednám. Je to místní specialita, to musíte ochutnat. Já to platím… samozřejmě. Hvízdněte na toho kluka umouněnýho… Hej, chlapče.

. . tady pánovi toté co mně… Nebo snad dáte přednost pomerančové zavařenině?” otočil se Lippi k Rytířovi, jakoby výběr palačinky byl teď tím nejdůleitějím. Ivo Rytíř přikývl na znamení, e je mu to jedno.

,,Taky kávu,” prohodil jetě Lippi za odcházejícím pikolíkom a pak se důvěrně otočil k Rytířovi.

,,Tedy espresso to není, ale nakonec, člověk je vděčný i za takovouhle kávu, kdy vidí, co vechno dokáí zničit… No nemám pravdu?” Protivně se zasmál a pustil se znovu do palačinky.

Rytíř ho mlčky pozoroval, jak s chutí jí a dostával na něj stále větí vztek. Sám na palačinku neměl chu.

Rozhlédl se kolem, v přístěnku hned proti vchodu roztíral jetě mladí chlapec jakýmsi podivným hrablem těsto po velké kulaté plotně, pod kterou hořel plynový plamen. Na druhém vařiči stála konvice s vroucí vodou na kávu a čaj, na polici plechovka s pomerančovým demem, olepená vosami. To bylo ve.

Seděl a mlčel, pochopil, e by nebylo taktické rozkřičet se na Lippiho hned teď. Vyčkával a zatím si zapálil.

,,Správně, příteli,” ocenil jeho rozvahu Lippi. ,,Tady o naich záleitostech mluvit nebudeme… To by se panu Cautheonovi nelíbilo, povídat si nad palačinkami o umění, e?”

pousmál se znovu, sekrabal noem zbytek marmelády z talíře a nů proti vem společenským pravidlům labunicky olízl.

,,Jak se občerstvíte, zajdeme si někam, kde nás nebude nikdo ruit. Třeba k vykopávkám, je to sice teď v noci zamčené, ale můete se na mě spolehnout, já u se vyznám.

27

Chodím tam kadý večer, věřte, je to krása. Amfiteátr, lázně, chrámy…, pane, tenkrát jsme my, Římané, uměli stavět. Počkejte, a to uvidíte!”

Rytíř mlčel. Co si myslí ten nafoukaný nedouk? e ho něco spojuje se starověkými Římany?

Ke stolku přistoupil číník a naservíroval palačinku a kávu. Obojí vonělo a tak se Rytíř pustil do jídla.

Pod stříku vela rodinka evropských turistů a sedla si k vedlejímu stolku. Neposedné dítko poodběhlo a zastavilo se před Lippim. Ital se zaklebil a podal černookému klukovi baliček výkací gumy.

Máte rád děti? otočil se k Rytířovi.

Ten pokrčil rameny a zamumlal: vlastně ani nevím … Nejspí ne.

Chyba, příteli, chyba… Děti, to je to nejkrásnějí, co můe být, věřte mi. Není nic hezčího, ne kdy se vám takové mrně batolí u nohou… Váně, přijdete domů a hned víte, pro koho jste se celý den dřel..zazubil se bodře a pohladil chlapce, který stál s pusou otevřenou u jejich stolku, v ruce svíral výkačku a podivoval se cizí řeči. Ital se obrátil na caparta francouzský: Odkud jsi?” Z Paříe,” odpovědělo dítě.

Vidíte,” zajásal Lippi. Hned jsem si to myslel… Vichni tady jsou Francouzi a vichni jsou z Paříe… Kdepak, to se nezapře, tohle vdycky bývala druhá Francie, vak jich tady je…

Počkejte, to poznáte, a se tu trochu porozhlédnete. Vude se tu roztahují a počínají si tu jako doma. Síla zvyku… Jo, francouzské děti jsou hrozně roztomilá bambini..

Rytíř měl Lippiho u plné zuby. Nebylo dost na tom, e mu tenhle Ital , kdo jiný , ukradl věci, které od něj měl koupit, nebylo dost na tom, e místo s gentlemanem tu teď sedí s nějakým podvodníkem? Nebylo dost na tom, e se s ním vůbec setkal a teď jetě musí poslouchat jeho nesmyslné vanění. Dojedl a vytáhl peněenku k placení.

Oho,” vykřikl Lippi. To byste mi nemohl udělat! Jste mým hostem! Dovolte, příteli, to byste mě urazil! Věřte, rád bych vás pozval jetě na skleničku, ale tady se to přece jenom nesluí…

Ovem později snad bude příleitost, e? Zaplatil a nechal číníkovi velké spropitné. Pak poloil Rytířovi otcovsky ruku na rameno.

Pojďme, vidím e jste netrpělivý. Promluvíme si o naem… ehm… obchodě. Ukáu vám fantastické místo, věřte mi. Zvedl se, vyli z ohrádky, která vyznačovala interiér creperie a ocitli se v provoněném vzduchu podvečera.

28

Slunce zapadalo za Chenuu, ale bylo jetě trochu vidět.

li kolem drátěného plotu, který obepínal celý areál antických ruin.

Tohle,” máchl Lippi rukou kolem dokola, je proslavené místo. Vodu sem Římané táhli a z Cesarey. Krásný akvadukt, kdybyste chtěl, můeme si tam udělat zítra výlet. Mám tu vůz, červenou fiatku… Vak stojí před créperií… Něco takového se nevidí, to vám povídám…Jen pojdte,táhl Rytíře za rukáv.

Proli kolem rozvalin z pálených cihel a změti zuráených sloupů a sestupovali dolů. Rytíř zaslechl um moře, ale vodu neviděl. Minuli poslední útes a rozevřel se jim pohled na překrásný starověký amfiteátr, na ploché ohlazené kameny jevitě, stupňovité hleditě, v pozadí moře a po stranách stráně s dalími ruinami. Něco tak krásného Rytíř dávno neviděl.

Potemnělá obloha tvořila měkkou scénu, na pozadí se rýsovaly pokroucené olivy.

Vidíte, příteli, vidíte, e jsem vám nezalhal ani v tom nejmením… Kouzelné místečko, e?

pochvaloval si Lippi.

Ano, hezky tu je … jene to nemá nic společného s naím obchodem. Celou věc jsme mohli projednat klidně v hotelu,” pozdvihl Rytíř hlas a nadechl se, aby pokračoval.

Ital ho zarazil pánovitým gestem ruky.

Tak dost, pane! Abyste se nemusel zbytečně rozčilovat a vykládat mi o tom, čemu rozumím lip ne vy… Ta věc o kterou běí, je pochopitelně u mne. Nedivte se, prosím. Dostal jsem za úkol, abych ji panu Cautheenovi dovezl a jeho slovo je pro mě víc ne zákon. Mě toti pan Cautheen platí, víte! Nerozčilujte se a poslouchejte..znovu udělal pánovité gesto, aby umlčel Rytíře, jeho hněv stále vzrůstal. Uznejte sám, e jsem nemohl tak drahocennou věc nechat u vás, kdy jsem se přesvědčil, jak patně ji máte uschovanou a zabezpečenou. Chápejte, to by se mohlo nevyplatit, nechat ji leet u vás , to je jako bychom ji přímo někomu nabízel k ukradení. To bych příli riskoval a panu Cautheenovi by se to nelíbilo. Tak jsem tu věc raději vzal k sobě.”

Zamnul si ruce, mluvil logicky a jasně. Vůbec nehodlal nějakou diskusi připustit.

A teď poslouchejte , jistě vás bude zajímat cena. Nechci vás oidit, ale řekl bych, e vám pan Cautheen nabídl zbytečně moc. Víte, tihle sběratelé… jaksi neznají cenu peněz. Někdy zaplatí obrovskou sumu a vlastně za co? Ty peníze u mě pochopitelně sloil. Jene kdy

jsem to vechno zváil… Podívejte, vy jste jenom obyčejný malý zlodějíček. Kdeto já jsme podnikatel a dost riskuji, kdy od vás ty kradené věci pro pana Cautheena kupuji.

29

Abych vás dlouho nenapínal, zkrátka za ty grafiky a ten obrázek dám pět tisíc dolarů a vy mně podepíete, e jste dostal celou částku, kterou si s vámi pan Cautheen smluvil.

Kdybyste mi tu kvitanci nechtěl podepsat, celkem se nic nestane. Grafiky mám já, obrázek taky a nějak u pana Cautheena přesvědčím, e jsem tu kvitanci vámi podepsanou ztratil.

,,Vy jste se zbláznil! vykřikl Rytíř. Co vás to napadlo? Pět tisíc je zlomek toho, co mi Cautheen slíbil a já na výi ceny trvám! Vzápětí si ovem Rytíř uvědomil, e si tenhle výstup mohl odpustit. Cítil, jak mu stékají potůčky studeného potu po zádech a jak se mu zlostí chvějí ruce.

Vidíte, příteli, vidíte. Takhle se rozčílit. Proto právě poslal pan Cautheen mě, vdy vy byste byl schopen na něj taky křičet a to by se ho dotklo. Pan Cautheen je gentleman, víte?

Ty darebáku, vyřiď panu Cautheenovi, e mu vůbec nic neprodám! A si přítě najde lepího překupníka…Rytíř se hněvem a zakoktal.

Tak dost s tím rozčilováním. Je vidět, e v tomhle oboru nemáte zkuenosti. Vy říkáte, e panu Cautheenovi ty věci neprodáte. Jene, nezlobte, vdy vy je vůbec nemáte, vy ani nevíte, kde jsou. Přece mi nechcete namluvit, e byste mohl jít na zdejí úřady a udat jim, e se vám ztratilo něco, co jste sám ukradl!” Lippi se srdečně zasmál. To byste přece neudělal.

Domů nazpátek je taky vzít nemůete… vy vlastně nemůete vůbec nic. Máte prostě smůlu.

A tak si myslím, e budete rozumný, přestanete se rozčilovat a vezmete si ode mě pět tisíc dolarů, napíete mi tu potvrzenku a potom se v klidu rozejdeme. Můete ode mě pozdravovat tam u vás doma. A pamatujte si, tenhle svět volného podnikání pro vás není. Vy jste třtina, měkota a tohle chce celé chlapy. Nedívejte se na mě tak rozzlobeně. . L i p p i se usmál, zastrčil si palce za opasek a výhruně se rozkročil.

Rytíř se neovládl. Nepříčetný vztekem chytil Lippiho za koili. Ty darebáku, začal křičet česky, Já z tebe ty věci vymlátím, rozumí?”

Ital prudce vytáhl ruce zpod opasku, hbitě udeřil a přidal kopnutí do slabin. Rytíř se zapotácel, avak okamitě se vrhl pěstmi proti Lippiho obličeji. Inkasoval dalí tvrdý úder na bradu, a mu odlétly brýle na zem.

Vechno kolem něj se rozplizlo a ztratilo ostré kontury. Nepříčetně vyrazil do útoku, hlavou a rukama současně se snail porazit tu bílou, rozmazanou siluetu. Ránu pěstí u neriskoval, netrefil by se, navíc neuměl bojovat.

30

Vrhl se proti I Lippimu a zasáhl jej hlavou. Do nárazu soustředil celou váhu těla.

Cítil, jak Ital klopýtl dozadu. Jedna z jeho nohou lápla do prázdna a Lippi ztratil rovnováhu.

Rytíř uslyel tlumené, překvapené vyjeknutí. Pak se ozval kdesi z hloubky dunivý úder. Rytíř, celý zadýchaný, poklekl na zem a před sebou nahmatal okraj kamenné rampy.

Snail se najít ztracené brýle. Po chvíli se mu to podařilo, zvedl hlavu rozhlédl se. V hlubině pod rampou na kamenné dlabě leelo nehybné tělo. Sestoupil rychle dolů. Sklonil se k Lippimu. V tom spatřil na obzoru amfiteátru enskou postavu, ozářenou sporým světlem měsíce. Napřímil se poněkud, ena se odvrátila a dala se na útěk.

Zachvátila jej panika.

****

Byla tma a trochu se ochladilo. Uvnitř creperie světla dávno zhasla. Rytíř chvíli nerozhodně přehazoval z ruky do ruky kličky od auta, které vytáhl Lippimu z kapsy. Uvědomil si, e chce-li Italovo auto otevřít a třeba v něm i odjet, musí to udělat hned a bez rozmýlení.

Zachránit se u nedalo nic, ztrácet vak mohl kadou vteřinou.

Rozhlédl se po liduprázdné ulici a otevřel si auto. Nasoukal se dovnitř. Nasedl na něco tvrdého. Hmátl pod sebe na sedadlo a vytáhl klíče s visačkou hotelu Simbád. Podivil se, proč je Lippi neodevzdal do recepce. Důvod pochopil, a kdy asi potřetí projel kolem potemnělého hotelu. Recepci tu neměli, hotel byl malý a majitel nejspí dával svým hostům klíč i od hlavních dveří. Na krouku se toti pohupovaly dva klíče.

Rytíř zaparkoval v postranní uličce a snadno nael vchod. Vyzkouel klíče, jeden se hodil.

Dveře zaskřípaly, ale nic se nepohnulo. Přímá cesta vedla po schodech nahoru k pokojům.

Chvíli nahmatával rukou vypínač, pak rozsvítil. Usoudil, e jo lepí udělat světlo ne hluk.

Vystoupil do prvního patra. Dveře s trojkou, shodnou s visačkou, byly druhé po levé straně.

Na světlo ani na nepatrný hluk, který způsobil, nikdo nereagoval. Odemkl dveře pokoje a vstoupil dovnitř.

I tady si rozsvítil. Pokoj byl zařízen velice spoře. Na podloce u dveří leel Italův kufr, u postele se válely trepky. V rozvrzané skříni viselo tmavomodré sako. Rytíř v rychlosti prohledal kufr. Sloka s grafikami a olejomalbou na plátně spočívala na dně, přesně stejně uloená, jako ji ukrýval ve svém zavazadle Rytíř.

33

Usmál se, Lippi si musel být naprosto jist svou převahou. těstí se zvrtlo , třeba toho vyuít.

Znovu prohledal kufr. Tentokrát objevil mezi sloenými částmi Lippiho garderoby malou příruční pánskou kabelku z hladké kůe a masívním zdrhovadlem. Netrpělivě ji otevřel. Krom dokumentů, pojistky na auto a nějakých klíčů obsahovala tlustý svazek dolarových bankovek. Letmo si viml, e ve svazku jsou i stodinárové alírské bankovky, promíchané s italskými lirami. Nemení radost mu udělala eková kníka, plná padesátilibrových nepodepsaných blanketů.

V té chvíli si Rytíř uvědomil, e se mu do rukou dostalo ve, co mu patřilo podle dohody s Cautheenem. Navíc má zpátky vechny grafiky a obraz. Můe to zkusit s prodejem znovu, někde jinde. A tentokrát u nemusí spěchat. Pocit naprostého triumfu mu kazila jenom představa Lippiho, leícího na mozaikové podlaze atria. A také ona dívka v bílých atech, která ho viděla v nočním amfiteátru.

Bleskurychle sbalil vechny Italovy věci, pečlivě prohlédl pokoj, na stolek poloil dvě stodinárové bankovky, otřel klíče od pokoje a venkovních dveří do kapesníku a opatrně je poloil k bankovkám. Pak otřel kliky, aby smazal otisky. A to vypadá, jako e Lippi musel narychlo odjet.

Jestli si zaplatil dopředu, bude hoteliér jen potěen. A se najde Italovo tělo… Tou dobou, uvaoval Rytíř, budu u nejspí v Maroku nebo ve panělsku.

Zhasl a s kufrem v ruce vyběhl před hotel. Nasedl do červené fiatky a odjel směrem k Mataresu.

Přestoe v hotelovém komplexu panoval dosud ivý ruch a hudba u parketu pod otevřeným nebem hrála naplno, vrátný ve své kóji dřímal. Ani si Rytíře neviml.

****

Jindřich Krampolík se těce vlekl. Celý den na slunci a ve vodě a teď večer to tancování. Je mladý a něco vydrí, ale enské jsou k neutahání, kdy jde o tanec. Navíc ten trapný výstup na diskotéce. Krampolík se zasmuil. Jitka se na něj docela normálně vykalala a neřekla při tom ani slovíčko. Kdyby aspoň… Urostlý, pohledný agronom z Bezvětrova touil po spre a posteli. Čtvrtý den, vlastně noc, dělá Jitce Divínové společnost a nic z toho.

V ivotě se tolik nenatancoval. To tedy je dovolená.

Těil se… vlastně na co? Voda tu je, teplo, sluníčko, palmy. Jen ta Jitka, kdyby si dala říct.

Jenome to vypadá, e si z něj dělá kapary. Ten výstup, co ztropila! Taky se do toho nemusel míchat…

34

Dotrmácel se k hotelu Rezidence. V hale mrkl na hodiny nad recepčním pultem. Pokud ly a kupodivu nejspí ly, protoe ukazovaly půl jedné , pak vypadl z té připitomělé zábavy zrovna včas. Za půl hodiny zavírají, s Jitkou řeč nebyla, Zíbrtovi se začali navzájem provokovat, take co! Jít na kutě.

Přejel pohledem tabuli s klíči, jejich hruka s číslem od pokoje chyběla. Pan spolubydlící u

zařezává, pomyslel si Krampolík.

V prvním patře stiskl lehce kliku pokoje 176 a opatrně vstoupil, aby nevzbudil svého spolubydlícího. Do nosu jej udeřila pronikavá vůně becherovky. Jeho vlastní becherovky!

Pak uviděl nepořádek v pokoji a svého spolubydlícího Rytíře, který leel na jeho, Krampolíkově posteli, s nohama doiroka rozhozenýma a s hlavou zamuchlanou v poltářích.

Agronomův první dojem byl, e mu Rytíř vytáhl becherovku a opil se do němoty. Popadl ho vztek, kdy si viml svého rozhrabaného kufru. Rozhodl se, e si toho nafoukaného frajera z Prahy pěkně podá. Sehnul se k němu, popotáhl za přikrývku a naráz pochopil, e je v nepořádku něco víc ne jenom vypitá becherovka a rozhrabaný kufr. Odkryl poltář a strnul.

Hlava Ivo Rytíře leela v kaluince krve, která pomalu vsakovala do prostěradla a misila se s lepkavou becherovkou.

Teprve teď si viml střepů z lahve na druhé straně postele. Znovu se podíval na nehybné tělo. Pokusil se nahmatat Rytířovi na zápěstí puls. Záhy zjistil, e je to zbytečné. Rytíř byl mrtev.

Krampolíka zachvátila úzkost. Potřeboval se okamitě někomu svěřit. Bleskově se otočil, vytáhl ze zámku klíč a pokoj zamkl zvenčí. Namířil si to rovnou za ipkami k číslu 200, kde byl ubytován vedoucí zájezdu Jakub Klír.

****

Tak, soudruzi, a nakonec tu máme jeden naléhavý zvlátní případ.” Major Zelenka, náčelník odboru vyetřování, se na okamik odmlčel a rozhlédl po svých podřízených.

Zvlátní je proto, pokračoval .major, e je poněkud z ruky. V Alírsku, v turistickém středisku Matares, dolo k vradě jednoho z naich rekreantů. Je to velice choulostivá a nepříjemná záleitost… Stalo se to v sobotu. Alírská kriminální policie, která případ vyetřuje, poádala nae velvyslanectví… v podstatě jde o jistou formu asistence.

35

Prostě, rádi by tam měli někoho od nás, s kým by mohli případ konzultovat. Jistě pro vás není novinkou, e se to občas dělá..Major se opět odmlčel a zadíval se na okamik z okna.

Ačkoliv byl červenec, venku řádilo vpravdě dubnové počasí.

Československý zastupitelský úřad se prostřednictvím ministerstva zahraničních věcí obrátil na nás… dál to snad nemusím objasňovat… Je vám jistě jasné, e jde o dobré jméno naich občanů. Případ je třeba objasnit velice rychle, protoe turistický zájezd za týden končí.

Potom přijídí na místo dalí skupina a… zkrátka… Pojede kapitán Sníek, řekl major rychle a nezvučně. Pasové formality ti vyřídí na čtrnáctce, náčelník jim u dal potřebné instrukce.

Letadlo letí v osmnáct nula nula do Paříe, spoj OK, pak přesedá na Air Algerie do Alíru.

Na letiti tě bude čekat někdo z velvyslanectví. Spojení se svou skupinou, která ti zůstane k dispozici tady v Praze, kdyby bylo potřeba cokoliv zjistit, bude udrovat prostřednictvím velvyslanectví, podrobnosti se dozví na místě. Je ti to jasné?” zeptal se major nesluebním tónem svého podřízeného a dlouholetého spolupracovníka kapitána Sníka.

Kapitán přikývl a upřel na majora tázavě zrak.

Nic mi neříkej,” zarazil ho major. Já vím, e má jít na dovolenou… Maruce to vysvětlím sám. Jisté pochopí, e je to váná věc… nikoho lepího bych nevybral. Umí francouzský, vyzná se ve věci,” rázně uzavřel major.

Zlatý oči vysvětlí, pomyslel si kapitán, ale nahlas neřekl nic. Snad jenom po svém způsobu zamručel něco, co mohlo znít právě tak jako souhlas i jako nedůvěřivé pochybování.

Kdepak, nevysvětlí… Ani já to své eně nevysvětlím. Ona mě nic ani vysvětlovat nenechá.

Kapitán sestupoval do přízemí a v hlavě se mu honily protichůdné mylenky. Samotnému se mu na dovolenou pod stan na Zemplínskou íravu v tomhle počasí nechtělo, kdy to vloni eně slíbil, bylo v červenci parno jak v lázni… Jene jak znal svou Maruku, raději u přehrady nastydne, ne by se jen tak lehko vzdala slíbené dovolené ve třech, daleko od Prahy a telefonu.

Snad aspoň malá Janička bude mít pochopení. Jedenáctiletá holka se spokojí slibem, e jí taka přiveze od moře kebiičky a na Zemplínskou íravu a na stan a lodičky pojede o něco později.

****

Kapitán Karel Sníek byl precizní kriminalistický formát.

36

Mu středního vzrůstu, sporé, těko ohebné postavy. Vypadal ve svých osmačtyřiceti o něco starí ne ve skutečnosti byl. Snad ten dojem vyvolávaly váné, vodové oči, snad prořídlé vlasy neurčité barvy a předčasné vrásky.

Za léta sluby nasbíral mnoho zkueností a ty mu dovolovaly zachovat si ve větině situací chladnou hlavu a tolik odstupu a nadhledu nad věcí, kolik bylo třeba. Sníek se vyučil v elektrotechnické továrně, pak el na vojnu. Slouil u Pohraniční stráe. Pro mladého mue to byla dobrá kola ivota. Před skončením základní sluby mu nabídli pracovat v Bezpečnosti.

Přijal a proel několik útvarů a spoustu kolení. Kdy zjistili, e má výjimečné nadání na jazyky, absolvoval speciální kurs a brzy zvládl němčinu a francouztinu. Dali mu vybrat dlouho se rozmýlel a pak zavrtěl hlavou, e ne. A tak se jeho dalí sluba přimkla ke kriminálce.

Pracovník velvyslanectví přivítal kapitána Sníka na letiti velice srdečně. Naloil ho do auta a odvezl temnou nocí, ve které jim nad hlavou svítily hvězdy a okénkem vál slaný mořský vzduch, rovnou do turistického střediska Matares.

Kapitán proti tomu nic nenamítal. Věc spěchala a byl rád, e přijede na místo bez zbytečných průtahů. Ráno stanul tváří v tvář mladému snědému chlapíkovi, jen mu podal ruku, zablýskal vstříc bělostnými zuby a spustil na něj příval slov, který sice francouztinu připomínal, ale byl těko k rozifrování. Představil se jako komisař alírské policie Sidi Mohamad Farouki a přeptal se kapitána, jakou měl cestu, jak se vyspal, a jak se mu v Alírsku líbí.

Vechno v pořádku,” poznamenal téměř vojensky stroze kapitán. Řekněte mi, co se tu vlastně stalo, a jak jste s případem daleko?”

Komisař Sidi se pousmál kapitánově nedočkavosti a vzal ho za loket: Pojďte, nejdřív se půjdeme nasnídat, přitom vám povím, co jsme dosud zjistili. Taky si asi budete chtít promluvit s někým z vaí výpravy..

Jistě, předevím s vedoucím,” řekl Sníek a podíval se po modré obloze, na které hnulo slunce.

Ano, samozřejmě, monsieur Klír nám hodně pomohl… Dělal nám tlumočníka, víte? Pojďte do snacku a Haim ho zatím seene.”

Ke snídani zasedli v odlehlém koutě obrovského snack baru. Z místa u okna bylo vidět moře, plá a spoustu naháčů na lutém písku. Jene na příjemnosti, které nabízelo turistické letovisko, nebyl teď čas. Kapitán se nedočkavě obrátil na komisaře.

37

Ano,” spustil Sidi Mohamad Farouki a nasadil úřední tón. Zjistili jsme, s pomocí vedoucího zájezdu, a věřte, e to lo velice patně, vai turisté jsou poněkud… jak bych to řekl…

neochotní ke spolupráci. Ovem, ani se jim nedivím, přijeli se vykoupat, opalovat, rozptýlit…

a teď se tu vyetřuje vrada. Co se dá dělat,” povzdechl si komisař a přitáhl před sebe koflík s kávou.

Stalo se to v sobotu večer, cette affaire. My jsme se k případu dostali pozdě v noci. Kdy

přijel ná policejní lékař, bylo u skoro ráno. Z Alíru sem je to sedmdesát kilometrů, take…

Podle lékaře nastala smrt, i s přihlédnutím ke specifickým podmínkám, mezi jedenáctou a dvanáctou hodinou večerní. Tomu ostatně odpovídá i svědectví spolubydlícího, pana Krampolíka..odříkával komisař a chvílemi nahlíel do svého pečlivě provedeného zápisu, který měl zaloený v černých deskách.

Kapitán Sníek pozorně poslouchal a ruch kolem i na plái pro něj pomalu přestal existovat.

Bezmylenkovitě míchal kávu, ale rohlíků ani másla se nedotkl.

Krampolík vypověděl, e el kolem půl jedné spát a objevil svého spolubydlícího ji

mrtvého. Tento časový údaj potvrdili i dalí členové výpravy, kteří byli toho večera na diskotéce ..

Promiňte, pane komisaři,” ozval se kapitán Sníek, který se postupně vpravoval do francouztiny stále lépe. Nemohl byste mi půjčit kopii vaeho zápisu? Kdy si to budu spolu s vámi číst, lépe porozumím..

Ale jistě, to není problém. Vidíte, to mě ani nenapadlo,” usmál se omluvně komisař.

Tak, teď k osobě zavraděného. Ivo Rytíř, pětatřicetiletý turista z Československa , přicestoval s výpravou v úterý ráno. Pas a víza v pořádku, v Alírsku poprvé. Jak u jsem říkal, zavraděného objevil Krampolík. Kdy přiel do pokoje, nael dveře odemčené, klíč visel zevnitř v zámku. V pokoji byl podle jeho slov nepořádek a zavraděný leel na Krampolíkově posteli, s hlavou zachumlanou do poltářů. V pokoji bylo cítit,” a komisař se zarazil, sklonil hlavu blíe k papíru a přeslabikoval: be - he - rov - ku, nebo tak něco. Prý je to vae národní specialita, alkohol… likér. To mi vysvětlil pan Klír,” dodal komisař na vysvětlenou a kapitán jen mlčky pokýval hlavou.

