Místo pro náhodu - Ivan Kuptík

Do sobotního rána zaječela siréna. Modré světlo majáku záchranky se téměř ztrácelo v

denním světle. Za záclonami panelákových oken se objevily první zvědavé obličeje. Vůz

přirazil k chodníku. Jetě v jízdě se otevřely dveře a vyskočil doktor.

Tady, tady,” ozvalo se z domovní chodby. V ústrety běela asi sedmnáctiletá dívka.

Vytřetěná a ubrečená. Za pohotovostním lékařem duněly kroky saniáků, také oblečených v

bílých plátích. Vichni se rozběhli za děvčetem. Vedlo je po schodech do druhého patra,

kde byly otevřeny dveře bytu. Veli do pokoje. Na podlaze leela nehybná postava. Lékař k

ní poklekl a uchopil zápěstí obnaené pae.

Víc vás tu nebylo?” zvedl po chvíli hlavu. Dívka zavrtěla hlavou.

Tak něco dělejte!” vykřikla.

Lékař se pomalu zdvihl a řekl: Té vaí kamarádce u nepomůeme.” V tu chvíli vypukla

dívka v hysterický nářek. Téměř se zhroutila na podlahu.

Saniáci opřeli nosítka o stěnu a odvedli ji vedle do kuchyně, kde ji posadili na idli. Lékař nařídil, aby zavolali Bezpečnost. Ta mrtvá se mu vůbec nezdála. Tedy způsob jejího exitu.

Netrvalo dlouho a ozval se zvonek. Bylo vak otevřeno a ve dveřích kuchyně se objevil mu

v doprovodu uniformovaného přísluníka VB. Vytáhl z náprsní kapsy sluební průkaz a

představil se: Poručík Michal Zaoral, kriminální sluba.”

Doktor Klíma,” napřáhl ruku lékař ze záchranky a ukázal poručíkovi do vedlejí místnosti.

Poručík Zaoral hleděl na mrtvé tělo, leící na koberci uprostřed obývacího pokoje. Opodál

spatřil igelitový pytel a huňatou deku, propálenou cigaretami. Bylo mu úzko. ivot, který jetě ani nezačal, a u skončil. Bezvládná ruka děvčete jakoby mířila do rohu místnosti, kde se povalovaly dvě plechovky od toluenu.

Poručík se vrátil do kuchyně. Od naříkající, teď u pro něho svědkyně Silvy Řezníčkové, je

ztěí vykoktala své jméno, se toho zatím mnoho nedověděl. Jen to, e byly spoluačkami z

posledního ročníku střední ekonomické koly. Stále jetě byla v oku a moná pod vlivem

otravy. Z nesouvislých vět usoudil jen tolik, e si obě kamarádky uspořádaly .drogistický’

večírek.

5

Za poslední půlrok je to u třetí s tragickým koncem. Snad to ti puberáci povauji za důkaz

dospělosti, uvaoval poručík, koupit si plechovku s toluenem, čichat a probudit se ráno s

bolestmi hlavy. Anebo u vůbec ne. Matka Marcely odjela přes víkend na chatu. Kam, to

Silva nevěděla.

Poručík vyhledal domovního důvěrníka.

Pane Zima, mohl byste nám pomoci,” řekl, kdy zazvonil ve třetím patře a ukázal sluební průkaz. Potřebujeme najít rodiče Marcely Janatkové. Nevíte, kde by mohli být?

Myslíte spí matku. Rodiče se rozvedli. Otec s nimi neije a vlastně ho tu nikdo nikdy

neviděl. Ale paní Janatková bude určitě ve Hvězdonicích. Má tam po rodičích chatu a jezdí

tam kadý týden s nějakým taky rozvedeným inenýrem, který ji vozí svým autem. A

nezlobte se, můu vědět, co se vlastně stalo?” zeptal se domovní důvěrník.

Kdy mu poručík váhavě odpověděl, mu udiveně rozhodil rukama a zmohl se jen na slova:

To t e d y … chudák holka.”

Poručík se vrátil do bytu Janatkových. Teď ho zajímala ivá Silva. Kdy vstoupil, lékař se na něj podíval a jen pokrčil rameny: Ta je zralá na Bohnice.”

Dá se s ní u mluvit?” zeptal se poručík. Lékař místo odpovědi pokynul ke dveřím kuchyně:

Zkuste to.”

Poručík o fetování zatím příli nemluvil. Poádal Silvu Řezníčkovou, aby si vyhrnula rukávy.

Lékař ho toti upozornil, e mrtvá Marcela má na pai vpichy a není vyloučeno, e kromě

čichání toluenu pouily i jiný způsob fetování.

Silva znejistěla, pomalu rozepnula knoflíček u rukávu koile. Předloktí bylo bez poskvrny.

Druhou ruku,” vyzval poručík. Na místě, kde vystupují íly, uviděl tři ranky.

To vám brali krev?” zeptal se.

Jo, odpověděla jednoslabičně Silva. Poručík jí zkoumavě pohlédl do obličeje.

Nějak se nemohli strefit, co?”

Jo.”

A nepíchaly jste si náhodou ,brauna”? Víte, co to je?”

,,Ne, vzlykla Silva Řezníčková a sklopila hlavu.

6

Take si určitě pamatujete, v jaké nemocnici, nebo na kterém středisku to bylo. Který lékař

vám bral krev a proč.”

Dívka mlčela.

Kdy si nemůete vzpomenout, tak objedeme nemocnice a on nám to určitě někdo

vysvětlí.”

Silva Řezníčková se opět rozplakala a pak přiznala, e injekční stříkačku ukradla Marcela

své matce, která je zdravotní sestrou. A včera při večírku si k toluenu navíc udělaly ,brauna.

Kde sebraly návod?

To přece ví kadej,” odpověděla kupodivu pohotově.” Zeptejte se u nás ve kole.”

Kdo vám dal recept na ,brauna?”, chtěl vědět poručík. Konstatování, e to vichni vědí, mu nestačilo.

Vdy říkám, ve kole to vichni vědí. A taky nám to říkal jeden kluk na dýze.”

Jak se ten kluk jmenuje?”

Karel. Jak dál, to nevím. Marcela ho znala víc … 

Silva Řezníčková opět začala vzlykat.

Kde jste se s ním seznámila vy?

Na diskárně v parkáči, ale on tam moc často nechodí, říkal, e je tam uhozená muzika.

Marcela s ním taky byla na jednom mejdanu, ale neříkala mi, kde.”

Jak vypadá?”

Docela hezkej kluk.”

Na vaem včerejím večírku nebyl?”

Co by tu dělal?”

A někdo jiný?”

Opravdu ne, byla jsem tu jen já, fakticky.”

Poručík prozatím neměl ádné dalí otázky. Stejně bude muset sepsat se Slívou, která je

mladistvá, svědecký protokol v přítomnosti rodičů.

Odeel do pokoje za lékařem.

Asi pět vpichů na levé ruce a dva na pravé, teprve začínala, je to tak dva tři měsíce. Víc ti poví pitva. Řekl bych, e se učuchala, i kdy člověk nikdy neví, e jo .. pokrčil rameny doktor Klíma.

Silvu Řezníčkovou teď odveze záchrankou na psychiatrii. Tuí, e se kriminalista bude

zajímat, do jaké míry je Silva závislá na drogách. Poádá o důkladné odborné vyetření, aby

se otázka vpichů úplně vyjasnila. A také bude třeba vyhledat rodiče Silvy Řezníčkové a

pohovořit si s nimi.

7

Kdy přijel černý vůz pohřební sluby, aby dopravil mrtvou Marcelu Janatkovou na soudní

pitvu, byl u celý panelák vzhůru. Vichni, kdo trávili dopoledne doma, vyhlíeli z oken. Na

chodníku se zastavovali náhodní chodci. Ptali se jeden druhého, co se stalo. Poručík byl rád, kdy černý furgon i se smutným nákladem zmizel.

Teprve teď měl čas obejít dalí lidi v domě. Strámistra VB zanechal v bytě Janatkových.

Zajímalo ho, zda nepřily dívky s někým dalím, nebo zda je nenavtívil večer jetě někdo

jiný. Dům byl stále neklidný a lidé čekali na zvonek. Poručík to poznal podle toho, jak

nájemníci rychle otevírali dveře. Chápal jejich zvědavost, kadý chtěl vědět, co se vlastně

stalo. Odpovídal jen nerad a vyhýbavě.

Jeden z nájemníků vypověděl, e viděl dívky přicházet kolem osmnácté hodiny. Nesly, jak se

vyjádřil, ,,síovku s nějakejma barvama”. To by souhlasilo s tím, co poručík nael v pokoji.

Dvě plechovky toluenu. Dalí nájemnice si vzpomněla, e jela s oběma děvčaty autobusem

a nikdo je nedoprovázel. Dům se i přes den zamyká, take by případný návtěvník musel

zvonit. Sousedka, bydlící v druhém patře hned vedle Janatků, tvrdila, e jí neujde ádné

zazvonění a e večer nic neslyela. Stejně vypovídala i důchodkyně, bydlící v přízemí. Stará

paní byla hodně zvědavá a ráda se dívala kukátkem ve dveřích. Nepřiznala to sice, ale jak

jinak mohla vědět tolik věcí o lidech z domu, které poručíkovi neustále mezi řečí vnucovala.

Poručík v duchu začal vylučovat monost násilné smrti, nebo smrti zaviněné někým třetím.

Ovem nejdůleitějí pro něj bude pitevní nález.

Čekala ho jetě daleko smutnějí a velice těká záleitost , sdělit paní Janatkové, e její

dcera neije.

A pak ho bude zajímat, zda paní Janatková věděla o tom, e dcera fetuje. Také ředitelství

koly, kam obě spoluačky patřily, by se mělo k celému případu vyjádřit.

Poručík vyel ven k autu. Do Hvězdonic to není z Prahy daleko. Před domem postávalo jetě

několik vytrvalců, kteří marně doufali, e se jim snad naskytne dalí podívaná.

x

x

x

x

8

Václavu Klokočníkovi, řediteli gymnázia ve výslubě, se udělalo nevolno. Jeho knírač Terek

na něj tázavě vzhlíel a kdy se pán nehýbal a jen se drel za aludek, mejdivě se opět

rozeběhl po hrázi. Třiaedesátiletý důchodce se několikrát zhluboka nadýchl, zavolal na psa

a spěchal suchou ustivou trávou po břehu vodní nádre ke své vilce. Roztřesenou rukou

vyhledal v seznamu telefonní číslo tísňového volání a udýchaně sděloval stálé slubě

Bezpečnosti, e jeho pes objevil mrtvolu. Udal adresu a své telefonní číslo. Zanedlouho před

domem zastavila volha s výjezdovou skupinou. Přibrali Klokočníka a vyrazili po polní cestě

ke hrázi ve směru, kterým je ohlaovatel nálezu vedl. Při poslední slubě vyjíděl poručík

Zaoral k mrtvole na sídliti. Nyní má během 24 hodin dalí případ. Vůz zpomalil, reflektory v podvečerním soumraku olizovaly trávu při hrázi.

Tady toho stejně moc neuvidíme,” konstatoval technik a připravoval přenosné

akumulátorové svítilny. Poručík Zaoral vystoupil první, za ním stále jetě rozechvělý

Klokočník. Poručík se rozhodl obejít naznačené místo nálezu, aby se nenaruily případné

stopy. V křoví na zemi leelo tělo, oblečené v dínách a tlustém svetru, na nohou tenisky. Na hlavě mrtvého leela betonová tvárnice.

Technik zakroutil hlavou: V tomhle eru toho moc neuvidíme.”

Jedinou stopou, která mohla mít s mrtvolou souvislost, byly v trávě otisky pneumatik.

Technik připravil několik sádrových odlitků; ero rozráelo světlo fotoblesku. Poručík

přistoupil k lékaři: Co říká, doktore, tohle je pro mordpartu, e?”

Lékař přikývl. Zatím si můe napsat, e mu odhaduji dvacet est, maximálně třicet let.

Bodná rána v krajině srdeční. A taky vpichy na levé i pravé pai. Já bych moc nedal za to, e to byl narkoman, ale také je moné, e diabetik. Příčinu smrti řekne pitva. Tou betonovou cihlou mu asi rozmlátili obličej a potom, aby vám ztíili identifikaci.”

Technik přinesl polyetylénový sáček a v něm několik tub alnagonu.

Měl u sebe doklady?” zeptal se poručík.

Nic ne tohle,” řekl technik a poloil sáček na střechu auta.

9

Poručík Zaoral zavolal krátkovlnným pojítkem operačnímu důstojníkovi a vyádal příjezd

specialistů na vyetřování vrad a současně, aby byl zajitěn hlídkou VB dozor u místa činu,

které podrobně popsal. Abych nezapomněl,” obrátil se na poručíka lékař. Mrtvý má na levé ruce mezi palcem a ukazováčkem tetování, vypadá to asi jako čtyři tečky nebo spí

čtyřlístek, těko říct.” Tetování, to u mohl být třeba v kriminále, tam je to módní,” podotkl poručík Zaoral. Ale někdy se tak označují i party.” Ze tmy vylétla světla automobilu. lutobílý igulík zastavil nedaleko volhy. Vystoupil z něj vedoucí skupiny specialistů a vyetřovatel.

Práce výjezdové skupiny tady prozatím skončila. Poručík Zaoral si přisedl k panu

Klokočníkovi a vysvětlil mu, e by bylo nejlepí, kdyby jel s nimi a sepsali protokol o nálezu.

Ředitel gymnázia v. v. sice souhlasil, ale bylo znát, e by se radi viděl doma u televize,

nebo jetě lépe v posteli. Cestou do města zopakoval poručíkovi, jak nalezl mrtvolu.

Respektive jak ji nalezl jeho pes. V posledním patře, kde sídlil poručík Zaoral, potom sepsali svědecký protokol. Poručík nabídl Klokočníkovi, e ho zpět odveze sluební automobil.

Ředitel rád souhlasil. Po jeho odchodu odemkl Zaoral stolní zásuvku a vytáhl z ní malý

úhledný notes. Nalistoval poslední stránku, pak vytočil číslo a po chvilce zvonění se ozval

spokojený hlas: Zámecký.” Tys chtěl spát? To je mi lito, Kamile. Ale já bych tě tu nutně potřeboval.

” Kapitán Zámecký vedl v evidenci jednotlivce i skupiny předevím mladých lidí, kteří se u jednou nebo vícekrát dostali do nebezpečí narkomanie. Měl přehled a v této chvíli mohl být nepostradatelným pomocníkem. Poručík mu stručně vysvětlil, co se stalo. Zámecký se dal

jetě chvilku přemlouvat a potom souhlasil. Netrvalo ani čtvrt hodiny, automobilové reflektory olízly zeď protějího domu a Zámecký vyběhl po schoditi ke své kanceláři, kde u netrpělivě čekal Zaoral. Kapitán rozpečetil velkou plechovou skříň.

A co chce vlastně vědět?” zeptal se poručíka.

Mladík mezi dvaceti a dvaceti pěti lety, na ruce měl tetování v podobě čtyř teček mezi

palcem a ukazováčkem.”

10

To toho moc není, ale občas si jetě něco pamatuju.” Sáhl do vyrovnaných spisů, vytáhl

jedny tuhé desky a poloil je na stůl. Tady to má. Vratislav pírek, ten by toho mrtvého

mohl znát.”

Svítalo. Sluební vozidlo Bezpečnosti dosud stálo na hrázi vodní nádre. Poručík Zaoral

vystoupil ze svého auta a rozhlédl se. Z druhé strany hráze se k němu blíil uniformovaný

přísluník VB, patřičně zkřehlý.

Dalo se to přeít?” podal mu poručík s úsměvem ruku.

U jsem zait horí slubu.”

Skupina specialistů dokončovala prohlídku a trasologické zajitění místa činu. Technik nael

asi pět metrů od mista činu několik suchých stébel trávy a na nich krevní stopy. Vedoucí

zvlátní skupiny s vyetřovatelem si dávali dohromady monou situaci posledních okamiků

před smrtí neznámého.

A se nám podaří zjistit, kdo to byl,” obrátil se poručík Zaoral na vyetřovatele, bude snadnějí objasnit motiv. Zvlá, jestli to byl opravdu feák.”

Není vyloučeno, e ho sem přivezli autem u zabitého. Psovod el po stopě pneumatik,

vedla a k silnici. Jestli to byla čerstvá stopa, to nám řekne laboratoř.”

Dva mui vkládali do igelitového pytle betonovou tvárnici, odstraněnou z hlavy mrtvého. U

soudu bude slouit jako jeden z předmětů doličných.

Třeba je to vrada bez motivu, mohlo k ní dojít pod vlivem nějaké drogy,” nadhodil poručík Zaoral.

Podle mého by mu potom u asi neroztloukali obličej,” mínil vedoucí skupiny.

Jetě mne napadlo, nenali jsme u něj vůbec nic. Moná, e motivem byly třeba peníze,

loupená vrada,” uvaoval Zaoral.

Pokud jsem měl co do činění s feáky, tak ti můu říct, e penězi neoplývají. Jestli jdou do kriminálu, tak spí pro přlivnictví. Tahle mrtvola nevypadá na obě loupené vrady,” namítl vyetřovatel.

Jak se zdá, kloudnou verzi asi teď nevymyslíme. Musíme počkat, co se ukáe při pitvě a

hlavně, a zjistíme totonost.”

Poručík Zaoral se pak dohovořil s vedoucím zvlátní skupiny, co bude třeba urychleně udělat

pro dalí postup při objasňování a vyetřování vrady neznámého mue.

11

x

x

x

x

V náčelníkové kanceláři stál mladý mu a díval se na poručíka Zaorala zkoumavýma očima.

To je podporučík Halámek. Přidělil jsem ti ho,” řekl náčelník, protoe se mi zdá, e ten případ si to ádá. Je to a do odvolání. Kromě toho potřebuje soudruh podporučík i něco odkoukat, ne začne studovat na vysoké kole.”

Vrátili se do poručíkovy místnosti, kde Zaoral seznámil Halámka se základními údaji. Začali

studovat spis ve věci Vratislava pírka. lo o případ před dvěma roky. Z chatové kolonie v

Kersku telefonoval pobouřený občan, e v jedné chatě a na její parcele provádí opilá parta

výtrnosti. Hlídka VB vyslaná na místo zajistila devět mladých lidí, kteří se potáceli a

vrávorali, ale nikoli z opilosti, ale po poití drogy. Za vůdce party byl ostatními označen

Vratislav pírek, syn majitelů chaty. Se členy party i s jejich rodiči udělali příslunici

Bezpečnosti pohovory. Podle zápisů se parta rozpadla.

Iniciátor a organizátor feáckého mejdanu Vratislav pírek se hned při prvním protokolu

přiznal, e drogu .brauna’ vyrobil sám.

Tak co,” podíval se poručík na svého nového kolegu.

Asi bychom měli vědět, co dělají ostatní členové té bývalé party. Vypíu si jejich jména a

bydlitě,” navrhl podporučík Halámek.

Dobře, musí si pospíit,” souhlasil poručík. Já tu mám za chvíli pozvaného pírka a

během dne bychom měli mít jasno, zda ten neznámý mrtvý patřil k partě nebo třeba jen k

někomu z nich měl vztah.”

Podporučík Halámek si poznamenal ze spisu potřebné údaje a rozjel se za první adresou na

ikov.

Kdy se ozval v telefonu dozorčí a ohlásil poručíkovi návtěvu, Zaoral pohlédl na hodinky.

Vratislav pírek je přesný.

Mladý, pohledný mu, oblečený v jemné koené bundě, černé vlasy moderně ostříhány, se

tvářil nechápavě, kdy mu poručík poloil dotaz, týkající se kerské party.

To je snad uzavřená záleitost, nebo ne?” podíval se udiveně na Zaorala.

Potřebovali bychom, abyste si vzpomněl, kdo z vai bývalé party měl na ruce tetování.”

12

Bylo tam pár kluků, ale na nějaké tetování se nepamatuji.”

Čtyři tečky. Mezi palcem a ukazováčkem,” upřesnil poručík a hleděl upřeně pírkovi do očí.

Zdálo se mu, e mladík znejistěl.

To váně nevím.” A co takhle, pane pírku, někdo, kdo na tom kerském mejdanu ve vaí

chatě nebyl a přidal se do party později?”

Později se nemoh přidat,” odpověděl poněkud vyhýbavě pírek. Parta se po tom průvihu

rozpadla a u se nestýkáme. Byla to tenkrát hrozná pitomost.”

Vůbec s nikým se od té doby nestýkáte?”

Jednoho kluka jsem sice potkal na koncertě v Redutě, ale nevím, jestli měl nějaké tetování,

ani jak se jmenuje. Do party moc nechodil. Myslím, e jste ho tenkrát nevyetřovali. V tom

Kersku určitě nebyl a nikdo o něm nemluvil.”

Na jméno, nebo alespoň na přezdívku byste si nevzpomněl, e ne?”

To ne, ale podle obličeje bych ho poznal.”

Poručíkovi bylo jasné, e víc ze pírka nedostane. Dal by krk za to, e pírek ví víc. Ale jak na to? Zatím neví. Odvedl pírka k dozorčímu, rozloučil se s ním a vrátil se do kanceláře.

Podezření, které nadhodil Zámecký, e pírek moná jede v nějakém pokoutném prodeji

drog, zůstalo jen teorií, pírka podporovali finančně i jinak jeho rodiče, alespoň podle jejich výpovědi ve spise. Otec taxíkář a matka vedoucí prodejny zeleniny a ovoce. Syn Vratislav studuje v prvním ročníku na technice strojařinu, ale poručík měl o pírkově studijním úsilí

pochybnosti. Rysy v mladíkově obličeji dávaly tuit, e zřejmě s fetováním nepřestal.

Podivně zbrázděná ple. Zarudlé oči jako by celou dobu pobíhaly po místnosti. Krátkou

úvahu přeruil telefon. Volal Halámek ze ikova. Na místní oddělení VB, kde právě

prověřoval údaje o jednom z členů party, přila ena, která oznámila, e je její syn

nezvěstný. Popis oblečení se dokonale shodoval s oděvem mrtvého. Ručně pletený svetr

tée barvy, jako měla obě, pak tenisky a flanelová koile. Poručík okamitě vyběhl k autu.

x

x

x

x

13

V kanceláři místního oddělení VB seděla uplakaná paní. Poručík Zaoral s Halámkem se

začali okamitě vyptávat na podrobnosti. Paní Muíková třesoucím se hlasem sdělovala, e

asi před měsícem se se synem pohádala. Odeel z domu, vzal si jen pár nejnutnějích věcí

a řekl, e bude bydlet u kamaráda. Jene matka zjistila, e jeho kamarád je u rok na vojně.

Milan se za celou tu dobu doma neobjevil. O dalích synových kamarádech nevěděla, s

ádnou dívkou nechodil.

Neměl na ruce tetování?” zeptal se Zaoral a s napětím čekal odpověď.

Měl ruce jako já, zvedla ena čisté dlaně.

A oblečení, které nosíval, byste poznala?”

Přikývla.

Tak pojeďte, prosím, s námi,” řekl Zaoral.

Za chvíli odjídělo auto k budově soudního lékařství. Na dlouhé chodbě paní Muíková

znejistěla. Její kroky náhle jakoby brzdil strach z toho, co uvidí, čím více se blíili konci chodby, tím la pomaleji. Nakonec zůstala stát.

Pojďte, je to tady,” vyzval ji poručík tie.

Já …  Nemohla ze sebe vypravit ani slovo. Chytila se poručíkovy ruky.

Paní Muíková, je to nutné,” téměř zaprosil poručík a otevřel dveře.