Kdy Krampolík uviděl, e jeho kufr je otevřený a věci rozházené, chtěl Rytíře probudit, odkryl poltář a zjistil, e se jeho spolubydlící nehýbe a má rozbitou hlavu,” zdůraznil komisař a důleitě zvedl prst.

38

,,Podle policejního lékaře nastala vak smrt uduením. Nejdřív vrah svou obě uhodil do hlavy lahví becherovky. Ovem rána nebyla smrtelná, Rytířovi pouze napraskla lebka. Pak, kdy se v bezvědomí skácel na postel, vrah ho udusil pomocí poltáře. Myslím, e mu to ani moc práce u nedalo.”

,,Máte, zeptal se kapitán nedočkavě,” pitevní nález?”

Zatím nikoliv,” zavrtěl hlavou komisař. Trochu jsme se zdreli s tím převozem. Ale dnes nebo zítra by měl být hotov. Museli jsme mrtvolu převézt na prosekturu do Alíru… Chápejte, tady se musí se vím do hlavního města.”

Dobře, ale nějaké stopy… Kapitán zaváhal a hledal chvíli vhodná slova. Pak ukázal na své nehty a naznačil drápání.

Aha, rozumím, máte na mysli stopy po boji, odřeniny, jiné rány..zamyslel se komisař.

Abyste mi rozuměl,” upřesnil svůj dotaz Sníek. Jde mi o to, zda ho vrah úderem překvapil nebo se s ním nejdříve pral… Taky bychom potřebovali znát obsah aludku, práky a podobně… prostě pitevní nález.”

To se dá zařídit. Budete chtít vidět mrtvolu?” zeptal se opatrně komisař.

Jistě,” přikývl kapitán, ale moc radost mu to nedělalo. Jene věděl, e nesmí ponechat nic náhodě.

U stolu se objevil komisařův pomocník Haim a vedle něj stál opálený, statný mu kolem čtyřicítky, který se netvářil příli vesele. Komisař Sidi provedl seznamovací manévr ve francouztině, a pak se odmlčel a sedl si ke své kávě. Předpokládal, e si kapitán s vedoucím výpravy Jakubem Klírem bude chtít pohovořit česky.

Těí mě, e vás poznávám,” řekl kapitán upřímné a ukázal na volnou idli u stolku.

Posaďte se.”

Děkuji,” odpověděl Jakub Klír a pousmál se.

Moc nadený nejste, co?”

Nedivte se.” Klír vytáhl z kapsy koile krabičku cigaret a nabídl Sníkovi. Ten potřásl odmítavě hlavou. Nekouřil u čtyři roky a byl rád.

Víte,” pokračoval Klír, kdy vyfoukl kouř a zjistil, e se kapitán nemá k řeči. Vdycky jsem si myslel, e se o dovolené detektivky předevím čtou… ale e bych měl být zrovna já osobně u nějaké vrady přítomen, to mě nikdy ani nenapadlo.”

Vidíte a já si zase myslel, e být vedoucím takového turistického zájezdu musí být dost dobrodruné. Mít na starosti mandel lidí od rána do večera . . p r o h o d i l uznale Sníek a napil se kávy.

39

Máte pravdu, jene nato si člověk zvykne, ale vrada… pokrčil rameny. Vzalo mi to náladu, to mi věřte.”

Jene teď se u nedá dělat nic jiného, ne se pustit do vyetřování a najít pachatele. Byl bych rád, kdybyste mi mohl pomoci.” Kapitán Sníek se zadíval Klírovi pevně do očí.

Udělám pro vás, co budu moci, soudruhu kapitáne, ale… sám jste řekl, e mít na starosti tolik lidí není med.

Nejdřív si potřebuji doposlechnout informaci alírského kolegy. Pak si spolu promluvíme. A kapitán se znovu obrátil na komisaře.

Mohli bychom dokončit tu vai zprávu, sil vous plait? zeptal se celkem zbytečně, protoe komisař u byl se snídaní hotov a čekal a bude moci dočíst svůj elaborát.

Tak… kde jsme přestali.. voilá … smrt nastala uduením, na výsledek pitvy čekáme. Hledali jsme otisky prstů, ale zdá se, e je někdo pečlivě setřel… Pochopitelně a na ty, které udělal Krampolík, a tady pan Klír, který se dostavil na místo činu spolu s Krampolíkem.” Komisař si významně odkalal, ale Klír přeel jeho větu mlčením. Musel se přece na místě přesvědčit, e se skutečně stalo něco, co bezodkladně vyadovalo zásah policie..

Jinak jsme nenali nic a kdy, tak to byly otisky rozmazané, nepouitelné. Záhada sama jsou ty vybrakované kufry. Krampolíkovi nechybí nic, aspoň to říká a u Rytíře pochopitelně nemůeme vědět. Jeho kufr zůstal plný, nic větího se z něj ztratit nemohlo, o cestovní braně to platí rovně. Co nás zarazilo, toti tady pana Klíra, který byl u prohlídky zavazadel zavraděného, je přítomnost jistých dokladů, které si lidé s sebou obvykle na dovolenou neberou… Komisař si prohrábl husté černé vlasy a na chvíli se odmlčel.

Jaké doklady?” zbystřil kapitán pozornost.

Křestní list, vysvědčení, notářský překlad vysokokolského diplomu… vypočítával Klír.

Nejspí chtěl prásknout do bot, co? řekl kapitán česky bez obalu.

Dobře, to je zajímavý fakt, co dál, pokračoval francouzský.

Dál toho u moc není, tady mám předběný výslech pana Krampolíka, pana Klíra a to je zatím vechno, co jsme stihli.. uzavřel komisař a odmlčel se.

Výborně, děkuji. Mohl byste se spojit s prosekturou a zjistit, kdy dostaneme pitevní nález?

Já bych si tady zatím jetě pohovořil s panem Klírem. Souhlasíte?”

Jistě. Nechám vám tu Haima, kdybyste něco potřeboval.

40

A jetě maličkost, nahoře v ředitelském patře ústředního hotelu, jmenuje se Hotel de la Bai, máme rezervovanou kancelář. Můete tam vést výslechy, Haim vás tam zavede. Poroučím se, pánové.”

Diky, komisaři,” usmál se Sníek a osaměl s Jakubem Klírem.

****

Tak co mi povíte? začal kapitán.

,,Co byste chtěl slyet?” odpověděl otázkou Klír.

Stala se tu vrada a já mám přispět zdejí policii najít pachatele. K tomu potřebuji vědět, kdo měl zájem nebo důvod toho člověka zabít. Tedy motiv. Vy jste tu s účastníky zájezdu od začátku. Znáte je lip ne já, ledačeho jste si mohl vimnout, co třeba souviselo s v r a  d o u . . K a p i t á n uhladil papíry, které drel v ruce a řekl:,.Začneme popořádku. Jak se vám jevil ten člověk, ten Rytíř?” ,,Pro mě to byl účastník zájezdu. Podle soupisky pětatřicet let, narozen 3. září 1944 v Olomouci, bytem Thámova 75, Praha 8. Klír vzal do ruky sloku papíru a chvíli jí listoval. Pak příslunou stránku přistrčil ke kapitánovi.

Zde to máte. Zaměstnanec praské galérie, pracoval jako historik umění. Pokud je mi známo, takoví lidé obvykle pořizují soupisy sbírek, pořádají katalogy, nakupují nové exempláře, organizují výstavy… co já vím. Tady se můete podívat na fotografii. Vypadá na ní jetě dost mladě, ve skutečnosti měl trochu strhanějí r y s y . . K l í r poněkud zaváhal. Jak bych to řek? Tak trochu přestárlý playboy. Drel se dost stranou, na nic si nestěoval. Do hovoru se nemíchal, s nikým si nezačínal.

Od začátku, a vlastně do soboty jsem o něm prakticky naváděl. Pak se to stalo a …  Říkáte nenápadný, a to bylo nápadné,” uklíbl se Sníek znepokojeně. ,,A co ty dokumenty.

Křestní list, diplom…to mi připadá a moc nápadné.” Jene to jsem nevěděl,” bránil se vedoucí. Přece nepolezu lidem do kufru!” Já vím,” prohodil zamyleně kapitán. Tak jsem to nemyslel! Podívejte se, jestli chtěl ze zájezdu emigrovat, tak se odtud musel nějak dostat, e? Někdo by mu musel pomoci, finanční zdroje, případně nějaký styk s cizí osobou, chápete?“Jakub Klír pokývl hlavou, a pak pomalu řekl: Máte pravdu, vzpomínám s i …

vypadalo to, jako by na někoho čekal.”

Vidíte, to je ono. Na něco nebo na někoho čekal… A kdy přilo to, nač čekal, tak mu bylo zřejmě pomoeno na onen svět,” utrousil kapitán vtip, který se vak ani jemu příli nelíbil.

43

Počkejte,” zarazil se Klír. Celou dobu, co jsme tady, byl Rytíř nenápadný. A v sobotu, těsně před tím, ne se to stalo, udělal na diskotéce trapný výstup. Přiel a projevoval vehementně zájem o slečnu Divínovou, která tam byla s Krampolíkem, tedy s jeho spolubydlícím. Krampolík si to nechtěl dát líbit a s Rytířem vyběhl . Člověk se nediví, ta Divínová je velice přitalivá slečna. Nezapomeňte si ji omrknout na plái, je na co se d í v a t … ” Klír se zarazil, měl pocit, e to poněkud přehnal, ale kapitán Sníek mávl rukou a čekal na dalí slova vedoucího.

Pokud se mě týče, u toho incidentu jsem zrovna nebyl, protoe jsem právě tancoval. To víte, společenské povinnosti. Kdy jsem se vrátil, tak se o tom hodně u stolu diskutovalo.

Snad by bylo nejlépe, kdybyste se zeptal přímo Divínové nebo Krampolíka. Taky Zíbrtovi u toho byli. Já jsem se zdrel jen chvíli. Pak jsem el jetě vyřizovat do recepce nějaké podrobnosti stran výletu … tedy do hlavní recepce. Potom jsem el s p á t . . K l í r zmlkl a podíval se kapitánovi zpříma do očí.

Dobře, zjistím si to. Mimochodem, nějaké peníze se u Rytíře nenaly?”

Pokud vím, tak ne. Ale mohl je dávno utratit, nemyslíte? To kapesné stačí na běné výdaje za nápoje k jídlu a … 

Tak jsem to nemyslel,” zarazil ho Sníek. Víte co? Já se teď půjdu podívat na místo činu, a pak si jetě promluvím s komisařem. Taky bych si rád pohovořil s naimi lidmi ze zájezdu.

Kde je teď najdu?”

Touhle dobou na p l á  i … vechny. Budou tam, hned vedle stanovitě plavčíků. Pomohu vám je sehnat dohromady. Jinak mě najdete na pokoji 200…dobře se to pamatuje a je to hned proti schodům do prvního patra.”

Sníek poděkoval za informace. Pak se obrátil na komisařova pomocníka Haima: Můete mě dovést na místo činu?” řekl francouzský.

Jo,” odpověděl Haim a kapitán se podivil, kde se ten snědý mládenec naučil česky.

Vous parlez tchéque … ” zeptal se s úsměvem.

Jenom to jo monsiuer, odpověděl Haim a spiklenecky na kapitána zamrkal. Toho Krampolíka, který s Rytířem bydlel, jsme přestěhovali do jiného pokoje,” dodal rychle.

V pořádku, mně by se to asi taky nelíbilo, spát někde, kde . . n e d o p o v ě d ě l . Stáli před pokojem 176 v prvním patře hotelu Rezidence.

44

Haim vytáhl z kapsy obálku a z ní klíč. Pak odstranil ze dveří úřední přelepku a odemkl.

Sníek zůstal stát ve dveřích. Rozhlíel se po předsíňce. Potom popoel několik kroků dovnitř a znovu se zastavil na prahu dvoulůkového pokoje.

Vpravo stály dvě postele, oddělené nočním stolkem. Proti dveřím spatřil dvoukřídlové okno se zataenou záclonou vlnící se v mírném vánku, nebo okno bylo pootevřeno. Pod ním malý, jakoby psací stolek s křesílkem. Naproti postelím dvě odkládací podloky. Na té, je

byla blí k oknu, leel rozevřený kufr a černá cestovní kabela. Na nočním stolku zůstaly brýle proti slunci a rozečtená kniha, jinak nic.

Kapitán se zaměřil na postele. Jedna byla ustlaná, ze druhé, blíe ke dveřím do předsíňky, u sundali loní prádlo.

Leel na téhle, e?” řekl spí pro sebe a ukázal na nepovlečenou postel.

Jo,” ozval se Haim a podával kapitánovi fotografie, které vytáhl ze sluebních desek.

Kapitán se zběně podíval na snímky. Nebyly příli kvalitní, ale zachytily poměrně zřetelné situaci. Mrtvý leel zkroucen na posteli blíe dveří. Útočník mohl přijít směrem od okna.

Moná, e byl přistien vstupujícím Rytířem. Avak není vyloučeno, e vrah i jeho obě se setkali v pokoji, o něčem se nepohodli, pak následoval zápas. Těch moností je hodně.

Pokoj byl dosud cítit becherovkou. Sníek přistoupil k posteli a sklonil se k rozbité láhvi.

,,Otisky? zeptal se Haima a ukázal na střepy.

,,ádné,” zavrtěl hlavou tázaný.

Kapitán vytáhl kapesník, vzal hrdlo s neporueným uzávěrem do ruky. ,,Tak tahle becherovka nikomu moc radosti neudělala,” povzdechl si česky. Pak pokračoval ve francouztině:Podle zápisu byly oba kufry rozhrabané … Nehlásil někdo dalí vloupání nebo nějakou ztrátu?

Pas du tout. Ostatně, tady se taky nic neztratilo. Copak vám to komisař Sidi neřekl?” podivil se upřímně Haim.

,,Ne, to mi komisař neřekl, zavrtěl Sníek rozhodně hlavou. Komisař mi pouze řekl, e d o u f á …  Kapitán se rychle opravil, ,,e si myslí, e se tu nic neztratilo.”

Haim zaraeně mlčel.

,,Kde vude jste brali otisky prstů?”

Haim se chvíli probíral v deskách a nakonec vytáhl zprávu krminalistických techniků.

Potom, víceméně napřeskáčku, referoval kapitánovi, který si zatím se zájmem prohlíel lepkavou skvrnu po rozlité becherovce na koberci.

45

Klika u dveří, markanty Krampolíka na jeho vlastním kufru. Dále jeho otisky a otisky zavraděného na rámu okna, v koupelně … Vlastně bude lip, kdy vám řeknu, kde vude jsou otisky setřené. Tak je to hrdlo lahve, kufr a kabela zavraděného a klika dveří, spojujících předsíňku s pokojem .

Take vrah patrně nebyl v koupelně,” prohodil kapitán Sníek opět česky a pokrábal se na zátylku. Dobře, to stačí,” řekl a dál pozoroval zaschlou stopu po rozlité becherovce na koberci.

Víte co, rozhodl po chvíli rozmýlení. Polete mi sem nějakého ikovného technika. Byl bych rád, kdyby se jetě jednou podíval na tohle, ukázal na skvrnu na podlaze.

Haim nespokojeně potřásl hlavou nad tou zbytečnou prací, proel kolem kapitána k oknu, rozevřel je a zakřičel něco dolů na nádvoří před hotelem, kde stál veliký tmavomodrý peugeot alírské kriminální policie. Zezdola zalétlo ke kapitánovi několik slov odpovědi, kterým nerozumněl.

Hned tu budou, hlásil Haim Sníkovi.

Kapitán se obrátil ke kufru zavraděného Rytíře a chvíli se v něm přebíral. Nic kromobyčejného. Typické vybavení na dovolenou.

Kam jste dali ty dokumenty, které jste nali v kufru,” zeptal se Haima.

Má je komisař,” odpověděl Haim s naprostou samozřejmostí.

Aha,” řekl kapitán a uvědomil si, e úplně zapomněl, co mu komisař vykládal o kanceláři, která jim byla přidělena. Teplo začíná působit, pomyslel si a kapesníkem si otřel čelo.

Půjdu se podívat za vaím komisařem… Můete mi ukázat, kde to je?”

Tamhle v té budově, v prvním patře,” Haimův prst zamířil na obrovskou masívní budovu ústředního hotelu, která svítila bělostí.

****

Kapitán Sníek chvíli bloudil spletitými chodbami hotelu. Nechtěl se ptát zbytečně na kancelář, na kterou dřív nebo později musel sám přijít. Nakonec se do administrativní části hotelu přece jen dostal. Neuel mu okázalý přepych, s ním byla zařízena.

Komisaře nael v účelně zařízené pracovně, ponořeného do papírů, fotografií, hotelových knih. Na stole upoutaly kapitánovu pozornost dva barevné telefony.

46

Sotva Sníek dosedl, dal mu komisař prohlédnout křestní list a opis vysokokolského diplomu Ivo Rytíře. Pak se nechal přesvědčit komisařem, e je nezbytné podstoupit návtěvu u ředitele hotelu.Představování se odbylo velice krátce. Nakonec vichni tři usedli do obrovských koených klubovek.

Pod oknem hrčel tie klimatizér, v luxusní kanceláři panovalo příjemné chladno a nepříjemné mlčení. Kapitán si uvědomil, e ředitelova kancelář je zařízená spí jako budoár ne úřední místnost. Rozhodně tady nebylo nic, co by připomínalo pracovní stůl, telefon, psací stroj nebo jiné kancelářské zařízení. Uprostřed interiéru dominoval záhonek růí, obklopený přírodním mramorem. Ze záhonku mil na růe drobnou vodní mlhu elektrický rozpraovač. Jednu stěnu místnosti tvořila obrovská prosvětlená akvária s větími i meními pestrobarevnými rybičkami. Protějí stěna končila u podlahy vodotěsnými okny, která byla, jak kapitánovi za chvilku dolo, umístěna těsné pod hladinou hotelového koupalitě.

Poskytovala zajímavý výhled na rekreanty, koupající se v bazénu. Opálená dívčí těla vypadala ve vodě zvlá půvabně.

,,Apropos, odkalal si ředitel hotelu. Skvělý nápad, e? Architekt hotelu, vlastně celého naeho hotelového komplexu, se vyznamenal. Jedinečná stavba. Skrytá promenáda, bungalovy pro větí rodiny, vude příjemný stín, obchůdky se suvenýry, créperie, restaurace s naí národní k u c h y n í … vechno pod jednou střechou. Věřte mi, velice originální řeení.

Nai hosté se tu cítí jako doma. A přitom zajistit chod takového komplexu … to je skutečně úděl. Ředitel si povzdechl. Víte, dvanáct set turistů, a v plné sezóně jetě víc, protoe se sem stahují i lidé z hlavního města, to u je kvantum. Ale, promiňte,” zarazil se a přejel vlasy pěstěnou rukou, ověenou prsteny. Já tady říkám něco, co vás, myslím, nezajímá … Věřte je mi velice líto toho, co se stalo. Zvlá protoe se to událo právě ve skupině vaich turistů.

Jste naimi pravidelnými oblíbenými hosty a pak…Takový případ nedělá dobrou reklamu podniku. Ovem, s tím u se teď nedá nic dělat, e? Rád bych vás v kadém případě poádal o diskrétnost při vyetřování. Sezóna je v plném proudu, byl bych rád, kdyby se ten případ dal co nejrychleji zlikvidovat.” Ředitel mluvil a mluvil a kapitán Sníek se zatím díval podlouhlým oknem na tíhlá opálená těla, která se míhala bazénem. Takový hezký pohled musí ředitele nejspí dost ruit při práci. Čím úporněji se kapitán díval okny do bazénu, tím se ředitel stával výmluvnějím a nakonec vyhrkl:

47

Bohuel, já sám ani personál hotelu vám asi nebudeme moci poskytnout pomoc, ale ujiuji vás, e vám vemoně vyjdeme vstříc.” Teprve po těchto slovech zmlkl a kapitán měl pocit, e by ředitel byl nejastnějí, kdyby oni dva s komisařem odeli. A tak několika slovy poděkoval a vyjádřil naději, e snad ani pomoc potřebovat nebudou … a na těch pár výslechů, které budou muset absolvovat.

Ředitele to mírně zmátlo, a kdy se oba kriminalisté, zvedli, řekl kapitánovi na rozloučenou: Pane kapitáne, pochopitelně jste naím hostem. Vae útrata jde na nae konto.”

Kapitán se zamračil, chladně poděkoval a velice zdvořile ředitelovu nabídku odmítl.

Kdy se za oběma kriminalisty zavřely dveře, sevřel kapitán prsty do petky a snail se svému alírskému kolegovi naznačit neurčitým gestem dojem, kterým na něj ředitel zapůsobil. Komisař Sidi mávl rukou.

Takových je u nás jetě dost. Snaí se co nejvíc pro sebe trhnout, dokud to jde. Dva tři roky to vydrí, pak je obvykle zavřeme. Jene hned se najde někdo dalí, kdo se tlačí, pomocí strýčka na ministerstvu, na jejich místo. Co se dá dělat,” povzdechl si komisař. To patří k počátečním potíím, s nimi se musíme potýkat.”

Nemáte to lehké, pomyslel si pro sebe kapitán Sníek, ale nechtěl dalí úvahy na toto téma před svým kolegou rozvádět.

Tak co, přiel výsledek pitvy?” zeptal se, aby se vrátili opět k případu.

Dosud nikoliv, ale můeme si pro něj zajet. Mám k dispozici auto a mohl byste se také podívat na zavraděného,” ozval se komisař.

Dobrá, tak jedeme hned, ne?”

Bude vedro, nechcete raději p o č k a t … později odpoledne bude cesta snesitelnějí.”

Nemáme č a s … A horko je mi tu beztak stále,” řekl kapitán a podíval se oknem na rozpálené prostranství před hotelem, kam okolní bíle natřené budovy odráely nemilosrdné sluneční paprsky.

Jak chcete, pojedeme teď. Můeme se naobědvat v Alíru, jíte ryby?”

Kdy mám hlad, jím vechno,” mávl kapitán bezstarostně rukou. ,,V tomhle vedru má člověk spí ízeň.”

Napít se můeme hned,” ukázal Sidi Farouki hlavou k malé ledničce, kterou byla kancelář vybavena.

48

Tam i zpět jeli skutečně v největím poledním áru a kapitána cesta zmohla. Připadal si jako uvařený ve vlastní ávě, přestoe byl policejní peugeot dokonale pohodlný. Aspoň, e ta cesta stála za to, pomyslel si a spěchal do svého pokoje, aby si převlékl propocené kalhoty a koili.

Pod chladivým proudem vody ze sprchy meditoval nad báječným obědem v rybářské restauraci. Krevety v těstíčku, grilované růety a smaené soly plavaly pokojně v dobře vychlazeném, lehkém víně z mascarských s t r á n í … ano, po této stránce mohl být spokojen.

Ostatně i pitevní nález a ohledání mrtvoly Ivo Rytíře přineslo několik zajímavých údajů.

Předevím skutečnost, e Rytíř poil v době před smrtí značnou dávku whisky a kromě večeře, kterou konzumoval s ostatními účastníky zájezdu kolem osmé hodiny, snědl jetě něco navíc. Odborníci se dlouho dohadovali a nakonec se přece jenom sjednotili v názoru, e to mohla být créps. Taková velká palačinka, jak kapitánovi vysvětlil komisař Sidi. Dodal, e Rytíř ji mohl sníst buď v hotelové créperii nebo v Tipaze, v malé crepérii pod irým nebem. A ovem pochopitelné v Alíru, jene tam i zpět by podle úsudku kriminalistů musel jet Rytíř autem, aby stihl návrat ke společné večeři v hotelu.

Druhou pozoruhodnou stopou byl vlas. Světlý vlas, který ulpěl v krvi na spánku zavraděného. Ten světlý vlas byl příli dlouhý na to, aby mohl patřit mui, i kdy … Kapitán v duchu hodnotil tyhle dvě, zatím jediné stopy.

Konečně se nabail sprchy, osuil se a rázem z něj spadla únava. Oblékl se a sestoupil dolů do recepce. V hale hotelu Rezidence ho čekal Jakub Klír.

Vidíte, vás zrovna potřebuju,” zvolal kapitán. Rád bych se podíval za naimi turisty a s několika z nich si pohovořil.”

Proto jsem tady, usmál se vedoucí zájezdové skupiny. ,,Řekl mi to u komisař, tak jsem vám el naproti, abyste se tu neztratil. Nechcete si vzít plavky? Nebo se nemůete koupat?”

To víte, e bych se rád smočil, ale člověka to jen zbytečně rozptyluje … Nechám si to na pak. A taky, jak by to vypadalo, kdybych ty lidi vyslýchal v plavkách?”

To máte vlastně pravdu, u takhle je to pro vás asi trochu nezvyklý případ, e?”

Jak to myslíte?”

Je to jiné ne normálně, ne?

Kapitán chmurně zatřásl hlavou: Vdycky je to jiné.

U nás není nikdy nic normálního. Kdy někdo někoho zabije nebo z r a n í … na tom není vůbec nic normálního.”

49

Jakub Klír mlčel, mrzelo ho, e se tak nevhodně vyjádřil.

V dalí cestě pokračovali u bez řeči. Proli hlavním hotelem a vstoupili na betonovou terasu, odkud se dala přehlédnout celá, do oblouku vykrouená ohromná plá. Na jedné straně ji uzavíral pahorek, skrývající na odvráceném úbočí staré římské ruiny. Na druhé straně končila zátoka strmě padajícím srázem, jím se do moře hrouil kopec Chenua.

Kapitán vzhlédl k jeho temeni a odhadoval výku od hladiny moře. Byla to pěkná výka.

est set metrů, poznamenal Klír, sledující Sníkův pohled.

Je to přístupné?” zeptal se kapitán se zájmem.

Jestli vrcholek, to nevím, ale tím směrem jezdí turisté na vyjíďky na koních … ovem po úbočí. Taky tam pasáci vyhánějí ovce,” řekl Klír.

Sestoupili z terasy a kráčeli rozpáleným pískem ke břehu. Kapitán Sníek se rozpačitě podíval na svoje polobotky, do nich se mu hrnul písek. Pochopil, e se na cestu nevybavil zrovna nejlépe.

Jakoby na omluvu řekl: Víte, e já jsem vlastně u moře poprvé v ivotě?”

Váně?” podivil se upřímně Jakub Klír. To jste nikdy nebyl ani v Bulharsku?”

Nebyl,” řekl prostě kapitán. Nějak mi n a t o nikdy nevyel čas. Vojna, studia, kursy, pak dcerka … pořád moc práce. Ani na dovolenou se pořádně nedostanu … ” Na okamik zalétl mylenkami k manelce a dcerce. Rozhlédl se po azurově modré obloze, po mírně zvlněném moři, po plái, na které povykovaly stovky naháčů a slíbil si, e přítí rok určitě vyveze celou rodinu aspoň do toho Bulharska.

****

To je dost, e jste se přiel za námi podívat!” ozval se za kapitánovými zády zvonivý hlas.

Sníek se otočil. Před ním stála vyzývavá, asi pětatřicetiletá ena v uzounkých plavečkách, které nahoře i dole byly tím nejmením dámským oblečením, jaké kapitán kdy v ivotě viděl.

Usmívala se, byla černovlasá, pečlivě namalovaná a v ruce drela světácky cigaretu.

Kapitán měl pocit, e si ho prohlíí a zřejmě porovnává s vlastními představami načerpanými z četby detektivek.

Nerad vás ruím,” řekl Sníek omluvně, nebo jej za této situace nic lepího nenapadlo.

50

Černovlasá lvice se otočila k nejblií rákosové stříce, vrhající sporadický stín a hlasitě zavolala:

Maxi, pojď sem!”