Její pohled padl na stůl. Polkla a vytřetěnýma očima se dívala na svetr. Poručíkovi bylo

jasné, e ten svetr patřil jejímu synovi. Vypukla v pláč.

Ten s v e t r … jsem mu pletla vloni k vánocům. Nenosil ho, e prý se mu nelíbí a teď, teď …

je mrtvej?”

Jak to víte, e je … mrtvý?”

To je přece krev, nebo není,” dívala se na začernalé skvrny ve svetru. Poručík nic neřekl.

Nemělo by to smysl. Matka vytuila víc, ne jí chtěl říci. Posadili se v kanceláři jednoho z

lékařů, natočil vodu a nabídl eně uklidňující práek. Polkla ho a … omdlela. Zůstala sedět v křesle zhroucená, s ustaraným obličejem a chvějícími se víčky. Lékař horečně vytočil telefonní číslo. Před domem za chvíli zasténaly brzdy sanitky.

Běný ok. Zítra nebo pozítří bude v pořádku,” konstatoval lékař, kdy se loučil s

poručíkem, který vlastně ani nevnímal doktorova slova. Teď je třeba identifikovat mrtvého,

zda jde skutečně o Milana Muika, uvaoval Zaoral. Snail se zjistit poslední Muíkovo

zaměstnání. Dalo to práci, ale nakonec se spojenými silami obou kriminalistů podařilo objevit provozovnu OPBH, kde byl Muík topičem.

14

x

x

x

x

Pracovnice tepelného střediska se tvářila překvapeně , o jeho zmizení jí není nic známo. Prý

si v domě nikdo na zimu nestěuje, take tam pan Muík musí topit nadále. Řidič na ně čekal

v autě a ihned se rozjeli na adresu, kterou jim udala pracovnice tepelného střediska. Zastavili u prvního bloku domů jedné z vrovických ulic. Na chodbě na ně dýchlo příjemné teplo.

Zamířili po schoditi do osvětleného sklepa.

Co tu chcete?” utrhl se na ně mladý vazoun v upiněných montérkách. Drel v ruce lopatu a vypadal, pokryt uhelným prachem, hrozivě.

Vy jste pan Muík?” zeptal se Halámek, jeho robustní postava si v ničem nezadala s

topičovou.

Teď nemám na nikoho čas, přijďte jindy.”

Myslím, e si čas uděláte,” řekl poručík a ukázal odznak kriminální sluby. Chlapík opřel lopatu o stěnu a nevraivě si poručíka změřil. Otevřel dveře do malé místnosti, kde stál v rohu vedle plechové skříňky malý stůl a dvě idle. Posadil se na jednu z nich a zavrčel:

Tak co je?”

Vá občanský průkaz! A jetě vás upozorňuji, e jsme pracovníci Bezpečnosti a přili jsme

sluebně, take byste se snad mohl chovat lépe.”

No jo. Jene jak nemám bejt natvanej, kdy sem pořád někdo leze. Furt si stěujou, e je

jim zima. A já mám na kotli devadesát, můete se podívat,” dodal na vysvětlenou a vytáhl ze skříňky bundu. Vylovil z její kapsy občanský průkaz. Poručík zevrubně prohlíel stránku za stránkou a pak znovu porovnával fotografii s upiněným obličejem rozhněvaného kotelníka.

Pane Muíku, nepřili jsme kontrolovat, jak topíte,” usmál se poručík, vraceje občanský průkaz majiteli. Zajímalo by nás, kam jste dal ten svetr, který vám upletla matka loni k vánocům.”

Já přece nosím bundu, koukněte!” natáhl ruku do skříňky.

16

To vidím. Ale přesto by mne zajímalo, komu jste ho dal.”

No přece Marcele, kdy se ji líbil. Holky teď nosejí pánský svetry, to je v módě,” uklíbl se.

Které Marcele? Myslím, jak se jmenuje příjmením.”

Janatková. A co má bejt?”

Poručík Zaoral téměř zalapal po dechu, ale nedal nic najevo.

To je vae děvče?”

Rozeli jsme se, kdy jsem se vrátil v září z vojny.”

A nevíte, komu dala ten svetr ona, nebo jestli ho někomu nepůjčila?”

Muík jen pokrčil rameny a zakroutil nechápavě hlavou.

Kdy jste viděl Marcelu Janatkovou naposledy?”

Před kolou, tam co chodí. To bude u víc ne dva měsíce,” zabručel a přistoupil ke

kohoutku, aby si umyl ruce.

Jen tak mimochodem, pane Muiku, znáte Vráu pírka?” zeptal se poručík.

A mi vleze na hrb.”

Take ho znáte?”

Trochu. Ale jestli myslíte ten průvih u něj na chatě, tak tam jsem nebyl. Asi před dvěma

měsíci jsem ho potkal na koncertě v Redutě. Votravoval a kecal. Samý vanění vo muzice a

enskejch.”

A jinak nic?”

Ne. S ním nemá cenu něco začínat. Motá se kolem něj pár lidí, který pro mne nejsou

zajímavý.”

Poslyte, není mezi nimi někdo, kdo si nechal udělat na ruce tetování?”

Muík zůstal skloněn nad umyvadlem a dlouho nezvedal hlavu.

Čtyři tečky. Jako ve tvaru čtyřlístku,” upřesnil otázku poručík.

To nevím,” odpověděl a Zaoralovi se zdálo, e s odpovědí váhal.

Kdy jste byl naposledy doma?”

U tam nebydlím. Pohádal jsem se s matkou. Nelíbí se jí, e dělám topiče. Ale mně slíbili na OPBH domovnickej kvartýr.”

To jste jí aspoň nemohl říci, kde teď ijete?”

Nemoh. Pořád mi vyčítala, e jsem nedodělal průmyslovku.

17

A kdyby věděla, kde přespávám, vyváděla by jetě víc.

Víte, e teď vlastně kvůli vám leí v nemocnici?” řekl nejistě poručík. Uvědomil si, e to tak docela Muíkova vina není. Ten ok s identifikací svetru nepřivodil její syn.

A co jí je?” zeptal se s údivem Milan Muík.

Taková malá nevolnost. Můete ji navtívit, leí na Karlově. Třeba a půjdete od nás z

oddělení. Nebo za ní běte hned, já vás na OPBH omluvím,” navrhl poručík.

Těch se ptát nebudu,” mávl rukou.

Pane Muíku, u nás s vámi sepíeme svědeckou výpověď k tomu svetru. Nejlépe

odpoledne ve čtrnáct hodin. A jinak nezapomeňte na matku,” rozloučil se poručík, vysvětlil Muíkovi, kam se má dostavit a vrátil se s Halámkem k autu. Kdy dorazili zpět do kanceláře, setkali se se Zámeckým.

Tak paní Muíková bude mít radost, e její Milan ije,” informoval kapitána Zaoral. Teď musíme přivézt ze soudního ten svetr, aby jej také Muík identifikoval, ne s nim sepíeme protokol.”

x

x

x

x

Zaoral seděl v křesle a probíral s podporučíkem Halámkem dosavadní výsledky vyetřování.

Muík snad ví o vradě víc, ne řekl. Znal Marcelu, které dal svetr, věděl zřejmě i o Silvě.

Jene komu Marcela půjčila svetr, to u neřekne a Silva to nemusí vědět. Právě kdy se

poručík chystal za ní vyrazit na psychiatrickou léčebnu do Bohnic, vstoupil do dveří kapitán

Hořeovský z daktyloskopie.

Něco pro tebe mám, hledali jsme to dlouho. Ten tvůj mrtvej je u identifikován, Karel Burík, jinak přezdívaný Reják. Jednou soudně trestaný, podmínka pro výtrnictví, chodil s rámovou pilou kolem krku po ikově, rozbil asi dvě výlohy. Fetoval jak ďábel. Při domovní

prohlídce se u něho naly zbytky zařízení na výrobu pervitinu, nebo nějakého podobného

svinstva.”

To u na otiscích napsané nebylo, e,” usmál se poručík Zaoral na kapitána Hořeovského, který mu ve velkých silných brýlích připomínal čmeláka.

To je moje dobrá pamě. Dělal jsem toho .chlapečka’, jetě kdy jsem pracoval na

mladistvých. Take vím skoro vechno.

18

Jeho spis asi bude mít teď Zámecký. Adresu jsem ti napsal tady na papírek.”

Zaoral se podíval na hodinky. Návtěvu léčebny odloí a pojede se podívat za Buríkovými

rodiči.

Kdy zazvonil u dveří pavlačového bytu v ulici Na Zbořenci, nebylo mu dobře. Oznamovat

rodičům smrt syna je těká povinnost. Otevřela ena kolem třiceti let, nápadně pěstěná,

poněkud afektovaná. Tohle nemůe být Buríkova matka, spí sestra, napadlo v první chvíli

poručíka.

Co si přejete?”

Vy jste paní Buríková?” začal nejistě. Vytáhl sluební průkaz z kapsy saka a otevřel jej.

Jsem manelka Josefa Buríka, ale ten je teď na sluební cestě,” řekla, ani hnula brvou.

Nejde mi o vaeho manela. Chtěl bych jen vědět něco o Karlovi.”

Jó, Karel je syn mého mue z prvního manelství. U čtyři roky s námi nebydlí.

Osamostatnil se, to víte, dospělé děti odcházejí.”

Jaký byl vá vztah k nevlastnímu synovi?” zeptal se poručík.

Myslíte, jako jestli jsem byla zlá macecha?” usmála se Buríková a opatrně se rozhlédla po pavlači. Nechcete jít dál?” prohodila tie. Víte, dost nerada bych přila do řečí. Lidi z baráku nemusejí vědět, e mne vyetřuje policie.”

Poznámka nebyla na místě. Poručík Zaoral měl na sobě civilní oblečení. Kdy vstoupil,

změřila si ho paní Buríková důkladněji.

Dáte si kávu?” zeptala se hned v předsíni.

Poručík přikývl.

To jsou vichni u vás takhle mladí?” řekla s jemnou dávkou ironie.

Věk snad nerozhoduje, ostatně nepřiel jsem, paní Buríková, na námluvy.”

Trochu ji to zarazilo, ale pořád se dívala na poručíka zvlátním vyzývavým pohledem.

Domíchal kávu a vyslechl, jak to s Karlem Buríkem bylo. Jeho vlastní matka zemřela, kdy

bylo Karlovi čtrnáct let. Otec s ním il rok sám a potom přivedl novou mladou .maminku’. Ta

mohla Karlovi dělat spí sestru. Nejdřív byl Karel rád, ale kdy shledával, e otcova láska k nové .mamince’ je bezmezná, raději se osamostatnil. To byl jetě v učeni. Nael si nejdříve podnájem a potom bydlel bůhví kde.

19

Chodil domů, jen kdy potřeboval peníze. Vůbec na sebe nedbal,” řekla títivě. Rozhovor se táhl, ale nepřinesl nic nového, co by přivedlo na konkrétní stopu. Jen jedna věc se zdála poručíkovi divná. Větinou se lidé prvně ptají, proč to či ono Bezpečnost zajímá. Paní

Buríková si tím vůbec nelámala hlavu. Teprve kdy dopil kávu, prohodila jen tak

mimochodem:

A co vlastně Karel provedl?”

Umřel,” řekl sue poručík. Buríková zmlkla. Sdělení ji spí překvapilo, ne aby jí otřáslo.

Plakat nebudu.”

Kdy se vrátí vá manel ze sluební cesty?”

Za půl roku, dělá v Jemenu na stavbě rafinérie nafty.”

Lze ho o úmrtí syna vyrozumět?”

Ano, ale dostane to stejně pozdě. Pro potu jim jezdí ze stavby na ambasádu jednou za

čtrnáct dnů.”

Poručík pokýval hlavou.

Myslíte, e bych měla jít na pohřeb?” zeptala se. A kdy vlastně bude?”

Dáme vám vědět.”

Na adresu, kde bydlel, si nevzpomínáte?” nadhodil poručík. Buríková jen bezradně

pokrčila rameny. Rozloučili se. Zaorala napadlo, proč se mladá macecha nezajímala o to, jak

vlastně její nevlastní syn zemřel.

xxxx

Soudruhu poručíku, někdo na vás čeká,” řekl dozorčí u vchodu. Zaoral nahlédl do přijímací místnosti: No jasně, Milan Muík, ani bych vás nepoznal,” zvolal poručík na mladíka v koené bundě.

Muík se rozpačitě usmál a zvedl se ze idle. Vyjeli výtahem do posledního poschodí.

Poručík usadil příchozího do křesla malé kanceláře. Pod mansardovým stropem se krčily

dva psací stoly s telefony a evidentně opotřebovanými psacími stroji. Velká plechová skříň

se zapečetěnou ňůrou přes dveře dávala tuit, e uvnitř skrývá jistá tajemství. Muík dosud

poznal jen průchozí kancelář místního oddělení VB s holými stěnami, kde se mezi okny kupil

prach. Tady se na něj zubila z plakátu pohledná lyařka a v poručíkově koutě visel na zdi

plakát, zvoucí na výstavu Rousseauových obrazů.

20

Poručík nechal dočasného topiče OPBH v klidu rozhlédnout. Mezitím přiel Halámek, poloil

na stůl kabelu a posadil se do kouta. Poručíka zajímal vztah mezi Marcelou, Muikem a

Buríkem. Svetr, který měl zavraděný Burík na sobě, leel teď v Halámkově kabele, zatím

neotevřené.

Jak a kdy jste se seznámil s Marcelou Janatkovou? začal poručík.

Přesně si to nepamatuji, ale bylo to na diskárně v parkáči. el jsem se tam podívat, i kdy

mě diskohrátky moc nebaví. Seděla sama u stolu a tak jsem ji pozval na kolu. Řekla mi, e je

tam s kamarádkou, s nějakou Silvou. Ta si později taky přisedla. Pak jsme si s Marcelou

domluvili rande.”

Víte, kde je Marcela teď?”

U jsem ji dlouho neviděl.”

Proč jste jí dal ten svetr?”

Líbil se jí. Tak jsem jí ho dal. Svetr jí sluel. A o co vlastně jde?”

Marcela zemřela.”

Coe?” zaeptal Muík a vytřetil oči.

Poručík vstal a pokynul Halámkovi. Podporučík vytáhl z kabely igelitový obal a z něho svetr.

Poloil jej na stůl před Muika.

Je to vá svetr?”

Muík si prohlíel svetr se stopami krve a pak vykřikl: ,,Co se jí stalo?”

Je to svetr, který od vás dostala Marcela Janatková?”

 A n o !. , . Ale já jsem jí přece nic neudělal, t o … j e h r o z n ý . .

Pane Muíku,” oslovil jej poručík Zaoral, vyhrooval třeba Marcele někdo, e ji zabije?”

To je nesmysl, to se jen tak říká, třeba ty jsi holka na zabití, nebo tak.”

Pane Muíku, nemá cenu, abychom si hráli na slepou bábu. Marcela Janatková se

ufetovala, nikdo ji nezavradil.”

Muíka to sdělení zasáhlo víc, ne poručík čekal.

Věděl jste, e Marcela fetovala?”

Muik zavrtěl hlavou.

Nikdy jste na ni nic nepozoroval. Nějaké příznaky?”

21

Opravdu nic.”

Poručík by dal hlavu za to, e Muík nemluví v tomto okamiku pravdu.

A teď potřebujeme, abyste nám pověděl, co jste dělal tuto neděli. Od rána do noci.”

Muík se na poručíka podíval dost vyzývavě.

Topil, jako obyčejně.”

A neodskočil jste si na nějakou dobu? To přeci při topení jde.”

Jo, byl jsem na jednom pivu v hospodě. Moc daleko nesmím, vony ty báby z baráku pořád

choděj a otravujou.”

A nevíte, pane Muíku, komu mohla věnovat Marcela ten svetr?” vrátil se k původnímu

tématu.

Muík krčil rameny. Začátek rozhovoru sliboval, e se poručík dozví něco, co by vedlo k

Buríkovi. Zatím se mu to nedařilo.

Pane Muíku, povězte nám, co vechno víte o Marceliných známostech.”

Kamarádila se nejvíc se Silvou. Chodily spolu na diskárnu. Taky se kolem ní točil nějaký

kluk od nich ze koly. Já s ní byl taky párkrát na diskáči. A v kině.” Muík se chvíli odmlčel.

Jo a seznámil jsem ji na diskotéce s Vlastou pírkem, tam ji viděl jen jednou.”

Vy se stýkáte se pírkem?”

Znám ho z dřívějka. Ale teď ho potkávám jen občas.”

A co Reják, ten se s Marcelou znal?”

Reják?”

Karel Burík, zvaný Reják,” upřesnil Halámek.

Muík zaraeně hleděl na Halámka a pak na poručíka. Zakroutil hlavou. Víc z něho

nevytáhli. Po sepsání protokolu, týkajícího se svetru, Muíka propustili.

Jestlie znal Buríka a ví, e je mrtev, určitě podle identifikace svetru a z otázek poznal, e mrtvolu Bezpečnost u nala. Prostě ije v nejistotě, a ta mu na klidu nepřidá, uvaovali kriminalisté.

Posly, kromě toho svetru, který Muíkovi patřil, vlastně nic o jeho vztahu k Buríkovi

nevíme. Sotva by vradil, kdyby zjistil, e má obě na sobě jeho oblečení,” uvaovat poručík.

Podle mě jsme si s ním měli popovídat víc. Jeho alibi musíme prověřit. Topil a byl přitom na pivu. Kdyby měl k dispozici auto, stihl by dojet k té vodní nádri, Buríka oddělat, vrátit se a jetě si dát v hospodě pivo.

22

Ostatně podle předběného ohledání místa činu ve nasvědčuje tomu, e pachatelé byli

zřejmě dva.”

Zítra si ho pozveme znovu. Ale nejdřív si zajedeme za slečnou Slívou. Musí nám povědět

vechno, co ví o Marcele, o Buríkovi, o Muíkovi a dalích.

Zatím nám pořád chybí motiv té vrady.”

xxxx

Primář psychiatrické léčebny dal souhlas k předběnému výslechu Silvy Řezníčkové, její

zdravotní stav se podstatně zlepil. Zaoral s Halámkem čekali, a jim sestra přivede

pacientku.

Dívka zůstala rozpačitě stát, kdy spatřila dvojici kriminalistů. V ústavním prádle vypadala

poněkud starí, ne skutečně byla. Sestra jim ukázala dveře lékařského pokoje. Oba dva

veli dovnitř za pacientkou. Poručík jí vysvětlil účel návtěvy. A slečna Řezníčková teď

věděla daleko víc, ne při prvním výslechu v bytě Janatkových. Vzpomněla si i na Muíkovo

jméno.

Po něm chodila Marcela s Rejákem.”

A vy znáte toho Rejáka? Kdo to je?”

No moc ne. Reják se mu říká, ale jak se opravdu jmenuje … ” Zarazila se.

Burík?” nadhodil Halámek.

Ano, myslím, e Burík. Je takovej divnej. Marcela říkala, e se rád pere. A e ji někdy

fackoval.”

Kvůli čemu?”

V posteli,” pitla Silva, poněkud se začervenala a sklonila hlavu.

A fetoval?” přeruil okamik trapného ticha poručík Zaoral.

To teda jo,” chytila se Silva tématu. Hlavně tvrďáky. Dovedl to i dělat. Pokadé něco

přinesl,” vyjelo najednou z dívky.

Kde to bral?”

Prej to kupoval pod rukou od nějakého lékárníka.”

Znal se Reják s Muíkem?”

Znal. Ale neměli se moc rádi kvůli Marcele. Muík na něj árlil.”

23

S jakými dalími lidmi se Reják stýkal?”

Já je znám jen křestníma jménama nebo přezdívkama. Třeba Vráa, Pinďa, Zrzoun, Dor.

Víc si jich nepamatuju.

Poručík se vyptával, kde pracují, kam chodí do koly, kde se stýkají. Silva neustále

opakovala tatá jména, zmínila se o diskotéce v parkáči . Pak se poručík znovu vrátil k

Muíkovi. Opět vyslechl stejnou písničku, jak se seznámil s Marcelou, a e byl do ní íleně

zamilovaný. Zajímavá byla zmínka týkající se Muíkova vztahu k Buríkovi. Silva

Řezníčková slyela od Marcely Janatkové, e prý Reják vyhrooval Muíkovi, e na něho

něco práskne. A e to .Muík má spočítané’.

Nevíte, co chtěl Burík na Muíka prásknout?” zeptal se poručík.

To opravdu nevím,” duovala se Silva Řezníčková.

A jak vypadá ten Vráa, o kterém jste se zmínila?”

Černovlasej, hezkej kluk. Chodí bezva voblíkanej. Někdy se mu taky říká Malajec.”

A proč?”

On často mluvil o tom, jak Malajci pěstujou mák a dělají z něj ve velkým drogy.”

Nevzpomínáte si, kde Karel Burík bydlel? Nebo kam chodíval?”

Pokrčila rameny a mlčela. Po chvíli přemýlení ji cosi napadlo.

Marcela jednou povídala, e ji Reják vzal do nějaký knajpy v Holeovicích, kde ho vichni

znali, ale ona odtamtud vypadla, prej to tam bylo dost hrozný ..

Jak hrozný?”

 N o … ty lidi. Ale jak se ta hospoda j m e n o v a l a … myslím e říkala ,V díře’ nebo nějak podobně. To u nevím.”

Tak vám děkujeme,” řekl poručík Zaoral.

Nevíte, kdy u mě odtud pustěji domů?”

To rozhodne vá oetřující lékař. Kadopádně se pak jetě uvidíme, slečno Řezníčková.”

Kdy se vraceli parkem k východu z léčebny, prohodil Halámek: Já bych nevyloučil Muíka.

Jeho ,ílená’ láska k Marcele mohla vyvolat árlivost vůči Buríkovi. Ale navíc Burík

vyhrooval Muíkovi, e na něho něco práskne. Dohromady by to mohl být motiv k vradě.”

24

Musíme prověřit Muikovo alibi a znovu ho vyslechnout. A potom taky pírka. Muik nám

dluí vysvětleni, proč zamlčel, e se znal s Rejákem. Jaký důvod ho vedl k tomu, e nám to

zatajil. To, co říká Silva Řezníčková, dává docela smysl.”

V kanceláři se pokusili sestavit schéma celé bývalé party. Vycházeli z předpokladu, e Vráa

pírek alias Malajec zřejmě zůstal její hlavou. Jaké vztahy panovaly uvnitř party? Kde bral

Burík peníze na to, aby zásoboval feáky? e by nakupoval pod rukou od známého

lékárníka? Co kdy vykrádal lékárny? Bude třeba identifikovat dalí členy party, které

Řezníčková znala podle přezdívek, Pinďa, Zrzoun a Dor. A předevím zjistit, kde naposled

před smrtí bydlel nebo se zdroval Karel Burík.

xxxx

Podnik čtvrté cenové skupiny RaJ se oficiálně jmenoval ,V zátií’, ale nedalo práci zjistit, e se tu obecně traduje název ,V lochu’. Poručík si říkal, e taková hospoda existuje u jen na nějaké zapadlé vsi a ejhle, ono je to v Praze. Vedoucí, výčepní i vrchní v jedné osobě právě

točil do věnce půllitrů pivo. Zaoral s Halámkem neměli anci si nikde sednout. Lokál byl

nabitý k prasknutí. Poručík se legitimoval a poádal vedoucího, aby s nimi zael do kuchyně.

Tam mu ukázal Buríkovu fotografii a zeptal se, zda toho člověka zná.

No jasně.”

I podle jména?”

To ne. Ale někde tady blízko bydlí, jednou jste je tam přeci vybrali, tak nevím, proč se mě

ptáte.”

Halámek nadzdvihl obočí.

A ty jeho známé byste poznal?”

Podle fotky moná.”

Poděkovali. Vedoucí se za nimi díval. Radili se u východu a potom vyrazili na nejblií místní oddělení.

Jak se vede, soudruzi,” rozrazil dveře poručík Zaoral.

Nadpraporčík si ho sarkasticky změřil: Přinesli jste nám nějakou práci, co?”

Snad ani ne, jen bychom se potřebovali dozvědět jednu maličkost. Prý jste tu vybrali

nějakou partu.”

Jo, tak to dělá Venca.”

26

Podporučík Růek se vynořil z dveří, vedoucích do místnosti stálé sluby. Copak, máte

potíe?”

Zná hospodu ,V lochu? Myslím sluebně.”

Jak falenej pětník. Koho si račte přát?”

Burík, říká ti to něco?”

Aby ne. Má tady takovej kutloch, občas se tam konají večírky. Před čtrnácti dny jsme je

vybrali.”

Burík u neije. Byl zavraděn. Mohli bychom si přečíst vá protokol?”

Podporučík Růek je zavedl do své kanceláře.

Tady to je, ruení veřejného pořádku. Burík, nějaká holka, a tři kluci namol zpitý.”

Zaoral s Halámkem pečlivě pročítali zápis. Dívka se jmenovala Marcela Janatková.

Tři kluci , jména jim nic neříkala.

Znáte ty tři, co tam byli?”

Důvěrně. Dva z nich u byli trestáni za výtrnictví.”

S Buríkem se znali jak?”

Prý se s ním seznámili náhodou v hospodě ,V lochu’ a pak je pozval k sobě na dalí rodeo.

Tam jsme je vychmátli.”

Potřebovali bychom se podívat do Buríkova bytu,” řekl poručík. Souhlas prokurátora si vyádám dodatečně. Je tu nebezpečí z prodlení.”

Seběhli po třech schodech na ulici do sluebního embéčka. Projeli obytnou čtvrti a ocitli se

ve staré zástavbě. Zastavili před oprýskanými dveřmi dvoupatrového domu. Růek vzal za

kliku. Omlácené dveře se otevřely, nebyly zamčeny.

Komu ten byt patří?”

Buríkovi. Vlastně nikomu. Je to nebytový prostor a ONV se o něj zatím nepostaral.”

Vstoupili přes chodbičku do stralivého kutlochu. Uprostřed místnosti stál stůl. Holá árovka v objímce. Kolem stolu rozviklané idle, uválené deky, pinavé sklenice a prázdné lahve.

Okna polepená plakáty. Velká skříň, zavřená na hřebík, přilákala nejdříve pozornost

kriminalistů.

Kdy ji otevřeli, uviděli stoh velijakých časopisů, lékařské knihy z oboru psychiatrie,

anatomický atlas.

x x x x

27

Kabina výtahu dovezla poručíka do pátého patra. Zaklapl dveře a rozhlédl se po chodbě.

Oddělení kádrové a personální práce , stálo hned pod jménem stavebního podniku, a na

títku tlačítka upozornění: Zvoňte třikrát. Uposlechl a třikrát stiskl. Za oplechovanými dveřmi to třikrát zadrnčelo. A nic. Proto jetě jednou zopakoval trojí zvonění a teprve pak se objevila unylá blondýna.

Co chcete,” pravila.

Řád bych hovořil s vedoucím.”

Poručík sáhl do kapsy pro průkaz, ale jetě ne jej vyndal, dveře se před nim zabouchly.

Aha, řekl si v duchu, kádrové oddělení je tu nedobytný hrad. Dveře se po chvíli přece jen

otevřely a vyhlédl brýlatý mu s ulízanými vlasy. Ani se obtěoval odpovědět poručíkovi na

pozdrav, spustil:

Vy jste tady kvůli náboru?”

Vy jste tady vedoucí?” odpověděl otázkou Zaoral, představil se předloil sluební průkaz.

Já jsem Spiík a momentálně zastupuji soudruha Matulu, on je na dovolené,” zahlaholil

personální pracovník. Pojď dál, soudruhu poručíku. Co bys potřeboval?” začal Zaoralovi

tykat.

Poručík poádal, zda by mohl nahlédnout do osobního spisu a kádrových materiálů

zaměstnance podniku Karla Buríka. Zastupující vedoucí luskl prsty na blondýnu.

Nespěchajíc odkrokovala do rohu místnosti, kde stála velká pootevřená plechová skříň.

Vysunula z ní abecední títkový rejstřík, chvíli v něm lovila a pak vytáhla podle čísla z regálu útlou sloku. Spiík ji uchopil. Otevřel desky a list po listu dával nahlíet.

Tak zde je osobní dotazník, tohle opis výučního listu a k tomu máme i posudek z učebního

závodu. Vidí,” bodl malíčkem k řádce, podtrené modrou tukou, tady píí, e pochází z rozvrácené rodiny. S takovými je pak těká práce,” hučel Spiík přejíděje vystrčeným malíčkem dalí modře podtrené řádky. Hovořily o tom, e Karel Burík patřil v prvním roce,

kdy přiel z devítky, k nejlepím z učňovského dorostu. Pak opakovaně kárán za

neomluvenou absenci v docházce. Papír po papíru putoval ze sloky do referentových prstů

a zase zpět do desek. Posudek z vojny. Opis pracovní smlouvy.

A to je vechno, co tu máme k Buríkovi,” řekl Spiík a připlácl poslední list dlaní, zavíraje obal sloky.

28

Já bych se potřeboval do toho podívat bli,” usmál se omluvně poručík.

Soudruhu, kádrové materiály mi nemůe odnáet,” ohradil se nedůtklivým tónem Spiík.

To by ti musel odsouhlasit jedině soudruh vedoucí Matula a ten je na dovolené. Já sám

b o h u  e l … ” rozpřáhl zamítavě ruce.

Ale kdepak, já ti nechci nic odnáet,” přeel Zaoral rovně na tykání. Mně stačí, abych si tady jenom na chvíli sedl a udělal si z toho osobního spisu pár poznámek.”

No prosím, jak si přeje. Můu ti k tomu nabídnout kávu?” dodal referent, ale neznělo to příli hostitelsky.

Zaoral chtěl nejdříve s poděkováním odmítnout, ale pak ho napadlo, e trocha práce navíc té

unylé blondýně z vedlejí kanceláře neukodí.

Pozorně si pročítal obsah sloky. Referentově modré tuce nějak uniklo, e v posudku z

učňovského závodu je jistá nesrovnalost. Karel Burík nepocházel z rozvráceného

manelství. Naopak, vyrůstal a dospíval ve velmi dobrém rodinném zázemí. Otec, stavební

zámečnický mistr si přál, jak uvedl v dotazníku Karel Burík, aby se syn dal v jeho lépějích na stavbařské řemeslo. Zvrat v ivotě Karla Buríka nastal zjevně a v době, kdy mu zemřela při autonehodě matka a otec se záhy podruhé oenil. Jene podobné ivotní

události se stávají a ne vdy vedou k tak smutným koncům jako v případě Karla Buríka,

feáka a oběti vrady. Tady musely působit jetě jiné neblahé vlivy. Ale o tom poručík

nevyčetl z papírů osobního spisu nic, čeho by se mohl zachytit.

Vstal od stolu a vrátil Spííkovi sloku.

Zatím děkuji a měl bych jetě dvě prosby. Potřeboval bych si prohlédnout zúčtovací mzdové

lístky Karla Buríka tak za posledního půl roku a také bych se rád podíval na jeho

pracovitě.”

Mzdovka je o dvě patra ní. A na plac musí za Buríkem do Modřan. Stavenitě naeho

podniku najde snadno, hned za tou novou samoobsluhou, je tam taky zastávka autobusu,

počkej, řeknu ti číslo … ale ty pojede asi vaím vozem, ne? Kdy kriminálka vyetřuje,

jezdíte rychlejma dopravníma prostředkama, e?” pokusil se Spiik o úsměv. A můu se,

samozřejmě jen tak mezi náma, zeptat, co ten Burík proved?”

Podnik od nás dostane v přísluné lhůtě písemné vyrozumění, to je ve, co ti mohu

odpovědět.”

29

Poručík poděkoval za kávu a zvedl se k odchodu.

Nechce, abych tě ohlásil stavbyvedoucímu?” zaveholil Spiík, pohlédl na hodinky a

natahoval ruku po telefonu. e bys ho nemusel případně shánět v terénu. Počká na tebe v

k a n c e l á ř i … 

Děkuji. Kdy bude třeba, snad ho najdu i v terénu,” řekl poručík. Tak jako tak , odhadoval sotva se za mnou zavřou dveře, nahaví Spiík telefonní dráty do mzdové účtárny i na stavenitě.

Jak se záhy ukázalo, jeho odhad byl správný.

Opravdu nevím, co s tím Karlem je,” kroutil hlavou parák v bílé plexipřílbě. Na poručíkův konkrétní dotaz připustil, e Karel Burík, kterého má ve stavu, přiel sice do práce občas i pozdě a dokonce se stalo, e před měsícem bez omluvy vynechal celou ichtu. Ale aby zboural víc ne tři dny, to se dosud nepřihodilo.

Soudruhu, tohle se opravdu nestalo, aby nám někdo nepřiel půl týdne do práce a neposlal

ani neschopenku,” sekundoval svému podřízenému stavbyvedoucí. To ví, s některými

mladými máme problémy. Na osobním dneska přijmou kadého. I fluktuanta, co vydrí na

stavbě jen dokud nepropije náborový příspěvek. A pak práskne do bot a my ho přes

es-en-bé honíme po celý republice, aby vrátil peníze.”

Kvůli tomu by Burík přece nezmizel, náborový příspěvek nepodepsal a nedostal, paklie jsi

snad přiel kvůli tomu, soudruhu poručíku,” přidal se k stavbyvedoucímu parák. Ten by se pro pár tisícovek k týhle firmě neuvázal. Aspoň to tvrdil, kdy sem po vojně nastupoval. Měl velký plány. e si k výučnímu listu udělá večerní průmyslovku, aby to mohl dotáhnout na

mistra. A pak prej odjede někam ven na stavbu, jako jeho táta. Jene to, frajer, zatím moc

daleko nedotáh. A přitom by na to měl. Hloupej není, občas … no … si vypije a pak zaspí.”

Jene mzdováky má od vás ze stavby řádně vyplněné a potvrzené. Podle nich dělal denně

od esti do půl třetí a nezamekal ani minutu,” namítl poručík Zaoral, mysle si své o

dodrování pracovní doby a vůbec o pořádcích na této stavbě, o věrohodnosti zdejího

mzdového výkaznictví o úrovni vnitropodnikové kontroly. Jene tohle by mělo zajímat jiné

orgány. On teď vyetřuje vradu a z taktických důvodů zvolil postup, který povaoval za

prospěnějí zatím se nezmiňoval o tom, proč jeden ze zaměstnanců není v práci.

30

Poádal paráka, tedy oficiálně vedoucího skupiny stavebních izolatérů, aby jej zavedl za

ostatními Buríkovými spolupracovníky.

Tak to musíme přes stavenitě na třetí blok,” pravil nepříli ochotně parák. Vedl poručíka celou cestu mlčky. Zřejmě mu nebylo příli do řeči a poručík se ho také záměrně na nic neptal. Pohovoří si s ním a naposled.

Chtěl si nejprve oukat jednotlivé členy skupiny a udělat si o Buríkovi obrázek jejich očima.

Zjistit, kdo z nich měl k Buríkovi důvěrnějí vztah a mohl by vědět o jeho stycích mimo

pracovitě a vůbec o jeho soukromém ivotě.

xxxx

Pro ředitelku a pedagogický sbor to byl samozřejmě otřes, kdy dostala střední ekonomická

kola zprávu o tragické smrti Marcely Janatkové. Soudruka ředitelka nechtěla zprvu ani

uvěřit, e ákyně jejich koly, Janatková a Řezníčková si začaly s návykovými látkami,

vedoucími k toxikomanii. Pořád prý nemůe porozumět tomu, proč.

V kadém případě svolávají schůzi rodičů čtvrtých , ona říkala adolescenčních , ročníků,

protoe kola sama by takové vybočení z chování áků bez součinnosti s rodiči nezvládla.

No a také poádali doktora z dorostové ordinace psychiatrického oddělení polikliniky

OÚNZu, aby přiel actvu promluvit do duí,” sděloval kapitán Zámecký, kdy se seli s

poručíkem Zaoralem a podporučíkem Halámkem na krátké operativní poradě.

Pospíili si s prevencí trochu pozdě,” poznamenal Halámek.

A taky jsem si stačil nenápadně popovídat s partou tudáků, která se po vyučování stavěla

v nedalekém bistru na kafe. To víte, případ Janatkové a Řezníčkové hýbe nejen

profesorským sborem, ale i actvem. A tam jsem se dověděl zajímavou věc. Bezpečnost prý

vyetřuje dalí smrt nějakého narkomana.”

Coe?” zvolal překvapeně Zaoral. Doufám, Kamile, e ví, kdo ti to řekl a odkud tu

informaci má!”

Jana Berková, čtvrtá A, spoluačka a kamarádka Silvy Řezníčkové,” četl z poznámkového

notýsku Zámecký.

31

Jana Berková byla včera navtívit Silvu Řezníčkovou v psychiatrické léčebně a tam prý to

od ní slyela. Ale od koho to mohla vědět pacientka Řezníčková, kdy leí od soboty na

léčebně?” To by nás mělo sakramentsky zajímat,” vyhrkl Halámek.

Mám tady jetě jeden poznatek, který by nás mohl zajímat,” pokračoval Zámecký.

Jestli taky od té Jany Berkové,” pousmál se poručík Zaoral, pak smekám před tvojí

aktivitou.” Tys o ní někdy pochyboval, Michale? Kdybys byl na mém místě a popíjel s

hezkou studentkou kafe, taky bys projevil aktivitu. A hovořil s ní taky nejdřív o výtvarném

umění, o které se slečna Jana zajímá. Ovem teprve od jisté doby. Přesněji od chvíle, kdy se

seznámila s posluchačem akademie výtvarných umění, který ji uhranul svým talentem a

inteligenci. Jana Berková se mi dokonce svěřila, e ji na prvním randez-vous vykládal teorii

.totálního obrazu’ a uchvátil znalostmi moderního umění. Slíbil, e ji pozve do ateliéru svého kolegy, kde prý ji budou v exkluzivní atmosféře absolutního uvolnění , tak to přesně říkala portrétovat. Zatím k tomu nedolo, ke těstí Jany Berkové. Protoe ten mladý výtvara prý

musel narychlo odjet malovat do plenéru někam mimo Prahu. Proč o tom vykládám? Protoe

z úst slečny Jany vyklouzlo nejen malířovo jméno , Karel Horský. Ale hlavně přezdívka, jí

ho údajně častují jeho kolegové na akademii kvůli barvě vlasů: Zrzoun.”

e by Zrzoun z party Bursika-Rejáka?” zauvaoval nahlas poručík Zaoral.

To není vyloučeno. Fakt je, e jsem si stačil prověřit na Akademii výtvarných umění, zda je

tam zapsán jako posluchač Karel Horský. O ádném takovém nevědí. Ovem je moné, e

se ten znalec moderního kumtu představil Janě Berkové pro jistotu faleným jménem,

zatímco přezdívku uvedl skutečnou.”

Poručík Zaoral se zvedl ze idle.

Nedá se nic dělat. Zajedu za Silvou Řezníčkovou a zeptám se jí, od koho získala informaci,

e vyetřujeme mrtvého narkomana. Ty zatím zjisti,” obrátil se na podporučíka Halámka,

vechny Karly Horské, které vedou v centrální evidenci obyvatel. A samozřejmě i adresy.

32

Třeba řekl ten kluk Janě Berkové pravé jméno a vymyslel si pouze tu akademii.”

xxxx

Poručík si vyzvedl referentského igullka, usedl za volant a proplétal se ulicemi k severojiní magistrále. Jízda přeplněnými komunikacemi stylem brzdaplynbrzda la zdlouhavě kupředu a Michalu Zaoralovi připadalo, e stejně zdlouhavě pokračuje dosavadní

vyetřováni. Zatím neznají ani motiv, ani cíl, který vedl k zavradění Karla Buríka. Ani

důvodné podezření na určitou osobu jako moného pachatele, ani na případný okruh

spolupachatelů. Z pohovorů s Buríkovými spolupracovníky na stavbě vak vyplynul

poznatek, který povaoval poručík za důleitou operativní Informaci. Karel Burík měl vdy

dost peněz. Se ádným z izolatérů se vak důvěrněji nekamarádil. Občas je sice pozval i s

parákem do hospody, za vechny platil a dost grandsky, (lítaly gruzíňáky”), pak se zvedl a zmizel. Říkal, e na něho čekají přátelé. Tak prý tomu bylo vdycky. Parákovi a ostatním připadalo divné, e ho nikdy s nikým neviděli. Prostě člověk, který nemá přátele, jen o nich

mluví , shodovaly se názory Buríkových spolupracovníků. Odkud bere kavalirský hostitel

peníze, kdy do výplaty je daleko, nad tím se ovem nepozastavovali.

Po čtyřiceti minutách jízdy zabrzdil poručík před bránou psychiatrické léčebny. Ohlásil se v

ředitelské kanceláři. Po dalích dvaceti minutách se objevila pacientka. Vykročila poručíkovi v ústrety s naléhavou otázkou: Kdy u mě pustěji domů?”

Slečno Řezníčková, o konci hospitalizace rozhodne primář. Já sám bych vám přál, aby to

bylo co nejdřív. Ale jsem tu kvůli jiné věci.”

Kvůli jaké?” zavrtěla nechápavě hlavou dívka v ústavním pláti.

Včera sem za vámi přijela Jana Berková, e?”

Přikývla a tvářila se stále nechápavěji.

Neberte to jako Indiskrétnost. Ale musím se vás zeptat, o čem jste spolu hovořily.”

Tak … normálně. O kole. A taky kdy bude mít Marcela pohřeb, na ten mě musejí pustit, to

teda . . S i l v a Řezníčková nabírala k pláči.

33

Poručík vzal dívku jemně za rameno.

Poslyte, Silvo, od koho víte, e vyetřujeme smrt nějakého narkomana? Vyprávěla jste o

tom své spoluačce.”

,,Já? Pokrčila udiveně čelo. Řekl mi to Vráa.”

Který Vráa?”

No přece Vráa pírek. Prý jste ho kvůli tomu vyslýchali.”

Kdy jste s ním mluvila?”

Tady, kdy mi dones ty pomeranče.”

Aha, on za vámi taky přiel s Janou Berkovou na návtěvu?”

Ne, byl tady den před B r e b e r k o u … tedy před Berkovou. Promiňte, my jí tak ve kole říkáme.”

To je v pořádku. My jsme si ve kole taky navymýleli přezdívek! Já například byl pro kluky

Zvoral, ačkoli se jmenuju Zaoral,” usmál se poručík.

A u jste taky jako já něco zvoral?” popotáhla nosem dívka.

Teď bych to asi zvoral, kdybych se tě zeptal, proč ti přinesl ,Malajec pomeranče a jaký je

mezi vámi dvěma vztah, zauvaoval bleskurychle poručík a řekl:

Kadý někdy v ivotě něco zvoře, Silvo. Jene by měl tu zvoranou brázdu zase co nejdřív

narovnat, ne?”

Přikývla hlavou, tváří jí přelétl posmutnělý úsměv.

Kdy jsme se u dostali k těm přezdívkám,” nadhodil poručík. Posledně, jak jsme tu byli, la řeč o lidech z bývalé party, s kterými se stýká občas Reják, pardón, pan Karel Burík.

Pokud se nemýlím, vzpomněla jste si na přezdívku Zrzoun.

Není to náhodou ten mládenec, co studuje malířství a zhlíí se v něm Jana Berková, vae

kamarádka?”

Já asnu,” pronesla nezletilá studentka střední ekonomické koly, její rodiče jak stačil poručík zjistit nebudou moci být přítomni svědeckému výslechu své dcery, jsouce ve slubách zahraničního obchodu dlouhodobě mimo republiku …

Prosím vás, a nad čím?”

e vy fakt víte vechno,” vyhrkla naivně.

Kdybys tuila, co vechno pořád jetě nevíme, pomyslel si poručík.

34

Záměrně vak nepoádal Silvu Řezníčkovou, aby pomlčela o obsahu jejich rozhovoru.

Kategorická výzva často vyvolá u mladých právě opačnou reakci. Zaoral vytuil, e bude

prospěnějí rozloučit se s tímto stvořením spíe přátelsky, bez varovně zdvieného prstu.

A teď za pírkem, rozhodl se, kdy opět nastartoval igullka. Proplétal se zpátky ucpanými

křiovatkami do centra města. Ale kam? V tuto dobu by měla osoba jeho zájmu, teoreticky

vzato, nejspí sedět v některé z poslucháren strojní fakulty. Prakticky vak můe vysedávat v kterékoliv ze .studoven’, co otevírají u v devět ráno a kde místo přednáky zaznívá boxmuzika, servírovaná ke kávě s myslivcem. Anebo vyspávat doma.

Poručík analyzoval situaci, je vyvstala tím, e mu Silva Řezníčková sdělila pramen

informace. Vratislav pírek byl při výslechu k bývalým členům ,kerské party dotazován

pouze na to, kdo z nich měl vytetované čtyři tečky mezi palcem a ukazováčkem. Mohl z toho

usoudit, e jsme objevili mrtvého narkomana a vyetřujeme příčinu jeho smrti? A se ho

zeptám, odpoví s největí pravděpodobností, e ano.

A nebude to znít nelogicky. A nebude to ani důvodem k vznesení nějakého obvinění nebo

dokonce důkazem k zahájení trestního stíhání. Jsou tu ovem dalí moné úvahy a tím i

dalí vyetřovací verze.

Zvěst o tom, e Bezpečnost vyetřovala nález mrtvého na hrázi vodní nádre mohla

proniknout, i přes uzávěru místa, mezi okolní obyvatele a odtud se tak či onak donést

ač je to velice nepravděpodobné, a k pírkově sluchu. Jene ani důchodce, jeho pes

mrtvolu objevil, ani ádný z obyvatel blízkého okolí nemohl tuit identitu oběti, tím méně, e lo o narkomana. Rovně nikdo z lidí, které poručík Zaoral se svými spolupracovníky a

dosud předběně vyslýchal, nebyli obeznámeni s tím, co má pátrání objasnit. Jestlie by se

prokázalo podezření, e pírek u před návtěvou Silvy Řezníčkové věděl, kdo byl

zavraděn, pak by z toho vyplynul přirozený závěr: není-li sám pachatelem, mohl se to

dovědět jedině od samotného pachatele nebo od někoho z okruhu spolupachatelů. A to by

znamenalo stopu, které je třeba se chytit neprodleně, ale se ví obezřetností. Při výjezdu ze severojiní magistrály se poručík rozhodl, e nepojede za pírkem, nýbr za svým náčelníkem, aby ho seznámil s čerstvým poznatkem a vyádal si souhlas k dalímu postupu.

36

x

x

x

x

Jméno a příjmení,” spustil podporučík Halámek, který se dostavil na místní odděleni VB, kam jej hned po ránu zavolal podporučík Růek. Růkovi se podařilo sehnat jednoho z účastníků posledního Buríkova mejdanu a teď seděli vichni tři v oddělené místnosti.

Růek začal vyukávat do stroje odpověď:

Přemysl Kocourek, nar. 4. srpna 1956, enatý, bezdětný, bytem Praha 2, umperská 39,

zaměstnán u n. p. Vodostav, závod 03 …

Jako co? zeptal se předvedeného Halámek.