Kapitán Sníek si odkalal, podíval se s otázkou v očích na Jakuba Klíra, který pokrčil rameny. Lidé, leící kolem na plái, zvedali zvědavě hlavy.

Tak, Maxi, zavelela dáma hlasem, který u neměl nic společného s roztomilou zvonivostí, jí obdarovala před chvílí kapitána.Maxi, hned sem pojď!” obrátila se k Sníkovi, můj mu je hrozný protiva.” Sníek si v duchu povzdechl nad tím okázalým oslovením. Proč se ta dáma tak předvádí?

Tak tohle je kapitán Sníek z praské kriminálky,” řekl docela prostě Jakub Klír a představil kapitána vem, kteří se zvědavě shromádili kolem vedoucího skupiny.

Mezitím vylezl zpod stříky statný, asi padesátiletý chlapík, pečlivě oholený a dobře ivený, jemu ona černovlasá dáma říkala Maxi.

Mu se protlačil ke kapitánovi, potřásl mu familiárně rukou a místo pozdravu zahlaholil: Ani vám tu rachotu tady nezávidím. Kdy se uváí, e to mohl udělat kdejaký z těch cikánů kolem ..

Vy taky?” zeptal se Sníek, kterému se takové řeči nijak nelíbily.

Výborně …” zaječela černovláska a ukázala prstem na svého manela. To je ono! Rytíř za mnou přece pálil a tenhle árlivec mu mohl rozbít kokos. A máte to vyřízené, blahopřeju . . z á s y č e l a vztekle. Vtom se ozval její manel: Správně, Dáenko, jen předváděj, co v tobě vězí.

Mimochodem,” obrátil se ke Sníkovi, dosud jsme se nepředstavili. Max Zíbrt, Dagmar Z í b r t o v á … vtipný Maxi a ohnivá Dáa. Tak nám říkají od začátku zájezdu.” Zíbrt zmlkl a hleděl na kapitána, který neříkal nic, díval se přísně a v duchu odsuzoval hloupá slova, která oba manelé pronáeli. Také dvojice záhy pochopila, e je v kapitánových očích neomlouvá ani to, e jsou u patnáct let svoji, ani e jsou na dovolené. Ostatní členové zájezdové skupiny postávali mlčky a čekali.

Okamiky trapného ticha přeruil kapitán:

Stala se tu vrada. Byl zabit jeden z vás, jeden člen vaí výpravy a já jsem byl vyslán, abych pomohl zdejí kriminální policii zločin vyetřit. Vechno, co s tou vradou souvisí, mě zajímá, vechno ostatní mě nezajímá vůbec, zdruje mě to. Vrada je zločin a vrah je nebezpečný člověk. Ve vlastním zájmu byste mi měli pomáhat.”

53

Kapitán hovořil a lidé kolem dál mlčeli. Kdy domluvil, ticho pokračovalo. A tak se Sníek obrátil na Klíra:

Nejdřív bych potřeboval mluvit s panem Krampolíkem, můete mi ho zavolat?”

Dřív, ne se Klír stačil rozhlédnout po skupině, vystoupil z hloučku přihlíejících ramenatý mládenec.

To jsem já,” kývl hlavou jakoby na pozdrav.

Výborně,” řekl Sníek. Pojďte, někde si tady v klidu sedneme na pár slov.” Rozhlédl se kolem dokola. Plá zavrhl okamitě, dovnitř, někam do hotelu, se mu také nechtělo. Zvolil terasu s bílými stolky a idličkami, kde lákaly pestré slunečníky do stínu.

Krampolík ho následoval. Byl to čahoun s hezky stavěnou postavou. Podle toho, co se o něm kapitán dozvěděl ze soupisky, pracoval Krampolík jako agronom státního statku Bezvětrov. Práce na zdravém vzduchu na něm byla znát. Vypadal opáleně, ale trochu jinak ne ostatní. Slunce a vítr se mu pevně vpily do kůe, nebylo to jenom čtrnáctidenní ulpění rychle nastřádaného bronzu.

Sníkovi se zdál mládenec na první pohled sympatický. Měl hladce vyholený obličej, modré oči, pevnou bradu, velký nos a mírně odstávající ui. Seděli na idličkách pod slunečníkem a chvíli se navzájem pozorovali. Pak kapitán zalistoval ve sloce komisaře Sidiho, odkalal si a spustil:

Podívejte se, vy jste nael Rytířovu mrtvolu. Po čas pobytu jste s ním bydlel na jednom pokoji. Byl jste tady na Mataresu Rytířovi ze vech nejblíe. Taky jste se s ním onoho večera pohádal kvůli dívce. Zkrátka, potřeboval bych znát vá názor na něj. A pochopitelně taky, co jste dělal celý večer, kdy dolo k vradě. Snad byste mohl začít s tou charakteristikou. Jak se vám jevil Ivo Rytíř?”

Krampolík soustředěně přemýlel, chvíli se na kapitána díval, a pak začal: Co vám můu povídat? Vdy já ho viděl poprvé v ivotě a jetě jenom pár dní. Z toho vám přece nemůu udělat ádnou charakteristiku … ” Otočil se bezradně směrem k plái, jakoby hledal pomoc u ostatních členů výpravy.

Jak se vám jevil po těch několik dní, kdy s vámi bydlel? Přece jste spolu mluvili, ne? Bydleli jste spolu … Nezmínil se vám, e má nějaké problémy?”

To je těké,” povzdechl Krampolík, jakoby se mu příčilo někoho pomlouvat. Pak pokrčil rameny a pokračoval. Nebyl moc nadený, e ho dali do pokoje se mnou. Byl to podle mě f r a j e r … prostě takový ten plejboj z Prahy. Moc jsme se spolu nebavili.

54

A jsem řekl co chtěl, vdycky se tak ironicky podíval a uklíbl. Z toho, co on povídal, nemělo vůbec nic ani hlavu ani patu. Nerozuměli jsme s i …  odmlčel se.

Vy jste, pane Krampolíku, poprvé v zahraničí, e? zeptal se Sníek nenadále a znovu zalistoval v deskách, které měl před sebou otevřené na stolku.

Ne, proč? U jsem byl v Bulharsku!” podotkl mládenec dotčeně.

Poslyte, teď mi povězte, jak to bylo večer s tou hádkou. Na diskotéce, víte?”

Chytili jsme se kvůli Jitce Divínové. Jitka si za to ale mohla sama … A večer jsem ho nael mrtvého, pronesl jakoby pro sebe a svěsil ramena. Pak se znovu vzchopil, poloil svou ohromnou dlaň na stůl a důrazně prohlásil: Ale já to neudělal!”

Počkejte, říkáte, e jste se chytil s Rytířem kvůli slečně Divínové … jene jak jsem se dozvěděl od soudruha Klíra, tak přitom dolo téměř na pěsti, co vy na to?”

Ale to ani ne,” rozpačitě zamumlal Krampolík. On se do mě Rytíř dost hulvátsky pustil, kdy

jsem ho ádal, aby nechal Jitku na pokoji. Kdybych mu opravdu jednu v r a z i l … ” Krampolík pohlédl na své lopatovité dlaně. Víte, u nás v hospodě jsem u srovnal nejednoho chuligána.” A Krampolík zmlkl.

Kapitán se pousmál a zeptal se zvědavě: A on do vás opravdu strčil?”

No, takhle,” Krampolík udělal gesto, jakým se odstrkuje nepohodlný spolupasaér v tramvaji.

A vy?”

Já mu tu jeho ruku sundal z mého ramene. Trochu, myslím, přitom upadl,” řekl zachmuřeně agronom. Ale hned vstal, opráil se a bylo. To on si vlastně začal… a stejně se nic nestalo,”

dodal jakoby na svou obranu.

Dobře, to si probereme potom jetě jednou,” prohodil kapitán s předstíraným nezájmem.

Tak dál,” zalistoval Sníek v deskách. Komisaři Sidimu jste při výslechu uvedl, e kdy jste přiel do svého pokoje, byly jak vae kufry, tak i kufry vaeho spolubydlícího rozhrabané.

Ztratilo se vám něco? Pokud by lo o kráde, tak by mě zajímalo, jestli s sebou máte něco, co by vám mohl zloděj ukrást?”

Foák,” vyhrkl Krampolík bez rozmýlení. Mám Practiku, úplně novou, za čtyři t i s í c e …

Ale tu já na noc dávám do úschovy v recepci do hotelového trezoru,” odmlčel se a po chvilce řekl. Ne, z kufru se mi neztratilo nic.”

55

A co Rytíř? Tomu se podle vás něco ztratilo?”

To nevím, ale řekl bych, e také ne.”

Proč myslíte?”

Rytíř měl přece japonský fotoaparát, Minoltu, a ten leel rovnou navrchu otevřeného kufru.

Kdy jsem uviděl ty rozházené věci, první, čeho jsem si viml, byla ta Minolta. Myslím, e kdy někdo přijde krást, tak nenechá takový drahý aparát leet. Jedině, e by toho zloděje někdo vyruil, e?”

Ano, i to bylo moné,” krabatil čelo kapitán a přeel k dalí otázce.

Čí byla ta láhev becherovky?”

Moje,” vyhrkl teď Krampolík bez přemýlení.

,Take rozhodně ne Rytířova?”

Ne, becherovku jsem u něj neviděl. A ani se mi to nezdá,” řekl rozmrzele Krampolík. Ten byl na lepí značky. U v letadle, kdy prodávala letuka v rámci freeshopu cigarety a pití, si koupil dvě lahve whisky. Platil je v dolarech.”

Jak to víte?” podivil se kapitán.

,,Seděl jsem v letadle vedle něj, nebo si myslíte, e jsme v Bezvětrově takoví balíci, e nepoznáme ani dolarovou bankovku?”

Kolik jich měl?” zajímal se kapitán a Krampolíkovu uraeneckou otázku nechal bez odpovědi.

Jednu, vytáhl ji z kapsy, jako by ji tam měl připravenou. Byla to desetidolarovka, stačila tak zrovna na dvě lahve skotské … ” Pak si povzdechl a mávl rukou. Člověk by si myslel, e mu dá aspoň na pokoji cvaknout, ale kdepak. Vechno to stačil vytáhnout sám.”

Dobře, teď se jetě vrátíme k tomu střetnutí na diskotéce. Říkal jste, e lo o slečnu Divínovou a e si to ona sama zavinila. Proč vlastně? Kdo u toho jetě byl?”

No právě. Spousta lidí. Byla to ostuda … Rytíř přiel na diskotéku za Jitkou a chtěl, aby la s ním…” ,Kam?”

To já nevím … ” oíval se Krampolík a pak vztekle dodal: Nejspí k nám na pokoj, a nebo k ní, ne?”

Vida,” zakroutil hlavou kapitán, ale nechal Krampolíkovu výpověď bez komentáře. A co slečna Divínová?”

Ta zas chtěla, aby on tam zůstal a el si s ní zatancovat. Byla trochu v náladě, provokovala ho a mě to namíchlo.” Kapitán si uvědomil, e to Krampolíka zlobí jetě i teď.

Jak ho, prosím vás, provokovala?”

,,To se snad ani nedá říct, e? Vypili jsme trochu víc vichni. Z Rytíře byla ovem cítit ta jeho whisky . .

56

Jen klidně povídejte. Kdy se nestyděla slečna Divínová, tak vy se přece taky nemusíte stydět, pousmál se kapitán a dodal: Já to snesu. Radost mi to sice nedělá, ale u jsem slyel leccos.

Bylo to pitomý, váně. Vykřikovala, e s ním klidně půjde, ale e si s ní musí nejdřív zatancovat, aby se na to rozehřála. A takovéhle hlouposti.

Aha, řekl kapitán a poslouchal dál.

No a pak ji Rytíř vzal za ruku a chtěl ji odvést od naeho stolu a já mu řekl, a toho nechá a vypadne. Strčil do mě a já .. A co bylo dál ..

 N o … t o u jsem vám pověděl. Vstal, opráil se a řekl Jitce, a za ním přijde, e na ni počká ve svém p o k o j i … tedy v naem pokoji. e to spěchá. Na to mu Jitka odpověděla, e moná jo a la t a n c o v a t … Jene za chvíli mi zmizela z očí. Kdy asi?

To právě nevím. Naposledy jsem ji viděl tancovat s jedním Alířanem, a pak najednou byla pryč. Já ji nehledal, take nevím. Ten večer byla jako čert, k neudrení. Provokovala kdejakého muského a ze mě si dělal jenom blázny, řekl Krampolík a bylo znát, e ho to dost mrzí. Ona je to jinak docela fajn ába, to mi můete věřit. Jene ten večer se asi napila trochu přes míru.

Prosím vás, co tu mohla pít? Jak jsem si viml, tak je tady po téhle stránce dost draho?

Draho tu je, to máte pravdu,” oil na chvíli Krampolík. ,,Vak u se taky těím, jak si to doma vynahradím … hlavně tu ohromnou ízeň na pivo, dodal.

,,Tak k tomu pití, připoměl kapitán. Podívejte, to je tak. Kadý s sebou nějaké to pití přece přiveze, ne? To je normální. Já měl ty becherovky původně dvě. Jednu jsem dal do placu ten večer na diskotéce … A potom tam byla jetě jedna půllitrovka rumu.

A to jste jako . . z a r a z i l se kapitán.

Ty lahve jsme měli pod stolem a lili jsme si to do sklenic s colou. Jitka taky pila.

,,Hm … A kdy zmizela, vy jste za ní náhodou neel? Nebo třeba k sobě, do svého pokoje?”

Ne, zůstal jsem tam skoro do konce. Chápejte, přece ji nebudu hlídat, e? Stejně si ze mě dělala jen blázny a vodila mě za nos.” Krampolík mávl znechuceně rukou. Tady je enských a hezkých, tak co … Přece si jako svobodný nebudu kvůli jedné kazit dovolenou. Takových peněz to stálo a teď mi to zkomplikoval jetě můj spolubydlící, který se nechal zabít flakou becherovky.”

57

Rytíř měl asi taky dost upito. V tom vedru člověk moc nevydrí… taky reakce jsou pomalejí, take…Inu, co se dá dělat. Můe vám někdo dosvědčit, e jste neel za slečnou Divínovou a Rytířem a e jste zůstal na diskotéce a do půl jedné?”

Krampolík se zarazil. Vy si myslíte, e jsem to udělal já?”

To je moje věc, chci si jen prověřit vae alibi, víte? To se tak dělá. Tak honem, kdo?”

Snad nejspí Zíbrt a jeho p a n í … Taky tam byl vedoucí zájezdu, ale ten, myslím, odeel dřív ne ostatní. Pak jetě pár l i d í …snad Poldíčkovi ale to u si nepamatuji tak přesně ..

Dobře, já si to prověřím. Myslím, e je to prozatím vechno. Nechoďte mi nikam daleko.

Moná, e vás jetě budu potřebovat. Mimochodem … mohl byste mi ukázat slečnu Divínovou?”

Agronom se neochotně rozhlédl po plái. Pak pokynul směrem kde stálo po kotníky v moři velice hezké děvče. Kapitán Sníek propustil Krampolíka a kývl na Haima, který se zdroval u vedlejího stolku a byl kapitánovi k ruce.

Přiveďte mi támhletu blondýnku, ano!” poádal sue. Na chvíli natáhl nohy a pokusil si v hlavě srovnat ve, co zatím ví. Bylo toho alostně málo. Uvědomoval si, e bude-li takhle chaoticky a pomalu postupovat dál, nikdy se nedostane k cíli. Silně pocioval, jak mu chybí jeho sehraná parta z Prahy. Tady ani nevěděl, co vlastně třeba teď dělá komisař Sidi.

Předem se nedohodli na postupu a tak se docela lehce mohlo stát, e komisař pátrá dál na vlastní pěst.

Ovem kapitánovi bylo jasné, e se vemi turisty ze zájezdu, kteří tak či onak přili do styku s Rytířem, si musí pohovořit v kadém případě. A hlavně potřebuje co nejdřív zjistit motiv vrady. Bez toho se dál asi těko dostane. Jediné, čeho se zatím mohl dret, byla patrně Rytířova plánovaná emigrace. V tom okamiku si uvědomil, e má nejvyí čas spojit se s Prahou. Nejpozději jetě tento večer. Z úvah jej vyruila hezká, dlouhonohá dívka, která si docela bezstarostně klapala svými dřeváčky po betonu terasy a v doprovodu Haima mířila rovnou ke kapitánovi.

Jitka Divínová dokázala upoutat svým zjevem, kamkoliv přila. Na fakultě, ve společnosti a pochopitelně i na alírské plái. Tady snad o to víc, e byla rovnoměrně do bronzová opálená. Dlouhé plavé vlasy jí vlály kolem hlavy, boky se rytmicky pohupovaly ze strany na stranu a pevné modelovaná ňadra, která rozhodně nepotřebovala podprsenku, přitahovala oči vech muů kolem.

58

Haim ji s mírnou úklonou přivedl ke stolku kapitána Sníka.

,,Brej den, pravila dívka otráveně a rázem přestala být pro Sníka tak půvabnou krasavicí, jak vypadala. Kapitán byl docela rád té proměně. Aspoň se mi s ní bude snáz hovořit, pomyslel si.

Dobrý den, slečno Divínová,” řekl, přitom se mírně pozvedl ze idličky a ukázal na druhou, ve které se jetě před chvíli potil její týdenní ctitel. Kapitán se představil, ale na dívku to neudělalo ádný dojem. Seděla a unuděně se dívala kolem.

Sníek zatím pozoroval její lesklé světlé vlasy a uvaoval, kolik en tady na Mataresu se můe takovou ozdobou pochlubit. Měl dojem, e mu Jitka Divínová bude muset mnohé objasnit a neměl z toho přílinou radost. Kývl na číníka.

Dáte si colu nebo pivo?

Pivo, odpověděla suverénně.

Kapitán objednal dvě piva, zalistoval ze zvyku ve sloce a pak spustil.

Rád bych se dozvěděl něco bliího o tom, jak jste znala zavraděného Rytíře.”

Jitka Divínová se uklíbla a mlčela. Dalo se těko odhadnout, zdali mlčí proto, e se jí nechce vypovídat a nebo proto, e neví jak začít. Mezitím přinesl číník dvě sklenky a dvě otevřené plechovky chlazeného piva. Byla to vlastně minipiva a kapitán se nad nimi útrpně usmál. Tak co? Vy jste přece znala Rytíře dost dobře, ne?

Jak jste na to přiel, prosím vás? odsekla dívka vzpurně a kapitána to mrzelo. Nezačínalo to dobře.

Poslyte, snad vám neulo, e vás předběně vyslýchal u můj alírský kolega, komisař S i d i … A taky jsem měl tu čest pohovořit si s panem Krampolíkem,” řekl kapitán klidně.

Kdy u teda vechno víte, tak byste mě snad moh vynechat. e bych se la třeba vykoupat..

Tak dost, slečno Divínová. Vyetřuji závaný trestný čin. Ivo Rytíř s vámi měl rozepři těsně před tím, ne ho někdo zavradil. Buďte tak laskava a uvědomte si, e jste povinna podat pravdivé svědectví. Povězte mi, kdy a jak jste se s Rytířem seznámila, kdy jste s ním hovořila, proč a jak dolo k tomu konfliktu na diskotéce … vechno popořádku.

Zavrtěla sebou na idličce, zadívala se do sluníčka a pak si provokativně pooupla brýle proti slunci, zaklesnuté nad čelem ve vlasech, na nos.

59

Kapitán u u chtěl zvýit hlas, ale podíval se na ni překvapeně. Brýle mu něco připomněly, jene v té chvíli nevěděl přesně co. Nechápal lidi, kteří, sotva trochu vysvitne sluníčko zpod mraků, začnou se schovávat za tmavé brýle.

Nejlíp bude,” vrátil se k tématu, kdy začnete tím, kdy a kde jste se s Rytířem seznámila.

Tak to bude jednoduché. Vlastně jsme se vůbec neznali. Asi druhý den, co jsme tu byli, se ke mně dopotácel , pousmála se a opatrně si lízla piva. Seděla jsem tady na terase a pila martini. Já vím, vy si asi myslíte, e jsem tady bůhvíco vyváděla, ale není to pravda. Bylo mi zrovna smutno. Tak jsem si sem sedla a dala si skleničku. Víte, tady je kromě slunce a moře vlastně jenom samá nuda. A tak jsem si dala jedno martini a čekala, co to udělá.

To jako co, udělá?” zeptal se kapitán nechápavě, i kdy podvědomě tuil, co má dívka na mysli.

Nic, mávla nad jeho otázkou Divínová pohrdavě rukou. ,,Ne jsem stačila dopít, přiel Rytíř, měl bolehlav a nejspí taky smutek na dui. A tak jsem ho chvíli léčila algenou. Tenkrát se mi ani nepředstavil.” Na okamik zmlkla, jakoby rozvaovala, co říci dál.

Víte, on jediný se mi tady trochu líbil. Teda, spí mi připadal sympatický, ani nevím proč,”

pokrčila rameny. Trochu jsme konverzovali, rádoby vtipně a to bylo vlastně vechno. V podstatě o mě ádný velký zájem neprojevil.” Pronesla to tónem, který vyjadřoval podiv nad takovým nedostatkem smyslu pro její krásu a kapitán jen nevěřícně zavrtěl hlavou. Ta dívka si o sobě myslí zbytečně moc.

Chcete tedy tvrdit, e z Prahy nebo Československa ho rozhodně neznáte?” ujistil se Sníek. Abyste mi rozuměla, my to v Praze budeme ověřovat. Kadou maličkost budeme ověřovat, tak zbytečně nelete. Snad víte, e je to marné,” dodal kapitán, ale nebyl si jist, zda ho ta sebevědomá dívka vezme váně. Tvářila se, e je na dovolené a nehodlá se nechat vyruovat za ádnou cenu.

Dobře, take jste ho poznala a tady v Alírsku, tady na té terase. A co bylo dál?”

Nic, vůbec nic. Prostě si mě nevímal. Člověk by myslel, e tu péči, kterou jsem mu tady věnovala, mi oplatí nějakým tím vlídným slovem, ale nejspí na to zapomněl. A v sobotu, ten večer jsem ho potkala v hotelové hale …

V kolik hodin to bylo?” zeptal se kapitán se zájmem.

Nezlobte se, ale to vám asi přesně neřeknu. Tady se člověk málem odnaučí vímat hodin.

Na dovolené je vlastně ani nepotřebujete.

60

Proto přece lidé mají dovolenou, aby si odpočinuli od času . Poprvé se na kapitána usmála, ale Sníek neměl na milé úsměvy náladu. Netrpělivě mávl rukou. ,,Aspoň přiblině?”

,,No, mohlo být plus mínus kolem jedenácté. li jsme pro láhev rumu, abychom měli na diskotéce co pít. Já u byla trochu v náladě, jestli mi rozumíte, a on mi padl do rány. Tak jsem se s ním zastavila na kus řeči a trochu jsem ho provokovala… vlastně jsem mu řekla, aby přiel za mnou na disco, e mi dluí tanec a …  pokrčil rameny. Snad se domnívala, e vechno ostatní by si mohl kapitán domyslet.

Byl u toho pan Krampolík ?

Ne. Ten zůstal na diskotéce, aby nám drel stůl. Bylo tam plno a on dokáe báječně vzbuzovat respekt u těch zdejích drzounů.

Take s vámi byl v hotelové hale kdo? naléhal znovu kapitán.

Myslím, e Zíbrtovi…Ano, určitě, protoe oni dali tu láhev rumu!

Paní Zíbrtová pije rum ? podivil se docela upřímně kapitán.

Moná byste se divil, jak hodně a rychle,” uklíbla se dívka, a pak si kapitána prohlédla od hlavy k patě a docela drze se zeptala: Vy jste abstinent?”

O mě snad tolik nejde, nemyslíte? poznamenal kapitán a okázale dopil zbytek piva.

Promiňte, já to beru zpátky.”

Tak vy říkáte, e jste Rytíře provokovala. Pamatujete se jetě, co jste mu vlastně říkala?”

No …  zaváhala Jitka Divínová, já u si to ani nepamatuji. Měla jsem takovou náladu ..

Chytila nervózně pramen svých plavých vlasů a pomalu si jej natáčela na prst.

Kdy si pamatujete, e jste Rytíře pozvala na diskotéku, tak snad byste se mohla rozpomenout i na to ostatní. Je to důleité,” zdůraznil kapitán Sníek. Začínal mít pocit, e se jeho rozmluva s Divínovou zbytečné prodluuje.

Víte, to byly jen takové ty ř e č i . . Já nevím … Jako kdy někomu řeknete, e se na vás vykalal, e je nevděčník a … Blbosti,” připustila sebekriticky a zlostně pocukávala pramínkem vlasů, jej měla natočený na prstě. Na kapitána gesto, které patrně patřilo k zlozvykům slečny Divínové, udělalo dojem.

Kývl na číníka o objednal jetě dvě piva. Během odmlky, je v rozhovoru nastala, 63

se objevil na terase uniformovaný alírský policista a namířil si to k Haimovi, sedícímu u vedlejího stolu. Chviličku mu cosi vysvětloval a pak mu předal nějaké lejstro. Haim se zvedl a přistoupil k Sníkovi. Kapitán si se zájmem prohlédl papír, strčil jej do desek a nalil do sklenice čerstvé pivo. Díval se chvíli na Divínovou. Dívka se snaila přeruit zámlku.

Poslyte, soudruhu kapitáne, měl byste jít u ze sluníčka nebo se aspoň natřít Niveou, jinak se spálíte. Půjčím vám krém na opalování, nechcete?”

Vite, slečno,” opáčil kapitán, vy byste spí měla vyjít ze stínu nebo se taky brzo spálíte.”

Jak to myslíte?”

Kapitán si mlčky prohlíel dívčiny nohy, vlastně spí elegantní dřeváčky bez paty na vysokém tíhlém podpatku.

Tak pokračujeme,” řekl po chvíli. Povězte mi, jak to bylo na té diskotéce. Pokud jsem slyel, Rytíř se tam opravdu za vámi dostavil a chtěl, abyste s ním odela. Proč?” Kapitán tentokrát poloil otázku velice ostře. Ale bylo to málo platné. Divínová jen pokrčila rameny.

Proč tolik naléhal? Co vám chtěl?”

Vím já. Asi mě chtěl dostat do postele. Někteří mutí to berou dost hopem, ani byste nevěřil.” Bylo zřejmé, e chce kapitána vyvést z klidu, ale ten se nadal vyprovokovat.

To nezáleí jenom na muích, nezdá se vám? Rytíř se málem popral s Krampolíkem a nakonec odeel sám. Ale přesto vás znovu jetě vyzval, abyste za ním přila na pokoj. Já si osobně myslím, e se enská takhle nesvádí, ale budi. Řekněte mi, la jste za ním?”

Ne,” zamítla Divínová okamitě otázku a pobouřeně si namotala pramínek vlasů znovu na prst.

Tak co jste udělala? Krampolík tvrdí, e jste mu velice brzo po té hádce zmizela.”

To je pravda. Víte, on je dobrý tak nato, aby drel stůl, nebo na volejbal. ádná velká zábava s ním není a tanečník je taky mizerný. On je z těch mládenců, co jsou schopní se během čtrnácti dní dovolené zamilovat a dělat pak jetě půl roku scény. Jene na to já jaksi nejsem …  Divínová mávla rukou. Je to zbytečné. Ten člověk nepochopí, e ona je tu na prázdninách a chce se bavit, třeba trochu divoce, ale bavit, uít si a ne se tady chovat jako v prvních tanečních.