Jako ředitel né, uklíbl se Kocourek. Toho bych tam nechtěl dělat.”

Odpovídejte, prosím, na otázku,” upozornil jej Halámek.

Kocourek, betonářská četa, to stačí.”

Vy jste byl u dvakrát soudně trestán za výtrnictví. Pokadé vám nali v krvi dost alkoholu a kromě toho jetě nějaké povzbuzující léky, myslím, e amphetamin?” Halámek pokynul Růkovi, aby zatím nepsal.

To je moný, ale já byl dycky straně opilej, take si nic nepamatuju.”

Ale na Rejáka si pamatujete?”

Reják je frajer, pánové. Pokadý, co přijde do ,Lochu’, platí za celej stůl. Za ná stůl” dodal hrdě Přemysl Kocourek.

Kdy jste viděl pana Karla Buríka, kterému se přezdívá Reják, naposledy?”

Podporučík Růek dostal znamení, aby pokračoval v zápisu.

Pánové, to musíte vědět lip ne já, dyk jste nás v tom kvartýru u Rejáka vybrali. Od tý doby se v ,Lochu’ u neukázal.”

Kdo tam byl s vámi, na tom posledním mejdanu?”

Vy se mě pořád ptáte na nějaký jména a já si přece nemůu pamatovat, kdo tam vecko

byl.”

Marcelu Janatkovou taky neznáte?”

Nějaká Marcela tam byla, ale jak se jmenovala dál, to bohuel nevím.”

Jak jste se vy seznámil s Karlem Bursíkem-Rejákem?”

37

To vám teda můu říct přesně. Přes Haie.”

Kdo je to Hai?”

Von se jmenuje Jirka Viek. Ostatně ho máte u zaprotokolovanýho z toho mejdanu. Tak

nevím, proč se mě ptáte.”

To je vá kamarád, ten Víek?”

Jo.”

A s Rejákem se stýkal častěji?”

Asi jo, kdy nás seznámil.”

Dobrá. A jetě poslední otázku. Kde bychom teď Jiřího Víka nali?”

Doma. To je loený.”

A kdy náhodou nebude doma?”

Tak tutově večír na dýze, říká se tam ,U prďáka’, na Praze pět.”

Podporučík Růek pohlédl na svého kolegu Halámka a oba se pohledem ujistili, e ukonči

předběný svědecký výslech Přemysla Kocourka.

xxxx

Tak si to shrneme dohromady,” řekl Zaoral a pohlédl do kopie protokolu z Ústavu soudního lékařství. Oba jeho kolegové, kapitán Zámecký a podporučík Halámek seděli u stolu nad rozevřenými poznámkovými seity.

Podle pitevního nálezu nezpůsobila smrt Karla Buríka bodná rána do krajiny srdeční, ale

vpáčená a roztřítěná čelní kost a krevní výron do mozku po opakovaných úderech těkým

předmětem. Z toho vyplývá, e jako definitivní vraedný nástroj poslouila betonová tvárnice.

V krvi oběti byl zjitěn obsah etanolu v hodnotě 0,07 %o v důsledku poití alkoholického

nápoje.”

Take se někde opil nebo ho opili,” poznamenal Zámecký.

Poručík nahlédl do protokolu.

Vypadá to tak. Ale stopy po drogách se ani v krvi, ani v moči neobjevily. Podle posmrtných

znaků dolo k exitu v rozmezí 24 hodin před objevením těla. Technici z mordparty

předpokládají, e Burík byl dovezen autem u pobodaný, čemu by nasvědčovaly stopy

pneumatik nedaleko místa nálezu, nezřetelné otisky obuvi, pravděpodobně tenisek a krev,

zachycená na stéblech trávy, kudy ho nesli.

38

To mnoné číslo nesli říkám já, protoe mám za to, e pachatel nebyl jeden.”

Zaoral přiloil kopii pitevního nálezu do svých desek a vytáhl z nich arch papíru s

vypracovaným plánem dalího postupu.

Jak jsem vás ji informoval, soudruh náčelník dal souhlas ke sledovačce a k operativnímu

rozpracování osoby Vratislava pírka. Teď, kdy je podle pitvy znám plus mínus čas

spáchání vrady, je třeba zjistit, co v tu denní a noční dobu pírek dělal, kde se pohyboval a s kým se stýkal, zda můe mít alibi, a tak dále. Nechci se mýlit, ale z dosavadních poznatků a údajů se mi zdá, e se ta bývalá parta kolem Buríka, pírka a spol. tak docela

nerozpadla, vystupují tu pořád určité souvislosti, třebas Janatková a Muík, Řezníčková a

pírek a dalí. Jak jsi dopadl na evidenci?” obrátil se Zaoral na Halámka.

Jenom v Praze je trvale hláeno tolik Karlů Horských,” povzdechl Halámek, e by zaplnili kinosál v Blaníku. Jdu na evidenci odpoledne znova, pomohou mi z nich vybrat ty v Zrzounové věkové hranici, vezmu to pro jistotu od estnácti do třiceti let.”

Já bych navrhoval podívat se jetě jednou na Muíka,” řekl kapitán Zámecký. Neměl se s Buríkem rád, jednak kvůli té Janatkové, jednak prý mezi nimi dolo jetě k nějakému střetu, to bychom potřebovali upřesnit. Proto bych doporučoval nejdřív Muíka a večer vyrazit na

diskotéku, za tím Víkem-Haiem, o kterém zatím nevíme vůbec nic.”

Poručík Zaoral přikývl. Zdvihl se od stolu a s ním i podporučík Halámek. Kapitán Zámecký

slíbil, e zatím projde jetě jednou svoji kartotéku, nemá-li v ní v některé jiné závadové partě evidovaného Jiřího Víka.

igulík byl prochladlý a nechtěl naskočit. Zaoral chvilku nechal běet motor naprázdno.

Konečně vyjeli z centra do Vrovic a zaparkovali před domem, kde Muík topil.

Veli dovnitř. Sestoupili po schodech do suterénu. Na zdi v kotelně viselo pracovní sako.

Hák na prohrabávání rotu stál opřen opodál.

Pane Muík,” vykřikl Zaoral do hukotu kotle. Nikdo se neozval.

e by si někam odskočil?” podíval se poručík na hodinky. Bylo půl třetí odpoledne.

39

Moná, e si odběhl vedle do samoobsluhy na rohu,” podotkl Halámek.

Vyli do mrazivé ulice. V samoobsluze plnilo několik prodavaček regály zboím. Dva tři

zákaznici, ale po Muíkovi ani vidu, ani slechu. Poručík se naklonil k mladé pokladní:

Nebyl tu topič odnaproti?”

Myslíte Milánka?”

No jistě.”

Ten tu dneska vůbec nebyl, ale jindy chodí denně.”

Vraceli se k domu. Rozhodli se, e počkají, protoe Muik nemůe být daleko. V kotelně bylo

příjemné teplo. Poručík Zaoral se stále díval na hodinky. Deset minut, patnáct. Pak vzal za

kliku Muíkovy atny. Bylo odemčeno. Rozsvítil. Slabá árovka osvětlovala místnost. Přes

idli přehozený svetr a pinavá koile.

Co tu děláte, hergot ” ozvalo se za nimi. Ve dveřích stál umouněný chlap. Koukejte

vypadnout, tady nemáte co pohledávat!”

Kde je pan Muik?” optal se poručík a vytáhl řetízek s odznakem kriminální sluby.

Z rozhněvaného mue se obratem stal zdvořilý člověk. Omlouval se, e nemohl tuit a  e …

Počkejte,” přeruil ho Halámek. Proč netopí pan Muik?”

Milan mě poprosil, abych to za něj dneska vzal. My si občas vypomůeme. Já topím

nedaleko, vo tři bloky dál. Stihnout se dá oboji, i kdy je s tím honička.”

To vám věřím. Ale ptal jsem se vás, proč Muík netopí,” připomněl Halámek.

Ť

Milan říkal, e jde slavit nějaký narozeniny a e bude potom dýl s p á t … znáte to. Snad něco neproved?”

Poručík zvedl Muíkovy svrky a pak je zas přehodil přes idli. To tady svlékl včera?”

No asi,” pokrčil rameny Muíkův náhradník.

Potřebujeme s ním mluvit. Jenome to spěchá. Nevíte, el spát domů?”

Ne, on domů nechodí. Kdy nastoupil u OPBH, tak mu obstarali ubytovnu. Tam v těch

montovanejch barákách na Járově, myslím e to patří stavební obnově nebo pozemním

stavbám, to vám přesně neřeknu.”

Hlásíte na topném středisku, kdy takhle zaskočíte jeden za druhého?” zeptal se

podporučík Halámek.

40

Záskok na celej den se musí hlásit. Kvůli pořádku. Třeba by se mohlo stát, e zrovna

přivezou kolegovi koks, sloí ho a já samozřejmě podepíu uhlířům dodák. Jene kdyby ten

záskok nebyl hláenej, tak budou enský v účtárně OPBH ječet, jak to e příjem potvrzuje

topič z jinýho baráku a u budou řeči. Znáte to, pánové, dneska se kontroluje kadý kilo a

etě se nedohlídáte, aby vás uhlíři nevzali na hůl.”

Dodávku paliva přece spolupodpisuje i domovní důvěrník?”

Z umouněnce se opět stával rozhněvaný mu: To by musel bejt doma, kdy tu fůru

uhlobaróni přivezou. Jo a já snad nechám odjet naloenej náklaďák jen proto, e si nějakej

penzista z domovní komise zrovna venčí v parku psa? A pak ten samej domovní rada bude

první, kdo začne topiče buzerovat, e má v kvartýru zimu a proč není v kotelně čím přiloit.”

Vy tedy hlásíte záskok pouze za celý den. A kdy je to na kratí dobu, dejme tomu na pár

hodin odpoledne nebo večer?” zeptal se znovu Halámek a poručík Zaoral s uspokojením

konstatoval, e mladího kolegu napadlo toté, co jeho.

Kdepak. To bysme asi víc úřadovali ne topili. Jednak se odpoledne ani večír u nás koks

nerozvái. A na malej záskok má kadej z nás u kotelnu v aůru tak, aby tomu druhýmu

nepřidělal moc práce. Třebas minulej čtvrtek za mě Milan k večeru zaskočil, kdy jsme li se

enou do kina. A já to zase za Milana vzal na pár hodin v neděli.”

To bylo tuhle neděli taky k večeru?” řekl poručík.

Dýl odpoledne … no a vlastně i večer, řek jsem si, je mladej a svobodnej, potřebuje se

povyrazit, ne?”

Kriminalisté na sebe pohlédli a oba si v tu chvíli uvědomili, e Muikovo tvrzení o jednom

nedělním pivu v nedaleké hospodě je přinejmením vratké. A tím i jeho alibi na dobu, kdy

dolo k zavradění Karla Buríka. Bude třeba se Muíka zeptat, kde mu to jedno pivo

natočili. A ověřit si, zda tam vůbec byl a jak dlouho se zdrel.

V takové místní hospodě by ho snad mohli znát, kdy ho znají i v samoobsluze.

Mohl byste nám upřesnit, v kolik hodin asi jste to za pana Muika v neděli vzal?”

To můu upřesnit, bylo to před pátou, protoe jsem se pak el kouknout domů na televizi,

na film pro pamětníky.”

41

Večer u se pan Muík do kotelny nevrátil?”

V devět jsem mu tady přiloil na noc a zamknul kotelnu. Kdy se vrátil, to teda nevím.”

Tak vám děkujeme. Jetě bych si zapsal vae jméno.” Poručík vytáhl notes.

Hladěna Miroslav. Bydlím a topím o kus dál, v devatenáctce. Vy mě jako budete jetě

potřebovat?”

Kdyby bylo třeba, tak si s vámi přijdeme popovídat. Pokud nás zase nebudete chtít vyhodit,”

usmál se poručík.

xxxx

Květinová stěna před vrátnicí a za ní provizorní klubové zařízení, pár stolků se idlemi a v

rohu zapnutá televize. Odpolední program nebyl zrovna zajímavý, pár chlapců sedělo zády k

obrazovce a pili u stolku pivo rovnou z lahve.

Vrátný za umakartovým pultem si nasadil brýle a důkladně prohlédl sluební průkaz, který

mu poručík Zaoral předloil. Ani nehnul brvou.

Potřebujeme mluvit s panem Muíkem,” začal Halámek. Sledoval mlčenlivého stráce

ubytovny, který se pootočil ke stěně s klíči, jakoby se chtěl ujistit a vzápětí zavrtěl hlavou.

Není doma.” Kdy jste ho viděl naposledy?” Zaoral natáhl přes pult otevřenou krabičku spart, nabídl vrátnému a zapálil i sobě. Včera po poledni. Akorát si nesl dolů nějaké věci, e prej si vzal dovolenou a jede za kámoem.” Neříkal kam?” Ne.”

Kdo s ním bydlí na pokoji?”

No, on ten chlápek, co tam je na pokoji hláenej, se objeví jen někdy, ale nikdy tu nespí.

Nael si enskou a tak si sem přijde někdy popovídat s chlapama a pak zase zmizí. Snad ani

Muíka pořádně nezná.”

A co návtěvy?”

Návtěvy jsou úplně zakázány,” řekl rezolutně vrátný.

Ale váně to nemyslíte?” usmál se Zaoral.

To teda myslím, podívejte,” ukázal vrátný na nápadnou ceduli s nápisem NÁVTĚVY NA

POKOJÍCH ZAKÁZÁNY.

Od toho tu máme klubovnu,” ukázal za květinovou stěnu.

42

Take jste viděl, kdy za panem Muikem někdo přiel, e?”

Byla tady jedna taková pěkná holka v dinách, myslím, tak před třema nedělema. A copak

pan Muik udělal, e se po něm ptáte,” začal být zvědavý.

Ale nic. Pánské návtěvy za nim nechodily?”

ádnej chlap za nim nebyl. Tedy, já si nepamatuju. Ale kolega moh třeba něco vidět. Má

mne za chvíli střídat, tak si na něj počkejte. Víte, on se Muik s nikým moc nebavil. Tak já o něm toho moc nevím.”

Počkali si a dobře udělali. Střídající vrátný projevil více porozuměni. Sotva mu jeho důleitý kolega předal slubu a odeel, vzal ze stěny několik klíčů s plechovými čísly. Mrkl na oba kriminalisty, aby ho následovali.

Musím zkontrolovat, jestli tam mají pořádek,” dodal a vedl je chodbou ubytovny k pokoji, kde přespával Muik.

Místnost budila dojem úplné oputěnosti. Dvě lůka, dvě skříňky, dva noční stolky. Vrátný

mlčky ukázal na pootevřenou skříňku. Zela prázdnotou. Jenom v poličce na prádlo leelo pár

dopisních obálek a nějaké fotografie.

Já se podívám jetě vedle do pokojů, jak to tam vypadá,” řekl chápavý vrátný a zanechal kriminalisty o samotě.

Vechny dopisy byly od jednoho odesilatele, zpáteční adresa zněla: Voj. Libor Jíra, v. ú.

7102, Jetenice. Poručík si ji opsal. Podle data na obálkách přiel poslední dopis asi před

týdnem. Obálky byly prázdné. Daleko větí pozornost vzbudily fotografie. Na dvou poznal

Zaoral ihned Marcelu Janatkovou, rub snímků vak nebyl popsán ádným věnováním. Z

třetího obrázku se mondénně usmívala spíe slečna ne dívka, její obličej si vak ani Zaoral, ani Halámek nemohli zařadit mezi známé tváře z okruhu Buríka a spol.

Jak se tak na to dívám,” poznamenal Halámek, rozhlíeje se po pokoji, mám dojem, e

Muik dost spěchal.”

Asi měl proč,” přitakal poručík. Take se ze veho nejdřív rozjedu do Jetenic za vojínem Liborem Jírou. Muik přece říkal vrátnému, e jede za kámoem.”

Jestli mířil za tím kámoem, co vojančí v Jetenicích, tak to silně zaváni pokusem o zdrhnuti.

Neříkal bych to, kdybych neslouil jako záklaďák u Pohraniční stráe kousek od Jetenic.

43

Odtamtud je na čáru co bys kamenem dohodil.”

Vyli na chodbu a poručík poprosil vrátného, zda by si mohl zavolat. Kdy se dostal ve

vrátnici k telefonu a vytočil číslo Bezpečnosti, dal se spojit s kapitánem Zámeckým. Chtěl ho poádat, zda nefiguruje v evidenci závadových part jméno Libor Jíra.

Coe?” vyhrkl překvapením, kdy se mu na druhém konci ozval Zámecký. Hned jsem u

vás.”

Děje se něco?” neudrel se Halámek, sotva zavřeli dveře ubytovny.

Jo. Přihlásil se nám vrah Karla Buríka.”

xxxx

V místnosti spatřil Zaoral asi dvaadvacetiletého kluka v dínách, svetru, botaskách, s

dlouhými vlasy, v jednom uchu náunici, který se u v průběhu vyetřování doznal k vradě

starí eny v Motole.

Zopakujte nám, pane Formánku, co jste tu říkal před chvílí o tom dalím případu,” poádal ho kapitán Mareček z oddělení násilných trestných činů.

Zabil jsem ho. Nejdřív noem a pak jsem ho zatáhl do křoví. A na hlavu jsem mu hodil

takovou tvárnici ze stavby.”

Přesněji byste to popsat nemohl?” zeptal se poručík Zaoral.

Stáli jsme tam na hrázi, bavili se, on se se mnou začal hádat a vytáhl nů. Vrazil jsem mu

pěst do aludku. Potom jsem ho nakop a vykroutil mu nů z ruky. A pak jsem bodal, byl jsem

silnějí. Ten jeho ksicht se mi nelíbil. Tak jsem mu na něj hodil tu tvárnici.”

A znal jste zabitého? Jak se jmenoval?”

Já ho předtím vůbec neznal. Seděli jsme v hospodě ,V lochu , ten den.”

Vzpomínáte si přesně, kdy to bylo?”

Co já vím, ani né tejden.”

Přesněji.”

V sobotu nebo v neděli. Jo, v neděli.”

Kolik bylo hodin?”

Večer, já nemám hodinky, tak si to nepamatuju.”

Viděl vás někdo spolu v hospodě?”

44

To já nevím, snad si nás někdo vimnul.”

,,Co měl na sobě ten, kterého jste zabil?”

To sem moc nezkoumal, diny a nějakou bundu nebo s v e t r … “

Tak co ty na to, Halámku,” obrátil se Zaoral na podporučíka, kdy vyli na chodbu.

e to je pěkný nadělení!”

 V í  co, pojď se mnou do kanceláře a vezmeme s sebou jetě kapitána Marečka. Nehraje

mi jedna věc.”

Vedle skříně leela v igelitu betonová tvárnice. Poručík se podíval na Halámka a Marečka.

Zkuste to zvednout.”

Halámkovi naběhly ily na čele, nadzdvihl tvárnici a udělal s ní dva maličké krůčky, pak

zaklel a ozvalo se dunění, jak beton dopadl na podlahu.

Chcete si to taky zkusit?” pohlédl poručík na kapitána Marečka. Chlap jak hora, který si kondici udroval činkami, uchopil kvádr a poponesl ho o půl metru dál.

Do prčic, to je tíha, to přece nemohl unést sám,” ulevil si Mareček.

No právě, a jetě k tomu dobrých sto metrů, protoe to je nejblií vzdálenost od stavenitě k vodní zdri.”

Prostě mi chcete říct, e museli být dva. Je fakt, e Formánek je psychopat, který se

několikrát léčil. Závislost na alkoholu. Kromě toho nií stupeň inteligence, IQ dost

podprůměrný. Co kdy někoho, kdo měl nad ním intelektuálně navrch, kryje?”

To by mne zajímalo, koho.”

Tak víte co, rozdělíme si práci. Potřebujeme z něj dostat, jak zabil tu enskou, a pak vám ho předáme. Vy si zjistíte dali věci.”

Nejraději bych si ho vyslechl hned,” řekl Zaoral.

To ti rád věřím,” poznamenal sue kapitán Mareček. Jene tuhle maniakální záleitost

musíme co nejdřív zdokumentovat, take měj nějakou chvíli trpělivost.”

xxxx

Formánek seděl bokem k psacímu stolu na idli a sledoval kadý pohyb, který poručík Zaoral

při přípravě na výslech učinil. Byl nápadně vyrovnaný. Halámek uvařil kávu, otevřel tři

limonády a potom se posadil k magnetofonu. Vechno bylo připraveno k předběnému

výslechu.

46

Tak vy tvrdíte, e jste zabil mue na hrázi u vodní zdre,” začal Zaoral.

Ano,” odpověděl pomalu Formánek. Voddělal jsem ho, protoe si nic jinýho nezasluhoval.

Byl panovačnej, to se mi nelíbí, a pak prosil, to se mi taky nelíbí.”

A kdy jste ho pobodal, tak jste ho odtáhl do křoví a hodil mu na hlavu tvárnici.”

Ano,” díval se skelně na poručíka. A kde jste vzal tu tvárnici, ty se přeci jen tak nikde nepovalují.” Kousek dál se staví. Doel jsem si na stavenitě a donesl si ji.”

Mohl byste mi tu tvárnici nakreslit?” podal poručík Formánkovi tuku a papír. Formánek

pomalu kreslil čtverec. Potom do něj udělal několik koleček.

Asi takhle vypadala,” podal papír poručíkovi a přehodil si nohu přes nohu.

Poručík Halámek se nedůvěřivě díval na kresbu.

Kolik asi mohla váit?” zeptal se. Tak patnáct, dvacet kilo.”

A proč jste mu ji hodil na hlavu?” Nemohl jsem se dívat na jeho ksicht.”

Popite toho mue blí, nejen obličej, ale i postavu a oblečení.”

Byl vyí ne já, asi třicet let, moná miň, blond vlasy, nějaký světlý oči, byly pichlavý a vypadal hodně sportovně, ale sportovat neuměl. Na sobě měl diny, obutej byl do nějakejch bot, ani nevím jakejch. Jo, a takovou krátkou bundu do pasu.”

A byl jste tam úplně sám?”

Sám, nikde nikdo nebyl. Nikdo nás neviděl.”

A jak jste odtáhl to tělo do křoví, popite mi to.”

Normálně, vzal jsem ho za ruce, dotáh ho pod větve a tam ho nechal leet. Potom jsem si

skočil pro tu tvárnici.

V tej vodě jsem si umyl ruce. Byl jsem umazanej od krve.”

Poručík zavolal slubu, aby Formánka odvedla.

Tohle nemá cenu, ten chlap le a dokonce bych řekl, e o tom nic neví. Uděláme s ním

jetě rekonstrukci v terénu.”

Podporučík Halámek pokýval souhlasně hlavou.

Podívej, jednak se mi nezdá ta bunda a svetr, to si nikdo nesplete. Dále by mne zajímalo,

jestli u je hotová expertiza jeho oblečení, říkal, e byl umazán od krve.

47

Uvidíme, jestli je to pravda. Já si myslím, e o tom někde slyel a kus si dofantazíroval.”

Do dveří vstoupil kapitán Mareček.

Tak co, chlapi, prý jste Formánka poslali do háje?”

Zdá se nám, e to je vechno smylenka. Nesouhlasí nám vůbec nic. Ani ten kámen, ani

oblečení Buríka. Nezná detaily, rozchází se časově. Vrah přeci musí znát děj vrady do

nejmeního detailu, i to, co my nevíme, ale jen odhadujeme.”

Nejsi sám, kdo je rozmrzelej. Zpočátku jsme si taky mysleli, e máme pravého pachatele

vrady té paní v Motole, ale neodpovídalo ani místo činu, netrefil se ani do zastávky

tramvaje, a nesouhlasily některé dost důleité detaily, které musel vrah mít promylené.

Take jsme to zatím odhadli na psychopata, který se rád vychloubá vradami.”

Jene to jeho povídáni má reálný základ,” namítl poručík Zaoral. Mne by zajímal okruh

osob, s nimi se setkal od minulé neděle. Někdo mu musel povědět, co se stalo na tom

břehu u vodní zdre.”

To je sice hezké. My jsme si ale zatím prověřili, kudy se toulal. Můu ti říct, e by z toho el sestavit úplnej pořadník. Ostatně podívej se na to, jestli se ti některé jméno nebude hodit.”

Kapitán podal Zaoralovi svazek listů a odeel. Oba se pustili do seznamu. Jméno za

jménem, poručík vytáhl vlastní poznámky, ale po tříhodinové práci se výsledky rovnaly nule.

xxxx

Na hrázi zastavila dvě auta. Poručík Zaoral, podporučík Halámek, a Formánek s bílou

páskou na rukávě. Figurant čekal na pokyny.

Tak nám ukate, jak jste sem doli a kde jste ho zabil, potom jak jste ho odtáhl do křoví a

přinesl tu tvárnici.”

Pozorovali děj. Cvakal fotoaparát a asi v půli si Halámek povzdychl. Jak tak na toho

fotografa koukám, plýtvá zbytečně materiálem. Formánek zrovna klusal ke stavbě a uchopil

první tvárnici z porobetonu, která se namanula. A i kdy supěl, sotva ji unesl pár metrů. Pak ji upustil.

Take to bylo vechno na nic,” neudrel se po skončení rekonstrukce podporučík Halámek.

48

X X X

Dozorčí u vchodu vojenského útvaru v Jetenicích poslal pomocníka, aby doprovodil poručíka

Zaorala do budovy tábu, kam předtím zavolal. Kráčeli přes rozsáhlé nádvoří kasáren, jeho

středu dominovala bronzově patinovaná socha motostřelce, umístěná na vysokém soklu.

Před vchodem do budovy u čekal na Zaorala kapitán Kotěovec, orgán vojenské

kontrarozvědky.

Koukám, e motostřelci jsou hoi z bronzu,” prohodil poručík, kdy se představil kapitánovi.

Kotěovec se usmál: Dostáváme sem na soustředění vojenské katedristy z vysokých kol.

Posledně k nám nastoupil i jeden sochař a přes léto dal tu sochu do lesku.”

Kdy se posadili v kapitánově kanceláři, začal poručík o účelu své návtěvy. Loni v záři u

vás končil vojenskou základní slubu Milan Muík z Prahy.” Nalistoval v bloku Muíkova

osobni data včetně údajů z evidence záloníků, které získal na obvodní vojenské správě.

Má tady kamaráda, nějakého vojína Libora Jíru, s kterým si často dopisuje. Asi to bude teď

druhoročák.”

Kontrarozvědčík pozorně naslouchal a poznamenával si propiskou na papír, co povaoval za

potřebné. Kdy Zaoral nakonec vyjádřil obavy z toho, co mohlo vést Muíka, podezřelého z

účasti na vradě, k náhlému odjezdu za kamarádem na hranice do míst, která sám dobře

zná jetě z nedávné doby, zvedl kapitán sluchátko. Spojil se s pomocníkem náčelníka tábu

útvaru pro evidenci a poádal ho, aby mu ze zařazovacích seitů zjistil vojína Libora Jiru a

potom jetě, kde vykonával slubu loňský přísluník útvaru a dnes vojín v záloze Milan

Muík.

Bude to chvilku trvat,” řekl poručíkovi.

Vy tady evidujete i záloáky?” zeptal se Zaoral.

Zařazovací seity zůstávají u útvaru dva roky a pak se postupují ústřednímu archívu,”

vysvětlil poručíkovi kapitán Kotěovec. Myslím, e by tě mohlo zajímat, jaký názor si o

Muikovi udělali jeho bývalí nadřízení, tedy ti nejblií, velitel roty a zástupce pro politické věci. Pokud je zatím nepřeveleli jinam, tak ti zařídím, aby sis s nimi mohl promluvit.”

Děkuji, to by mi pomohlo,” souhlasil s neskrývaným potěením Zaoral. I kdy bych nerad …

je to vechno zatím jen moje neprokázaná verze, e se Muík eventuálně pokusí o ilegální

přechod hranic a chce k tomu nějak vyuít i svého kamaráda.”

49

Nemusí se omlouvat, důvodné podezření tu je.

V kadém případě uvědomím i útvar Pohraniční stráe. Můe mi zatím nadiktovat aspoň

popis jeho osoby? Fotku tady bohuel nemáme, ta la s Muíkovým osobním spisem na

obvodní vojenskou správu do místa trvalého bydlitě.”

Samozřejmě. I kdy nemohu vědět, v jakém oblečení odjel. Ale předpokládám, e nejspí v

té své koené bundě a manestrových dínách, tak jak k nám přiel posledně ke

svědeckému výslechu.”

Kdy si oba pro kontrolu pročítali popis, který uvedl kriminalista s profesionální přesností, ozval se bzučák telefonu. Volal evidenční důstojník. Kapitán Kotěovec vzal do ruky propisovačku a přitáhl si papír.

Vojín Libor Jíra,” opakoval nahlas, aby slyel i poručík, tankový prapor, druhá rota, první četa, zařazen jako střelec. Ano? Toho mi dáte taky, výborně. Vojín, tedy v záloze, Milan Muík, druhý motostřelecký prapor, třetí em es rota, první četa, rozumím, střelec ze

samopalu. Moc děkuju, soudruhu majore. Konec.” Kapitán poloil sluchátko a hned je znovu zdvihl. Vytočil číslo zástupce velitele útvaru pro bojovou přípravu, aby zjistil, jaké zaměstnání provádí v této chvíli druhá rota tankového praporu. Tentokrát u neměli takové těstí.

Tankový prapor je na cvičení s bojovou střelbou na střelnici ve vojenském výcvikovém

prostoru a vrátí se a pozítří.

Kdy odjeli?” zeptal se nikoli bez důvodu kapitán a poznamenal si, e před třemi dny. Zato třetí motostřelecká rota je dnes v kasárnách, do 16,45 provádí chemický výcvik.

Take, váený a milý,” obrátil se kapitán po skončení telefonátu na Zaorala, vypadá to, e si spolu vyjedeme na mení výlet do opičích hor , jestli ti to něco říká. A pokud má čas a chu hovořit s Liborem Jírou. Paklie za nim skutečně ten Muík přijel, nemohl ho tady

zastihnout, protoe je u tři dny ve vévépé, jak jsi právě slyel.”

Tím spí bych s Jírou potřeboval mluvit, soudruhu kapitáne.”

Dobrá. Ale předtím se podíváme k třetí motostřelecké rotě. Kde slouil Muík.”

50

X X X

Podporučík Halámek si vytipoval z ústřední evidence obyvatel několik Karlů Horských, kteří

by mohli věkově odpovídat Zrzounovi. U na první adrese měl těstí.

Teď seděl vedle strnulé paní Horské u stolu v kuchyni a poslouchal její vyprávěni o synu

Karlovi. Chodil na střední uměleckoprůmyslovou kolu, studium vak nedokončil, odtud tedy

jeho výtvarné znalosti, potom se chytil patné party a ve skončilo úplným rozchodem s

rodinou. Bydlí sice dál u nich v domku, má svůj pokojík v podkroví, ale domů chodí málokdy.

Nikdy s námi ani navečeří,” povzdechla pani Horská. Nedovedla jsem to pochopit. Starí dcera je teď docela úspěná módní návrhářka a nejmladí Marek se připravuje na gymnáziu k maturitě.” Ukázala na fotografii tří dětí, dívenky a dvou chlapečků.

Víte, ale to moje prostřední dítě, ten můj zrzeček byl nějaký jiný ne jeho sourozenci,”

mluvila o něm téměř lítostivě paní Horská. Nedovedu si to vysvětlit. Samotář u od dětství.

Vydrel třeba celé hodiny sedět u řeky, nebo si vylezl na střechu a pozoroval okolí, někdy

jsem ho neviděla celý den. Kdy se dostal do té party, myslela jsem, e se snad zblázním.

Měl velký talent,” ukázala na malý obrázek psa, pověený na stěně. Víte v kolika letech to namaloval?” Podporučík sice neoplýval znalostmi o malířství, ale viděl vyspělou kresbu s přesně vystienou linií.

V estnácti,” zkusil odhadnout.

V pěti letech řekl byste, e to malovalo pětileté dítě?”

koda, e tu kolu nedokončil, je vidět, e má talent.”

Kdyby mi nezemřel manel zrovna v době, kdy Kája dospíval a potřeboval nad sebou

silnějí ruku, tak to určitě dopadlo jinak. Po muově smrti jsem se musela moc ohánět, abych

to vechno z jednoho platu utáhla, dovedete si představit, co to je udret tři děti na studiích,”

svěřovala se trpce Halámkovi. Kdy pak přijde enská z práce večer domů, moc času ji

nezbývá ani na to uvaření a vyprání, nato aby měla v hlavě, co děti celý den dělaly. Jak

říkám, s Irenkou a s Markem starosti nebyly. Jene K á j a … ale to vechno má na svědomí ta parta,” rozplakala se paní Horská a podporučíkovi ji bylo upřímné líto.

51

Kdepak je Karel zaměstnán?” zeptal se Halámek.

To je na tom to nejhorí,” vzlykala utrápená matka. Sehnala jsem mu přes dceru pěkné

místo v aranovně prodejen textilu. Tam co maluji reklamy do výkladů, ale to se mu nelíbilo.

Od nového roku tam u není.”A kde tedy pracuje?”

Říkal, e si nael cosi jako jako e dělá asistenta nějakému malíři.”

Halámek zakroutil nedůvěřivě hlavou.

Soudruhu přísluníku, mně se to taky nezdá … e on se do něčeho dostal? Jeiikriste,

povězte mi to, prosím vás! Proč se po něm sháníte?”

Paní Horská, potřebuji zatím od vaeho syna Karla pouze informaci, proto jsem za ním

přiel. Nevíte, kde bych ho nael?”

Já jsem s ním od úterka nemluvila, ale Marek byl doma a říkal, e si Karel vzal ve svém

pokojíku nějaké věci na malování a prý jedou s tím malířem dělat ven do přírody.”

Paní Horská, nemohla byste mi ukázat jeho pokojík?”

Samozřejmě. Ale musíte prominout, nahoře asi bude nepořádek. On si Karel nepřál, abych

mu tam uklízela.” Podkrovní místnost připomínala spíe zákoutí ateliéru ne mládeneckou

lonici. Stěny polepené plakáty, na stolku dbánek se tětci, paleta a ,málkastna, jak říkají malíři dřevěnému kufříku, v něm ukládají a nosí barvy.

Podporučík s omluvou pootevřel víko málkastny a to, co spatřil, mu málem vyrazilo dech.

Místo tub s barvami vyrovnané sady skleněných ampulí. Solidní příruční lékárnička. Zavřel

opět víko, nedávaje o nálezu nic najevo.

Paní Horská, prosím vás, mohl bych si ten kufírek s barvami od vaeho syna vypůjčit?

Vrátím jej jetě dneska zpátky!”

To víte, e vám ho půjčím. Snad se Kája nebude zlobit.”

Věřte mi, paní Horská, e si to půjčuji v jeho zájmu,” řekl s mírným povzdechem Halámek.

xxxx

Poručík Zaoral se vracel za volantem referentského igulíka zpátky do kasáren v Jetenicích.

Během odpoledne zajel na okresní správu SNB. Obrátil se na náčelníka zdejí kriminálky a

poádal ho o pomoc při zjitění pohybu Milana Muíka, který by se mohl ubytovat v

některém zdejím ubytovacím zařízení, jeliko v Jetenicích je pouze turistická noclehárna a

ta je otevřena jen přes léto.

52

Současně vyuil automatického spojení a ohlásil svému náčelníkovi v Praze dosavadní

průběh etření v jetenických kasárnách, které zdrí Zaorala jetě do noci. Podařilo se mu

stihnout i podporučíka Halámka, který se pochlubil nálezem, učiněným při návtěvě matky

Karla Horského. Podle předběné expertizy jde o přísně obhospodařované sedativní

medikamenty, získané v kadém případě nezákonným způsobem.

Kapitán Kotěovec, orgán vojenské kontrarozvědky, informoval mezitím velitele pluku o

naléhavé záleitosti, je přivedla poručíka SNB z Prahy do Jetenic. Velitel plně vyel vstříc a dal souhlas, aby se Zaoralovi poskytla přísluná pomoc, nezbytná k výkonu jeho sluební povinnosti.

Zaměstnáni třetí motostřelecké roty končilo v 17,00 vyhláením denního rozkazu a

provedením bojového rozdílení. Teď seděl Kotěovec se svým kolegou u dobrou půlhodinu

v místnosti, slouící veliteli roty za kancelář. Na kovové skříni spočívala přilba a brana s ochrannou maskou. V rohu oplechovaná mob-bedna. Pracovní stůl se vzorně uklizenou deskou, nástolní kalendář a telefon. Přesně účelným vybavením ladila s celkovou vojenskou

atmosférou, která ovanula Zaorala, sotva vstoupili do rajónu roty. A navodila rázem

vzpomínky na dobu nepříli vzdálenou, kdy sám oblékal maskáče edesátky a spával na

lůku se jmenovkou, opatřenou nápisem Velitel lonice.

Nadporučík ve sluebním ústroji s opaskem a pistolí, jeho věk odhadoval na přiblině stejné

mládí, jemu se těil i on, Zaoral, měl vak na rozdíl od poručíka na ruce snubní prsten. A

tvář olehanou větrem a mrazem.

Ozvalo se zaklepání. Do dveří rázně vkročil dozorčí roty a předpisově oslovil velitele:

Soudruhu nadporučíku, dovolte vstoupit!”

Vstupte. Sehnal jste ho?”

Soudruhu, nadporučíku, svobodník Lisický je na kontrole akumulátorů v parku. Poslal jsem

pro něj svého pomocníka.”

A se objeví, ihned ke mně!”

53

Provedu. Soudruhu nadporučíku, dovolte mi odejit”

Stručné intermezzo, spí jeho zvukový náraz prolétl čtyřmi stěnami malé místnosti, jako kdy

zavíří brejk bicích do pravidelného rytmu a poprvé přealo tok rozhovoru. Poručík Zaoral

mohl v jeho průběhu konfrontovat dosavadní, do jisté míry vlastni představu na Milana

Muika s názorem, jaký si utvořil na bývalého podřízeného velitel, by i jen za dobu desíti

měsíců, kdy ho měl ve stavu.

Já myslím, e se to netýká jen Muíka ale i těch, kdo byli vedle něho,” pokračoval

nadporučík, navázav na nit přeruené řeči. Převeleli ho ke mně od er-té-zetky, to je rota

týlového zabezpečení. Vojáci odevad a ke vemu. Od kuchyně a po pomocné zemědělské

hospodářství útvaru. Znáte to, jeden velitel a tucet nadřízených. Muík se tam ocitl hned po

základním výcviku v přijímači. Nenavrhli ho ani do poddůstojnické koly, přestoe má dva

roky průmyslovky. Nedokončil ji pro patný prospěch a lajdáctví, jak to stoji v posudku z

civilu. Výchovné naruení v adolescenčním věku, sklon k alkoholismu, psychicky

n e v y r o v n a n ý … a tak zakotvil nebo spí byl uklizen k er-té-zetce, aby s nim nebyly příli velké potíe. Jene byly.”

Tedy ztracený případ?” nadhodil Zaoral.

Podle mne ádný případ není předem ztracený, zvlá jde-li o mladého člověka. Podívejte

se, já tady nemám samé anděly. Kdybych je měl, nemuseli bychom soutěit o titul vzorné

roty,” usmál se poprvé za celou dobu nadporučík. Muik sem nastoupil jako průvihář, s

kterým si nevěděli rady. Několikrát kázeňsky trestán.

A e ho máme u nás převychovat. Proč zrovna my? Má vestranné výsledky, jste

hodnoceni po několikáté jako vzorní, tak kdo jiný.

Nebude na to sám, pomohou ti svazáci, vae ZO SSM patři k nejlepím v pluku. Prostě

vojín Muík přestal topit v kuchyni a začal cvičit jako střelec roje v bojovém vozidle pěchoty.”

K nesmírnému potěení nadporučíka inenýra Gebera, zvaného ,Hever. Ale tu přezdívku ti

přiili velitelé čet, pokud je mi známo,” poznamenal kapitán Kotěovec.

Pokud mně je známo, tak si to vymyslel podporučík Barchánek, velitel první čety. Přiznal se

mi, kdy se loučil. Kdyby teď neseděl v lavici na vysoké kole ve Vykově, mohl by tady

soudruhu poručíkovi povědět o Muíkovi mnohem víc ne já.

54

Měl ho celou dobu v četě a mohl se mu víc věnovat. Co já … Já jsem se taky na vysoké

vojenské připravoval teoreticky, naučili nás spoustě uitečných vědomosti. A pak jsem stál

jednoho krásného dne před ivými lidmi jako jejich velitel, pomalu stejně starý jako oni. S

hlavou plnou pouček o individuálním a diferencovaném přístupu při výchově podřízených.

Ale to sem nepatři. Vás zajímá hlavně Muík.”

Soudruhu nadporučíku,” pousmál se Zaoral, já nejsem o mnoho mladí ne vy a také se

zabývám lidmi, kteří jsou pomalu stejně staří jako já. A u vůbec ne andělé. Bohuel spí

naopak.”

Abyste mě dobře pochopil. Jako velitel motostřelecké roty bojového útvaru v prvním sledu

odpovídám předevím za bojovou pohotovost roty, za bojovou a politickou přípravu,

výchovu, vojenskou kázeň a morálně politický stav přísluníků roty, za stav bojové techniky

… a ta se dá vyčíslit ne v tisících, ale miliónech korun.

To vechno a mnoho jiných povinností mně ukládají vojenské řády. Sám bych nesvedl nic.

Musím se stoprocentně spolehnout na své podřízené velitele, na vojáky. I já můu vydat

spoustu nařízeni, ale kdo je splní? U nás platí, e jednotlivec není nic bez pevného kolektivu.

A teď do toho Muika. Kdy ohlásil příchod, řekl jsem mu, e mě nezajímá, co bylo. Ani aby

mi vysvětloval nebo zdůvodňoval proč. e si nemůu dovolit přepych, abych pětkrát

kontroloval, zda dělá. Záleí jenom na něm. Kdy říkám já, myslím tím vechny vojáky v

rotě. A vojáci vidí. Zároveň bys měl poznat, e kdy bude dělat dobře, pokud o něco půjde,

pak se za tebe postavím. To bylo asi vechno, co jsem mu řekl.”

Nadporučík se odmlčel. Čekal, zda jetě k němu něco mají. Aby přeruil ticho, dodal: Přál

bych vám vidět Muíka poprvé s červenou ňůrou pomocníka dozorčího roty. Nebylo to sice

na pochvalu, ale ten kluk to proíval. Snad poprvé si cenil toho, e je na vojně.”

Znovu se ozvalo zaklepání na dveře. Dostavil se svobodník Lisický, předseda ZO SSM.

Nadporučík mu představil Zaorala, zatímco kapitán Kotěovec odeel z místnosti s tím, e

jde obstarat Zaoralovi zimní výstroj na cestu do VVP.

Muík? To byl jedinej kluk, co nebyl v organizaci SSM,” začal útlý svobodník, který zatím vůbec netuil, e poskytne Zaoralovi snad nejdůleitějí poznatek.

56

Tvrdil, e není ve svazu a nevstoupí do něj, protoe prý my z toho máme a on není

prospěchář. Přitom se s námi zúčastňoval vech svazáckých akcí. Řekli jsme mu hned

zpočátku, jaké vztahy a zvyklosti panují v rotě a e my se jemu přizpůsobovat nebudeme.

Fakt je, e ve výcviku drel krok s kolektivem. Na zimním cvičení dřel s námi v noci, v

mrazech, makal jako stroj. V krouku technické tvořivosti se pustil parádně do kitů. Modely

eleznic. To bylo jeho. Kdy odcházel do civilu, nepadali jsme si kolem krku. Jenom se

přiznal, e na nás nebude vzpomínat ve zlém.”

,.Soudruhu svobodníku, nevzpomínáte si, zdali za ním nepřijíděl v poslední době někdo na

návtěvu? Třeba z příbuzných nebo d ě v č e … “

To by spí mohli vědět mládenci z první čety, e?” uvaoval nadporučík, obraceje se k

Llsickému.

Svobodník přikývl. Jene první četa odela na koupání, soudruhu nadporučíku. Já bych za

nimi skočil a zeptal se kluků z druhého ročníku.”

Dobrá. Ale a to netrvá dlouho.”

Svobodník se chystal poádat velitele roty, aby mu dovolil odejít. Náhle jej cosi přimělo k

tomu, e zůstal uprostřed pohybu stát. Pohlédl na Zaorala.

Promiňte, soudruhu, teď jsem si vzpomněl. Přijel za ním nějaký známý z Prahy, v červeným

fáru, myslím, e to byla nová simka. Ale ne sem, do kasáren. Otevírali jsme zrovna v

patronátní kole v Jesenicích výstavu naeho modelářského krouku technické tvořivosti.

Muik tam měl několik mainek, jetě s Jírou, oni na tom dělali spolu. Fakt, bezvadné

modýlky. Nejdřív jsem si myslel, e v té simce přijel někdo na výstavu.”

Prosím vás, kdy to asi bylo, aspoň přiblině,” zeptal se Zaoral.

To vím přesně. První zářijová neděle, organizovali jsme tu výstavu právě na začátek

kolního roku, společně s vedoucí pionýrské skupiny na ZD v Jetenicích. Na otevření byli

pozváni kromě děti a rodičů i autoři vystavovaných modelů. Ale ten kluk, co přijel, se hned

hlásil k Muíkovi.”

Mohl byste si vybavit, jak vypadal?”

Tak trochu.”

57

A svobodník popsal Zaoralovi dosti přesně Vratislava pírka  Malajce. O něm Muík

kriminalistům tvrdil, e se s ním zná trochu . A jenom od vidění.

xxxx

Podporučík Halámek si dal sraz s kapitánem Zámeckým v est večer nikoli U kalicha, ale ve

vestibulu nádraí Praha-Střed. A nikoli e by chtěli cestovat vlakem, ale protoe měl

Zámecký v sousední Hybernské ulici poradu spolupracovníků redakce týdeníku Signál.

Urostlý a ramenatý Halámek, oblečený v dínách a módní bundě s druky místo knoflíků, se

leérně opíral o stěnu a sledoval nádraní ruch. Náhle ucítil na rameni čísi ruku a dotěrný

stisk. V první chvíli myslel, e je to Zámecký, který se k němu nepozorovatelně přiblíil. Trhl sebou a ucítil pach alkoholu. Docela neznámý člověk se mu nakláněl k obličeji a eptal: ,,Moh bych ti pomoct, hoo. Dám ti tuzexy, chce?” A cizí ruka mu sjela po rameni dolů, na konec zad, zatímco prudce dýchající hlas přeskočil do srkající fistule: Poď se mnou do parku, dám ti dvě kila, tuzexový. A rozblázním tě, es to n e p o z n a l . .