Dobře, ale zatím jste neodpověděla. Ptal jsem se, co jste dělala celou dobu po tom konfliktu, a do konce diskotéky?” naléhal netrpělivě kapitán. Slunečník skýtal stále méně stínu,

64

ostatní turisté ze zájezdu je pozorovali z pláe a kriminalista se na sebe začínal zlobit. Příli

dlouho mu trvá, ne dokáe něco konkrétního z Divínové vytáhnout.

Tancovala jsem. Nejdřív s Ahmedem, to je jeden mladý recepční z hotelu, potom přili nějací Francouzi a západní Němci a…

Tak to mi je ovem budete muset najít,” poznamenal kapitán.

Proč?”

Protoe budete potřebovat spolehlivé alibi na celou dobu od Rytířova odchodu a do konce diskotéky!”

Ale copak můu běhat po Mataresu a hledat ty lidi? Vdy je taky vůbec nemusím najít. To se mám kadého ptát, kdy jsem s ním naposledy tancovala, kdy chodíme na diskotéku kadý večer a pomalu vichni hosté se tam vystřídají! U jsem vám řekla, e jsem ten večer pila, a e si toho moc nepamatuji.”

To je pro vás nepříjemné…mimochodem, ty doby, kdy se opilství povaovalo za polehčující okolnost, jsou u dávno pryč. To byste si měla laskavě uvědomit a pokusit se na pár těch mládenců rozpomenout. A přítě nepijte, kdy to nesnáíte.”

Děkuji za radu . . v y k ř i k l a a vstala. Posunula si brýle na nose. Víte co? Pana Rytíře jsem nezabila, nic jsem neprovedla, mám tady zaplacenou drahou dovolenou a nenechám si ji kazit. Tancovala jsem a nemůete přece chtít, abych si vzpomněla na to, s kým. A vůbec, já u toho mám dost!” Vztekle se otočila na podpatku a chystala se odejít.

Tak moment!” řekl kapitán Sníek zvýeným hlasem a vstal také. Teď toho mám pro změnu dost já! Okamitě si sedněte. Buďte ráda, e vás vyslýchám zatím já. Jak to tak vypadá, brzy si vás odvede komisař Sidi!”

Dívka se na okamik zastavila a otočila se ke kapitánovi: A pročpak?”

Protoe jste podezřelá z vrady Ivo Rytíře! A myslím, e byste si honem měla opatřit věrohodné alibi,” dodal kapitán.

Co jste to řekl?”

e jste podezřelá z trestného činu vrady a vy sama nejlíp víte, proč. Podejte mi ten vá

pravý střevíc a laskavě si sedněte zase zpátky na místo,” ukázal na idli.

Dívka zabalancovala na jedné noze, posluně sundala dřeváček a stále jetě zmatená ho podala kapitánovi. Zůstala stát vedle stolku.

Kapitán rozloil na stole papír, který vytáhl z desek. Na čtverečkované ploe byl vlasovou čarou zakreslen obrys stopy.

65

Ostrá pička nepříli jasně končící, pak nic a nakonec ostře vyrýsovaná podkovička podpatku, tenkého a pičatého podpatku. Sníek lehce uhladil rukou papír a pak na něj opatrně poloil dřeváček. Jeho okraje se přesně kryly s vlasovou čárou na papíře. Kapitán pečlivé prohlíel střevíc ze vech stran. Divínová se mezitím posadila a nechápavě přihlíela kapitánovu počínání.

Vidíte, to je stopa, kterou pachatel nechal v louičce becherovky na místě činu. Hned vedle postele, na které byl Rytíř nalezen mrtvý. A já jsem si jist, e na tom vaem dřeváčku najdou technici z kriminalistické laboratoře mikroskopické zbytky becherovky.” Odmlčel se a pohlédl zpříma na Divínovou. Ta odvrátila tvář kamsi mimo.

To není vechno, slečno Divínová. Na spánku zavraděného se ve sraené krvi zachytil vlas. Dlouhý světlý vlas. Přesně takový, jaké máte vy. Abyste rozuměla, to je jenom můj dohad, kdy říkám, e bude nejspí vá. Totonost vlasu potvrdí teprve analýza, ale abych byl upřímný, jsem si téměř jist, e se nemýlím. To je ten vá zvyk, natáčet si na prst pramínek vlasů, kdy jste rozčilená. Podívejte,” a sebral se stolku dlouhý světlý vlas. Zase jeden!”

Divínová stále mlčela. Vy jste hezká a náramně sebevědomá dívka. Dalo by se říct, e dokonce d r z á … moná, e je to mládím.” Kapitán pokrčil rameny a otcovsky k dívce promlouval dál: Jene příli sebevědomí kodí, zvlá, kdy je předstírané. Je mi vás líto, budete mít moc nepříjemností. No nic, je pozdě vzdychat, raději mi řekněte, proč jste to udělala?”

Divínová sklopila hlavu a dlouho trvalo, ne se zmohla na odpověď. Já ho nezabila.”

A znovu bylo ticho. Kapitán trpělivě čekal, přestoe do něj slunce u nemilosrdně prailo a po páteři mu stékal pot.

Byla jsem tam,” hlesla Divínová tie. Ale on u byl mrtvý. la jsem za ním, byla jsem opilá, ani jsem pořádně nevěděla, co tam vlastně chci. Snad jsem tam la jen proto, e tak hrozně naléhal, tak nepochopitelně … nebyl v tom vůbec sex, spí úzkost. Mluvil, jako by se něčeho bál, nechtěl se dát o d b ý t … Vůbec si to vechno nedovedu ujasnit. V tom okamiku, kdy

jsem ho tam viděla leet, se mi zatočila hlava. Kdy jsem pochopila, co se stalo,tak ..

zoufale se odmlčela a zadívala na kapitána.

Předpokládejme, e bych vám i věřil. Dejme tomu, e vy jste ho nezabila. Tak mi ale vysvětlete, proč jste to neohlásila.

66

Musela jste ho najít jako první, jetě před Krampolíkem. Nenapadlo vás, jako studentku medicíny, e mu můete jetě pomoci, kdybyste okamitě zavolala lékaře nebo aspoň někoho z hotelového personálu?”

Nesmysl, byl mrtev. Poznám to, právě proto, e studuji medicínu.”

,,Proč jste tedy neudělal toté co Krampolík? Proč jste to neohlásila?”

Nevím, v tom zmatku jsem ..

Tak dost,” uzavřel rozhovor. Nesnate se mi namlouvat nic o zmatku. To jste byla tak zmatená, e jste při odchodu otřela i kliku u dveří, aby na ní nezůstaly otisky vaich prstů?”

Kapitán Sníek bubnoval prsty po bílé desce stolu.

Nezlobte se, ale nemohla bych si dojít pro cigarety, já bych s i . . h l e s l a Divínová.

Ne. Na ty si nechte zajít chu, moná, e nadlouho. Vy mi tvrdíte, e jste ho nezabila. Já zatím jenom vím, e jste tam prokazatelně byla … A vy to přiznáváte. To znamená, e jste měla monost ho zabít. Tu botičku si vezmu s sebou a vá vlas taky. Pro laboratoř a pro protokol. Zatím si jetě můete jít na plá, tamhle Haim vás ohlídá, abyste se neztratila nebo nezačala vyvádět nějaké hlouposti a přemýlejte o tom, co řeknete přítě mně nebo komisaři Sidimu.”

Divínová se beze slova zvedla, sundala si druhý dřeváček a sela s terasy na plá a pískem se zvolna loudala k proutěným stříkám. Kapitán se za ní díval a viděl, jak se k ní sbíhají lidé ze zájezdu, hovoří, gestikulují a potřásají hlavami. Sníek byl docela zvědavý, co těm lidem Divínová asi mohla říct. Vstal od stolku a kývl na Haima, pak mu přikázal, aby z Jitky Divínové nespustil oči. Větí potěení mu ovem nemohl udělat. Byl to přece úkol, po kterém Haim bail od chvíle, kdy ho komisař Sidi přivedl jako svého asistenta na Matares.

Sníek zaplatil, vzal dřeváček, vlas opatrně zabalil do papíru a vydal se za komisařem.

Číník v ředitelském patře mírně naklonil hlavu na stranu, kdy viděl přicházet kapitána, který se snail nenápadně skrýt v ruce dámský střevíček. Kdy kapitán zmizel za dveřmi, zavrtěl číník nechápavě hlavou.

****

Uvnitř kanceláře si Sníek vydechl. Tady byl aspoň chládek a stín. Poloil papír s vlasem i dřeváček opatrně na psací stůl před udiveného Sidiho.

67

,,To přijde do laboratoře. Chtěl bych vědět, jestli je tenhle vlas ze stejné hlavy jako ten, který jsme nali na mrtvole. A najdou-li na téhle botě v laboratoři aspoň minimální stopu po becherovce. Vlastně jsem si tím docela jist, ale potřebujeme to mít laboratorně dokázané.”

Zařídím to,” zvolal komisař s ochotou v hlase. Poté mu kapitán stručně vypověděl, co se dozvěděl od Divínové.

Ale to je zajímavé,” kroutil hlavou Sidi a zamnul si ruce. Tres intéressant, en verité!”

Jene,” povzdechl si kapitán a pokrčil rameny, chybí nám motiv. Zatím jenom víme, e tam Divínová byla a to je málo.

V případě, e to ona skutečně neudělala a přila, a kdy bylo po vem, musíme zjistit, kdo el mezi půl dvanáctou a půlnocí nahoru. Přesněji, mezi okamikem, kdy se Rytíř vrátil do pokoje a kdy za ním přila Divínová.”

Jene to bude problém,” zapochyboval komisař Sidi. Probral jsem to za pomoci velitele místního četnictva se vemi recepčními i s jejich vedoucím. Je to těké, nikdo nic neví.”

Jak to? Copak si recepční nepamatují, kdo jde nahoru, komu dávají klíče a podobné?”

podivil se kapitán.

Máme smůlu. V recepci od jedenácti hodin nikdo nebyl. Jeden z recepčních, kteří měli mít v hotelu Rezidence slubu, je nemocen a druhý si prý odskočil do kuchyně na večeří,” řekl komisař znechuceně.

A to nechal recepci prázdnou?” zapochyboval kapitán.

Komisař pokrčil rameny: Nedivte se, tady v těchto hotelech to není jako v Evropě. Tady nemají ádný profesionální kolený personál. Hotel nabírá větinu zaměstnanců jenom na sezónu. Jsou to kluci z okolních vesnic, pasáci koz a ovcí, zaměděltí námezdní dělníci. Mají sice určité zakolení, ale profesionální přístup jim chybí. Konečně … můete si to vyzkouet sám. Řekněte jim číslo pokoje, a oni vám podají klíč. Jaké číslo řeknete, takový klíč vám podají… Třeba i cizí, Vdy se tu mění hosté po čtrnácti dnech a ti kluci, bohuel, koukají spí po enských a po bakii.”

Hm, tak to máme opravdu smůlu,” povzdechl si Sníek.

Těm mládencům z personálu se nedivte. Jejich jedinou starostí je přivydělat si pár dinárů a dát si schůzku s hezkým děvčetem,” hájil nepřesvědčivě komisař hotelové zaměstnance.

Take klíče od pokojů si můe vzít kdo chce?” nedal se odradit kapitán.

Cizí lidé nikoliv, jen hosté. Cela stntend.Podívejte, větina turistů, třeba těch vaich, stejně arabsky ani francouzský neumí.

68

Tak se jednodue trochu natáhnou a klič si z věáku vezmou nebo na něj ukáí. Kvůli tomu se na ty mládence zlobit nemůete.”

Kapitán se sice nezlobil, ale kroutil nad novým poznatkem poválivě hlavou.

Co se dá dělat,” rozpřáhl ruce Sidi. Jinak to zatím nejde. Nemůeme posílat lidi do Evropy na hotelové koly, na to nemáme.”

Ale to u kapitán neposlouchal. Zcela mu stačilo, e bude muset co nejrychleji najít motiv vrady, a protoe neměl doposud čeho se chytit, nepochyboval o tom, e to bude fuka.

Poslyte, komisaři,” obrátil se na Sidiho. Taky bych potřeboval auto, musím se rozjet na ná zastupitelský úřad. Něco bych tam potřeboval zařídit.”

Sil vous plait,” nabídl komisař ochotně svého sluebního peugeota i s řidičem. Avak z tváře mu četl Sníek neskrývaný údiv.

Rytíř se zřejmě chystal nezákonně emigrovat. Proto měl v kufru křestní list a doklady o vzdělání. Musím to dát prověřit,” dodal na vysvětlenou.

Komisař pokrčil rameny, problematika emigrace mu byla poněkud vzdálená a nepochopitelná.

****

V hotelu Rezidence poádal kapitán francouzský recepčního, tíhlého chlapce v červené kamizole a s černým knírkem pod nosem, o klíč s číslem, který mu padl do oka na věáku.

Mládenec mu ochotně klíč podal. Kapitán pokývl hlavou a klíč vrátil s omluvou, e se spletl.

Pak teprve poádal o svůj vlastní klíč. Mládenec v bílé koili a červené kamizole lhostejně shrábl cizí klíč s pultu, zavěsil ho na správné místo a opět beze slova podal Sníkovi klíč, tentokrát od jeho vlastního pokoje.Take to bychom měli, pomyslel si kapitán, kdy stoupal do prvního patra, kde byl ubytován. Kdy otevřel dveře do svého pokoje, pocítil únavu.

Potřebuje se vysprchovat, převléknout, oholit. Trochu si odpočinout. Slunce, vedro, nutnost být neustále ve střehu, nebo vyetřuje vradu, a přitom si musí dávat pozor na francouztinu, to ve značně vyčerpávalo.

Kdy vylezl z koupelny, převlékl se do čistého. Pak se zadíval na kufr, který mu manelka pečlivě sbalila a konstatoval, e hromádka prádla se poválivě tenčí. Tři koile za den, s tím ani jeho přepečlivá ena nepočítala.

69

Vytočil číslo recepce a zeptal se, můe-li počítat s vypráním prádla.. Recepční kupodivu neváhal s odpovědí: Oui, oui, m o n s i e u r . . Z a chvíli na dveře klepala pokojská, která od něj převzala prádlo a tie s ním zmizela.

Vida, pomyslel si kapitán, nějaká sluba tu přece jenom klape. A s lepí náladou se vypravil dolů do hotelu. Cestou doel k názoru, e sklenka něčeho ostřejího by mu rozhodně nemohla ukodit.

Denní bar de la Bai zel prázdnotou. Bylo jetě brzy. Hosté se pomalu loudali z pláe, aby se osprchovali, přestrojili a vyrazili do jídelny. Kapitán Sníek se procházel se sklenkou zlatoluté whisky v ruce sem a tam halou a skleněnými okny přehlíel plá.

Podívej, Josef, to je ten od esenbé, co přijel z Prahy v y  e t ř o v a t . . u s l y e l za zády polohlasitý epot a otočil se. Octl se tváří v tvář dvěma postarím lidem, kteří se doposud dívali na televizor v koutě haly.

,,Dobrý odpoledne,” řekl přátelsky, protoe nechtěl poznámku oné rekreantky přejít mlčením.

Zdravíčko, soudruhu,” odpověděl tělnatý mu a pokynul Sníkovi rukou, aby se k nim posadil.

Dávají nějakej seriál … Asi to bude detektivka. To je teď nae jediná zábava, kdy jsme zůstali bez peněz. Jene my tomu, tady s Jiřinkou, moc nerozumíme. To víte, ta jejich hatmatilka… Věříte, e se u díváme na třetí díl a pořád nevíme, o co jde. Vidíte toho černýho chlapa? On ty ostatní nejspí zavřel a nebo je drí jako rukojmí a pořád je vyslýchá.

Jene oni se vykrucujou a nechtějí mu říct pravdu, a tak on to zkouí stále znova.

Poslechněte si to. Třeba z toho budete moudřejí. My vůbec nechápeme, co jim ten černý chce. Viď, m á m o … vlastně, abych se představil, my jsme Motejlovi, z České Kamenice.”

,,Těí mě, kapitán Sníek . . řekl neutrálně kriminalista a chvíli postál u křesel, díval se na obrazovku a zaposlouchal se do děje. Arabské věty mu zněly zcela cize. Zato krátkým, zřetelně artikulovaným větám francouzským rozuměl perfektně. Nebylo pochyb o tom, e turistická dvojice z České Kamenice se divá na televizní kurs francouztiny. Kapitán takticky ustoupil o krok dozadu, odkalal si a řekl: Tedy, tomu já nerozumím … ” a opatrně se odporoučel. Jetě za sebou zaslechl: Vidí, detektiv, a taky tomu n e r o z u m í … “

Měl jsi mu aspoň hlásit, e ti na triti ukradli peníze, třeba by to mohl vyetřit!”

70

Při zpáteční cestě k baru zastavil kapitána jeden z muů komisaře Sidiho a oznámil, e je pro něj připraveno auto, které ho zaveze na zastupitelský úřad.

Venku před hotelem stál sluební peugeot s řidičem. Kapitán nastoupil a pro jistotu opakoval: Na československou ambasádu.” Řidič přikývl, e ví a auto se rozjelo. Na kapitána padla únava a olověná tíha mu klíila oči. Proč se bránit spánku, usoudil. Krátké zdřímnutí můe jen prospět. Vzbudil ho klaxon automobilu. Otevřel oči a uasl. Peugeot plhal vzhůru křivolakou úzkou uličkou, která se vinula kolem bílých zděných plotů. Za nimi se zelenaly zahrady s pomerančovníky, datlovými palmami, ibiky, fíkovníky a jasmíny. Syté zeleni dominovaly jednopatrové vilky jihofrancouzského typu , bílé, obkládané zelenými a modrými kachlíky, s okny se aluziemi. V podvečerním vánku se nad některými vilkami třepotaly státní vlajky nejrůznějích zemí.

Diplomatická čtvr, pomyslel si kapitán a rychle si protřel oči. Klaxon se rozhoukal znovu.

Řidič dával prozřetelně výstrahu před kadou vlásenkou, točící se do protisměru. Ačkoliv byla ulička jednosměrná, co chvíli se v záludné zatáčce objevil kluk na skateboardu nebo hazardující cyklista, krátící si cestu a ivot.

Uprostřed stoupání auto zastavilo před branou s mosaznou tabulkou, kterou kapitán lehce přečetl. Ovanul jej pocit domova. Bílá vilka se světlemodrými aluziemi, pískem vysypané cestičky v rozsáhlé zahradě a na stoáru červeno-modro- bílá vlajka. Sníek stiskl tlačítko a elektrický vrátný mu otevřel dveře.

Vstříc mu přiel tiskový tajemník, který ho ji včera uvítal na letiti.

Pojď dál, soudruhu kapitáne, komisař Sidi nám telefonoval, e se potřebuje spojit s Prahou. Zajistil jsem ti naeho spojaře a ten se o tebe postará. Jinak nepotřebuje nic?

usmál se na něj mu středních let s vlasy ostříhanými na jeka. Byl v bílé koili, světlých kalhotech a v kravatě.

Díky, jste velice laskaví, e se o mne staráte, ale myslím, e kromě té Prahy nic potřebovat nebudu . . u s m á l se na oplátku zase Sníek.

Ale kávu nebo lahvičku plzně snad neodmítne?”

Kávu, tu po naem, bych si dal s chutí,” přijal kapitán pozvání s dobrým pocitem, e je doma a nemusí se upejpat.

Tak vidí, já na ni postavím. Bě vlevo do těch dveří, tam je ná radista… U na tebe čeká,”

řekl tajemník a ukázal na dveře na konci chodby.

73

Kapitán vykročil, zaklepal, vstoupil a strnul.

O okenní rám se opíral mu jeho věku a moural na kapitána krátkozrakýma očima, schovanýma za kulaté obroučky brýlí.

Usmíval se, z kulaté tváře mu sotva vyčníval malý, knoflíkovitý nos.

Od hlavy odstávaly drobné ui a nad nimi rozeznával kapitán Sníek řídké vlasy, pečlivé sčesané na pěinku.

Protoe to nebyl sen, jak si Sníek uvědomil, musel to být Vaek Jelínek, útvarový radista číslo jedna, kamarád z vojenské sluby na hranicích, účastník bojových akcí i legrácek, prostě desátník Pohraniční stráe Jelínek, zvaný Jelen.

,,Kde se tu bere Jelene!” zvolal Sníek.

Bude se divit, Karlíku, ale čekám tady na tebe u od oběda, a se ti uráčí přijít. Co kouká?

Kdy jsme dostali echo z Prahy, e se sem řítí kapitán SNB Sníek Karel, tak jsem tuil, e nikdo jiný ne ty to nemůe být. Koukám, e dělá pokroky. Tak vítej, kamaráde.” Jelínek si potřásl se Sníkem rukou a zavedl ho ke stolku, kde se usadili.

Take tys zůstal u spojařiny?” podivoval se Sníek.

Jak vidí. Na vojně mi to přirostlo k srdci a sotva jsem se vrátil do civilu, začal jsem hledat něco podobnýho. A to docela vylo. Dělám radistu u … No, radi to ani počítat nebudu. Ale z tebe je velkej kriminalista, co?” Přítel z vojny otevřel dveře tiskovému tajemníkovi a převzal od něj kávu.

To ví, Karlíku, je po pracovních hodinách, tak si musíme pomoct sami,” mrkl na kapitána Jelínek.

Jako u nás, Jelene, jako u nás na oddělení,” usmál se Sníek a vděčně přijal vonícího turka.

No a co ty, povídej, jak jsi daleko s tím případem? Umí si představit, e jsme tady vichni nedočkaví, aby se to vyjasnilo. Radost z toho nemáme. Vdycky tu měli nai turisté dobré jméno a t e ď … Chtělo by pohnout s tím co nejrychleji.” Jelínek se naklonil z dřevěného křesílka, zaklesl ruce na břie a hleděl napjatě na Sníka.

Zatím nic moc, Václave. Tyhle věci se nedají uspěchat. Dosud toho vím příli málo.”

Kapitán Jelínkovi v krátkosti vylíčil, co ve se mu podařilo zjistit.

Take teď aspoň ví, proč potřebuji volat Prahu.”

Vidí, dobře, es mi připomněl, hned to zařídím. Člověk z tebe tahá rozumy a práce mu zatím stojí,” usmál se radista a sedl si ke svému manipulačnímu stolku.

Najednou drel v ruce sluchátko a z něho se ozýval hlas nadporučíka Rybáře tak zřetelně, jako by mluvil z vedlejí místnosti. Kapitán mu stručné sdělil toté, co předtím Jelínkovi.

74

Co od nás potřebuje?” ozval se hlas z Prahy.

Pár maličkostí. Abyste se mrkli na soupisku tohoto zájezdu a zjistili, jestli se někdo neznal se zavraděným Rytířem u od nás z domova. Předevím mi jde o tu studentku Divínovou, dále jeho spolubydlícího Krampolíka. Taky bych rád věděl, jestli byste v Praze nenali nějaké důkazy proto, e zavraděný Rytíř chtěl ilegálně emigrovat patrně právě na tomhle zájezdu.

Jak to chtěl provést, to zatím nevím, ale fakt je, e si vzal s sebou vechny osobní doklady.

Toté zkuste vypátrat v případě Divínové. Dále bych potřeboval vědět, zdali měl Rytíř nějaké kontakty na Západ, známé, příbuzné a podobně. Jak je vidět z pasu, občas cestoval do Londýna i jinam na Západ. Snad byste mohli na jeho pracoviti nebo v bydliti něco zjistit.”

To je vechno?” zeptal se praský kolega.

Ano, zatím vechno … A díky za pomoc.” Kapitán skončil a otočil se na Jelínka.

Tak to vidí, kamaráde. Sám nejsi nic. Kriminalistika u je dávno kolektivní práce. Člověk je jenom takové čidlo na konci těch, kdo sbírají informace, dávají je dohromady, navedou tě na stopu. Dneska je boj proti zločinu něco docela jiného ne kdysi. Sehraný kolektiv a počítací mainy a hlavně vědět, o co jde.” Kapitán se odmlčel a pak si povzdechl: Jene tobě snad přednáku dělat nemusím, co?

To není ádná přednáka,” usmál se kulatý obličej kamaráda z vojny. Kdybys potřeboval pomoc, tak ví, kde mě má hledat. Já sice nevím, jak bych ti mohl být prospěný, ale nepodceňuj to. Jsem tu u čtvrtý rok a tuhle zemi znám… Tady má moje přímé telefonní číslo do bytu, telefon na úřad zná. A teď si skočíme na večeři, co ty na to?”

Díky, Vaku, ale jedu zpátky na Matares. Nesmím ztratit ani minutu,” pokrčil kapitán rameny a zvedl se z křesla.

Rozumím, napřed práce, potom práce a nakonec zase práce. Nevadí, a to uzavře, tak si ale spolu skočíme na prima večeři, platí?”

To ti slibuju a předem se těím. Bude mi pak povídat o Alírsku, já jetě neměl čas se rozhlédnout.”

Taky se těím, Karlíku. Tak hodně těstí!” Potřásli si rukama a za kapitánem Sníkem klapla branka a potom dvířka peugeota. Auto se záhy hnalo zpět k Tipaze.

Cestou se snail kapitán Sníek nemyslet na případ, ale nevyřeená vrada se mu neustále prolínala se vzpomínkami na dobu, proitou na vojně společně s Vakem Jelínkem.

75

Do Mataresu dorazili těsně před večeří. Turisté se jednotlivě i po skupinách trousili k večeři a v ústřední hale u baru bylo runo.

Kapitán si objednal u číníka sklenku coca-coly a rozhlíel se kolem. Lidé se proměnili jako mávnutím kouzelného proutku. Odpoledne v plavkách, potření opalovacími krémy, teď ve společenském, eny upraveny a načesány. Sníek pozoroval zamyleně ruch v hale a pokojně upíjel chlazený nápoj, kdy se před ním zjevila paní Dáa Zíbrtová. V první chvíli ji ani nemohl poznat, ale připomněla se mu sama hlasitým oslovením: Proč tak sám, soudruhu kapitáne?”

Dobrý večer,” usmál se Sníek, který chtěl beztak se Zíbrtovými mluvit. Posaďte se, smím vám objednat něco k pití?”

Proč ne, před večeří nemůe aperitiv ukodit. A pak, po sklence whisky dostanou věci hned lepí spád, nemyslíte?”

Zajisté, hned ji objednám,” souhlasil a kývl na číníka. Pak jakoby se trochu zastyděl, dodal: Moc vám to sluí.”

Vy dokáete být dokonce i g a l a n t n í . . r e a g o v a l a Zíbrtová a nasadila uznalý úsměv.

Sníek si enu prohlíel a mlčel. Měla na sobě dlouhé splývavé aty s hlubokým výstřihem, ve kterém se pohupoval zlatý medailónek. Dlouhý tíhlý krk nesl vztyčenou hlavu s čerstvě načesanými vlasy. Přestoe měla Dáa Zíbrtová vrchol svého mládí u za sebou, musel kapitán uznat, e je to stále velice atraktivní ena.

Předpokládám, e hodláte vyuít čas a přejít od komplimentů rovnou k výslechu,” řekla Zíbrtová s jemnou výčitkou v hlase a s číkou v ruce nepatrně zacinkala na kapitánovu sklenici.

Máte pravdu. Ale slibuji, e hned, jakmile tenhle případ skončí, budu se ucházet o …

nejméně o tanec s vámi.”

Velice ráda,” přikývla Zíbrtová. Tak začněte, soudruhu kapitáne.”