Koukej zmizet, nebo se ti patně povede,” řekl klidně Halámek a jakoby si otíral rameno, máchl loktem. Opilec odletěl a zastavila ho a zeď. Vtom se v davu objevil Zámecký a rázem odhadl situaci. Chytl Halámka za pai a odváděl ho k východu.

Na tohodle zázraka si tady čekal?” vykřikl za nimi opilec a rozhořčeně gestikuloval: Fuj, vy teplouové!”

To nám to pěkně začíná,” konstatoval Zámecký, kdy vyli z nádraí. Jestli se bude prát i na diskotéce, tak s tebou přestanu kamarádit.”

Zato ty tam bude vypadat jako starí dorostenec. Mohl ses aspoň jinak obléknout, vypadá

jako z roku raz dva,” dobíral si na oplátku kapitána podporučík.

Ty zase jako vekslák,” komentoval Zámecký Halámkovy rourovité díny a reklamní nápis na teniskách.

Vsedli do sluebního vozu, který na ně čekal a proháčkovali se centrem města na Smíchov.

Zamířili směrem na Koíře a téměř na okraji Prahy zůstali stát v boční ulici. Přeli pěky

kolem vilek a stanuli před ponuře osvětleným domem se starým, oprýskaným reliéfním

nápisem .Hostinec.

58

Plakát psaný fixem oznamoval diskotéku, kterou uvádí Dan Hajný, vstupné 15 Kčs. Podle

Přemysla Kocourka dýza ,U prdáka.

Zaplatili a vstoupili.

Duněni decibelů je na chvíli ohluilo. Na pódiu v sále, je kdysi slouívalo za ochotnické

jevitě, seděl diskokej Dan Hajný v hedvábné purpurové koili, po stranách obklopen

věemi z reprobeden a ječel do mikrofonu. Ohňostroj barevných světel, rotujících po stropě a

po stěnách, rozráel tmu.

Sál byl, jak se říká, nabit k prasknutí. Taneční parket, který byl původně určen k tanci, se

vlnil postavami a připomínal spí hemení podráděného vosího hnízda. Po chvíli si oba

příchozí uvědomili tmu, lépe řečeno jejich oční zorničky se akomodovaly natolik, e umonily

rozeznat kolem dokola rozestavěné stoly.

,,Tak jsem zvědavej,” zakřičel do zběsilého rámusu podporučík, aby vůbec něco řekl. Ale to u ho Zámecký opustil, jsa v takovém prostředí zběhlejí ne Halámek. Prodral se k výčepu a přinesl dvě kokakoly, láhev vína a skleničky. Zkueně pohlédl do sálu a záhy seděli u

prázdného stolu.

Teprve nyní mohl Halámek věnovat zevrubnějí pozornost svému okolí. Uvědomil si, e jsou

tu se Zámeckým opravdu více ne odrostlejími dorostenci . Diskotékové publikum kolem

nich odhadoval v průměru nejvý tak na osmnáct let a kdoví, jestli. Viml si, e ne vichni se baví tancem na parketu. Mezi stoly se plouili jednotliví mladíčci, rozkládali rukama, přisedávali si a odsedávali od dívenek, které unuděně, se světáckými gesty kouřily cigarety

anebo jen tak zíraly nikam a na nikoho. U vedlejího stolu se předváděla trojice nevyzrálých

puberáčků, čerstvě ostřihaných podle nejnovějí pank módy , skráně dohola a na temeni

ktice dlouhých vlasů. Na útlých krčcích se jim houpaly jakési řetízkové ozdoby.

Já přijít takhle ostříhanej domů, tak mě táta přerazil vejpůl,” povzdechl Halámek. Copak ti kluci nemají tátu a mámu?”

To ví, e mají,” pokýval hlavou Zámecký. Jene … ale to bych ti musel udělat přednáku o psychosociální problematice části mládee … říkám části mládee. Není pravda, jak se tvrdívalo, e hlavním rysem dospívání je odcizení rodičům a e větina adolescentů musí

projít údobím zmatků a emocionálních poruch,

59

které často vedou k společensky neádoucímu chování a někdy k delikvenci, jako k pokusu

vyrovnat se s duevními stresy. I kdy je fakt, e dospívání přináí mladému člověku

rostoucí citovou prudkost. Ale naprostá větina jedinců prochází dospíváním bez projevů

nějakého výrazného vybočování v chování. J e n  e … a teď se vracím k tomu, co jsi

nadhodil. Rodiče mají samozřejmě jako první intance vliv na to, nejen jak se klouček nebo

dívenka strojí a jaký účes nosí, ale jestli něco pořádného dělá. Doma, ve kole, v učení. A

jestlie tomu tak není a naopak , dorůstající dítě si nemůe vzít dobrý příklad ani z vlastních rodičů, je to patný. Já jsem dělal v juvenilní delikvenci dost dlouho a můu ti říct, e ve větině případů předcházela disharmonie a dezorganizace rodiny. Vak se to vecko bude

učit na vysoké kole. P o č k e j … podívej se támhle k rohu na parketu!”

Podporučík pohlédl tím směrem a uviděl mladíka vyí postavy, vypadal starí ne zdejí

mladické osazenstvo a také oblečením se liil od ostatních kluků. Měl na sobě solidní

sportovní svetr a ke k r k u , celý černý a také černé kalhoty. Netančil a také ádnou z dívek nepřemlouval k tanci. Jen se díval. I přes dosti velkou vzdálenost a značné ero v sále mohl Halámek rozeznat barvu jeho vlasů. Byla světle zrzavá a nápadně kontrastovala s tmavým

oblečením, je měl mladík na sobě.

Vypadá jako Zrzoun,” vykřikl Halámek přes stůl k Zámeckému, aby přehluil řev, který se právě rozpoutal z reprobeden jako předehra dalí divoké skladby, ohláené diskokejem.

Půjdu za ním a zeptám se ho, nejmenuje-li se náhodou Karel Horský.”

Jestli je to on, tak ho zavezeme rovnou k nám,” rozhodl Zámecký.

Oba vstali od stolu. Avak ne se propletli zmítajícím davem přes parket, zrzek jim zmizel.

Vyběhli z lokálu na čerstvý vzduch. Tmavá ulice byla prázdná. Pustili se za roh k zastávce

autobusů. Ani tam neviděli nikoho stát. Pro jistotu se vrátili k svému vozidlu a poádali řidiče, aby objel okruhem vechny vedlejí ulice. Reflektory auta vak osvětlovaly jenom liduprázdné chodníky a ploty vilových zahrad.

60

Vsadil bych se, e to byl Zrzoun. Asi nás registroval dřív, ne my jeho a vzal draka,” klel Halámek.

Vypadá to tak, proč by jinak zdrhal. Tihle kluci mají na nás čich. A tys myslel, kdy si

navlíkne bundu a texasky, e zůstane inkognito,” poplácal kapitán Halámka po zádech.

Vem to zpátky k tý hospodě,” řekl řidiči.

Vrátili se do sálu ke svému stolu. Právě začala přestávka. Vichni uvnitř mourali jako

probuzené sovy, kdy se rozsvítila u stropu světla normálních árovek.

Vidí, a je po zábavě,” konstatoval kapitán. Stačí vypnout elektriku, zhasnout ty barevný prskavky a decibelovej kravál a mají mytec. My jsme si , tedy já v mladém věku dovedli zazpívat při kytaře. Venku u ohně, bez kazeáků a bez drinků. Nechci mluvit jako starej

dědek, je mi sice dávno estnáct pryč, to je pravda. Ale myslím, e jsme se dokázali bavit

lip.” Mě by zajímalo, kdo to vůbec pořádá, tuhle dýzu ,U prďáka . Přece k tomu musejí mít taky nějaké povoleni. Já znám dost organizací, které se starají o to, aby mláde vyuívala volno k lepí zábavě. Mně osobně dobrá diskomuzika a sluná diskotéka nevadí. Jene

tohle je hanbinec.”

Jako na dotvrzení Halámkových slov se odkudsi vynořila potácející se postava, je by patrně

v přítmí nebudila tak nápadnou pozornost jako ve střízlivém přestávkovém světle. Odrané

díny a umudlané tričko s nápisem Oxford University. Kráčel, jako by neviděl. Vráel do

idlí a stolů. Dívky, které u nich seděly, zcela nesvětácky vyskakovaly a chytaly skleničky,

aby jim jejich obsah nepolil aty. Nositel trička s emblémem prominentní univerzity měl oči

podlité krví. Pojednou se za ním objevili dva uniformovaní příslunicí VB. Vzali mladíka mezi sebe a odváděli ho ze sálu. Vůbec se nebránil, el apaticky. Současně začali po ,place’

pobíhat jacísi ustaraní pořadatelé a číník. Chtěli nabýt jistoty, e ádný dalí z hostů

nedosáhl stejného stupně opilosti jako onen ,univerzitán. Kdy se přiblíil číník ke stolu, u něho seděli oba kriminalisté, zeptal se ho kapitán Zámecký: Kde se tak zřídil?”

Ten u sem přiel udělanej, pánové. Je tu kadou chvíli a dělá v podniku jenom ostudu.

or Víek, pěkný číslo,” uklíbl se pingl a mávl rukou.

61

Podporučík Halámek si okamitě vzpomněl na předběný výslech Silvy Řezníčkově, jemu

byl přítomen s poručíkem Zaoralem v psychiatrické léčebně. Kdy jim jmenovala lidi, s nimi

se stýkal zavraděný Burík, uvedla některé pouze přezdívkami nebo křestními jmény. A tam

Halámek uslyel i o Dorovi. Bezpochyby anglicky zkomolené křestní jméno Jiří. A při

výslechu na místním oddělení VB, kam se podařilo jeho kolegovi podporučíku Růkovi

předvolat jednoho z účastníků posledního Buríkova mejdanu, Přemysla Kocourka, se od

vyslýchaného dověděl o Jiřím Víkovi-Haiovi. Jako o člověku, který Kocourka seznámil s

Buríkem. To nevypadá na náhodnou shodu křestních jmen. Tím spí, e je Kocourek poslal

do téhle diskotéky, kde bývá Víek-Hai stálým hostem.

Kapitán Zámecký reagoval stejně rychle. A prakticky.

Pane vrchní,” oslovil rozcuchaného číníka a uznale se na něho usmál. To je správné, e jste takového výtrníka nechali vyvést. Prosím vás, volal jste na Bezpečnost vy nebo pořadatelé?”

Číník na okamik znejistěl. Zámecký povytáhl nenápadně řetízek s odznakem Kriminální

sluby.

Soudruhu .., takhle … Já jsem řekl panu Březinovi, co tady má na starosti pořadatelskou

slubu, aby zavolal na okrsek . . v y k o k t á v a l rozpačitě zaměstnanec cechu Ganymedova.

Okrsky u nemáme. Vy asi myslíte místní oddělení, e?”

Ano, místní odděleni. Číslo máme napsané nad telefonem. Víte, pánové,” začal a hned se

opravil. Víte, soudruzi, já mám ty bohémové rád, ale nesmějí mně do keftu lízt ztřískaný

odjinud a myslet si .”

To je v pořádku,” přeruil ho Zámecký, kývl na Halámka a spěchali ze sálu ven. Nasedli do vozu a vyrazili k místnímu oddělení VB.

Tam se dověděli, e zadrený mladík byl opilý a navíc z něho táhl fet. Odvezli ho na

záchytku. Co s ním jinýho dělat,” pokrčil rameny nadpraporčík, konající slubu.

K Apolináři,” řekl kapitán řidiči, kdy se s Halámkem vrátili do vozidla.

Kočičí hlavy u cíle jejich jízdy rozhoupaly igulíka. Pak se rychlý dopravní prostředek

naposled zhoupl a zastavil před vraty protialkoholní záchytné stanice, Apolinářská ulice 4.

62

Opodál stála lutobílá volha s nápisem VB. Vstoupili dovnitř a uslyeli ryk.

Před bílou čárou, která odděluje nemocniční zařízení od ostatního světa, stáli dva

uniformovaní přísluníci VB a sledovali zápas. Sváděla jej jiná dvojice muů v bílých plátích s nedobrovolným pacientem, jeho přivezla před chvílí lutobílá volha. Mladík se zuby nehty bránil. Svíral zaaté pěsti a drel ruce křečovitě zkříené na prsou.

A častoval zřízence záchytky sprostými nadávkami. Odmítal se vysvléci z uválených dínů a

ze pinavého trička s nápisem Oxford University. Z jeho upoceného těla se ířil nesnesitelný

zápach.

Copak vy tu chcete?” obrátila se zdravotní sestra na Halámka.

Ne stačil odpovědět, zavolal jeden ze zřízenců:

Máme ho přikurtovat?”

Zatím ho nechte tak, a kdyby nepřestal s vylomeninami,” rozhodla sestra.

Mezitím chlapíci v bílých plátích přemohli zuřivý odpor a odváděli u zcela nahou postavu

do koupelny. Řev se zdvojnásobil, ale posléze mladíka koupel uklidnila spolehlivěji ne

jakákoli jiná procedura.

Sestřičko, my jsme sem přijeli právě kvůli tomuhle případu,” obrátil se na zdravotní sestru Zámecký a ukázal jí sluební průkaz. Předtím si ověřil u obou přísluníků VB, e občanská legitimace zadreného, kterou současně s ním odevzdali při předání záchytné stanici, zní na

jméno Jiří Víek.

Pacient u nás musí zůstat dvanáct hodin, to je nařízeno. Dřív vám ho nepustíme, e, pane

doktore?” zahlaholila energicky sestra. Teprve teď si vimli lékaře, který v koutě u stolku zapisoval příjem pacienta.

Lékař mlčky zavrtěl hlavou, a kdy se k němu sestra naklonila a cosi poeptala, sundal

brýle. Jo to jste vy, soudruhu kapitáne,” vstal a podával Zámeckému ruku.

U zase já, doktore,” usmíval se kriminalista na svého dobrého, dlouholetého známého.

Kdy si můeme pro Víka přijít?”

Zítra k polednímu. Ale raděj dřív zavolejte, vypadá to na komplikovanějí záleitost. Anebo

jestli vám to stačí po poledni, to u tady budu taky, mohl bych vám k tomu povědět víc.”

63

,,V čem myslíte, e je to komplikovanějí? Byl i nafetovanej?”

Lékař přikývl. Na protialkoholním záchytu jsme měli Víka u jednou. Tentokrát se musel

přikrmit nějakou drogou. Jestli to udělal poprvé nebo u je tu nějaká závislost… uvidíme.

Zítra budeme moudřejí. Vy k němu něco máte, tedy kromě té výtrnosti, jak mi o ní říkali

vai mládenci, co ho přivezli?”

Jede v partě, která přila o jednoho člena. karedým způsobem. V kadém případě

potřebujeme Víka vyslechnout. Proto bych rád, abyste ho nepropustili třeba dřív, ne si pro

něj přijedeme.”Spolehněte se, soudruhu kapitáne.”

xxxx

Poručík Zaoral, oblečen v zimní vatované blůze a s uankou na hlavě kráčel se stejně

vystrojeným kapitánem Kotěovcem po nádvoří jetenických kasáren, Pod nohama jim skřípal

umrzlý sníh, třpytící se v místech, kam dopadalo světlo zářivek z osvětlovacích stoárů.

Kdepak v tom tvým utíkáčku, v tom můe chodit leda po Václaváku. U vás u máte pomalu

jaro a tady je dneska est pod nulou. A nahoře bude nejmíň deset,” předpovídal Kotěovec.

U brány na ně čekal vojenský řidič s gázem, protoe Zaoralův referentský igulík by v terénu

vojenského výcvikového prostoru, kde navíc leel hluboký sníh, zůstal určitě viset.

Gazík vyrazil rychle po hlavní silnici a bez obtíí zdolával za Jetenicemi umavskou okresku, její krajnice tvořily hromady sněhu, navrené protahovacími pluhy. Nad mlčenlivými lesy plul dorůstající měsíc. V jeho bledém přísvitu nabývaly stíny obrovitých smrků téměř

pohádkové bizarnosti. To je krása,” povzdechl Zaoral, který ze zadní sedačky sledoval

krajinu, okouzlen jejím půvabem. Prohrábni rot,” ucedil realisticky kapitán, trůnící vedle řidiče jako velitel vozu. A to stihneme. Za padesát minut,” pohlédl na svítící ciferník náramkových hodinek, uzavřou prostor a stráný nepustí přes závoru ani nohu. Ve dvaadvacet nula nula začínají ostré střelby.”

64

Netrvalo dlouho a minuli tabuli s výstraným nápisem Vojenský prostor , vstup zakázán”.

A pak se kuely reflektorů jejich terénního vozidla zastavily na sputěné závoře. Zpod

přístřeku vystoupil stráný se samopalem. Kapitán se mu prokázal a posléze u poskakoval

gazik po zmrzlé polní cestě, rozjeděné tanky a bojovými vozidly pěchoty, bé-vé-péčky.

Dalí krkolomná jízda trvala skoro půl hodiny. Za lesní serpentinou olízla světla gazu řadu

tanků. Nejmodernějí technika. Zatím mlčící. Čekající na stisk ovládacího mechanismu a

a spínače uvolní přívod paliva i vzduchu, jemné těknutí se změní v bouřlivý rachot náhle

vznícených kapiček nafty ve válcích motorů, které dodají energii strojům. Hradba ocelových

kolosů vyrazí vpřed. Řidič gazu odjel na konec řady a zastavil u skříňové tábní vé-tři-esky.

Počkej chvíli,” řekl Kotěovec poručíku Zaoralovi a el vyhledat velitele praporu. Chvíle se protahovala a Zaoral začal pociovat ve zdřevěnělých nohách, co obnáí jízda v nevytopeném gazíku. Natěstí měl v kapitánovi i v tomto směru dobrého organizátora, co

ocenil, kdy se po necelé čtvrthodině ocitl v jednom ze ,tábáků, pohotěn na uvítanou

plechovým polním álkem, plným horkého čaje. A nadporučíkem v černé kombinéze,

zástupcem velitele praporu pro politické věci. Soudruhu poručíku, já u jsem to říkal tady

soudruhu Kotěovcovi. Budete muset počkat, a odstřílí druhá rota. Kdybychom vám zavolali

Jíru teď hned, mohl by znervóznět … Samozřejmě počkám, jak dlouho bude třeba,” ujistil Zaoral oba přítomné. Mám zůstat tady nebo v naem voze?” Nechcete se s námi podívat nahoru?” nabídl politický pracovník kriminalistovi. Je tam i velitel druhé roty, bude řídit střelbu.” To ví, e se podívá. Aspoň si zopakuje vojnu, viď?” řekl Kotěovec a vichni tři se vydali na vě. Cestou se Zaoral dověděl od nadporučíka, e jejich tankový prapor je dritelem putovního poháru, který na konci výcvikového období uděluje velitel divize

nejlepímu praporu v tankové střelbě.

Take ho dnes vlastně obhajujete?”

66

Dalo by se to tak říct, ale zatím se ho nepodařilo nikomu získat dvakrát po sobě. Jenom na

půl roku. Je to docela pochopitelné a taky objektivní, protoe pohár získává obyčejně

nejstarí, tedy nejvycvičenějí prapor. Je fakt, e podobné podmínky, jaké jsme měli v

minulém v výcvikovém období, za které putoval pohár k nám, nejsou pokadé. Větinu

vojáků tvoří dnes první ročník. Proto si kadý velitel roty zuby nehty drí dobrého střelce

druhoročáka. Nemůete se divit, e vám Jíru neuvolnili, dokud nebude mít odstříleno.

Jíra je dobrý?

Vynikající střelec. Loni při prověrkových střelbách jsme přijeli do úplně neznámého prostředí a padla mlha. Střílelo se poprvé plnou ráí. Objevily se tři kanónové cíle a Jíra je zasahoval, i kdy ly v nezvyklém pořadí a na netradiční vzdálenosti.”

Čili je to vae jednička, ten vojín Jíra?

Já bych nechtěl hodnotit, jestli je někdo jednička. Nakonec , vystřelit, to je to poslední, tomu se naučí kadý. Jene dobře vystřelit, na to musí dnes mít střelec v tanku nejen dobrou ruku, ale předevím hlavu. A Jíra ji má dobře posazenou. A správně mu to myslí. Ale víc vám o něm poví velitel roty.

Úplná havaj, liboval si kapitán Kotěovec, kdy pohlédli z výky na prostor střelnice,

osvětlené měsícem. ,,Dnes by trefil snad i nimrod Balcar. Abys rozuměl,” obrátil se k

Zaoralovi, to je ná plukovní týlař. Doma na zdi plno jeleních trofejí, ale ani jedna jeho. To nám na něj prozradili zdejí lesáci.

Vichni na věi s napětím očekávali začátek střeleb. Poručík stál a naslouchal povelům

velitelů. Nasednout. Hlaste připravenost a jména střelců. Vpřed. A pak uviděl první záblesky

a ohluující dunění rozechvělo ztichlé hlubiny spících lesů.

Nadporučík Kozák, velitel druhé tankové roty, měl důvod k spokojenosti, kdy si potřásal se

Zaoralem ruku. Jeho rota zasáhla 89 % kanónových cílů, take mu poručík nejdřív

poblahopřál k výsledku a teprve potom přeli k hovoru o vojínu Jírovi.

Rychle získal odbornost, předává zkuenosti vojákům prvního ročníku, a to z vlastní

iniciativy. Třeba rozebírat vlonou hlaveň, protoe si s ní nevěděli rady. V poddůstojnické

kole se učili na jiném typu a taky je přeučoval na nae zaměřovače.

67

V kázni nemá skoro ádné výkyvy. Navrhl jsem ho k povýení na svobodníka … doufám, e

nic neprovedl, kdy se po něm sháníte?”

Buďte bez obav, moje návtěva se týká jeho kamaráda, který je od minulého října v záloze.”

Abych se přiznal, nejdřív jsem měl strach, kdy mi soudruh Kotěovec ohlásil, e jste přijeli kvůli Jírovi. To víte, Jíra je z Prahy a s Praákama bývá někdy kří. Měl jsem tu takovou mení partičku, vracívali se z vycházky často rovnou z hospody naladěný na mol a musel

jsem jim zdvihnout párkrát morálku. Jene o Jírovi to neplatí. Ten s nimi netáhl. Pokud si

vzpomínám, byla s nim potí jenom jednou, ale to u je víc jak rok. Tehdy před odchodem

druhoročáků do zálohy si nějakej Vondráček zahrál na mazáka a nařídil Jírovi, aby mu

vyletil kanady. Jíra odmítl, Vondráček ho chytil pod krkem a byla z toho málem rvačka.

Tenkrát jsem je potrestal kázeňsky oba. Ale jinak má Jíra v záznamu jenom odměny a

pochvaly, tohle byla výjimka.”

Děkuji vám za informaci, soudruhu nadporučíku. Kdy a kde bych si mohl s Jírou promluvit?”

U je to zařízeno,” vmísil se do rozhovoru Kotěovec. Soudruh Kozák ti ho uvolnil. Přijde za tebou do tábáku.”

Během čtvrthodiny seděl sporý mládenec nevysoké postavy v zimní tankistické kombinéze

naproti Zaoralovi. Poručík ocenil, e vyhověli jeho přáni a ponechali ho s Liborem Jírou o

samotě. Představil se mu a aby rozptýlil počáteční rozpaky, začal o tom, co zřejmě jetě teď

voják proíval.

Díval jsem se na vás před chvílí z věe, jak jste znova potvrdil, e jste výtečný střelec.

Nechcete si zakouřit?”

Ne, děkuju, já nekouřím.”