Byla jste u toho, kdy Jitka Divínová potkala v hotelové hale u vás v Rezidenci Rytíře?

Myslím ten večer, co se stala vrada.”

Ano,” odpověděla Zíbrtová a dopila číku whisky.

Potřebuji vědět, co mezi nimi proběhlo.”

Počkejte, jak to vlastně bylo? Pokud si vzpomínám, li jsme nahoru, do pokoje, pro láhev rumu. Max, Jitka a j á … Jitka tvrdila, e se potřebuje upravit či co. Dokonce jsem ji podezřívala, e má spadeno na Maxe, ale na tom teď nezáleí,e?

76

Kdy jsme přili do haly, potkali jsme Rytíře, právě odcházel z hotelu a myslím, e měl trochu naspěch. Jitka ho zastavila a nejdřív ho docela přátelsky přemlouvala, aby el s námi na diskotéku. Bylo to trochu … trapné. Rytíř se vymlouval, tvrdil, e nemá čas na hlouposti, e si potřebuje něco zařídit. Jitka začala vykřikovat, e to není ádná hloupost … Takhle e by se neměl chovat, kdy ona s ním chce tancovat.” Zíbrtová se odmlčela.

A dál?” vyzval ji kapitán.

 D á l … Rytíř se jí snail zbavit, a dost neurvale, jene ona si ho přitáhla a . . Z í b r t o v á se zarazila a zavrtěla hlavou. Nevím, jestli si to přesně pamatuji, ale Divínová ho chytila za koili a řekla mu něco v tom smyslu, e jí cosi dluí, a aby nato nezapomněl. Co jí dluí, to neřekla, ale připadalo mi to divné, spí nesmyslně, zbytečné. Ale teď, po tom vem, co se stalo, t a k … Snad v tom mohla být i nějaká hrozba,” přemítala Zíbrtová, očarovaná schopností si vzpomínat, a taky trochu fabulovat, jak ji podezíral kapitán.

Fakt je,” pokračovala, e to Rytíře trochu zmátlo a snail se ji odvést někam stranou. Pak u jsem zaslechla, jak Jitka říká, e to na něj vem řekne a on ji ujioval, e na diskotéku tedy přijde … A to bylo myslím vechno. Pak jsme li nahoru pro tu láhev rumu a já to mezitím pustila z hlavy. Víte, tenkrát to vypadalo jako kádlení dvou lidí, trochu nevinné, trochu exaltované … jakoby spolu něco měli a vlastně n e m ě l i … Nevím.” Zíbrtová se znovu odmlčela.

Nevíte náhodou, co by na Rytíře mohla říct ostatním?” zeptal se zamyleně kapitán.

Nemám tuení,” odsekla Zíbrtová příli znechuceně, ne aby to mohlo kapitánovi ujít.

Já myslím, e máte tuení,” střelil kapitán ,od boku, ale trefil do černého. Zíbrtová se vzpřímila na idličce a řekla:

Nechte si to! Nejsem ádná malá holka, jak si to myslí můj mu. Vyspala jsem se s Rytířem a ta drzá káča do toho nemá co strkat nos. A si uije svoje a nestará se o jiné.”

Take i vy jste měla . . k a p i t á n se zarazil.

Houby jsem m ě l a … vypadalo to tak na pár facek a na zkaenou dovolenou, ale přece ne na vradu! Kdo by vradil! Max ví svoje a co měla Divínová s Rytířem, to mě nezajímá. Já si svoje dostala. Nebuďte fantasta, kapitáne,” unaveně se usmála a vzala ho za ruku. Zřejmě byla ráda, e u to má za sebou.

Dobře, dejme tomu, e bychom nato zapomněli… Pokud v tom ovem není namočen vá

mu!”

77

Nebojte se, n e n í . . ř e k l a pevně a postavila prázdnou sklenici na stolek.

,,Dobře,” připustil pro tuto chvíli kapitán. Řekněte mi, byl v hale jetě někdo, kromě vás čtyř!

Myslím třeba v recepci nebo zda v té chvíli neproel někdo halou?

Ne, pokud vím, tak ne. V recepci rozhodně ne, protoe jsem si musela klíč vyzvednout sama. Potom, kdy Rytíř zmizel venku, jsme na schodech potkali Houdkovou, říkala, e se byla převléknout. Jinak nikoho ..

A ten výstup na diskotéce?

Nevím… začátek jsem neviděla, tancovala jsem. Kdy jsem se vrátila ke stolu, drel Krampolík Jitku za loket, jako by jí chtěl zabránit, aby mu neutekla a Rytíř ji přemlouval, aby s ním la pryč ..

A Divínová?”

Nevím, bylo to nechutné … Vykřikovala, e s ním půjde kamkoliv, ale e si chce nejdřív zatancovat. Rytíř ji chvíli přemlouval, pak se do toho vmísil Krampolík a nakonec Rytíř odeel.”

Kapitán přemítal o poněkud sloitých milostných vztazích Jitky Divínové. Je to motiv nebo ne? Pro někoho ano, pro někoho zase ne … jaká je vlastně Jitka Divínová? Znovu se otočil k Zíbrtové:

Děkuji vám za informace.” Rozloučil se a vstal.

Asi jich tak moc nebylo, usmála se na něj černovláska.

Co se dá dělat, někdy se člověk musí spokojit i s málem, řekl kapitán a vydal se do snacku na večeři.

****

Cestou do kanceláře přemítal kapitán o tom, co bude třeba podniknout dál.

Vítám vás, kapitáne!” vyskočil komisař a el mu vstříc. Měl jste stoprocentní pravdu.

Výsledky z laboratoře potvrdily, e vlas je identický a na botě se nalo několik stop po té becherovce.” Komisař si mnul radostně ruce. Končíme, s pomocí Alláhovou to máme za sebou. Vracím se do Alíru ..

Kapitánovi byla komisařova radost poněkud nepochopitelná. Sám neměl dojem, e by s případem nějak pokročili. Opatrně se komisaře zeptal: Vy víte něco nového?”

Ne,” podivil se komisař. Tohle vám nestačí?” a ukázal na zprávu z laboratoře. Měl jsem tu čest uvalit na slečnu Divínovou vyetřovací vazbu.”

78

Tak a je to. Komisař je rychlík, jen co je pravda, povzdechl si v duchu Sníek.

A co bude dál?” zeptal se komisaře nahlas.

To u záleí na vyetřujícím soudci,” pokrčil Sidi rameny.

Dobře, ale jaký měla m o t i v… proč to udělala! To vás nezajímá?”

Jistě, ale to nám musí říct ona, nemyslíte?” sebevědomě se usmál komisař.

Kapitán Sníek pokrčil rameny a el se projít na vzduch. Rozhodně věděl, e dokud nebude znát motiv, nebude schopen podezřívat Divínovou. Bylo by to zbytečné a nebezpečné.

Hotelové nádvoří bylo ozářeno reflektory a mohutné bílé hotelové budovy působily v jejich světle jako kulisy.

Dobrý večer,” řekla blondýnka, která se váhavě blíila ke kapitánovi.

Dobrý,” zabručel Sníek a prohlíel si tíhlou, ,na kluka’ ostříhanou dívku.

Já jsem Houdková,” představila se a v rozpacích pokrčila rameny. Chtěla bych s vámi mluvit. Nevím, jestli vás nebudu z d r  o v a t … toti, jestli je to pro vás vůbec důleité. Já jen … kdy prý sebrali Divínovou,” bezmocně se zadívala na kapitána.

To je dobře, e se konečné nael někdo, kdo mi chce něco říct,” usmál se na ni kapitán.

Pojďte, někam si sedneme a vy mi povíte, co máte na srdci.”

Ale já opravdu nevím, jestli je to důleité … já … 

Posoudíme to potom .. Nabídl jí doprovod. Zamířili do malé kavárničky.

,Sedneme si tady?” zeptal se kapitán.

Ano, toti Ale sem pro mě p ř i j d e … ” řekla poněkud roztěkaně.

Ale?” podivil se kapitán.

To je jeden ná inenýr z P r a h y… pracuje tady od Polytechny. Jako garanční technik na telefonní ústředně,” vysvětlovala Houdková o překot, a uhlazovala si irokou sukni svých atraktivních bílých letních atů, na jejich spodním okraji upoutal modrý květ.

Take Ale j e … “

Seznámili jsme se teprve tady.” Dívka se odmlčela a kapitán pochopil.

No, to teď asi necháme stranou … Chtěla jste mi něco povědět. Ne, počkejte, nejdřív si objednáme,” navrhl Sníek, kdy se k němu uctivě sklonil číník v bílém sáčku.

79

Dáte si kávu nebo čaj, nebo . . k a p i t á n rozhodil ruce v pobízivém gestu.

Jestli mohu radit, tak si dejte čaj,” usmála se dívka.

To tu mají kávu tak patnou?” podivil se kapitán. Já si myslel, e arabská káva je něco exkluzivního.”

Kávu mají dobrou, ale čaj je tu lepí, nechte si poradit.”

Dobře,” souhlasil kapitán a objednal dvakrát čaj. Číník zmizel za korálkovým závěsem, který jen dokresloval orientální ladění celého interiéru a hned se zase objevil. Nesl stříbrnou konvici, dvě sklenky se zelenými lístky jakési rostliny uvnitř.

Z výky nalil čaj do sklenek a u stolu to prudce zavonělo. Kapitánovi vůně připomněla něco z dávného mládí a rád si nechal od své společnice vysvětlit, e to zelené ve skleničkách je máta.

Ano, měla jste pravdu, ten čaj skutečně stojí za to. Ale teď byste mi mohla povědět, co máte na srdci, ne?” usmál se na dívku.

,,Víte, ten den, kdy zabili Rytíře, měl Ale nějakou poruchu na ústředně a tak jsem zůstala sama. la jsem se navečer projít. Do těch římských ruin, které jsou tady u Tipazy. Tam je při západu slunce přímo nádherně. To byste nevěřil, jak ..

Kapitán ji přeruil mávnutím ruky. K věci, slečno … popis římských památek mě momentálně nezajímá. Ani to, co dělají romantická děvčata při měsíčku, pokud ovem to nebylo náhodou právě v době vrady.”

Ale ne, tohle bylo dřív. Prostě, kdy jsem la zpátky, tak jsem trochu zabloudila a jak jsem se motala mezi vykopávkami, uviděla jsem nějaké dva mue. Dali se do rvačky, ale hned jsem utekla, abych taky jednu nedostala . .

Hm … ” povzdechl kapitán a nerozhodně potřásl hlavou. ,,Co to bylo za mue, místní?”

To bych neřekla, byli evropsky oblečení. Vlastně jsem toho moc neviděla. Ale jetě předtím, ne ta rvačka začala, tak na sebe křičeli anglicky. Tedy hádali se. Já sice anglicky moc neumím, ale myslím, e to byla angličtina…” Houdková znervózněla, znejistěla.

Moment … Říkáte rvačka, hádka … Co jste vlastně slyela a viděla?”

Nejdřív hlasy. la jsem blí, protoe jsem se chtěla zeptat, jak se dostanu ven. Pak hádku a ne jsem se stačila vzpamatovat, byla z toho rvačka. Kdy jsem vyla na vrcholek amfiteátru, tak jeden leel na zemi a druhý klečel a něco hledal. Jene to u jsem dostala strach, a tak jsem utekla. Nechtěla jsem se míchat do nějakých nepříjemností.”

80

Kapitána kupodivu rvačka dvou muů mluvících anglicky zaujala.

A poznala jste někoho z těch dvou.”

Ne, nemyslím … Bylo dost ero.”

A co měli na sobě?”

Těko ř í c t … Ten dole nějaké světlé kalhoty a snad koili. Ten nad ním byl v něčem tmavím…taky to mohly být dínsy a koile nebo tričko.”

A něco h l e d a l … Co to asi mohlo být?”

Nevím, lezl po kolenou a átral před sebou rukama,” řekla Houdková nejistě. Připadalo mi to, e takhle obvykle hledá člověk brýle, kdy mu upadnou a on nevidí a bojí se na ně lápnout.”

Poslyte, tam u těch vykopávek bylo jinak liduprázdno?”

Ano. Teprve kus dál u vchodu dělají nějaké placky nebo lívance. Jmenuje se to creperie, jako tady v hotelu …  Dřív, ne mohla Houdková kapitánovi vysvětlit, e by ty placky za nic na světě nejedla, protoe je celý stánek přes den olepený vosami, ozval se nad jejich stolkem veselý hlas:

Ahojda vespolek.” Ale Mikolá si bez rozpaků přitáhl zlacenou idličku a přisedl k nim.

Kapitán si ho pozorně prohlédl.

Já bych vás představila…zakoktala Houdková. Inenýr Mikolá. A tohle,” ukázala na kriminalistu, je soudruh kapitán Sníek z Prahy. Přijel sem kvůli té vradě, ví Alei.”

Těí mě,” ozvalo se téměř současně u kulatého stolku.

Jak vám to jde?” osmělil se opálený mládenec a nabídl Sníkovi cigaretu.

Děkuji, nekouřím,” potřásl kapitán hlavou a pokrčil rameny. Jde, nejde … To máte těké …

V naem řemesle máte pocit, e vám to nejde a nejde tak dlouho, dokud se nedostanete k cíli. Pak je to najednou hotová věc. Buď se k cíli prokouete a nebo … odpověděl kapitán.

Inenýr Mikolá pochopil, e na dalí otázky by dostal stejné vyhýbavou odpověď. Kapitán se po chvíli ohlédl na číníka a zaplatil. Omluvte mě, rád bych se jetě po něčem podíval.”

Vstal a s oběma mladými lidmi se rozloučil. Předtím jetě poděkoval Houdkové a ujistil ji, e její sdělení bylo na místě.

****

Sníkovi dolo, e spoléhat se právě teď na pomoc Sidiho by nemělo cenu. Komisař s největí pravděpodobností uívá volného večera po boku své manelky a dětí někde v Alíru.

83

Vydal se proto sám pěky ve večerním horku do Tipazy. Creperii nael poměrně snadno. U

z dálky to tam vonělo sladkou pomerančovou zavařeninou. Objednal si creps a kávu. Kdy

černooký mládenec přinesl talíř s lahůdkou, přitáhl si ho kapitán za loket blí ke stolku a poloil mu přátelsky několik otázek. Mladík se zamyslel. Přemýlel tak dlouho, jak si představoval, e má vypadat naprosté soustředění a úporné rozpomínání. Pak čiperně zavrtěl hlavou a omluvně pokrčil rameny. Kapitán sáhl do kapsy a vytáhl dvě bankovky, jejích hodnota mu připadala dost vysoká nato, aby chlapci rozvázaly jazyk. Mladík je s porozuměním přijal a tentokrát zcela rozhodně vstal a odeel dozadu, kde se motali jetě dva dalí mladíci z obsluhujícího personálu. Kapitán sledoval jejich ivou konverzaci. Za chvíli se číník vrátil zpět ke kapitánovu stolu.

Vzápětí na to se Sníek dozvěděl stručně vechno, co ho zajímalo. Poděkoval, zaplatil palačinku a kávu. Podíval se na hodinky, vstal od stolu a vydal se k hotelu Simbád.

Za hodinu se odtud vracel sice chudí o několik dalích bankovek, ale zato s myslí spokojenou. Majitel hotelu Simbád byl proti klukům z creperie boháč,ale neváhal si nechat zaplatit svou informaci podstatně drá. Ale přesto kapitán Sníek nelitoval.Do Mataresu se vrátil dlouhou procházkou přes Tipazu.

Pomerančovníky voněly a vzduchem se neslo vyhrávání cikád. Bizarnost arabské vesničky byla teď, v noční tmě, úchvatná. Kapitán se pokouel nemyslet aspoň chvíli na případ.

Přemítal o tom, kolik je na světě dojmů, které člověk vnímá teprve a kdy jim stojí tváří v tvář. Kolik viděl filmů o mořích, oceánech, poutích. O Alírsku a o Africe a p ř e c e … dokud člověk nepocítí vlastními smysly skutečnost…

Neblahé tuení mu napovídalo, e sotva opustí halu ruzyňského letitě, vechno bohatství dojmů bude to tam a jestli něco zůstane, snad jen vybledlé vzpomínky, přehluené oklivou vradou.

Ráno se kapitán probudil zalit potem. Slunce pralo do velkého okna a ta tam byla vidina včasného vstávání. Dole pod hotelem u hučeli turisté několika evropskými jazyky.

Posadil se na lůku a protřel si oči. Pak rychle vstal, el do koupelny a dal si sprchu.

Studenou nebo aspoň to, co se za studenou sprchu dalo povaovat. Ustrojil se a seel dolů k snídani. Snídalo se venku, mezi seehnutými výhonky trávy. Lidé z výpravy seděli na bílých idličkách u stolků pod pestrými slunečníky a prohlíeli si zkoumavé kapitána.

84

Sníek se v klidu najedl a nedbal ani provokativních pohledů paní Zíbrtové, která teď, kdy

se Jitka Divínová ocitla kdesi na komisařství, nastoupila na místo krásky zájezdu , na které si beztak činila nárok u od počátku.

V kanceláři, kam se kapitán vypravil ze veho nejdřív, nael jen komisařova pomocníka Haima. Mladý mu se vesele zubil a hlásil Sníkovi, e komisař je u výslechu slečny Divínové a on, Haim, bude dnes kapitánovi celý den k dispozici.

Sníek pokývl hlavou na znamení souhlasu a hned Haima poádal o auto. O chvíli později seděl v policejním voze a mířil do Alíru. Teď, kdy jel stejnou cestou u potřetí, mohl vychutnat půvab silnice, vinoucí se větinou po břehu moře. Políčka, arabské vesničky, modrá vodní plocha, rychlý a neopatrný provoz na záludně se kroutící silnici.

Auto zastavilo před budovou zastupitelského úřadu.

Sníek se ohlásil a zamířil rovnou za spojařem Jelínkem, který bez dlouhého vysvětlování pochopil, e kapitán má naspěch.

Prahu?

Ano, jako včera, ale rychle, Rudlo!

Po chvilce umu v éteru se konečně ozvala Praha, potom to chvíli trvalo, ne se sluebně podařilo spojit nadporučíka Rybáře.

Rybář!” Výborně. Řekni mi, co jste zjistili k mému včerejímu dotazu.”

O Divínové jsem stačil mluvit zatím jen s jejím otcem. Kolegyně a kolegové jsou na prázdninách. Otec monost emigrace popírá. Pokud se týče známosti Divínové s Rytířem, neví nic.”

Dobrá,” řekl netrpělivé Sníek. Zajímá mě spí Rytíř.”

Provedli jsme u něj prohlídku … V bytě chybí obrázek. Tvrdí to jeho bývalá milenka, jistá Valákové. Rytíř měl jednoho Deraina… ne velkého, ale vzácnost.

Taky jsem mluvil s jeho éfem v galérii, byl znepokojen, kdy jsem se zmínil o monosti, e by Rytíř opustil nezákonně republiku Zřejmé něco nehraje, nechtěl říct co a prosil mě, abych jetě počkal, dokud si nepromluví s ředitelem.

Dal jsem mu na to dnení dopoledne, měl by se brzy o z v a t … Jetě jedna věc. Rytíř by se mohl znát s účastníkem zájezdu Maxmiliánem Zíbrtem.”

Jak to?”

Je to jenom domněnka. Zíbrt je akademický malíř.

Sice u tolik nemaluje, dělá v Mariánkách referenta přes kulturu, ale i tak by se mohli znát, co myslí?”

85

Nevím. Zeptám se ho. Jestli v tom bude namočený, nic mi neřekne, poznamenal Sníek.

Zavolej eně, e ji pozdravuji. A kdybys měl něco důleitého, dej mi vědět. Kapitán chvíli zůstal sedět za stolem. Otočil se k Jelínkovi.

Díky kamaráde. Jetě, e je na tebe spoleh. Jinak by to spojení s domovem lo hůř.

A co teď? Musím zpátky na Tipazu.” Tak zlom vaz.

Ano, to je případné rčení, povzdechl kapitán.

****

Na Mataresu v kanceláři ho u čekal komisař:

Nechce se přiznat. Tvrdí, e to neudělala,” oznamoval mrzutě kapitánovi.

Jestli to neudělala, tak se nemůete divit,” řekl kapitán a pak vypověděl Sidimu ve, co se mu a doposud podařilo zjistit.

Tenez!” divil se komisař. A co tedy budeme dělat, mon capitaine?”

Nejdřív bych se chtěl podívat do těch římských vykopávek,” prohodil Sníek zamyleně.

Seenu svědkyni, která viděla tu hádku a podíváme se tam.”

Bylo to nepohodlné brouzdat se v polobotkách jemným pískem pláe, ale Sníek se dávno smířil s tím, e dokud případ nebude uzavřen, nic příjemného jej nepotká.

Plá se hemila lidmi, ale nakonec přece jen zahlédl pod jednou ze stříek dvojici lidských bytostí, která si hrála na Michelangelovu pietu. Drobná blondýna drela na klíně hlavu mladého bradatého mue, jeho dlouhé končetiny se nořily do písku. Mládenec podřimoval a Houdková ho vískala ve vlasech. Jiný termín by pro to něné gesto kapitán těko hledal.

Sníkovi bylo jasné, e je to láska jako trám. V duchu počítal: je čtvrtek, přiletěli sem v úterý minulý týden. I kdyby ho poznala v den příjezdu, tak je to přesně deset dní. Hle, co dokáe romantika dálek, slunce a moře, pomyslel si kapitán. Na tom čedokářském sloganu něco bude … Za hranice vedních dnů!

Nerad ruil idylku zamilované dvojice, ale nedalo se nic dělat. Zakalal. Působilo to na něj samotného legračně, ale podařilo se mu přece jen upozornit na sebe slečnu Houdkovou.

Udělala gesto, které nejspí znamenalo: Musí to být?, ale kapitán se nedal.

86

,,Promiňte,” řekl s úsměvem. Nezlobte se, e vás ruím, ale potřebuji vás tak asi na hodinku.”

To je překvapení, soudruhu kapitáne! Já si tady spím a taková návtěva. Musíte mi prominout. Měli jsme v noci na centrále výpadek, take jsem toho moc nenaspal,” ozval se inenýr Mikolá.

Kapitán se obrátil k Houdkové: Vidíte slečno, necháme teď pana inenýra, aby si tu v klidu dohnal nedospalou noc a vy mi zatím ukáete, kde to bylo v těch římských památkách.”

Dívka se neochotně zvedla a tázavě pohlédla na Alee. Ten pokrčil rameny a mrkl na ni: Tak bě a vrat se brzy.”

Houdková se bez velkého nadení loudala za kapitánem. Zatímco se la obléci, přidal se k Sníkovi komisař Sidi.

Myslíte, e nám to pomůe? Jít si prohlíet vykopávky?” zeptal se kapitána a mrzutě se díval po obloze, kde nebylo ani mráčku. Slunce vystoupilo hezky vysoko a pálilo.

Snad vám není vedro?” dobíral si Sidiho Sníek.

Je,” odpověděl unaveně komisař.

Já myslel, e jste zvyklý?”

Ne na to, lézt někde v poledne po kamenech,” odtuil komisař a odmlčel se.

Natěstí pro oba kriminalisty si Marcela Houdková pospíila. Autem dojeli ke vchodu do římských památek. Vystoupili a houf dětí, které vyrůstaly a ily z turistického ruchu, obklopil tříčlenou skupinku. Drobotina se předbíhala v nabízení ukoptěných hrnčířských výrobků.

Najčastějím artiklem byly napodobeniny římských olejových lampiček z pálené hlíny bez glazury, trojramenné svícny, malé amfory, ale taky kousky mědi, které děcka s nefalovaným přesvědčením vydávala za starořímské mince. Malá děvčátka nabízela dlouhé náhrdelníky z květů jasmínu.

Kapitán koupil Marcele Houdkové za dinár jasmínový náhrdelník na usmířenou a prodral se tlupou vřetících dětí ke vchodu, který jim na pokyn otevřel starý arabský hlídač.

Procházeli rozvalinami, které kdysi dávno bývaly výstavnou metropolí. Staletí, která prola nad oputěnými domy, dovolila přírodě, aby se tu zakořenila. Keře mimózy, stařičké olivy, jilmy, to ve prorůstalo zbytky kamenných zdí a jestli se o něčem rozpadlém a zanedbaném dalo přesto říci, e je to malebný kout, pak snad právě tato místa.

Proli irokou ulicí, po obou stranách vroubenou nízkými, asi půl a metr vysokými zídkami, pozůstatky dávných stavení.

Podívejte,” ukázala rukou Marcela Houdková. Nahoře, jak je to plató, býval chrám, tam jsem ten večer seděla. Kdy jsem la v eru zpátky, poněkud jsem zabloudila.

87

Myslím, e jsem se vracela touhle pěinou a dostala se a na vrcholek amfiteátru. To je tamhle …  Oba mui sledovali napřaený prst. Z vyvýeniny kde stáli se jim naskýtal pohled na celý areál starořímských ruin. Moře, které bylo na dosah, se v několika lagunách zakusovalo do mírně zvlněného břehu.

Jene místo, kde jsem zahlédla ty dva mue, není odtud vidět, konstatovala zklamaně Houdková. Musíme jít nahoru k amfiteátru.”

Seli dolů, ze strany vstoupili do prostoru amfiteátru a po vysokých stupních plhali nahoru.

Kapitán si poviml, e jenom část stupňovitého hleditě je přirozený val. Nejvyí stupně byly dostavěny z plochých suených cihel. Na několika místech se klenba probořila a bylo vidět, e dostavba posledních řad hleditě v sobě skrývá klenuté kobky, pospojované úzkými chodbami.

Komisař Sidi sledoval Sníkův překvapený pohled.

To není vězení, uklidněte se. Ty kobky slouily jako klece pro divoké elmy, které se tu chovaly pro nejrůznějí produkce Aha, gladiátoři..

Ano, taky atny pro herce a hudebníky tu byly … Velice chytře vymyleno.”

Na tu dobu ano,” přitakal kapitán a obrátil se na Houdkovou.

Tamhle!” Houdková zavedla oba kriminalisty na kraj hleditě a ukázala na seskupení nízkých zdí. Jejich půdorys nasvědčoval, e se tam kdysi vypínal honosný patricijský palác s mozaikovým atriem. Jedna strana byla pobořená, druhá, vklíněná do stráně, končila v úrovni podlaí prvního patra.

Támhle na té ploině klečel jeden,” vysvětlovala Houdková. Ten druhý leel dole, jak je ta mozaika.”

Kapitán bedlivě obhlíel místo. Za vyí zdí domu plouchalo moře o ostré útesy. Palác musel být kdysi skutečně velkolepý a jeho poloha dobře zvolena.

Sestoupili z vrcholku amfiteátru a seli na mozaikové atrium.

Vzpomněla byste si, jak tady ten člověk leel?” otázal se komisař Sidi Houdkové.

Nevím, myslím, e tady měl nohy a tady hlavu … Já ho viděla jen na okamik, pak jsem utekla.”

Komisař poklekl na naznačené místo a pečlivé prohlíel mozaiku. Sníek zatím naslouchal pravidelnému plouchání moře, které bylo jen několik kroků odtud, ačkoliv nebylo vidět.

88

Podívejte,” zvolal komisař. Tohle by mohla být krev. Ukazoval na tmavou struku, která se vinula na drobných bílých a okrových kaméncích.

To je hezké, jene my potřebujeme toho Itala, komisaři,” povzdechl si Sníek. Vyhlásíte po něm pátrání?” Bylo vidět, e se komisaři do pátrací akce příli nechce.