Tak jsme dva. Já taky nosím cigarety u sebe jen pro kuřáky, co si chtějí ničit pilce,” usmál se poručík a povídal o tom, e zas utratí peníze za jiné zbytečnosti. Jíra se spontánně pustil do vysvětlování, e výtečná střelba nezáleí jenom na něm, ale na řidiči a veliteli tanku. Při střelbách nejsem sám. Ostatní pomůou hledat, orientovat se … kdy chcete nastřílet, musíte stihat a jak nestiháte, uteče vám cíl. Dneska jsme měli namále. Řidič nespustil při

střelbě odsávání a jak vám začnou slzet oči, nezamíříte … natěstí si hned po první ráně

vzpomněl.”

68

Podívej, Libore,” přeel Zaoral do důvěrného tónu, já bych taky potřeboval, aby sis

vzpomněl. Na Milana Muika. Kamaráda z vojny.”

Občas si píeme, jene teď to nějak zkomírá,” řekl po krátkém mlčení Jíra. Ale já jsem znal Milana jetě před vojnou. Z modelaření. Stavěli jsme spolu nějaké lokomotivy. Taky jsme o prázdninách cestovali po republice a fotili vraky starých eleznic. A taky veterány. Třeba

koňku z Budějovic do Lince. Tam jsme byli několikrát. Nali jsme i koleje, úplně zrezivělý a

Milan vykopal svítilnu. Teda, on to byl kus zkroucenýho plechu, ale od elezniční lucerny.”

Ví o tom, e Muík fetoval?” poloil poručík přímou otázku, aby bylo Jírovi zřejmé, e se zajímá spí o jinou záleitost, ne je modelářství. Odpověď ho vak nemálo překvapila.

To je riziko kadýho, kdo stavěl modely.”

Modely?” zdvihl udiveně obočí Zaoral.

Plastikový modely. Taky se tomu říká kity. Dřív nebylo k mání v obchodě sluný lepidlo a tak se vyrábělo po domácku. Stačilo rozpustit plastikové zlomky v toluenu a bylo to. Kdo nad tím seděl dýl, tak mu hrozilo, e se načichá. Ale pokud se pamatuju, Milan nic takovýho nedělal.

Teda nějaký fetování. A tady na vojně jsme stavěli modýlky bojový techniky a e by přitom

Milan pouíval toluen, to si nepamatuju.”

Ty jsi byl taky na výstavě modelů vaeho krouku v jetenické kole, e?”

No ano …”

Neví, kdo to za Milanem přijel v červené simce?”

Říkal, e nějakej známej z Prahy, kterej se vrací se svou slečnou z víkendu na umavě.

Stavěli se za ním.”

Se slečnou?”

Na výstavu přiel sám. Ale pak jsem ji viděl u Trubačů , to je hospoda v Jetenicích. Milan

tam s nimi seděl. Dostali jsme ten den vycházku. Zael jsem s ostatníma klukama na pivo.”

Jméno toho ze simky nezná?”

Ne. Milan nám ho nepředstavoval. Odeel s ním, hned jak předseda SSM zahájil výstavu.”

Udělalo to na tebe dojem, e přijel za Muikem náhodou anebo e to měli předem

domluveno?”

Těko říct. Bylo to v neděli a do kasáren chodí hodně návtěv.

69

Mohli ho na bráně klidně poslat za námi. Dozorčí u vchodu věděl, e jsme li na akci SSM do

jetenické koly.”

Aha, to ho mohlo napadnout, zeptat se nejdřív v kasárnách a pak odjet za Muíkem. A jak

vypadala ta slečna, co s nimi seděla?”

Soudruhu, to víte, e jsme si ji prohlédli. Celá hospoda na ni zírala. Blondýna. Tak perfektní kus tady uvidíte málokdy. A navíc , aby seděla s vojákem. Zdálo se mi, e je maličko starí ne ten její ofírek se simkou.”

Poručík vytáhl z náprsní kapsy obálku a vyndal z ní fotografii, kterou nali u Muíka v

ubytovně. Poloil ji mlčky před vojáka na rozkládací stolek, slouící jinak k zakreslování

topografických údajů. Teď byla ovem jeho deska prázdná.

No jasně, to je ona,” vyhrkl překvapeně Jíra.

Libore, prohlídni si ji jetě jednou a dobře. Dost mi na tom záleí.”

Soudruhu, já se netrefuju vedle. Vak jste viděl na střelnici,” pousmál se mládenec v

tankistickém.

Milan Muík ti neřekl nic o té návtěvě ani potom, kdy se vrátil do kasáren?”

Víte, e mi to samotnému bylo divný? Protoe se mi jinak dost svěřoval. Ale ani druhý den,

kdy jsem se ho ptal, co dělá ta ába, co s nimi seděla u stolu, neřek nic kloudnýho.”

Poručík zastrčil fotografii zase zpátky do kapsy. Ví, Libore, co bych od tebe potřeboval?

Abys mi pověděl, co ti psal Muík, kdy odeel do civilu. A co ty jsi psal jemu.” Naznačil Jírovi, k jakému podezření má důvod, i kdy vynechal podrobnosti.

To … snad není pravda,” vyhrkl Jíra.

Dost moná, e ne. Ale zatím nasvědčuje mnoho okolností tomu, e se tvůj kamarád zapletl

do případu, který vyetřujeme. Tuhle fotografii například zapomněl ve svých věcech na

ubytovně, ne zmizel. A ty sám jsi na ni poznal dotyčnou slečnu, se kterou přijel za Muíkem

do Jetenic jeho známý.”

To teda nechápu, proč by si Milan schovával fotku nějaký kočky, která s ním náhodou

seděla v hospodě.

Myslí, e náhodou?”

No asi, vdy on má svoji holku v Praze.”

70

Byla tu někdy za ním?

To mi neříkal. Ale vím, e se jmenuje Marcela, studuje ekonomku a e na Milana čekala, a

se vrátí z vojny.”

Milej chlapče, v práci, kterou dělám, není místo pro náhodu. Ty se domnívá, e se

exkluzivní slečna objevila v Jetenicích náhodou. Jene ten frája, co s ní přijel červenou

simkou, zapadá do party, kde se pohybovala studentka střední ekonomické koly Marcela

Janatková. Bohuel, musím o ní hovořit v minulém čase.”

Jak to?” otázal se nechápavě Jíra.

Bývalé děvče tvého kamaráda u neije. Nali jsme Marcelu minulou sobotu. Ufetovanou

toluenem.”

To je straný,” chytil se za skráně vojín. Teď u začínám rozumět…”

Já bych taky rád začal rozumět. Jene to není vechno. Marcela se rozela s Milanem,

sotva přiel z vojny domů. Podle veho mu ji přebral kluk ze stejné party jetě v době, kdy

tady Muik slouil. A toho kluka teď kdosi zavradil. To jsou fakta. A k tomu přidej dalí.

Muik to má ,za pár’ do civilu a právě v tu dobu jsi viděl, e za ním přijel známý , já bych se chtěl vsadit, e hlava té celé party , a mám věřit, e jen proto, protoe jel náhodou kolem?”

Jíra mlčel a třel si dlani čelo.

Libore, vím, e je na tebe spolehnutí a e si ponechá ve, co jsem ti pověděl, pouze pro

sebe. A teď jistě pochopí, e mě zajímá, o čem jste si psali s Muíkem, kdy odeel domů.”

Na tom nic není. Občas jsem mu poslal pár řádek, co děláme v krouku a tak. A aby mi

napsal, jak on ije v Praze, jestli u si sehnal flek. Chtěl jít dělat někam, kde by mu časem dali byt. To bylo asi vechno z mý strany.”

Poručík přikývl.

Dopisy od Milana vám můu ukázat. V tom posledním mi psal, e za mnou přijede. Jene

se vracíme z prostoru a pozítří a já mám dopisy v kasárnách.”

Zařídím, aby tě velitel roty pustil se mnou. A teď to nejdůleitějí, kvůli čemu jsem s tebou potřeboval mluvit.

Získali jsme informaci, z které se dalo usoudit, e Muík opravdu jede za tebou. Není

vyloučeno i to, e se chce pokusit o útěk za hranice. Obávám se, e je to hlavní důvod, proč

tak náhle zdrhnul z Prahy. Musím tě poádat, abys dal okamitě vědět veliteli roty nebo

kapitánu Kotěovcovi, kdyby se Muík za tebou objevil.”

71

Jíra mlčky přikývl. Poručík ani nečekal spontánní ,ano. Nebylo těké odhadnout, co se v

chlapcově mysli odehrává. Jenom si přál, aby se Jíra zachoval tak, jak jej o to ádal.

Nadporučík Kozák čekal s Kotěovcem ve vedlejím skříňovém vozidle, ohřívaném

naftovými kamínky. Souhlasil s tím, e Jíra odjede do kasáren.

Zpátky se u nemusí vracet, oznámím to veliteli jeho čety.”

Zaoral ujistil velitele tankové roty, e mu rozhovor s jeho střelcem poskytl velmi cenné

poznatky v pátrání a oznámil oběma, o co poádal vojína Jíru. Jetě ne se rozloučil,

poděkoval Kozákovi za přispění a pomoc.

Kotěovec dal zavolat řidiče gazu a vyrazili i s Jírou na zpáteční cestu. Jeli mlčky. Jíra, i kdy byl unaven, nezavřel ani na okamik oči. Myslel na to, co udělá, kdyby zítra uviděl Milana na bráně. Co mu řekne? Má s ním vůbec mluvit? Co kdy je vechno jinak, ne jak se domnívá poručík z kriminálky?

Do kasáren v Jetenicích přijeli kolem druhé v noci.

V lonici vojínů tankové roty, teď úplně prázdné, vytáhl Jíra ze své skřínky svazek dopisů.

Začal je třídit. Ty jsou od rodičů a od mýho děvčete,” vysvětloval a pak podal poručíkovi několik obálek.

Vrátíte mi je?” zeptal se.

Jestli to bude mimo můj případ, tak pochopitelně ano. A jestli ne … pokrčil rameny.

Hm, rozumím,” řekl tie Jíra.

Rozloučili se, poručík jetě připomněl vojákovi, co od něho čekají a podávaje mu ruku,

pronesl: Věřím ti, Libore. A děkuji ti.”

Pak se odebrali s Kotěovcem do budovy tábu.

V kapitánově kanceláři pročítali obsah obálek, est ze sedmi dopisů začínalo stejně, čau,

kamaráde,” a pak následovalo běné korespondování o vem a o ničem, co by poručíka

zaujalo. Ani zmínka o rozchodu s Marcelou Janatkovou. Letmá vzpomínka na modelářský

krouek v Jetenicích. Sdělení o tom, e Muík nastoupil jako topič u OPBH a nová adresa na

ubytovnu, kam se přestěhoval, protoe jako svobodný nemá anci na sluební topičsko—

domovnický byt.

Teprve poslední dopis poručíka překvapil a vzruil.

72

Dopis byl datován a podle potovního razítka na obálce odeslán tého dne, kdy byl Muík

pozván k svědecké výpovědi k nim, na kriminálku. Zaoral si to ověřil ve svém zápisníku. Ano,

toho dne mu sdělili, e Marcela Janatková neije a předloili mu k identifikaci svetr, který měl na sobě zavraděný Karel Burík.

Text dopisu nezačínal obvyklým oslovením čau, kamaráde”, nýbr stručným , Libore!”

Nebylo v něm ani slovo o Janatkové, ani o Buríkovi. Muík psal:

Smrt je krutá, protoe lidi jsou taky krutý. Přichází vdycky, kdy ji člověk nejmíň čeká. To nemá ani čas se bát. Někdy na ni myslím.” (Na koho, na Marcelu Janatkovou? uvaoval poručík.) Nebudu se trápit pomylením, e se smrt najednou objeví ve dveřích. Za hodinu,

za dvě. Nebo za deset minut. To je straný!” (Co tím myslel? e si na Buríka s někým

počká a pak … přemítal Zaoral.) Je to smrt jako ze snu. Vidí lidi, kteří tě přili zabít, ale nemůe nic dělat. Strach svazuje nohy a ruce. Jetě ti ukazují nů a smějí se ti do očí.

Opravdu to připomíná sen. Někdo tě honí, ty utíká, nohy tě neposlouchají.

U ti kdosi dýchá do zad. Najednou je před tebou vysoká zeď. Nemůe přes ni. Sen ale

nekončí. Nemůe se probudit a zjiuje, e to vůbec není sen.”

Tady podivná úvaha končila. Muík se omlouvá, e píe hlouposti, ale e mu není v Praze

dobře. Závěrečná věta dala za pravdu poručíkovým předpokladům. Musím tě co nejdřív

navtívit, čekej e přijedu, bude to brzo.”

Měl bys to dát posoudit psychiatrovi,” nadhodil Kotěovec. Na mě to dělá dojem, e to psal v nějakým raui, ale vybavila se mu do toho skutečná událost, kterou zail. Třeba ten mord.”

Máte pravdu.” Poručík pohlédl na hodinky.

Teď u nikam nepojede, příteli,” rozhodl kapitán. Zajistil jsem ti nocleh u nás, na

důstojnické svobodárně.”

Já vám ho oplatím, a přijedete do Prahy, mám taky na svobodárně garsonku,” ujioval

vděčný Zaoral.

To půjde asi těko,” usmál se Kotěovec. Do Prahy sluebně moc často nejezdím. A na

výlet? Sólově přece nepojedu, s manelkou a s třemi dětmi bychom se tam sotva veli.”

Kráčeli této noci u podruhé rozlehlým nádvořím, na ně se vejde při útvarovém nástupu

celý jetenický motostřelecký pluk.

73

Zaoral se v půli cesty zastavil. Mrzlo jen pratělo, od úst jim la pára. Dorůstající měsíc

zhlíel na zasněené střechy moderních kasárenských bloků. V jeho sirém svitu nabývala

socha motostřelce ostrých kontur. Poručík se zahleděl na ztemnělou hradbu umavských

hor. Tyčila se na blízkém obzoru. Zdálo se mu, e je na dosah ruky.

Jak je odtud daleko hraniční pásmo?” zeptal se.

Vidí ten hřeben kousek nalevo? Po něm u prochází státní hranice.”

Pokračovali v chůzi.

Já vím, nač myslí,” ozval se kapitán. Ale tamtudy nemá Muík anci.”

Nezlobte se, soudruhu kapitáne, ale beru v úvahu vechny monosti. Co kdy vojín Jíra sice

odmítne Muíkovi pomoc, ale z kamarádství nic neohlásí. Muík by se mohl dostat v noci

přes plot, vdy to tu zná. A pokusil se zmocnit zbraně.”

Prosím tě, ruční zbraně a střelivo se ukládají ve zvlátní místnosti se zamříovanými okny,

oplechovanými dveřmi na dva zámky a s elektrickým signálem. Kromě toho jsou stojany se

samopaly zvlá uzamčené a truhlíky se střelivem taky, a vechno zapečetěno. Klíč od

skladu a od stojanů má neustále dozorčí roty a od truhlíků se střelivem výkonný praporčík.

Tohle přece Muík dobře ví.”

A co kdyby se pokusil přepadnout stráného a zmocnit se samopalu se zásobníky?”

Buď ujitěn, e jsme na vechno pamatovali. Od včerejka je celodenní směna přísluně

poučena a zejména velitel stráe dostal pokyn, aby upozornil vechny vojáky, hlavně na

odlehlých stanovitích.”

Doli k budově ubytovny. Kotěovec zavedl poručíka ke slubě, která mu vydala klíč od

jednolůkového pokoje.

Uanku a tu fufajku nech ráno tady u sluby, a bude odjídět,” řekl kapitán, popřál

Zaoralovi dobrou noc a astnou cestu. Vojín u okénka si poznamenal, e má vzbudit hosta

ráno v est. Poručík zalehl, ale zaboha nemohl usnout. Za zavřenými očními víčky se mu

odvíjel retrospektivní film uplynulých bezmála 24 hodin. V podvědomí se mu vynořovala

postava Milana Muika. Neel mu do souvislosti robustni pořízek, lepicí filigránské modely

vláčků. Kluk, naruený praskou partou feáků, jemu teprve vojenský kolektiv pomáhá

hledat správnou cestu. Zmatený dopis, plný morbidních úvah, z nich hledá východisko a

vidí je zřejmě v nějakém riskantním pokusu, při kterém mu má pomoci kamarád z vojny. Má-

li na svědomí Buríka, nezaváhá před dalím násilím.

74

A co kdy je to vechno jinak? Vdy dosud neznáme ani motiv vrady. Proč ho navtívil v

těchto končinách pírek a ta neznámá, její fotografie teď lei v kapse poručíkova saka?

Náhoda? ádné místo pro náhodu, mluvil Zaoral v duchu sám sobě.

A náhle mu bleskla hlavou mylenka … V tom okamiku byl rozhodnut, e ráno v est jetě

do Prahy nepojede.

Teprve teď se podařilo Zaoralovi usnout.

Kdy se, probuzen jetě za tmy, vyhrnul z kasáren a usedl za volant vymrzlého

referentského igulíka, zamířil do okresního města na správu SNB.

xxxx

Tak jsem opravdu zvědav, s čím se Michal vrátí,” vzpomínal na poručíka Zaorala Halámek.

Náčelník se po něm shání od rána. Měl u tady být. Stejně nedovedu pochopit, proč Muik

tak rychle utíkal,” obrátil se na kapitána Zámeckého.

Třeba se obával, e by mohl plavat ve Vltavě s nafouklým břichem. U jsem ti jednou říkal,

e ti, kdo propadli fetu, nemají ádné zábrany. U nich nemá lidský ivot cenu. A Muík si to

asi moc dobře uvědomil, konečně také k nim dřív patřil,” řekl Zámecký. Já ti něco ukáu.”

Vstal a přinesl ze skříně několik spisů. Samé tragické příběhy mladých lidí. Pak vytáhl na stůl desky jednoho z nedokončených případů.

Tohle ti řekne víc.”

Zase mrtvé děvče.

Jako Marcela Janatková. Jene tahle neumřela proto, e čichala.”

Prohlíeli jednotlivé svědecké výpovědi. Večírek plný fetu, vichni si píchali brauna. Dohnali jednu z přítomných en (dá-li se vůbec v 18 letech hovořit o eně?) de facto k sebevradě.

76

Zmodralá tvář, zkřivená křečí vystupovala z fotografie.

Podporučík dosud neviděl tak znetvořený mladý obličej.

A teď ti něco povím. Tuhle holku dohnali k sebevradě. Nachomejtl se tam jeden chlápek,

zkouel fetovat ze zvědavosti, ale nebyl to závislý feák. Jeho svědecká výpověď by mohla

sehrát při vyetřování a u soudu rozhodující roli. Ale mlčí. Zapírá. Strach u něho zřejmě

převládá nad tím, čemu se říká morálka, odpovědnost, občanská odvaha vůbec , svědomí. A

bude mlčet. Přesto vím, e si ta holka asi .brauna’ nepíchla sama. Ten, kdo jí ho píchl, sedět nepůjde. Maximálně za výrobu a přechovávání drog. Zámecký mávl rukou.

Halámek pohlédl na hodinky.

Nepojedeme si pro Víka? Je půl jedné. Abychom neztráceli čas.”

Snad u tam bude i doktor nebergr, rád bych slyel jeho názor. Take  odjezd.”

Pneumatiky jejich volhy s civilním praským číslem znovu poskakovaly po kočičích hlavách

kolem kostela sv. Apolináře na Větrníku, zaloeného koncem 14. století a zastavily v příkře

klesající uličce stejného jména, před číslem 4.

Doktor u na kapitána čekal.

Předběná diagnóza ze včerejka se mi potvrdila,” začal rovnou a omlouval se, e musí za chvíli odjet na konzultaci do OÚNZu. Víek se kromě alkoholu přiivil dolsinem.

Samozřejmě se nepamatuje, kde k němu přiel. To bude spí vae věc. Kadopádně by měl

jetě jít na vyetření, aby se rozhodlo o preventivní léčbě. Zatím jsem mu napsal od nás

proputění.”

Zavolal sestru, podal kriminalistům ruku a spěchal ke své kodovce, zaparkované před

budovou. A pak to lo naráz. Sestra vydala Jiřímu Víkovi proti potvrzení igelitový pytel s

oblečením, obsah kapes, občanský průzkaz, předvolání na ONV a sloenku na úhradu

oetření.

Jiří Víek, narozen 27. 3. 1960 v Prostějově, trvalé bydlitě Praha 5, Koíře, Lovčenská 7,”

vyukával Halámek o necelou půlhodinu později základní údaje do tiskopisu pro výpověď

svědka. Zámecký prohlíel Víkův občanský průkaz.

Vy jste změnil u třikrát zaměstnání jak vidím. Poslední razítko máte od Středočeských

kamenolomů.”

77

Teď dělám ve těrkovně na Zbraslavi. Momentálně jsem ale ve stavu nemocnejch,” upřesnil skromně Víek. Zánět il na levý noze.” Učinil náznak vyhrnout nohavici odřených din.

A to vám lékař dovolil vycházky? A dokonce návtěvy večerní diskotéky?”

Víek zíral na Zámeckého mírně zarudlýma očima a nevydal ze sebe ani hlásku. Kapitán

ovem důvodně předpokládal, e latinské přísloví ,Qui tacet, consentire videtur’ čili kdo mlčí, souhlasí, v případě Jiřího Víka neplatí.

Ukate mi potvrzení o pracovní neschopnosti. Rád bych se podíval, od kolika do kolika máte

povolené vycházky. Moc bych se divil, e by vám je při zánětu il na noze vůbec někdo

povolil. Vdy vy byste měl správně leet v posteli.

Já jsem neschopenku nechal doma.

Bydlíte u rodičů?”

Ne, ty mám v Prostějově.”

Tak u koho jste trvale přihláen?”

Tam, jak je to v občance. Já bydlím … tedy iju ve společný domácnosti s drukou. Ona je

rozvedená.”

Aha,” přikývl Zámecký. Můete uvést jméno své druky?”

To jistě. Vlasta Sýkorová. Jene není doma. Bere si na zimu turnus v zotavovně er-ó-há,

ona je tam jako servírka.”

Pane Víku, kde jste přiel k tomu dolsinu? vypálil Zámecký ostře.

Nael jsem ho.

Kde?”

V popelnici před hospodou, tam co je diskáč ,U prďáka.”

Vy se hrabete v popelnicích?”

Odhazoval jsem krabičku cigaret.”

Ale pane Víku, takové léky se obvykle v popelnicích nenacházejí. Za kolik vám ho tam

Zrzoun prodal?”

Kdy to víte, tak se zeptejte jeho.”

Chceme to slyet od vás,” drel se takticky Zámecký. Pan Horský, kterému říkáte Zrzoun tvrdí, e ho kamarádům nosí zadarmo,” střelil zkusmo kapitán.

A nekecá. Chtěl za ampulku padesát kaček.”

78

Tolik?”

Půjčil mi k tomu na pánským hajzlu jehlu, abych si ho moh píchnout. To je vechno. Kvůli

tomu jste mě nemuseli tahat na záchytku.”

Tam vás odvezla hlídka VB, přivolal ji plným právem pořadatel, který měl na diskotéce

slubu, protoe jste byl v takovém stavu, e mu nic jiného nezbývalo,” prohodil od psacího stroje Halámek.

Jo ták, pan Březina mě prásknul? Ten starej valchář?”

Valchář? Ona ,U prďáka’ taky jede valcha? A jaká? Gotes? vyzvídal Zámecký.

Víek přikývl, zrudl zlostí. Tak voni mě práskli! Březina mě nechá odvízt a Zrzoun mě taky

lepí! Já e vod něj měl zadarmo fet? To jim teda nedaruju. Pánové, běte se tam někdy

kouknout do zadního lokálu, hned za výčepem, jo? Jene vás nesmí zmerčit Zrzoun. Dělá

jim kavku. Dal by echo, pan Březina zevnitř zamkne lokál a ne ho odemkne, nenajdete ani

plátýnko, ani bank, ani ty, co hrajou. Zrzoun jim taky prodává fet.