Ale pak si vzpomněl, e jediného podezřelého, kterého zatím má, není schopen usvědčit a přikývl. Nebude to ovem snadné,” podotkl, otočil se na patě a mlčky vybídl vechny k odchodu.

Půjdete na oběd?” zeptal se komisař a kapitán nepřítomně přikývl. V duchu si pomyslel, e nejdřív si dá pivo. Bylo skutečné horko k nevydrení.

****

Kapitán Sníek připomněl komisaři Sidimu, e se z Rytířova bytu ztratil obraz značné ceny.

Komisař zasmuile přikývl a slíbil zahájit celostátní pátrání po Lippim.

Ale ani teď se kapitán nedostal k obědu. Z recepce hotelu vyběhl mládenec v zelené kamizole a gestikulací vybízel kapitána, aby el k telefonu.

Sníek zvedl sluchátko a neutrálně řekl: Halo.”

No konečně. Jsem rád, e tě slyím,” hlaholil mu do ucha Jelínkův hlas. Posly, po tobě ale je sháňka. Ti tvoji mládenci se v Praze činí, jen co je pravda. Přiel ti dálnopis … Jene tolik aut k dispozici zase nemám. Co kdybych ti ten dálnopis přečetl?”

Dobře, není to sice z r o v n a … Ale já jsem v časové tísni a třeba mi to pomůe.”

Rozumím. Jsou to stejně odpovědi na otázky, které jsi tomu svému kolegovi včera poslal. A myslím, e se ti budou docela zamlouvat. Tak poslouchej: 1. V galérii je zmatek, ředitel přiznal, e z depozitáře zmizely čtyři grafiky. Velikost třicet na padesát. Tři jsou originály od Hollara, jedna od Dúrera. Rytíř je bez vědomí ředitele vyzvedl z depozita.

2. O ty grafiky byl velký zájem v Londýně. Kdy byl ředitel galérie s Rytířem na aukci v Sotheby, zajímal se o ty grafiky jistý pan Cautheen, sběratel a soukromník.

3. Jetě po tomto termínu byl Rytíř v Londýně znovu v jiné záleitosti a není vyloučeno, e se opět setkal s Cautheenem.

4. Je v zájmu republiky, aby byla díla vrácena zpět galérii! Podpis: Major Zelenka.

Rozuměl jsi?” optal se Jelínek přátelským tónem.

89

Rozuměl, moc dobře. Začíná to hrát dohromady. Motiv by b y l … Mrtvolu máme taky, take u potřebuji jenom vraha a ty grafiky. Doufám jen, e se obojí bude dret pěkně pohromadě.

Tak ti, Václave, moc děkuji. Teď u bude záleet předevím na rychlosti. Kdyby něco bylo, tak mi zase brnkni.”

Kapitán poloil telefonní sluchátko na vidlici a zadíval se na papír, na který si poznamenal znění vech čtyř bodů, které mu vzkázal major Zelenka. Take, pomyslel si, to vypadá tak, e se Rytíř domluvil s Cautheenem na prodeji a koupi, a tady v Alírsku měl grafiky a obraz předat překupníkovi. Překupník přiel, seel se s Rytířem, ale z neznámých důvodů se pohádali a nakonec poprali. Lippi upadl, nejspí se uhodil do hlavy, otřes mozku, pak vstane a jde si vyřídit účty s Rytířem, sbalí grafiky a obraz a u j e d e … Je to divné, přemítal kapitán.

Předevím, proč se pohádali? Na to můe odpovědět jenom Lippi, uvědomil si a místo na oběd vypravil se za komisařem.

Namířil si to do kanceláře, aby komisaře trochu popohnal k větímu spěchu, ale nedoel tam. Prostranstvím mezi hotely se k němu hnal Haim a mával v běhu vítězoslavně rukama: U ho n a  l i … Pojďte honem.”

Máte Lippiho?” řekl potěeně kapitán.

Ne, Lippiho ne, zatím jeho fiatku.”

Kde je?”

V moři,” pokýval hlavou Haim. Na silnici z Tipazy do Cherchelu nezvládl řidič zatáčku a zřítil se i s autem dolů, do moře. Auto objevil kamión, který tamtudy jel dnes ráno a hlásil nehodu policejní stanici v Cherchelu.”

A Lippi?” zeptal se nedočkavě kapitán. Jsou tam potápěči, snaí se dostat auto na háky a hledají řidiče.

Víc zatím nevím. Pojedete tam se mnou? Komisař Sidi jel napřed.”

Samozřejmě, e pojedu.”

Nemuseli dlouho čekat, z parkovitě se k nim blíil tmavomodrý peugeot alírské kriminálky.

****

Bylo to vlastně pod Chenuou, homolovitým kopcem, který se tyčil nad koncem zálivu, v jeho

středu leel Matares. Těch est set metrů nadmořské výky bylo porostlých spletí křovin, divokých smokvoní, zanedbaných oliv a granátových jabloní. Dole, téměř na úpatí kopce, se vinula úzká, klikatá silnička. Brala turistům i řidičům dech. Francouzský inenýr, který ji tady vyprojektoval, měl smysl pro romantiku. V strmý svah, prudce padající do vln hučícího moře zaklel silnici, která se podobala spíe kamzičí stezce.

90

Kapitán chvílemi přivíral oči a chvílemi je zase panoramaticky třetil do iroka. V jedné ostře lomené zatáčce se policejní auto zastavilo. Jeřáb, několik muů v neoprenových oblecích s bombami na zádech, dvě sluební auta, pastevci koz a ovcí z blízké vesničky a pár toulavých psů. To byla celá scenérie.

Tak u nali i řidiče,” oznámil kapitánovi komisař Sidi místo pozdravu.

Kapitán se musel pousmát tomu, jak se komisař najednou opatrně vyjadřuje a nepouívá jméno. Pevně věřil, e mu, který provedl tento smrtelný kaskaderský kousek, je skutečně Mario Lippi.

Dva z potápěčů vlekli těké lidské tělo a pokoueli se je dostat na nevelkou ploinku, která byla z dosahu mořských vln.

Mají tam dole lékaře?” zeptal se kapitán.

Ano, támhle ..

Jak se tam dostal?” zavrtěl kapitán nechápavě hlavou.

Komisař se zarazil, rozhlédl se a pak prohodil několik vět s muem v modré uniformě dopravní policie. Nakonec se opatrně otočil ke kapitánovi: Vy byste chtěl sestoupit dolů?” otázal se.

Zajisté,” trval na svém kapitán.

Jene ono to nejde,” opáčil komisař.

A jak se tam oni dostali,” řekl kapitán a mínil potápěče, dva policisty a doktora. Ti tam snad doplavali?”

Ne, ti tam byli sputěni po laně … Pomocí toho jeřábu, vidíte, v té bedně,” ukázal prstem na chatrnou klec.

Kapitán polkl naprázdno a podrbal se na zátylku.

Tak sem s ní,” rozhodl s vědomím, e musí, protoe to patří k jeho povolání.

Necháte se spustit taky?”

Já ne,” řekl komisař Sidi rozhodně.

Proč?” podivil se kapitán.

Protoe se bojím.”

Skutečně?” usmál se kapitán. Bojím,” přiznal se komisař pevně. Nezlobte se na mě, ale mám doma čtyři děti, enu … Já nemohu.”

Dobře, nic se neděje. Vdy vás tam nepotřebuji. Hlavně jim řekněte, aby to pořádně upevnili. Já mám toti doma taky dítě a enu.”

Pozoroval komisaře, který se chvíli domlouval arabsky s muem od jeřábu a potom křičel něco na dva mue v uniformách, kteří se zakloněnými hlavami horlivě přikyvovali svému vysoko postavenému nadřízenému.

93

Za několik okamiků se kapitán vznáel mezi nebem a zemí a pomalu klesal ní a ní, a

bedna narazila tvrdě na kámen a kapitán si oddechl.

Zběně si prohlédl auto. Na zavazadlech uvnitř zůstaly visačky patřící skutečně Lippimu. S

obavami zíral na rozmáčené kufry. Pokud nejsou grafiky v nějakém vodotěsném pouzdře, tak má galérie smůlu, pomyslel si. Obeel auto. Bylo vidět, e padlo rovnou na předek, který zůstal těce zdemolován. Pokrčil rameny a přeskakuje z kamene na kámen, vydal se k ploince. Mladý úřední lékař se skláněl nad mrtvolou. Kdy zaslechl kroky, napřímil se.

Sníek chtěl lékaři podat ruku, ten vak obě ruce schoval za záda a omluvně se na kapitána usmál.

Podle popisu, který Sníek získal od číníka v creperii a od majitele hotelu Simbád, leelo před ním tělo Maria Lippiho.

,,Je delí čas mrtvý a začal rozklad…Není to hezký pohled, to mi věřte, komentoval situaci lékař.

,,Delí čas, říkáte?” vydechl kapitán. Kolik dní?”

Tři, moná víc, nedá se to zatím přesně u r č i t … 

Utopil se?

Těko ř í c t … Vypadá to jako rána do hlavy, ale přesně budu moci stanovit příčinu úmrtí a

po pitvě.”

Podle vaeho názoru leelo tělo ve vodě tři dny nebo i déle?” zeptal se znovu kapitán.

Ne … rozhodně ne. I podle hláení dopravní policie dolo k havárii dnes v noci nebo časně ráno. Včera to tu jetě nebylo,” konstatoval lékař a ukázal na přeraené svodidlo vysoko nahoře nad nimi.

Pokračujte, doktore. Nebudu vás ruit. Mimochodem, měl u sebe nějaké doklady, peníze a podobně?”

Lékař přikývl a ukázal bradou na náprsní taku, která leela na kameni.

Tohle.”

Kapitán náprsní taku prohledal. Pas, řidičský průkaz, několik účtů, zpáteční jízdenka lodní společnosti Transatlantique a nákladní lístek pro auto. Podle data měl být Lippi u na cestě zpátky. V peněence zůstalo pár dinárů, jiné peníze ádné. Sníek se vrátil k autu. Levá dvířka se nárazem utrhla a kapitán snadno vytáhl zevnitř dva promočené kufry.

Kývl na jednoho z policistů, aby mu je otevřel. Beze spěchu zavazadla prohledal. Tuil, e tam ani grafiky, ani obrázek nenajde.

94

Bez ladu a skladu vytahoval Italovo prádlo a cestovní potřeby na kameny. Samé běné věci, které si s sebou člověk bere na dovolenou. Kdy byl hotov, pokynul policistovi, aby věci opět poskládal zpátky do kufru. Pak zavolal na komisaře Sidiho, aby mu spustil dolů provizorní zdvi.

****

Voilá, co teď? pronesl tie kapitán Sníek.

Seděli s komisařem v kanceláři a oběd si nechali přinést. Ani jednomu ani druhému se nechtělo dolů do hlučné restaurace.

Co teď budeme dělat? opakoval kapitán.

Jíst,” řekl komisař a ukázal kapitánovi na dvě mísy, z nich to kouřilo a vonělo. Uvnitř bylo něco, co kapitán v ivotě neviděl a neměl nejmeního ponětí, jak to vlastně bude jíst.

Pozornost podniku,” důvěrně se k němu naklonil komisař, kdy viděl jeho rozpaky.

Objednal jsem místní specialitu: Couscous au mouton … abyste si trochu spravil náladu. A taky jsem propustil slečnu Divínovou,” dodal.

Rozčilovala se moc? zeptal se kapitán.

Asi ano, natěstí jsem jí nerozuměl,” uklíbl se komisař.

Kapitán si pomyslel, e to krátké zadrení slečně Divínové neukodilo. U za to stírání otisků z kliky.

Prozraďte mi, jak do toho?” zeptal se Sidiho a ukázal na mísy. V jedné plavala zelenina a nějaké maso s ohromnou kostí, druhá mísa byla plná drobtů. Vypadalo to jako slabě naloutlá rýe, ale rýe to určitě nebyla.

Komisař nabral tu sypkou hmotu a nandal ji na dva talíře. Velkou naběračkou zalovil v míse se zeleninou a masem a naplnil oba talíře. Do sklenic nalil víno a pokynul Sníkovi: Bon appétit!”

Váhavě a veden spí vůní a hladem rýpal se kapitán ve své porci. Nabral, ochutnal, znovu nabral, znovu ochutnal. Pak bez řečí jedl. Bylo to výtečné, opravdová kulinářská báseň.

Vechno má svůj čas,” usmál se Sidi. Mimochodem, zeptejte se vaeho turistického vedoucího, jaká to byla patálie, kdy vai hosté dostali tohle k večeři.”

Snad máte pravdu, u nás jsou lidé vybíraví v jídle. Já sám jím zeleninu docela rád a skopové mi nevadí, t a k  e … Třeba je to tím vínem, nemyslíte?”

Moná,” připustil komisař.

Chvíli bylo ticho. Kapitán dolil sklenice, komisař si zapálil.

Take jsme zase tam, kde jsme byli na začátku,” usmál se komisař a pohodlně se opřel do idle.

95

A na to, e máme o mrtvolu víc. Ale taky navíc motiv a s tím se dá u postupovat snadněji,” dodal kapitán a upil vína. Potom pokračoval: Divínová s tím asi nemá nic víc společného ne co přiznala. Rozhodně nemohla zlikvidovat Lippiho. e by měla v tomhle případě dalího komplice, to se mi nezdá, to by bylo příli sloité a riskantní. Myslím, e budeme muset hledat jinde. Nejspí znovu ověřit alibi vech, kteří přili s Rytířem do styku v den jeho vrady a navíc zjistit, co kdo dělal dnes v n o c i … a to bude práce a nad hlavu.”

Sníek točil sklenkou v prstech a díval se na červené mouhy, které vrhalo na stůl světlo, procházející vínem. Kapitánovo mylení se na chvilku zablokovalo nějakou nejasnou mylenkou či vzpomínkou: Bylo to něco důleitého či zajímavého, něco, co ho přitahovalo, ale nemohl si vzpomenout a mylenku zařadit do kontextu.

Vlastně to ani mylenka nebyla, spí neurčitý pocit, e ví něco důleitého. I kdy se snail na ten pocit soustředit, jeho obsah mu neustále unikal.

Sil vous plait,” obrátil se na komisaře. Vy byste si mohl promluvit s tím inenýrem Mikoláem. Zeptat se ho, co dělal dnes v noci. Já si vezmu na starost ostatní, speciálně Z í b r t a . .

Nařídil jsem, aby pitvu Maria Lippiho provedli co nejdřív. Myslím, e by Haim mohl vzít pár muů a prohledat zatím okolí Tipazy. Moc by mě zajímalo, kde byla ta fiatka schovaná.

Myslím, e by nám to hodně napovědělo.”

Dobrý nápad,” přikývl Sníek, ale bude to těká práce, viděl jste to okolí, ne?”

Poptají se i ve vesnici, tam by si lidi mohli spí něčeho vimnout.”

****

O půl hodiny později seděl kapitán Sníek v propůjčené kanceláři. Po včerejích zkuenostech, kdy vedl výslechy na terase hotelu, volil raději kancelář. Poskytovala stín, chládek a alespoň určité zdání oficiálnosti.

Na idli proti kancelářskému stolu se uvelebil v plavkách a tričku Max Zíbrt a tvářil se vyčkávavě.

Pane Zíbrte, kdy jsem se vás včera ptal, jestli se znáte s Rytířem u dříve z Československa, řekl jste mi, e nikoliv. Jene já mám zjitěno, e jste se s ním znal, co vy na to?” blufoval kapitán.

.Znal, z n a l . . z a k o k t a l Zíbrt. To je trochu silné slovo, soudruhu kapitáne. Vídal jsem ho sem tam na vernisáích.

96

Znal jsem ho vlastně jen od vidění. Taky podle toho, co se o něm říkalo v kumtýřských kruzích. Známí a podobně …  řekl klidně Zíbrt a pokrčil rameny. Nevím, co by na tom mělo být divného. Rozhodně jsem se s ním neznal tak, abych si s ním tykal nebo abych se s ním třeba tady dával do řeči.

Hm … a co se o něm říkalo v těch vaich kruzích?” drel se kapitán hozené udice, potěen nadmíru tím, e mu blufování hned napoprvé vylo.

Co by se říkalo, jako o kadém. e byl dřív dobrý a teď u jen chlastá. ádná enská s n í m nevydrela . . p o k r č i l znovu rameny.

A co vy? Co jste si o něm myslel vy! Jste přece malíř,” dotíral dál kapitán.

Malíř je ten, kdo maluje, soudruhu kapitáne. Studoval jsem, to je fakt, maloval jsem. Plenér, krajinu. Ale pak jsem přiel na to, e můj kumt nemá ádnou ávu, e ze mě nic nebude, tak jsem toho včas nechal.”

Nebylo to spí tím, e jste si nael v Mariánských Lázních dobré místo?” zeptal se kapitán trochu jedovatě.

Taky, říkejte si tomu jak chcete,” souhlasil Zíbrt. Ale kvůli tomu mě tu přece nebudete zdrovat?”

Máte pravdu, kvůli tomu ne. Kdybyste mi poprvé nelhal, mohlo se to vysvětlit hned včera.

Poslyte, co jste dělal včera večer a celou noc a do rána? Podrobně, stručně a taky mi hned jmenujte svědky.” Kapitán si připravil tuku a zápisky.

Tak to bude jednoduché, soudruhu kapitáne,” uklíbl se Zíbrt, ale vzápětí se zarazil. Ono se něco stalo?”

Tak otázky budu zatím dávat já a vy budete tak laskav a jednu po druhé mi zodpovíte, ano?” Kapitán netrpělivé zabubnoval prsty na desku stolu.

Jak říkám, to je jednoduché. Včera jsem celý večer nedělal nic, celou noc taky. Nikde jsem se netoulal, seděl jsem u sebe na pokoji a běhal na WC. Já měl toti průjem, jestli to chcete v ě d ě t … “

Můe vám to někdo dosvědčit?”

Zíbrt pokrčiI rameny: Třeba Dáa. Ta ví, e jsem včera neel na večeři, protoe mi bylo patně. Vedoucímu zájezdu jsem říkal o nějaké práky proti chorobě … Dal mi tři Endiarony.

Pak jsem si půjčil od pár lidí detektivky, abych měl co číst,” vypočítával Zíbrt a zjevně se bavil. Kapitán ho netrpělivě poslouchal a pak ho rázně přeruil.

Poslyte, mně je jedno, jak jste se na ten průjem chystal. Já chci vae alibi během noci a večera! Viděl vás někdo? Byla s vámi doufám celou noc vae ena? Navtívil vás někdo během večera?”

97

Kapitán vypálil vechny otázky rychle za sebou.

Asi dvakrát jsem na chodbě potkal Motejla, byl jsem se trochu projít. Oni mají pokoj o dveře dál. Stěoval si, e ho to taky chytlo… Nejspí po té rybě, co jsme měli včera k obědu.

Plavala v o l e j i …Jíst se to pomalu nedalo,” povzdechl si Zíbrt. A vae paní?

No, tak ta jetě dostane svý, jen jak mi bude lip. To si můete domyslet, sotva uviděla, jak mi je, ztratila se a přila a ráno. S kým byla, to nevím, budete se jí nato muset zeptat sám.

Vám to určitě řekne spí ne mně.

Kapitán chtěl něco poznamenat, ale ozvalo se zaklepání na dveře. Do kanceláře se vsunul starý číník, s podnosem, na něm stály dvě lahvičky piva a dvě sklenky. Číník otevřel pivo, nalil do skleniček a s úklonou přijal od Sníka peníze. Kdy odeel, přistrčil kapitán jedno pivo k Zíbrtovi.

Napijte se, snad vám přijde k chuti,” vybídl jej přátelsky.

Vy jste se zbláznil. Já se od včerejka nalévám vlaným čajem a teď budu pít studené pivo!”

rozzlobil se naoko Max Zíbrt. Ani nevíte, s jakou chutí ho vypiju. Nevím sice, z čeho mě podezíráte, ale já váně proseděl včerejí večer a noc ve svém pokoji.”

…. V kolik hodin jste to mluvil s Motejlem na té chodbě?

Nevím, těko říct. Poprvé, to mohlo být tak k deváté, eřilo se. Podruhé, to u byla noc, kolem jedenácté, moná, e později. Zeptejte se Motejla, snad si vzpomene přesněji.”

Vrátíme se jetě k tomu večeru, kdy byla spáchána vrada na Ivo Rytířovi,” zalistoval kapitán ve výpovědích z minulého dne. Kdy jste el pro rum se svou paní a slečnou Divínovou, potkali jste R y t í ř e … Pak jste byl svědkem jeho hádky s Krampolíkem … potom zmizela slečna Divínová, vy tvrdíte, e jste tančil se svou enou. Potom jste chvíli seděli a popíjel i … ano, mezitím vae ena tančila, vy jste seděl dál a pozoroval, co se děje kolem.

Pak jste si odskočil asi na deset m i n u t … Opět na WC. Kde?”

Na diskotéce, do hotelu jsem neel,” řekl otráveně Zíbrt. ,,Nenamáhejte se, potkal jsem se tam s Krampolíkem, ten vám to d o s v ě d č í … Copak vy nikdy nechodíte na malou?”

Kapitán Sníek si udělal poznámku, aby si ověřil Zíbrtovo tvrzení u Krampolíka.

Máte nějaké známé nebo příbuzné na Západě?” zeptal se najednou kapitán.

Zíbrt zaváhal a poněkud znervózněl.

Mám to uvedeno v dotazníku i v osobních spisech v zaměstnání.

98

V Paříi strýce … není to emigrant, odstěhoval se před válkou do Anglie, měl za enu idovku…pak po válce se přestěhoval na kontinent a ije v Paříi. Ale nestýkáme se.

,,Děkuji vám, pane Zíbrte. Vrate se na plá a pokud mono si jetě vzpomeňte na nějaké dalí svědky!”

Kdy Zíbrt odeel, posadil se kapitán pohodlně za svým stolem a pokouel se dát dohromady nějakou variantu případu tak, aby mu do ní zapadl i Lippi. Jene to byl problém, na který se mu stále nedostávalo fakt. A kombinoval jak chtěl, jediným, kdo viděl pohromadě Lippiho s Rytířem, je Houdková. Tvrdí sice, e Rytíře nepoznala a k tomu, čeho byla večer svědkem v ruinách, se přiznala, a kdy komisař zadrel Divínovou.

Avak tím, e navedla kapitána na stopu Lippimu, pomohla odhalit motiv vrady nebo to, co doposud na motiv vypadá. A kapitán přemýlel jak chtěl, stále mu vycházelo, e to je Marcela Houdková, která byla nejblí k tomu zjistit, co vlastně mezi sebou Lippi s Rytířem mají. Kapitán si vzpomněl na hádku, kterou Houdková částečně v y s l e c h l a … aspoň pokud to tvrdí. Prý se hádali anglicky a ona anglicky nerozumí. Jene to také nemusí být pravda.

Co kdy Houdková anglicky umí?

Kapitán si rozmrzele nalil zbytek piva a potřásl hlavou. Nedávalo to s m y s l … v ádném případě by přece Houdková nepřispěla k rozmotání klubka, které sama zapletla. Snad jenom v případě, e by se sama cítila nějakým způsobem ohroena. Ale proč by se měla a z jakého důvodu cítit ohroena?

Sníek se nemohl hnout z místa a rozhodl se, e si Houdkovou pozve k výslechu. Jetě jednou si s ní o vem popovídá a to pěkné od začátku.

Taky je tu ten její inenýr, do kterého se zamilovala, Ale Mikolá, pomyslel si kapitán.

Pravda, československý expert v zahraničí, měl by na něj být spoleh. Ostatně ten mládenec vypadá docela solidně. A na tu vervu, s jakou se do sebe oba, Mikolá i Houdková, zamilovali. To by taky mohlo být i něco jiného ne jenom láska.

****

Kapitán Sníek natáhl ruku po telefonu, aby zavolal Václava Jelínka ze zastupitelského úřadu, ale hned ji zase nechal bezvládně klesnout. Do kanceláře se jako velká voda vehnal, docela bez klepání, Haím. Jeho kudrnatá hlava se objevila ve dveřích a podle vítězoslavného úsměvu kapitán pochopil, e se Haimovi něco náramně povedlo.

99

Mon capitaine, mám novinku! Objevil jsem místo, kde byla do včerejka schovaná ta fiatka!”

hlásil s pýchou v hlase, ale hned se opravil. Toti, já ho neobjevil, já jsem jen mezi dětmi ve vsi vyhlásil pátrání po červeném fiatu. Odměna deset dinárů. A za půl hodiny se mi přihlásil tenhle malý Ibráhim.”

Haim otevřel dveře kanceláře, hmátl rukou do chodby a do místnosti postrčil usmoleného, asi dvanáctiletého kluka.

Tak co mi poví, Ibráhime?” zeptal se kapitán přátelsky.

Takhle by to asi nelo,” usmál se Haim. Neumí francouzský … Já vám budu překládat.” A spustil záplavu arabských vět. Kluk stál s mírně pootevřenou pusou, avak vnímavýma očima sledoval kadé slovo a kadé Sníkovo hnutí.

Kdy Haim po chvíli zmlkl, řekl Ibráhim několik slov a mávl rukou za sebe. Potom následovala vzájemná arabská konverzace, kterou kapitán pobaveně sledoval. Nakonec kluk váné zmlkl a pokývl hlavou.

Říká,” tlumočil rozváně a pomalu Haim, e včera pásl ovce na úpatí Chenoui a jedna se mu zatoulala někam nahoru na kopec. Je tam lepí tráva, ale kluci se do těch míst bojí, protoe se tam občas objeví divočák. Ibráhim el ovci hledat a přitom objevil pod smokvoní červené auto. Nijak ho to nepřekvapilo, protoe tam občas přijídějí Evropané z Alíru, aby si zastříleli na divočáky … To je fakt, to mohu potvrdit. Vodí je tam francouzský veterinář z Hadjoutu. Ten je tu jako doma … ” Haim pochopil Sníkovo netrpělivé gesto, a proto u jen rychle dodal:

Kdy jsem to dnes ve vesnici rozhlásil, tak tadyhle Ibráhim přiel a …  zarazil se a tázavě se podíval na Sníka.

,Jak víme, e to byla zrovna nae fiatka? ” zeptal se kapitán.

Ibráhim si pamatuje, e auto mělo cizí číslo. Nae číslo od cizího r o z e z n á … Taky jsem tam poslal technika, aby udělal otisk pneumatiky a porovnal ho s naí fiatkou.”

Kapitán pokývl hlavou na souhlas a ptal se v duchu sám sebe, k čemu jim můe být dobré místo, kde byl vůz schován. Aby vak nestrhával Haima v jeho nadení, řekl mu: Výborně, poděkujte Ibráhimovi i za mě a zajistěte vechny případné stopy.”

Vy se tam nepůjdete podívat?” podivil se Haim.

Teď mám jetě jinou práci, moná, e a později.”

Kapitán vstal, podal arabskému chlapci Ibráhimovi ruku a rozloučil se s Haimem.

Kdy odeli, vytočil číslo soukromého bytu Václava Jelínka. Telefon chvíli vyzváněl, pak ho kdosi zvedl a kapitán slyel:

Jelínek!”

100

Tady srna . . n e o d p u s t i l si Sníek jejich starý vojenský proch.

Tak ty má jetě čas na legrácky?” podivil se Jelínek. Já myslel, e tě legrácky u dávno přely. Jak jsem slyel, tak jste vylovili z moře auto s dalí mrtvolou a obrazy nikde!”

A vrah jakbysmet,” dodal kapitán pochmurně, pak se ale zarazil a řekl: Poslouchej, jak to ví?” Já se dozvím leccos, nemyslí?”

Sníek si dokázal ivě představit, jak se klebí do aparátu.

Tak poslouchej, kdy leccos, tak mi aspoň pověz, co ví o Alei Mikoláovi. To je ten inenýr, co je tu přes Polytechnu, má na starosti nějakou automatickou ústřednu na předměstí Alíru. Zamiloval se nám do jedné turistky,” prohodil Sníek stručně a čekal taky stručnou odpověď.

Mikolá?” opakoval hlas v telefonu, který najednou kapitánovi zazněl nezvykle váně. Jak jsi k němu, prosím tě, přiel?”

Jak? Normálně … U dva dny se mi tu motá pod nohama. Zamiloval se do jednoho děvčete ze skupiny a protoe to děvče bylo svědkem, respektive tvrdí, e bylo svědkem důleitého rozhovoru, chtěl bych vědět, co je zač ten inenýr.”

A kdo ti řekl, e je tu Mikolá přes Polytechnu?” vypálil na kapitána Jelínek.

Ta Houdková … ta cos ní chodí. Nejspí to ví od něj, ne?” odsekl Sníek.

Pan inenýr Mikolá je toti emigrant, jestli to neví.”

Kapitán Sníek zalapal po dechu:

Coe? Co to říká?”

Utekl v jednasedmdesátém. Při nějakém zájezdu do Jugoslávie se dostal přes Itálii do západního Německa. ivil se velijak, bral práci kde se dalo. Nakonec se nechal najmout jako údrbář pro automatickou telefonní ústřednu, kterou tady namontoval Siemens před třemi lety. Protoe místní technici se v těchhle věcech zatím moc nevyznají, musel Siemens dodat i provozního technika. To ví, specialistům ze západního Německa se sem moc nechce a tak se tu objevil Mikolá. Naim se vyhýbá, kde můe. Jenom v létě se občas nastěhuje na Tipazu a zkouí těstí u naich turistů … vlastně turistek.” Hlas ve sluchátku zmlkl a kapitán si dopsal poslední větu poznámek. Pak se zadíval na papír. Zpráva jej okovala. Inenýr Mikolá se vydává za technika Polytechny. Kdo le, ten taky krade …

Má na něj podezření?” ozval se hlas ve sluchátku a byl jetě vánějí.

103

Představ si, e zatím vůbec ne. V den vrady, tedy ten večer, co se to stalo, měl mít rande s Houdkovou. Ale na ústředně dolo k porue, take ho odvolali od slečny u pozdě odpoledne a podle směny na ústředně tam zůstal a do rána. Ten je z toho venku. Mě jen napadlo, jestli se nedal dohromady s Houdkovou … Posly, můe mi poslat do Prahy telex?” Proč?” Byl bych rád, kdyby se mu podívali na trestní rejstřík.”

Mám sice padla, ale co by člověk neudělal pro kamaráda z vojny. Ví, ty chlape, e se mi konečně podařilo napustit plnou vanu vody, a e jsem se těil, jak se vykoupu?”

Co to sem plete … vodu?” Jo, tady to není jako v Praze. Tady je v létě nedostatek vody.

Malý tlak v potrubí, take lidé, kteří bydlí ve vyích patrech, se kolikrát nemohou ani napít, nato vykoupat. A já měl zrovna to těstí, e mi natekla plná vana!” hlas v telefonu zanaříkal.

Tak mi to promiň, vykoupe se jindy.”

Omyl, vykoupu se dneska. Polu ti ten telex, nebo jetě lépe, spojím ses tím tvým nadporučíkem, a a mi řekne zpátky, na co přili, pokud ovem něco najdou, tak se za tebou vypravím. Co ty na to?

To je konečně nápad. Rád tě uvidím. A pospě si!”

****

Kapitán Sníek se cítil spokojen. Ve dvou se to přece jenom lépe táhne. Poloil sluchátko na vidlici a odolal pokuení dát si třetí pivo. Vyuil chvíle klidu, vzal ze stolu desky a začal se vemi písemnostmi probírat znovu od začátku.

Zápis prvních výslechů komisaře Sidiho, fotografie, nepříli zdařilé snímky místa činu, zpráva ústředního patologa. Kapitán se zarazil a vrátil se jetě jednou zpátky k fotografiím.

Vybral mezi nimi celkový pohled na pokoj, ve kterém jetě leel Ivo Rytíř a pečlivě si záběr prohlédl. Znovu prolistoval vechny snímky a nakonec se jetě jednou vrátil k celkovému pohledu. Byl to snímek sice nejhorí, slabě zaostřený, ale kapitánovi neulo, e se poněkud lií od ostatních záběrů i od toho, co viděl sám, kdy byl naposledy v pokoji číslo 176.

Hmátl do obálky s klíčem od Rytířova pokoje a na komisařův stůl poloil kartičku se vzkazem: Jsem na místě činu.

Bylo u dost pozdě odpoledne, ale slunce nepřestávalo pálit. Kapitán se plouil nádvořím mezi hotelovými budovami, kde v tuto hodinu nebylo iváčka.

Kdo měl nohy, odeel na plá. Kapitán vstoupil do haly hotelu Rezidence a ze zvyku mrkl do recepce. Byla prázdná jako obvykle.

Napadlo ho, e by tady mohli klidně udělat samoobsluhu, přinejmením pro drobné hotelové zlodějíčky.

104

Vstoupil do prvního patra, vyhledal správné dveře a odemkl. Bez váhání proel předsíňkou a zastavil se na prahu pokoje. Asi v místech, kde nejspí stál policejní fotograf, kdy dělal první, celkový snímek místa činu.

Kapitán Sníek si zdvihl fotografii, kterou si přinesl s sebou, před oči, chvíli se na ni díval a chvíli pozoroval pokoj. Pak el rovnou k nočnímu stolku, na kterém leely brýle proti slunci a vzal je do ruky. Ano, brýle … tmavé brýle, to byla ta utkvělá mylenka, která se za celou dobu ne a ne zformulovat. To byl ten pocit, e něco ví, e by měl něco prozkoumat, e něco n e l a d í … Hloupé, frajerské brýle.

Dokud leely na nočním stolku, bylo vechno v pořádku. Co u můe být nenápadnějího ne brýle proti slunci v turistickém hotelovém komplexu v Severní Africe. Na břehu moře.

V létě. Kadý má brýle proti sluníčku…a proto tmavé brýle na nočním stolku jsou v pořádku.

Jene na fotografii, na prvním záběru, který udělal policejní fotograf hned ode dveří, ty brýle leí u stolku na koberci, jakoby odněkud spadly, jako by je někdo upustil. Ale pak přiel zřejmě nějaký pečlivý policista, a aby na brýle někdo náhodou omylem nelápl a nezničil je, zdvihl je a pečlivě poloil na noční stolek. A tim poničil místo činu. Nebo na ostatních fotografiích u jsou brýle uloeny na stolku …

A kapitán si uvědomil, co se tím stalo. Brýle na nočním stolku u tak nezajímají, a těko by asi vzbudily jeho zájem. Brýle na podlaze, to je jiná. Přesto ke stolku přistoupil pomalu, téměř váhavě a opatrně vzal brýle do kapesníku.

Byly to běné brýle proti slunci. S dvěma tenkými kovovými obroučkami a tenkými noičkami. Reflexní sklo, velice módní tvar, velice pečlivě vyčitěné. koda, pomyslel si kapitán, jene málokdo bere brýle do ruky tak, aby na sklech obtiskl prsty obou rukou.

Takovéhle brýle se berou opatrně, za obroučky. A tam se rozhodně ádné otisky prstů sejmout nedají.

A je to koda, uvaoval kapitán, koda. Protoe tyhle brýle rozhodně nemohou patřit Rytířovi. Načpak by mu asi byly? Bez dioptrických skel neviděl ani na krok. Na tom se shodují vichni účastníci zájezdu. Nikdo ho nikdy neviděl bez b r ý l í … dokonce se chodil i koupat s brýlemi. Take tyhle obyčejné brýle nejsou jeho. Pak tu ovem chybí jeho dioptrické brýle s kouřovými skly. Takový plejboj jako byl Rytíř, pomyslel si Sníek, musel mít určitě dioptrické brýle s tmavými skly. Lidé s choulostivějím zrakem se bez nich na plái v prudkém slunci neobejdou.

105

A takové brýle tu chybí.

Kapitán si vzpomněl, e při prohlídce Rytířových osobních věcí jedny obyčejné brýle, čiré, se skly tlustými jak dno lahve od sodovky, viděl.

To znamená, uvaoval, e tyhle tmavé brýle jsou pachatelovy. Nejspí mu během činu upadly. Hleděl, aby co nejdříve zmizel a na brýle zapomněl.

Zamyleně si prohlíel tu jedinou stopu, kterou mu zřejmě vrah zanechal a přemýlel, jestli z ní dokáe něco vytěit. Prohlíel brýle pečlivě. Vypadaly skoro nové, přestoe u hojně pouívané. Sedélko bylo mírně otřené a panty noiček nepatrně zkorodovány. Není divu, pomyslel si kapitán, v tomhle podnebí.

Na jedné z noiček spatřil nápis, vyraený drobounkými písmenky: Made in France. Vida, dokonce francouzské …

Je to stopa, pomyslel si kapitán, jen koda, e je němá, skoupá na slovo. Zabalil brýle do kapesníku, rozhlédl se po pokoji, proel předsíňkou a zamkl za sebou. V ruce nesl opatrně svou kořist. Rozhodl se, e ji přece jenom jetě předá technikům do laboratoře k zevrubné prohlídce.

****

V kanceláři zastihl kapitán komisaře Sidiho. Seděl nad kávou a prohlíel se zájmem francouzskou verzi El Moudjahidu, předního alírského deníku.

Monsieur le commissaire, jak to vypadá s včerejím programem těch dvou? zeptal se kapitán s nadějí v hlase.

Vechno v pořádku, pane kolego,” zazubil se komisař. Inenýr Mikolá byl v práci. Měli zase nějakou poruchu, tak se v tom rýpal a do rána. Slečna Houdková hrála spolu s vaimi turisty kanastu. A do půlnoci, a pak la spát. Ráno vstávala ve čtvrt na osm, snídala s ostatními. Dosvědčuje jí to její spolubydlící.”

Kapitán netrpělivě mávl rukou a zadíval se nepřítomně do prázdna. Houdková,” zamumlal pro sebe, a před jeho vnitřním zrakem se odvíjel rychlý sled momentů, ve kterých měl během těch posledních dvou dní co činit s účastníky zájezdu: D i v í n o v á … sedí s kapitánem na terase a prstem si posouvá brýle na nose, elegantní obrovské okuláry. Krampolík sedí proti kapitánovi a v nemotorných prstech točí poněkud nemoderními okuláry proti slunci, Motejl s Motejlovou před televizorem, tmavé brýle pro vechny případy zastrčené v kapsičce sportovní koile.

106

Domovský s Schenkovou na terase pod slunečníkem, párek nepříjemných brouků, kterému nebylo vidět do očí, Dáa Zíbrtová s poněkud výstředními brýlemi proti slunci s perletí vykládanými obroučkami, elegantně zavěenými na tenkém stříbrném řetízku, Max Zíbrt v tmavých brýlích s kostěnými obroučkami, inenýr Mikolá s frajerskými brýlemi na nose, veel s nimi včera do kavárny a okázale si je sundal a čistil cípem k o  i l e … vichni, jeden jako druhý, vichni pouívají brýle proti slunci, jen Marcela Houdková nikoliv. A co v době před vradou Ivo Rytíře? Nosila brýle proti slunci? To je třeba zjistit.

Sníek se otočil ke komisaři Sidimu: Take inenýr Mikolá má opět perfektní alibi, zatímco Houdková jenom do půlnoci. V recepci hotelu nejspí nikdo nebyl, jako vdycky, take mohla snadno vyjít, řekněme ve dvě, ve tři ráno, dojít pro auto, naaranovat dopravní nehodu a zase se pohodlné vrátit do hotelu … Je to s m ů l a … budeme se muset zeptat její spolubydlící, jaký měla na dneek spánek. Třeba si pamatuje, e se byla slečna Houdková projít.”

Komisař se zdrel komentáře. V kanceláři se rozhostilo ticho, jen u stropu bzučela air condition. Pak klaply dveře a v nich se objevil Haim. Tvářil se spokojeně.

Tak nám to laboratoř potvrdila. Skutečně na tom místě byla schovaná Lippiho fiatka. Tam, kde to auto stálo, je malá mýtinka, pramení tam potůček a pod tou smokvoní byla dost vlhká půda, take se tam zachoval otisk levé přední pneumatiky,” vykládal nadeně Haim a vůbec si neviml, e kapitán nápadně zpozorněl.

Poslyte,” skočil mladému asistentovi najednou do řeči. Jak to tam vlastně vypadá? To auto nestálo někde při silnici? Nebo na nějaké cestě?”

Kapitán nebyl schopen tak rychle zformulovat přesnou otázku. Dolo mu, e v tomhle kraji nejspí nepramení potůček na kadém kroku. Na to je země kolem dokola vyprahlá.

Kdepak u silnice,” opáčil udiveně Haim. Vdy jsem řikal, e ho nael pasák ovcí. Ti při silnici nepasou, tam je to moc strmé a samý kaktus a křoví. Ovce se pasou z té druhé strany Chenoui, je to na druhou stranu od moře a mnohem mírnějí stoupání. Ten, kdo tam auto zavezl,” pokračoval Haim, si to místo vybral schválně … přece nechtěl, aby ho někdo uviděl.”

Dobrá, ale jak se tam dostal?” zeptal se kapitán.

Kdy jedete do Cherchelu druhou stranou, vnitrozemím, ne podle moře, tak stačí odbočit ze silnice a polní cesta vás zavede rovnou a k tomu místu.

107

Taky můete zajet i vý, to záleí na tom, jak si kdo chce ničit auto a kolik má odvahy.

Tamtudy jezdí lovci na divočáky …  informoval Haim kapitána Sníka s vánou tváří.

To je sice hezké, e je to stezka lovců, ale kdo z výpravy naich turistů mohl vědět, e něco takového tady existuje?” zarazil se kapitán, protoe tohle u na něj bylo trochu moc.

,,Vichni, uklíbl se Haim, který ve své horlivosti, jak se kapitánovi zdálo, přímo triumfoval.

,,Taky mě to napadlo … A tak jsem se el zeptat slečny Divínové. Ta to ví dobře. U minulý týden jeli vichni vai turisté autokarem na výlet do Cherchelu. Je tam taky muzeum. A jedna cesta se jede podle moře a zpáteční zadem, kolem Chenui. Průvodce Altouru jim o té stezce v y p r á v ě l … zeptejte se Klíra, ten to prý tlumočil. Take to věděli vichni,” řekl Haim a spokojeně si zapálil cigaretu.

Take dalí záhada objasněna,” uzavřel Sidi a zapálil si také.

,,Jene to hlavní stále zůstává, řekl znepokojeně kapitán. ,,Proč jim to vůbec ten průvodce říkal? Copak je to nějaká pamětihodnost?”

Sidi s Haimem se po sobě podívali a pokrčili rameny.

Nechcete si dát kávu? Třeba přijdete na jiné mylenky,” nadhodil komisař.

Ano, to by chtělo kávu, pomyslel si kapitán a přikývl na souhlas. Proto se mu vdycky tak dobře spolupracovalo s Rybářem. Kdy byli v koncích a nevěděli jak dál, nikdy dlouho nevěeli hlavu. Utrousili vtip, zabrousili v řeči na běné věci, na rodinu, na d ě t i … prostě navodili si atmosféru, ve které se oběma hned lépe dýchalo. A v takové pohodě se přece jen spí podařilo na nějaké nové východisko přijít.

Jene kapitán tady teď Rybáře neměl, a tak se musel spolehnout sám na sebe. Vypil mlčky kávu, a pak svým alírským kolegům oznámil, e se musí na chvíli projít.

****

Venku se mírně ochladilo a nádvoří mezi hotely se zaplnilo hloučky turistů několika evropských národností. Bylo před večeří, doba vhodná na procházky a společenskou konverzaci, které se přes den na plái v úmorném horku příli nedařilo. Kapitán pozoroval ruch na promenádě a snail se aspoň na chvíli přijít na jiné mylenky. Kdy u se mu to díky odváným výstřihům na společenských toaletách mladých en, případně dlouhým tíhlým nohám vězícím v krátkých kalhotech zase jiných dívek,

108

počínalo dařit, spatřil kulatou hlavu, která unáena klátivým trupem se k němu blíila s jistou radostí v očích, skrytých za tlustými brýlemi.

Vaek Jelínek! Konečně rozptýlení, přátelské slovo, pocit s o u d r  n o s t i … nebude sám.

Tak vítej na Mataresu! potřásl si s Jelínkem pravicí a pokusil se srovnat krok s jeho dlouhýma nohama. ,,Tos sebou musel pořádně hodit, co?”

,,To ví, e jsem čas zbytečně nemámil zaklebil se Jelínek a zamával Sníkovi před obličejem bílou kartičkou.

Má odpověď na ten telex?”

Mám. A musím ti říct, e ten vá major Zelenka je metr?”

To mi ani připomínat nemusí,” pousmál se Sníek.

Mluvil jsem přímo s ním,” vysvětloval Jelínek. Telex by byl na dlouhé lokte a ty, myslím, dost spěchá, ne?”

Kapitán pokrčil rameny.

Take jsem tvému éfovi řekl co a jak. Začal kolotoč a zanedlouho z toho kolotoče vypadlo tohle!” Jelínek podal kapitánovi bílou kartičku.

Sníek si papír pečlivě přečetl, pak povzdechl a proel text zprávy jetě jednou.

Tak vida, pan inenýr Mikolá u jednou trestán byl. Dokonce za kráde staroitností.

Pardon, za spoluúčast při krádei staroitností na státním zámku vihov. Bylo z toho podmínečné odsouzení s odkladem na tři roky. A sotva se stačil s třemi roky vypořádat, podařilo se mu emigrovat. Nejspí věděl, e by to bylo přítě horí.” Take tě to ani moc nepotěilo … Já myslel, kdy je to recidiva, e vám to usnadňuje práci, ne?”

Má sice pravdu, jene on má a l i b i … na ten večer, kdy byla spáchána vrada a na včerejek taky. Pracoval.”

A jak to vypadá jinak?” zeptal se Jelínek, který touil kamarádovi pomoci.

Kapitán mu stručně vysvětlit dosavadní situaci. Nakonec si nechal svůj objev brýlí. Chtěl si ověřit správnost své domněnky.

Ano, má pravdu. Já mám taky jedny brýle tmavé a dvoje normální. Ale pochopitelně vechny dioptrické. Poslouchej, a jak ty brýle vypadají, mohl bych je vidět? Říká, e je tam vyraeno Made in France, ne?”

Vidět je můe, máme je v kanceláři. Pojď,” vybídl ho kapitán.

V kanceláři bylo prázdno. Na stole leel vzkaz od komisaře Sidiho: Večeříme ve snacku.

109

Kapitánovi se sevřel hlady aludek. Oběma alírským kolegům v té chvíli záviděl.

Tak se podívej,” vytáhl ze zásuvky obálku, v ní leely brýle proti slunci.

Jelínek brýle opatrně vzal, aby se nedotkl skla pomalu si je prohlíel ze vech stran.

Hm … váně, je tady vyraeno Made in F r a n c e … “

Právě, kdyby to byly brýle nae, tak mám aspoň nějakou naději. Nebo, kdyby to byly brýle vyrobené tady v Alíru, tak se věc taky mění. Ale francouzské brýle … ty můe koupit tady, zrovna tak jako u nás. A navíc, tenhle typ můe nosit jak enská, tak chlap,” bručel kapitán, ale zdálo se, e ho Jelínek vůbec neposlouchá. Velice pečlivě si prohlíel brýle, přistrčil si je ke světlu, pokyvoval hlavou a nakonec je odloil na desku stolu.

Něco mě napadlo. Za chvíli jsem zpátky,” řekl a zmizel.

Kapitán zavrtěl hlavou. Přemýlel, co na těch brýlích Jelínek objevil, e se tak nahonem zvedl a zmizel. Ale dlouho čekat nemusel. Otevřely se dveře a v nich stál udýchaný přítel.

Kdes byl, prosím tě?

Na parkoviti, ve svém autě. Podívej, přinesl jsem ti tohle.” Poloil vedle brýlí, které patřily patrně vrahovi, jiné, navlas stejné.

Kapitán se díval nechápavě.

Pozor! Teď přijde malé vysvětlení. Tyhle druhé brýle patří mé eně, koupila si je tady, v Alíru, vloni. Vimni si, e jsou přiblině stejně opotřebovány. A oboje, abys věděl, jsou vyrobeny v Alírsku. Proto je moje manelka ani zatím neznámý vrah nemohli koupit nikde jinde ne tady. Počkej, nepřeruuj mě, to je tak. Spousta zdejích lidí si myslí, e zboí dovezené z Evropy, a pochopitelně hlavně z Francie, je lepí ne jejich vlastní výrobek. Dřív se toti vechno spotřební a zejména módní zboí dováelo z Francie. Teprve v poslední době se začíná rozbíhat vlastní výroba tohoto tovaru. Jene stará navyklá představa je v lidech stále dosud zakořeněná. Věří, e voňavka made in France je lepí ne zdejí, zubní pasta účinnějí ne zdejí, svetr upletený ve Francii je modernějí ne zdejí, brýle proti s l u n c i … a tak dál, rozumí?

A protoe místní výrobci by těko konkurovali, tak se brání. Pochopitelně nekalým způsobem, ale nadmíru účinným. Vechno, co se vyrobí v soukromých továrničkách, dílnách, u drobných výrobců, to vechno nese visačku či nápis Made in France. Take . . J e l í n e k nedomluvil.

110

Kapitán bez dlouhého přemýlení shrábl brýle, které nael na místě činu, zabalil je znovu do kapesníku a poplácal přítele po zádech.

Take p o j ď … Tím je myslím leccos jasnějí. Zastavíme se pro komisaře i Haima ve snacku a půjdeme se znovu a důkladně podívat na dvoje alibi. Tentokrát hodně zblízka.”

Kapitán zamkl kancelář a vyli s Jelínkem ven, dolů do přízemí, kde byl snack bar.

S komisařem a s Haimem se Sníek dohodl velmi rychle.

Komisař vytáhl klíče od sluební pětsetčtyřky a za malou chvíli seděli vichni i s Jelínkem v autě.

****

Cestou k Dely Ibrahimu vysvětlil kapitán oběma alírským kolegům, co mu napověděly brýle proti slunci. Komisař rozváně pokyvoval hlavou a kapitán měl dojem, e se dost mrzí na toho opatrného policistu, který brýle zvedl ze země, a e se také mrzí sám na sebe, e tak důleitou stopu přehlédl.

Za necelou půlhodinu spěné jízdy byli na místě. Automatická telefonní ústředna na předměstí Alíru byla umístěná v elegantně řeené moderní budově.

Vstupní dveře byly zamčené. Po několika minutách se komisař dozvonil na slubu. Vykázal se svým sluebním průkazem a čtveřice muů vstoupila dovnitř. Mladík z noční směny je zavedl do dispečerské místnosti, která byla příjemně klimatizovaná, vybavená moderní měřící technikou. Od dispečerského stolu vyel komisaři vstříc vedoucí směny. Byl to starí snědý mu s hustými černými, mírně u proedlými kučeravými vlasy.

Chvíli mluvil s komisařem arabsky a potom, patrně na komisařovu ádost, přeli oba k francouztině, aby se do výslechu mohl zapojit i kapitán Sníek.

Vaek Jelínek se zatím s porozuměním, které můe mít jen spojař oddaný své věci tělem i duí, rozhlíel po moderním technickém zařízení a uznale pokyvoval hlavou.

Pane Djonati, měl někdo z vás slubu minulou sobotu v noci? začal komisař s výslechem.

Ano, byla to nae s m ě n a … U jsem to tady vaemu asistentovi říkal,” řekl mu dotčeně a ukázal na Haima.

To vím. Taky jste mu říkal, e tu byl inenýr Mikolá a opravoval jednu z pokozených sekcí. Je to tak? Ano, přitakal mu váné.

Vy jste byl u toho, kdy Mikolá tu sekci opravoval?”

113

 N e … On má přece vlastní laboratoř. Támhleta místnost vzadu … tam on pracoval a větinou se tam zdroval. Má tam měřící přístroje a tak ..

A vy tvrdíte, e tu byl celou noc, ano?

Jistě . . ř e k l mu přesvědčivě.

Viděl jste ho v noci vůbec?” zeptal se kapitán Sníek.

Mu se zamyslel, podrbal se na bradě a pak váhavě řekl: Vlastně ani nevím … vím jen, e tu byl. Přiel asi tak v sedm večer, moná dřív… vytáhl si vadnou sekci z panelu a vzal si ji k sobě do laboratoře. My jsme k němu do laboratoře chodit nesměli, to on si nepřál..

Kapitán se zakabonil.

Jak dlouho obvykle taková p o r u c h a … vlastně oprava trvá?” zeptal se mue a pokývl Jelínkovi, aby dával pozor.

Větinou celou n o c … “

To je v pracovní náplni inenýra Mikoláe opravovat vadné zařízení v noci?”

Ne, tone, ale je to tak pohodlnějí…V noci není tak velký provoz. Inenýr Mikolá za to měl placené přesčasy, take … 

 H m . . z a b r u č e l nespokojené kapitán. Máte klíč od laboratoře inenýra Mikoláe?”

Ne, pane … Toti, jeden tu je …  řekl neochotně vedoucí noční směny. Bylo vidět, e se mu nechce s klíčem na světlo. Ale je pod pečetí, to jsou vechny rezervní klíče. O jejich vydání musím ádat ředitele ústředny … 

Myslím, e to tentokrát nebude nutné,” řekl Sníek. Pevně a výmluvně se podíval na komisaře Sidiho.

Přineste ten klíč, beru zato plnou zodpovědnost,” přikázal komisař Sidi.

Mu posluně odeel a kapitán se obrátil na Jelínka: Co si o tom myslí, Vaku?”

Inu … e se tu pan inenýr zavedl po svém. Nikdo mu nesměl koukat na prsty, obsluhu si drel pěkně od těla, přesčasy zřejmě dělal kvůli penězům, a e by se taková releová sekce musela spravovat celou noc, to se mi nechce líbit.”

Taky mám dojem, e to nějak nehraje. e by ho za celou noc nikdo n e v i d ě l … 

zapochyboval kapitán.

Mu zatím přinesl klíč a podal jej komisaři: Voila, monsieur!”

Tak jdeme,” vyzval komisař kapitána Sníka i Jelínka.

Odemkl dveře laboratoře. Nevelká místnost byla vybavena pracovním stolem, na kterém bylo rozloeno několik měřících přístrojů, nářadí, trafopájka. V rohu stála skříň, vedle ní křeslo a pod oknem byla dokonce pohovka.

114

Vida, pomyslel si kapitán Sníek, dobře se tady pan inenýr zařídil. Najednou si ty přesčasy uměl docela ivě představit.

Co ty na to? obrátil se na Jelínka.

Myslí, e bych si mohl něco vyzkouet?” zeptal se Jelínek se ibalským mrknutím.

Co má na mysli?” Uvidí. Tak můu?” Dobře, ale dělej, spěcháme … 

Máte tu nějakou sekci,” obrátil se Jelínek na vedoucího noční směny, takovou sekci, která by měla poruchu? Takovou nějakou podobnou poruchu jako jste měli minulou sobotu?”

Mu se na okamik zamyslel, pak váně přikývl. Ano, pětka stojí . .

Mohl byste ji sem přinést?” poádal ho Jelínek.

Mu se tázavě a nesouhlasně podíval na komisaře Sidiho, ten chviličku zaváhal a nakonec přikývl.

Za minutu byl vedoucí směny zpátky. Nesl v obou rukou nevelký panel, asi tak sto krát sedmdesát centimetrů a postavil ho před Jelínka. Ten si chvíli panel prohlíel ze vech stran a pak jej připojil na měřící lity. Zapnul zdroj a věnoval pozornost čelní desce, kde se rozsvítila signalizační árovička, oznamující poruchu.

Pak Jelínek probíhal očima řady relátek, tu a tam se dotkl desky titěných spojů a dotlačil ji do kontaktního pole. Nakonec dolo i na měřící přístroje. Kriminalisté přihlíeli jeho počínání se vzrůstající nedůvěrou.

Ale Jelínek pracoval docela nevzrueně, jako kdyby se dobře bavil a vůbec si jich nevímal.

Něco si pro sebe bručel a tu a tam vytáhl relátko, nastříkal na jeho patici kontaktní spray a zase relé vrátil na původní místo. Po chvíli se mu rozzářila tvář. Vytáhl jedno z relátek a ukázal je vedoucímu směny. Máte nějaké náhradní?” zeptal se ho. Mu přikývl a odeel.

Nael jsi závadu?” zeptal se Sníek se zájmem.

Myslím, e ano, to relé lepilo, ví. Kontakty zůstaly v i s e t … Taková obyčejná závada. Jestli tohle spravoval celou noc, tak si myslím, e si tady Mikolá dělal ze vech blázny.”

Taky mám ten dojem,” přitakal Sníek.

Vedoucí směny přinesl nové relátko a Jelínek ho zasunul na místo. Červená signalizační árovička na kontrolní desce pohasla. Jelínek ukázal rukou na sekci a řekl vedoucímu směny: Můete ji dát na místo, je opravená.”

115

Tak to bychom měli,” řekl kapitán Sníek komisaři. Teď jde o to, zjistit, zda se odtud mohl nepozorovaně vytratit a zase se sem ráno vrátit.”

Kriminalisté se vrátili do dispečerské místnosti.

Kolik je vás vlastně ve směně?” zeptal se komisař mládence, který jim přiel otevřít.

Dva, prosím … Pan Djonati a já.”

Vy sám jste také Mikoláe neviděl vyjít z laboratoře?” zeptal se kapitán.

Ne …  mladík poněkud zaváhal. Víte, já měl slubu na sále, odtamtud není na dveře do laboratoře v i d ě t . . A co na tom sále vlastně děláte?”

Větinou nic, četl jsem s i … Tam dává obsluha jenom pozor, aby vechny sekce, které jsou zapojené, pracovaly. Kdy dojde k porue, přepneme na rezervní sekci a napíeme to do sluebního deníku … “

Hm … Viděl jste se vůbec s Mikoláem tu sobotu večer?” ptal se dál kapitán.

Ano, hned kdy p ř i  e l … ” Vy jste mu otevíral?”

Ne, prosím, inenýr Mikolá má vlastní klíč.”

Aha, to je ovem jiná. To znamená, e mohl odejít a přijít, kdy ho napadlo,” poznamenal kapitán.

Poslyte … ” začal najednou přátelským a vemlouvavým hlasem, kdy jste tu celou noc, nechce se vám někdy spát?”

To se nesmí, pane . . v y h r k l poplaené mládenec.

Já vím, já se jen tak ptám.

Nezdřímnete si někdy? Jen tak čistě mezi námi dvěma … “

Mladík mlčel, očividně se mu do hovoru na toto téma nechtělo, ale kapitán byl neúprosný.

Vy jste mladý, vy to vydríte pohodlné, to vám rád věřím … Ale co pan Djonati, toho to myslím občas přemůe, ne? dokonce mám takový dojem, e kdy jsme dnes přili, tak spal taky, e?”

Mládenec se oil a ohlédl se za sebe. Bylo vidět, e by kriminalistům rád pomohl, ale do alování se mu nechtělo.

Tak ven s tím,” udeřil na něj komisař Sidi. Zabralo to.

Ano, někdy si zdřímne … Ale jen na chvíli,” snail se to provinění mladík nějak zmírnit.

Dobře, tak vám děkujeme, můete jít,” uzavřel komisař a obrátil se na kapitána Sníka.

Tak co si o tom myslíte?”

Nejspí toté, co vy. Teoreticky i prakticky měl monost sekci opravit a zmizet odtud. Věděl nejspí, e obsluha občas, ne-li větinou, s p í …

116

Jak vidíte, moc práce tu nemají, snadno je to ke spánku ukolébá. Pochopitelně e si Mikolá

dával pozor, aby ho nikdo neviděl odcházet, protoe by přiel o peníze za přesčasy a tahle opatrnost se mu v sobotu náramně hodila. Opatřila mu toti alibi na dobu vrady. A včera to udělal nejspí podobně … 

Komisař souhlasně pokývl hlavou. Pak se kriminalisté rozloučili s oběma mui z noční směny a znovu nasedli do auta.

Cestou zpátky na Tipazu se otočil kapitán Sníek k Jelínkovi a zkoumavě si ho chviličku prohlíel.

Copak, Karle, něco se ti nelíbí?”

Ne, ale překvapils mě, Jelene. Vdycky jsem věděl, e jsi perfektní spojař, ale e bys dokázal opravovat i moderní sloité mainy, to jsem n e t u  i l … 

Jelínek se krátce zasmál: No tys tomu dal. Sloité mainy… Vdy to bylo obyčejné relátko. A pak, nesmí nás podceňovat, i my jdeme s dobou. Člověk si dneska musí osvojit moderní techniku, jinak by za chvíli začal zaostávat.”

Má pravdu…Ale stejně ti musím poděkovat, moc jsi nám pomohl.”

****

Vrátili se dost pozdě. Ale Sníek byl spokojen. Pevné, na pohled pevné alibi se jim podařilo v podstatě anulovat. Zastavili se nejprve v Tipaze a prolezli od sklepa a na půdu jednu mení, chátrající vilku. Kdy nepochodili, podrobili zevrubné prohlídce luté, poněkud ojeté auto.

éf recepce jenom kroutil hlavou, kdy zavíral hotelový sejf. Něco podobného dosud neviděl.

Dobrá práce,” pochválil akci tří kriminalistů Jelínek. To by chtělo skleničku.”

Proč ne,” souhlasil Sníek. Stejně ti ji dluím. Zaslouí si ji. Pojďme tady vedle k baru, abychom viděli na terasu,” vybídl vechny kapitán.

Komisař Sidi s Haimem si objednali pernod, kapitán s Jelínkem skotskou.

Přiukli si, ale kapitán nespoutěl oči z lidí na terase.

Kolem muů u barového pultu prola dívka v bílých atech s modrou kytkou na spodním okraji sukně. Kapitán se obrátil a zavolal na ni: Slečno Houdková, prosím vás, na okamik..

Dívka se otočila a kapitán Sníek se překvapen díval do nechápavého obličeje Jitky Divínové.

117

Chtěla se otočit a uraeně odejít, ale to u ji kapitán drel za ruku.

Poslyte, vy jste měla tyhle aty na sobě ten večer, co zabili Rytíře?”

Chviličku to trvalo ne se dívka vzpamatovala, a pak řekla: Ano a co má být?”

Nic,” odtuil chmurně kapitán. Snad jen to, e byste mi mohla prozradit, kde jste je koupila.”

No dovolte! To je snad moje věc! Ale kdy vás to zajímá, tak jsem je sehnala v Pragomódě.”

A támhle,” kapitán ukázal na terasu ke skupině lidí, která hrála u stolku karty. Támhle ty aty, to jsou asi také z Pragomódy, viďte … ” Divínová překvapeně zírala tam, kam mířil kapitánův prst a uviděla světlovlasou postavu v navlas stejných atech.

Soudruhu kapitáne, za to já přece nemůu, e si někdo koupil v Pragomódě stejný model.

Kvůli tomu přece ty aty nezahodím!”

To máte pravdu, u vás beztak přily dost draho, co?” uklíbl se kapitán a obrátil se k Sidimu.

Tak komisaři,” řekl a postavil na pult prázdnou sklenku, myslím, e bychom se do toho mohli pustit, co vy na to?”

Komisař, který si teď dobře uvědomoval, e případ je vlastně uzavřen, nijak nespěchal.

Okázale dopil svůj pernod, přihladil si klopy lehkého plátěného saka a pokývl na Haima.

Daccord, allons-y ..

Půjde s námi?” obrátil se jetě kapitán Sníek na Jelínka.

To ví, e bych rád. Smím?”

 J i s t ě …  řekl kapitán a v duchu si pomyslel, e snad komisař Sidi nebude nic namítat.

Člověku se nestane kadý den, aby byl při tom, kdy se zatýká vrah. I kdy, abych pravdu řekl, nic veselého na tom nevidím.”

Tak v tomhle s tebou plně souhlasím,” zabručel kapitán a následoval komisaře Sidiho k hlavním dveřím vedoucím na terasu.

Haim se mezitím od jejich nepočetné skupinky nehlučně odpoutal a vydal se k druhým dveřím, které vedly z terasy ven. Kapitán Sníek si toho poviml a v duchu přitakal Haimově obezřetnosti.

Vaek Jelínek, který se a dosud drel při kapitánově pravici, se na terase o několik kroků opozdil, nejspí se nechtěl tlačit moc do popředí. Ani kapitán nechvátal, aby byl u skupinky první. Konec konců, hlavní slovo teď patřilo bezesporu komisaři Sidimu, který se důstojně blíil ke skupince turistů, kteří hráli u jednoho z krajních stolků kanastu.

118

Kapitán Sníek jediným pohledem zaregistroval u stolku nerozlučnou manelskou dvojici Zíbrtových, Krampolíka, paní Motejlovou, Marcelu Houdkovou a inenýra Mikoláe. Partii přihlíel Jakub Klír, Motejl a několik dalích turistů, které větinou kapitán také vyslýchal, ale kteří buď nebyli tak častými hosty na večerních diskotékách, nebo nepodléhali tak lehce večernímu kouzlu starověkých rozvalin anebo docela prostě trávili větinu času ve společnosti nějaké spřízněné due, která jim mohla poskytnout dost pevné a obsáhlé alibi na ty dva večery, o které se kapitánovi předevím jednalo.

Kriminalisté se víceméně nepovimnuti přiblíili a ke stolku, u kterého se vedla zarputilá kanastová válka.

Tak a měla bych tady jednu parádní postupku srdcí, tady přiloíme list, tady t a k y …  zvonil nad stolem hlas Dái Zíbrtové.

No ne, ty se nějak r o z j í  d í  …  zlomyslně pronesl její manel a paní Zíbrtová vítězoslavně dodala: A tady si vytáhneme olíka a . . p o d í v a l a se po spoluhráčích a spatřila komisaře Sidiho a kapitána Sníka.

Á, to jsou k nám hosté …  patrně chtěla jetě něco dodat, ale pohled na úředně se tvářícího komisaře Sidiho ji zarazil.

Komisař se nadechl, pokývl společnosti hlavou na pozdrav a řekl: Mesdames et messieurs … Promiňte mi, e vás ruím ve vaí ulechtilé zábavě, ale je mou povinností zatknout vraha. Pane inenýre Mikolái, jménem zákona vás zatýkám pro důvodné podezření z úkladné vrady Ivo Rytíře.”

Z turistů kolem karetního stolku rozuměli komisaři pouze dva lidé, Mikolá a přihlíející Jakub Klír, ale pod dojmem, který komisařova slova vyvolala, pomalu a neochotně vstávali vichni. Na okamik vznikla poněkud nepřehledná situace, ve které dolo i Marcele Houdkové, co vlastně komisař řekl. Slabě vyjekla a vytřetěně se podívala na Mikoláe, který se pomalu zvedal od stolu, v obličeji pobledlý, prsty rukou křečovitě sevřeny kolem hrany stolku.

Marcela Houdková cosi zadrmolila a udělala krok vpřed, jakoby chtěla svého přítele nějak instinktivně bránit. V tom okamiku Ale Mikolá prudce trhl stolkem do strany a udělal proti komisaři Sidimu mohutný výpad celou vahou svého mladého těla.

Jeho skok byl tak prudký a nečekaný, e komisař ztratil rovnováhu a jako ok se zvrátil do náručí kapitána Sníka,

119

který bleskové spěchal zakročit. Oba mui na okamik zakolísali a to stačilo, aby se Mikolá

vymotal ze skupinky lidí a dřív ne mohl někdo zasáhnout, vyrazil na opačnou stranu terasy, kde byly dveře vedoucí k průchodu na hotelové parkovitě.

Skupina turistů, která se zatím vzpamatovala a bezmocně pohlíela ke dveřím, ve kterých zmizel Mikolá, spatřila najednou bílý stín, který se odlepil od veřejí, kmitl se vzduchem a mohutnou robinzonádou srazil prchajícího.

Na zemi se rozpoutal kratičký zápas. Vytáhlý mu v tričku a ortkách bojoval urputně s drobným, ale zato nesmírně mrtným a patrně také lépe vycvičeným Haimem.

Kapitán Sníek, jen zatím odsunul stranou otřeseného komisaře, si jetě v běhu stačil uvědomit, e Haim, který se po celou dobu vyetřování tvářil tak trochu jako kdy spí a trochu jako kdy své věci nerozumí, dokáe v pravý čas najít pravé místo, kam se postavit, a taky na tom místě udělat pořádný kus práce.

Kdy doběhl ke dveřím, měl Haim svého soupeře ji zpracovaného. Mikolá leel tváří k zemi s levačkou bezmocně zkroucenou za zády. Jeho pravá ruka marně hledala na zemi výstupek či nějaký předmět, jím by se jetě teď, v okamiku, kdy beznadějně svůj zápas prohrál, mohl bránit.

Kapitán ho za tu ruku vzal a pomohl Haimovi zadreného postavit na nohy. Zbytek obstaral komisař Sidi, který nasadil zadrenému ocelová pouta.

Haim se v rychlosti opráil a čtveřice, zpovzdálí následovaná Jelínkem a několika nejodvánějími turisty v čele s Dáou Zíbrtovou, se vydala ke kanceláři, která byla kriminalistům k dispozici.

Take to je konec, co? zamrkal Jelínek přátelsky na kapitána, kdy stoupali do prvního patra.

Ano, tím pokusem o útěk se vlastně ke vemu přiznal,” přikývl kapitán. Pak se na chviličku zastavil a řekl:

Poslouchej, Vaku, já si jetě potřebuji objasnit několik maličkostí, take se u komisaře nějakou chvilku zdrím, ale potom budu mít volno, co kdybychom zali na tu večeři, co jsi mi sliboval?”

Hotová věc. To se mi hodí. Kde na tebe mám počkat?”

Nejlépe dole v hale u baru, aspoň ti tam nebude dlouhá chvíle … Ale neboj se, zbytečně tě čekat nenechám. Pokusím se, abych sebou hodil.”

Platí.  Jelínek se chystal k odchodu. Vtom kapitána Sníka oslovila Dáa Zíbrtová, kráčející v čele skupinky turistů.

120

Soudruhu kapitáne, co se stalo? Můete nám to vysvětlit? Proč vlastně Rytíře zabil?

Kapitán se váně podíval po zvědavých tvářích lidí, kteří ho obklopili.

Nezlobte se, ale případ trestného činu vrady, spáchané na československém státním přísluníku Ivo Rytířovi se bude projednávat před soudem. Do té doby vám nemohu poskytnout ádné informace . . P a k se podíval po jejich zklamaných tvářích a dodal: Proč? Pro peníze!”

****

O hodinu později seděl kapitán Sníek s Václavem Jelínkem v útulné restauraci hotelu Simbád vTipaze nad velice pozdní, ale zato zaslouenou večeří. Venku za otevřeným oknem drnčely cikády a teplým vzduchem se k oběma muům ířila vůně kvetoucích pomerančovníků.

Kapitán cítil po celodenním závěrečném maratónu opravdu hlad a proto se nijak nebránil, kdy mu přítel Vaek navrhl ochutnat neky, salát z artičoků, krevety v těstíčku, gigot ďagneau, pommes parisiens a navrch jetě brochety. A samozřejmě jako desert mousse ďchocolade. Bylo toho vrchovatě, ale nakonec si ten výběr oba shodně pochvalovali.

Jen na začátku oba staří kamarádi z vojny poněkud zaváhali. To kdy astný hoteliér přispěchal a navrhl Sníkovi, zda by hostu z Československa mohl nabídnout vychlazené plzeňské. Kapitán Sníek zavětřil, ale Jelínek ho včas uklidnil: Uklidni se, s tím plzeňským je to stejné jako s těmi brýlemi proti sluníčku. Kadé třetí pivo na světě se honosí nápisem Pils a větinou se to ani nedá pít. A pak, kdy u jsi jednou tady, tak dej přednost místnímu červenému. Má jiskru a k naemu jídlu padne jako ulité.” Jelínek mrkl na kapitána zpoza tlustých brýlí a objednal dvě lahve výběrového Chateau Romaine.

Kapitán Sníek se hladově pustil do neků.

Poslouchej, tomuhle vy tady říkáte lahůdka?” zarazil se po chvíli.

Tak za prvé to pochoutka opravdu je a za druhé si myslím, e by člověk měl zkusit vechno, ne? Napoprvé to připadá moná trochu zvlátní, ale věř mi, e bys tomu brzy přiel na chu.”

Byla to pravda. Za chvíli se kapitán ponořil do tajů alírsko-francouzské kuchyně s odhodláním průzkumníka a nestačil chválit.

123

Oba přátelé si přiukli temně rudým vínem a teprve nad jehněčím se Jelínek opatrně zeptal kapitána.

Poslouchej, Karlíku, jak to vlastně s tou vradou bylo?

Sníek vzhlédl od talíře, pousmál se a řekl:

Větinu stejně zná a zbytek ti můu dopovědět. Podívej, větina zločinců je ve své logice poznamenána svým motivem. Lidé se dopoutějí trestných činů z nenávisti, z váně, z pomstychtivosti, ze árlivosti, ze ziskuchtivosti… Zkrátka vechno patné v člověku se v krajní situaci zrcadlí v motivech trestných činů.

V tomto případě lo o peníze. O to, mít se dobře na cizí účet. Nejdřív Rytíř. Původně nadaný kunsthistorik, větina lidí si ho váila, měl jméno, postavení, vedlo se mu dobře. Pak pomalu začal lenoit, pil, ztrácel svou vlastní tvář. Nikdy nevydrel u jedné eny a ádná dlouho nevydrela s ním. Neměl spolehlivé přátele ani pevné morální zásady. A tak kdy dostal nabídku od jednoho bohatého sběratele z Londýna, ukradl v galérii vzácné grafické listy a umínil si, e si na úkor nás vech zařídí spokojený a bezstarostný ivot na Západě.

Jene to bylo v době, kdy k němu vedení galérie začalo pociovat značnou, a upřímně řečeno oprávněnou nedůvěru a přestalo ho vysílat na cesty do zahraničí. A tak se vydal na dovolenou jako turista ,za hranice vedních dnů v domnění, e tak se mu podaří uniknout nejsnadněji…

Ví,” odbočil kapitán na chvíli od tématu. Pořád jetě se u nás najdou jedinci, kteří si zahraniční turistiku vykládají po svém.Kapitán se odmlčel a upil vína.

Dobře, tohle je mi jasné,” přikývl Jelínek a zalovil v náprsní kapsičce své sportovní koile pro zmuchlaný balíček Gauloisek. Ted mi hlavně vysvětli, jak se do tohohle případu zapletl Mikolá!”

Kapitán Sníek drel sklenku s vínem a po dlouhé, hrozitánsky dlouhé době zatouil zase si jednou zapálit. Odolal, a aby zaměstnal levačku, kdy u v pravé drel pohár, začal rytmicky a tichounce bubnovat prsty do desky stolu.

Vidí, to je druhý t a k o vý … U nás doma dokázal, e je mu jedno, jak se k penězům dostane. Tenkrát to soud hodnotil jako první klopýtnutí mladého člověka. Ale jak sám vidí, bylo to mnohem víc. Chorobná touha po penězích, snaha mít se bez práce lip ne ostatní.

Tihle lidé si sotva uvědomují, e peníze nejsou v ivotě vechno. Jakoby snad ani netuili, e můe existovat nějaké prosté ivotní těstí, obyčejná radost z práce, spokojenost, e jsem vlastním přičiněním dokázal něco obecně prospěného.

124

Pro ně jsou peníze jediným cílem, pro který se snaí uvést do chodu věci podle vlastních sobeckých představ. Nakonec se ani netítí dát někomu klackem do hlavy.

Zkrátka, ten večer, co ho odvolali k opravě automatické ústředny, si Mikolá s celou závadou poradil náramně rychle a snadno. Konečně to jsi nám sám názorně předvedl. A pak se sebral a el za svou přítelkyní. Ptal jsem se ho na to teď před chvílí. Věděl, e Houdková, dívka romantická, půjde večer na procházku do římských vykopávek a chtěl ji tam překvapit.

Jene k tomu nedolo. Mikolá cestou v rozvalinách zaslechl hádku Lippiho s Rytířem.

Protoe umí dobře anglicky, velmi rychle mu dolo, o co mezi nimi kráčí. Tedy e o velké peníze. A pak byl svědkem Italova smrtelného pádu. Sledoval Rytíře jako elma, cítící kořist.

Teď měl anci na dosah ruky. Okrást zloděje. Jene Rytíř ho přistihl ve svém pokoji, kam se vracel z diskotéky po střetnutí s Divínovou. Rytíř si toti podle jejích atů myslel, e dívka, která ho viděla ve vykopávkách, byla Divínová.

Mikolá právě Rytířovi vybral grafiky a obraz z kufru a spěchal z pokoje. Dolo ke rvačce, Mikolá popadl ze stolu láhev a Rytíře několikrát udeřil. Pak ho pro jistotu u d u s i l … Zbývalo ukrýt mrtvolu Lippiho. Odvezl ji na polní cestu k hoře Chenoui a pak auto i s mrtvým Lippim pustil do moře. Konec vlastně zná.” Kapitán se znovu odmlčel, pak sáhl po sklenici.

Jelínek učinil toté, ale ne upili, zeptal se:

Ví, já jsem laik, ale překvapilo mě, jak rychle vám la práce od r u k y … Ti tvoji alírtí kolegové jsou docela ikovní, e?”

Ano, to má pravdu, ale s tou rychlostí to nebylo tak snadné. Hodně jsme se zdreli hned na začátku. Způsobila to zcela banální okolnost , stejné aty, kvůli nim si spletl Houdkovou s Divínovou, podobně jako já dnes večer. Motali jsme se kolem té scény na diskotéce, místo abychom se důkladněji podívali na to, co dělal Rytíř před diskotékou.”

Stále je mi ale divné, proč Mikolá, kdy u měl grafiky, obraz i peníze, nepráskl do bot.

Musel přece vědět, e mu tady hoří půda pod nohama, nemyslí?”

To bys měl nejlépe vědět ty s á m … ” řekl kapitán s úsměvem.

Jak to?

Jsi přece znalec místních poměrů, ne? Doporučil jsi mi artyčoky, neky, krevety … “

A co to s tím má společného?” nechápal Jelínek.

Quitus fiscal ti neříká nic?”

125

Aha, plácl se Jelínek rukou do čela. No jistě … quitus fiscal!”

Ano, správně. Protoe tu pracoval, nemohl opustit Alírsko dříve, dokud neměl v pořádku daňové přiznání a to tady pro cizince trvá minimálně čtrnáct dní. To nemám ze své hlavy, ale od komisaře Sidiho.

Proto hrál Mikolá o čas, proto nám nastrčil do cesty mrtvolu Lippiho co nejpozději, abychom se u ní zdreli. Přes vechny urgence na daňovém úřadu , komisař Sidi tam volal a zjioval to , by se mu nepodařilo vycestovat dřív ne v pondělí. Uzavřeli jsme případ opravdu v nejvyí čas.

Kapitán se pohodlně opřel o opěradlo idle a rozhlíel se po místnosti. Od stropu visely naaranované rybářské sítě, na zdi rozvěsil podnikavý majitel lokálu mule, vypreparované langusty, kraby a ryby. Restaurace měla jistý nádech exotičnosti, ale přesto působila útulně, domácky. Zůstali posledními hosty, jen na samém kraji barového pultu počítal majitel denní trbu. Vaek Jelínek se pousmál:

Ví, Karle, ani si neumí představit, jak jsem rád, e se vám to podařilo. Myslím, e mohu mluvit za vechny, kteří tady reprezentujeme nai republiku. Jsme rádi, e byl případ včas objasněn a e pachatelem nebyl nikdo z naeho turistického zájezdu. Mikolá dávno přestal být občanem naeho státu. Pokud vím, má západoněmecký pas. Abys mi rozuměl, Československo tady má dobrý zvuk. Nae technika, nae věda, nai lidé …

Postavili jsme v Alírsku velkou elektrárnu, stavíme továrnu na pumpy, budeme tu stavět textilku. Vyváíme sem spoustu pičkové techniky, děláme vechno pro to, abychom si dobré jméno u d r  e l i . . J e l í n e k se rozhovořil s opravdovým nadením.

Není to jen technika. Jsou to předevím lidé. Neumí si představit, kolik naich specialistů sem kadoročně přijídí. Lékaři, vysokokoltí profesoři, veterináři, architekti, zeměděltí odborníci, geologové, t e c h n i c i … A ti vichni pomáhají Alírsku budovat novou moderní vyspělou společnost. A ti vichni tady nechávají vizitku svou dobrou prací.

A nemysli si, e pracují jen tady v hlavním městě v pohodlí a bezpečí. Můe se zeptat lékařů, jaké to je na Sahaře a ve vnitrozemí. Jak těké jsou tam podmínky k přeití a nato k namáhavé kadodenní práci. A přesto se nikdo z nich n e v z d á v á …

Neumí si představit v jaké bídě a zaostalosti ijí jetě některé kočovné kmeny beduínů na Sahaře.

126

My u dávno nevíme, co to je, kdy mají děti hlad, kdy jsou nemocné z podvýivy, děti s rozeranými zuby a hnisajícíma očima …

Ale promiň, já ti tady vykládám o zdejí problematice a ty jsi u nejspí unaven, co? Jelínek se podíval na přítele a dolil zbytek vína.

Trochu mě zmáhá to vedro tady, to ví, nainec není zvyklý, ale povídej. Beztak jsem toho z téhle krásné země ani moc neviděl a nejspí ani neuvidím. Protoe mě čeká letenka do Prahy. Případ je prakticky uzavřen … 

Počkej a co bude s těmi grafikami a s obrazem?” zarazil se Jelínek.

Doufáme, e vechno dobře dopadne. Trochu se tu zdrí jako předmět doličný, a se bude případ projednávat u soudu. A pak budou grafiky i obraz vráceny do Prahy. Pokud vím, máme s Alírském velmi dobré styky, a tak by to neměl být velký problém.

Ví, e u se taky těím domů? povzdechl si Vaek Jelínek a zadusil v popelníku cigaretu.

Jak dlouho se tu jetě zdrí?” zeptal se Sníek se zájmem.

Jetě rok .. A potom?”

Praha,” vydechl slastně Jelínek a přimhouřil oči.

Výborně. Tak a se vrátí, tak ti tuhle hostinu oplatím a zapijeme ji opravdovým plzeňským.

A teď bych el u váně spát,” řekl kapitán a promnul si unavené oči.

Konec