Kam by mohli vichni zmizet, tomu nevěřím,” popíchl Zámecký Víkovu sdílnost.

Jsou tam zadní dveře na dvůr, Březina má od nich klíč. Ze dvora vypadnete rovnou k

autobusové zastávce. Tak, pánové, já si od těch sviní nenechám nic líbit.

Je to jedna jedna.”

To je vechno zajímavé, co nám tu povídáte, pane Víku. My si vae sdělení ověříme a

učiníme přísluné kroky,” řekl kapitán Zámecký. Teď bychom rádi slyeli, kdy jste viděl naposledy pana Karla Buríka.”

Myslíte Rejáka?”

Tak mu říkáte vy. Pro nás je to Karel Burík.”

Nemoh bych se napít vody,” poádal kemrajícím hlasem Víek.

To byste mohl,” přikývl podporučík Halámek. Poodeel k umyvadlu, drel v ruce skleničku a vyplachoval ji.

Budu si na vás stěovat,” vykřikl zničehonic Víek.

Podporučík se obrátil a udiveně na něho hleděl. Proč?”

Nechcete mi dát napít!” Víkovi se chvěly ruce, svíral jimi pomyslné puky dínů. Podporučík rychle natočil vodu do sklenice a podal mu ji.

Víek hltavě nasál, napřáhl ruku s prázdnou sklenicí a přikrceným hlasem ádal jetě. Opět

pil zprudka jako íznivý na pouti.

79

Trochu ho to uklidnilo, ale začal se potit. Podporučík si viml, e kromě křečovitého drení

kalhotových vů se mu třese brada a celým tělem projídí jakési nepravidelné chvění. V

kanceláři nebylo horko, ale Víek se tvářil jako by seděl ve výhni.

Určitě znáte pana Buríka,” poznamenal klidně Zámecký, ,,seznámil jste ho přece s

Přemyslem Kocourkem, kterého jste k němu přivedl na mejdan a pak tam musela zakročit

Bezpečnost. Dělali jste kravál a na půdu.

Na ádnýho Kocourka se nepamatuju.

,,Ale on se pamatuje na vás. Skamarádili jste se V lochu. Pan Kocourek to uvedl při

výpovědi na místním oddělení VB. A také, e jste ho seznámil s Karlem Buríkem. Tak jak to

je? Znáte Buríka nebo ne?

Víek se začal kývat v idli.

Jo, znám. Ten v tom taky jede. Jedem v tom vichni. Začal nesmyslně podupávat nohou.

Panenky se mu rozířily.

V čem jede?

Víek nepřestával komíhat tělem. Náhle se chytil oběma rukama za břicho a schoulil se do

klubíčka.

Je vám patně?41 přiskočil k němu Halámek.

Blbě… dejte mi etě vodu … rychle, nebo se pobliju … to je hrozný ..

Halámek u vytáčel telefonní číslo lékaře.

To jsou abstinenční příznaky, pokýval hlavou kapitán. ,,Prostě , nedostatek drogy. Teď ho

asi odvezou na vyetření k drogové závislosti, jak to předpověděl doktor Snebergr ze

záchytky. A máme po výslechu.

Sklonil se k Víkovi, který mezitím vyprázdnil dalí sklenici vody.

Je to lepí?

Víek na něho pohlédl skelným zrakem. U se nepotil.

Trochu, ale moc ne.

Můu se vás na něco zeptat? Je to důleité.

Jo, ptejte se. Ale a přídě doktor, nebo ..

Víte o tom, e někdo Buríka zabil?

Re … reják byl… ta … ááá.

Víek se svalil na podlahu. U úst se mu objevila pěna. Oči měl obrácené v sloup.

Za chvíli se objevil lékař a sanitní zřízenci s nosítky. Poloili na ně Jiřího Víka, uvolnili mu pásek u kalhot a vyzuli tenisky s reklamním nápisem Soho.

80

Moment,” řekl Zámecký a shýbl se. Ty jeho tenisky si na chvilku vypůjčíme a poleme je pak za ním.”

xxxx

Milan Muík měl tísnivý pocit. Svíral mu hrdlo a tlačil kdesi v aludku. Seděl tam a nedal se vyhnat. U druhý den pořádně nejedl. Strach mu nedovolil zamhouřit oči k posilujícímu spánku. Kdy na krátký čas usnul, probouzel se jetě malátnějí. Vracely se mu vjemy

nedávno proitých událostí… Zrovna svlékal přes hlavu koili.

Co ti chtěli policajti?” ozvalo se mu za zády.

Ptali se na Marcelu.”

Nekecej, e jenom na ni,” vyjel ostře Zrzoun. Chtěli určitě, abys jim řek vo Rejákovi.”

Muík sklonil hlavu.

Nic jsem jim neřek.”

To bych ti taky neradil.” Zrzoun postoupil k polonahému Muíkovi. Cvrnkl ho do prsou. Tak hele, ty jsi Rejáka rohnul, my jsme ho jen uklidili. Nikdo nic neví. Jestli se trhne od party, nebudeme dret hubu. Tak bych ti doporučoval, abys sis to dobře rozmyslel. Jestli se nemejlím, tak má navíc průser z vojny. Taky se nikdo nic nedozvěděl. Ale určitě by to

zajímalo třeba soudruhy v Bartolomějský.” Zrzoun se otočil a chtěl odejít. U dveří se jetě zastavil. Ví co to znamená mlčet jako hrob? Hrob … ” nedořekl a zmizel.

Muík pochopil z těchto posledních slov vyhrůku. Oblékal se roztritě do montérek. Pak

vybral popel a přiloil pod kotle. Poloil lopatu, vzal si z bundy drobné a vyběhl po schodech.

Studený vzduch ho trochu ochladil.

V samoobsluze se na něj usmívala prodavačka.

Jdete si pro pivo, pane Muík? Za chvíli mají přivézt dvanáctku plzeň. Nechcete si počkat?”

Nepřítomně zavrtěl hlavou. Vzal si láhev beneovské desítky, nechal si ji otevřít a pil ji u

pokladny. Náhle koutkem oka zahlédl známou tvář. Do prodejny veel Hai. Vzal si koíček,

proel kolem regálů, ale zboí ho vůbec nezajímalo. Sledoval Muíka, upíjejícího pivo. Pak

hodil do koíku housku, zaplatil a postavil se venku u východu.

Něco na mě ijou, blesklo Muíkovi hlavou.

Za prázdnou láhev mu prodavačka vracela korunu.

81

Cvrnkla o pult. Muík si ji nevzal. Nic kolem sebe nevnímal. Vyel na ulici. Hai se díval do výkladní skříně. Ničeho si nevímal. Ale Muík ho za sebou ucítil v zádech.

Bylo třeba připravit popelnice pro popeláře. Sklepem rachotil plech. Vdy dvě nádoby na

ploinku ručního výtahu, vytáhnout ven na ulici. Kdy dělal třetí várku, viml si, e na

protějím chodníku zase stojí Hai. Mozek začal horečně pracovat. Nejdřív Zrzoun

vyhrouje, pak se objeví Hai, který nic nechce a jen kouká. Poslední Zrzounova věta:

Radil bych ti mlčet jako hrob, nebo . . R o z h o d l se. Rázné přeel ulici k Víkovi  Haiovi, který stál opřený o zeď.

Radil bych ti, abys si sem nelez, nemám to rád. Zmiz, nebo ti předvedu, jaký maj kotelníci

svalstvo.”

Hai celou dobu koukal někam mimo něj. Pak se uklíbl.

U si skončil? Tak poslouchej. Ty mi tu chce ukazovat svalstvo. My bysme ti mohli ukázat

jinačí věci,” říkal potichu a stále se díval mimo. Muík se otočil. Na opačném konci ulice zevlovali dva chlápkové. Neznal je, ale tuil, e patří k Haiovi. Kolik jich vlastně je? Kolik se jich na partu nabalilo od té doby, co s nimi nechodí?

Čekaj tě popelnice,” řekl Hai a pomalu se oural směrem k těm dvěma.

Muík se vracel do kotelny. e se na mě chystají, projelo mu hlavou. Zamkl za sebou pro

jistotu dveře. Do ruky vzal těký francouzský klíč. Pak dlouho čekal. A znovu vyhlédl na ulici; Byla prázdná. Kdy dojel večer k ubytovně, zahlédl trojici u vchodu. Ale nikdo, ani Hai, ho neoslovil. Co bude dál dělat? V Praze před nimi neuteče. Musí někam pryč. Nebo e by znovu zael do Bartolomějské? A vechno přiznal? Ne! Do kriminálu se mu nechce. Musí

p r yč …

Poslouchal sykot potrubí, teplovodní trubky příjemné hřály. Podíval se na hodinky. Bylo

teprve půl páté. Včera Libora Jíru nestihl, na bráně mu řekli, e se vrátí moná dnes nebo

nejpozději zítra. A tak si vyhledal azylový nocleh v teplárně na sídliti vedle jetenických

kasáren. Dostal se do sklepa nikým neviděn, znal to tu dobře jetě z doby, kdy byl u er-té-

zetky a chodíval vypomáhat topičům. Ale před estou musí sebrat kufřík a zmizet, aby ho tu

nikdo nespatřil. Dostal chu na cigaretu. V kapse měl krabičku safarek a zapálil si. Spát u

nechtěl.

82

xxxx

Na okresní správu SNB přijel Zaoral s předstihem. Chtěl být na místě dřív, ne se rozběhne

obvyklý reim sluebního dne. A ten začíná úderem osmé, stejně tak na okrese v

umavském podhůří jako v Praze. Ohlásil se opět u náčelníka kriminálky.

Pojď dál, ranní ptáče. Jene bohuel nemám, čím bych tě potěil,” svratil čelo náčelník.

Toho Muíka jsme zatím u nás nezaregistrovali.

Myslím jako ubytovaného v některém z naich tří hotelů. Hlídkaři provedli během večera a

noci namátkové kontroly na nádraí a kolem autobusových stanic. Tady si to přečti v ranní

svodce hledaná osoba nebyla zjitěna. Kadopádně tě mohu ujistit , jakmile se objeví,

zadríme ho, dokud si pro něho nepřijedete.”

Soudruhu náčelníku, vrátil jsem se za vámi z Jetenic kvůli něčemu jinému. Ale týká se to

taky Muíka.”

Tak povídej. Jetě ne z a č n e  … Soničko,” otevřel dveře do předpokoje, udělejte soudruhu poručíkovi kávu. Doufám, e neodmítne. Nae dívka vaří dobrou.”

Zaoral rád poděkoval a potom se svěřil s tím, co ho napadlo, kdy nemohl v noci usnout.

Člověče, a ví, e ses málem strefil?” zvolal překvapeně náčelník. A na to, e to nebyla normální lékárna, jak jsou v městě. Zrovna v té době, kdy říká, nám někdo udělal vloupačku v okresní nemocnici. Vybral z depozita přísně evidovaných léčiv co mu padlo do rukou,

hlavně psychofarmaka. Podle seznamu, který se provedl komisionálně za účasti zástupců

pokozeného, přiel pitál o hezkých pár tisíc.”

A někdo na tom pěkně vydělá. Jistě víte, soudruhu náčelníku, co se za tyhle medikamenty

platí na černo mezi feákama.”

Jo, to vím. Ale hlavně vím, jak dovede být takový lék ivotu nebezpečný, kdy se dostane

do laických rukou. Říkám rovnou, e se nemáme čím chlubit. Zjistili jsme tam sice otisky

prstů, které nepatří ádnému z nemocničního personálu, ale taky nikomu z těch, kdo by mohl

přicházet v úvahu jako podezřelý. Proetřili jsme v tom směru vechny minulé případy

narkomanie na okrese i v kraji. Chytali jsme se kdejakého náznaku stopy. Zatím bez

výsledku.

83

Samozřejmě, e daktylky nejsou vedeny ani v úřední evidenci, čili si spočítej, kolika miliónům prstů můou patřit. Take vyetřování se nehnulo dál od výpovědí svědků a jejich ověřování.

A ty se domnívá, e by s případem mohl nějak souviset ten tvůj Muík?” Zaoral mlčky

přikývl. Náčelník pohlédl na hodinky. U by tam měli být,” řekl a stiskl tlačítko telefonního panelu. Chvíli hovořil a z jeho vět bylo patrné, e má zájem, aby dotyčný na druhém konci drátu vyel plně vstříc soudruhovi z Prahy, jeho tam právě posílá. Mladý vyetřovatel v

kanceláři o poschodí vý, který neopomněl při vzájemném představování uvést za hodností

nadporučíka doktorský titul, přijal Zaorala bez nadení. Vida, tak soudruh z Prahy ho nejspí přijel poučit, jak se objasňují případy, s kterými si oni na venkově nevědí rady. Pochopitelně, z takových návtěv radost nemáme. Zaoral dostal na stůl desky s mnoha razítky a objemným vyetřovacím spisem.Soudruhu, a si to projdete… kdybyste něco potřeboval . . p r o h o d i l nadporučík JUDr omlouvaje se, e teď musí na poradu. Zaoral tomu byl docela rád. Aspoň si prostuduje materiály, jak má ve zvyku. Sám, v klidu. Vytáhl z kapsy propisovačku a zápisník.

Sotva rozevřel desky, projelo jím vnitřní napjaté chvění. Věc , neznámý pachatel , kráde

vloupáním do skladu léčiv okresní nemocnice , místo datum. Černé na bílém se mu

potvrzovala domněnka, e se celý případ udál tého dne, v jeho časovém rozmezí se setkal

nedaleko odtud pírek s Muíkem. Podle svědeckých výpovědí, které byly pečlivě

zaprotokolovány, dolo k vloupání v neděli 2. září minulého roku, a to v odpoledních

hodinách, kdy jsou v nemocnici povoleny návtěvy. Magistra farmacie ukončila výdej léčiv na

jednotlivá oddělení ve 12.00. A ve 13.00, kdy jí končila nedělní pracovní doba a čekalo volno a do úterního rána, mezi ním nastoupí kolegyně, odevzdala na vrátnici klíče od skladu včetně zapečetěné krabičky s klíčem k zámku kovové skříně, v ní se chovají léky na

zvlátní předpis a jedy. Noční vrátný, který před nástupem sluby v 17.00 provedl

předepsanou obchůzku, zjistil, e dveře u apatyky nějak nedoléhají”, jak doslovně citoval výrok vrátného vyetřovatel.

84

Následují časové údaje, kdy byl vrátným vyrozuměn do bytu ředitel nemocnice, kdy ředitel

volal na okresní správu SNB, kdy vyslal operační důstojník výjezdovku na místo činu.

A pak výpovědi lékařů a zdravotnického personálu.

V době od 15.00 se v areálu nemocnice pohybovalo značné mnoství lidí. Příbuzní a blízcí

se setkávali s pacienty na pokojích i na chodbách. Slubu konající lékaři podávali informace

o stavu pacientů. Sestry dbaly, aby se nenaruoval pořádek, aby se návtěvy přezouvaly,

aby se nepřináely nemocným alkoholické nápoje, vrátný měl starosti o to, aby mu před

vjezdem do nemocnice neparkovala vozidla návtěvníků. Nikdo nezpozoroval v okolí místa

činu nic nápadného nebo podezřelého. Navíc leí objekt skladu léčiv za chirurgickým

pavilónem, na kterém se dokončovala oprava fasády, take byl obehnán leením. To do

značné míry zakrývalo výhled na venkovní dveře farmaceutického skladu.

Konečně tu byla celá řada svědeckých výpovědí v té době hospitalizovaných pacientů,

větinou mezitím u proputěných do domácího léčení. A také těch, kteří je onu neděli

navtívili. Ani tady se nedalo ničeho chytit.

Jak jste daleko, soudruhu poručíku, máte nějaké přání?” otázal se milým hlasem

vyetřovatel, který se vrátil po téměř hodinové poradě u náčelníka jako změněn, ochota

sama.

Soudruhu doktore, precizní vyetřovací postup. Nael jsem ve, co jsem potřeboval,” oplatil mu Zaoral titulaturou i uznáním.

,,No jo, co je to platné, roztál teď mladý vyetřovatel úplně, kdy náčelníci nechtějí spisy, ale pachatele.”

To znám, usmál se poručík. Podle mého názoru, který jsem si z materiálů učinil, el

pachatel nebo si spí myslím pachatelé najisto. Museli mít předem vechno vytipováno. A

nepočínali si jako začátečníci.”

,,Já jsem tého názoru. Způsob vniknutí do objektu, překonání zámků a rychlá orientace na

to, co odnést, nasvědčuje týmové práci. Jenom v jednom si nejsem jist. Paklie nelo o

začátečníky, proč tam po sobě nechali ty otisky?”

Máte pravdu. Ale třeba ten, nebo jeden z těch, který je tam zapomněl, prostě hraje na to, e nebyl dosud trestán a ví, e nejsou jeho daktylky evidovány.

86

V kadém případě bych vás chtěl poprosit, abych si s sebou mohl odvézt fotokopie těch

otisků a také seznam odcizených léků.”

To vám ihned zařídím.”

Na stole zabzučel telefon. Vyetřovatel zvedl sluchátko a obrátil se na Zaorala:

To je pro vás, soudruhu poručíku.”

Tak mám pro tebe přece jen dobrou zprávu,” slyel Zaoral náčelníka okresní kriminálky.

Právě mi volali z Jetenic, kapitán Kotěovec. Zadreli Muíka a vezou ho sem, k nám.

Take si tu na něj počká.”

xxxx

Objevil se na bráně nedlouho po budíčku a chtěl mluvit s vojínem Jírou. Dozorčí u vchodu,

předem instruován, jej uvedl do místnosti pro návtěvy a spěchal k telefonu. Podařilo se mu

zastihnout kapitána Kotěovce jetě doma. Teprve potom vyslal svého pomocníka k

tankovému praporu, aby přivedl Jíru.

Čau, kamaráde, to kouká, co?”

Muíkův obličej byl staen do křečovitého, násilného úsměvu. Teď nesmím na sobě dát nic

znát, říkal si v duchu Jíra. Zdvihl s hraným překvapením obočí:

No nazdar, lokomotivo! Dostal jsem tvoje písmo, ale e se objeví tak brzo . .

Viml si pomačkaných kalhot, neuly mu kruhy pod očima z nevyspáni a také to, e Milanova

tvář neviděla aspoň dva dny holicí strojek. Co ten kluk vlastně udělal? Mám se ho zeptat?

Muík ho předeel.

Libore, jde mi o kejhák, proto jsem tady.”

Co blbne?” zaeptal Jíra.

Nemůu ti teď vykládat kdo a proč. Potřebuju od tebe pomoc,” ohlédl se opatrně po prázdné místnosti.

Prosím tě, čím bych ti mohl pomoct? Chce se snad schovat v kasárnách nebo co?”

Hele, seeň mi rosky . Vak ví, ty signální raketky na ňůrku. Kdy jsou noční střelby ze

samopalu, tak se to odpaluje z takovýho stojanu. A dá se to odpálit i z ruky.”

A na co?” zeptal se Jíra.

87

Neptej se. Potřebuju tak tři, čtyři. Moc dobře ví, kde se to dá v kasárnách sehnat.”

To nemyslí váně,” tlumil hlas Jíra. Chápej, co by z toho bylo, kdyby se to někdo

dozvěděl. Prokurátor!”

Nekecej, to přeci není ádná zbraň. Nikdo si toho ani nevimne. A ty mě, doufám,

nepráskne. Copak jsi nějakej bonzák?”

Milane, prosím tě, co chce s roskama dělat?”

Jenom takovej mení rumec ve tmě, nic víc. Neboj se!”

Bojím se. O tebe, Milane. Co se to s tebou stalo?”

Tak jo nebo ne? Přijdu si pro to večer po rozkaze. Donese mi to k plotu za kuchyň, tam, co

je skládka na odpadky. Pak zmizím a u mě neuvidí.”

Muík se chystal k odchodu.

Počkej, Milane. Já … já vím vechno.”

Co ví?”

Zaplet jsi se do průvihu s nějakou praskou partou a teď se řítí do jetě větího průvihu.

Nedělej to, prosím tě! Nebo ti opravdu půjde o kejhák!”

Kdo ti to řek?”

Jírovi se chvěly ruce a obličej zbrunátněl.

Na tom nezáleí. Ale vím to.”

Dveře do návtěvní místnosti se otevřely. Vstoupil kapitán Kotěovec.

Muík seděl sklesle na idli. Znal kontrarozvědčíka. Obrátil hlavu k Jírovi a zamumlal:

Tak ty jse ten bonzák.”

Jíra ho vzal za rameno a pohlédl na Kotěovce.

Soudruhu kapitáne, to je můj kamarád z vojny, Milan Muík. Přijel se se mnou poradit, má

nějaké problémy a potřeboval by pomoct.”

Koukám, e je nějakej pobledlej,” řekl Kotěovec a obrátil se na Muíka: U jsi vůbec

snídal? Pojď, zajdeme nejdřív do kuchyně a pak si popovídáme.”

xxxx

To je tedy překvápko,” usmíval se Halámek na Zámeckého. Gratuluji ti, soudruhu kapitáne, takový postřeh ..

Spí profesionální intuice. Tu si osvojí, a ti naskočí víc sluebních let.

88

A taky mám jetě pár dobrých kolegů, co dokáí splnit prosbu na počkání.”

Ta prosba se týkala tenisek, vyzutých z nohou Jiřího Víka. Zámecký s nimi spěchal na

expertizu. U první předběné srovnání ukázalo, e vzorek pryových podeví včetně

olapových deformací je identický s otisky obuvi, zjitěnými na místě vrady Karla Buríka.

Máme důkaz, e tam Víek byl,” mnul si ruce Halámek.

Musíme mu dokázat, e měl na nohou ty tenisky. A e je třeba nedostal a po vradě od

někoho jiného,” upřesnil kapitán. V kadém případě musíme ihned zavolat, co je teď s

panem Haiem. Aby nám neprovedl zase nějakou lumpárnu.”

Dalí překvapení vak bylo tím nemilejí. Kapitán pratil telefonním sluchátkem a zaklel.

Jiřímu Víkovi se podařilo během příjmu na psychiatrické vyetření zmizet.

Tak buď jse pořádnej kriminalista, nebo první milovník. Vyber si, odrazil Zámecký dalí

Halámkovy nářky.

xxxx

Dan Hajný diskokej, opět připomínal svým vyvoláváním pouového vyvolavače, kdy se

pohupoval s mikrofonem a rozhazoval rukama.

No né, to jsou k nám hosti,” oslovil Zámeckého vlasatý mládenec v zeleném dlouhém

svetru.

Nazdar Ivoi,” usmál se na něho kapitán.

Já za chvilku přijdu, můu si k vám přisednout?”

Kde teď pracuje?” zeptal se Zámecký mladíka.

V čékádé, u skoro rok, já si támhle,” ukázal k výčepnímu pultu, něco zařídím a hned

přijdu. Můu?” řekl a vypadalo to, jako by o posezení se Zámeckým velice stál.

Kdo to je?” chtěl vědět Halámek, kdy mladík zmizel v davu svíjejících se těl.

To je Ivo Tříska, tomu jsem vlastně zachránil ivot.”

Feák?”

Vůbec ne,” zavrtěl hlavou Zámecký. Jednou se straně opil. Nael jsem ho leet, je to asi dva roky, ve sněhu. Straně smutná věc. Jeho matka se rozvedla, otec si nael enskou, matka se pak znovu vdala. Prostě se ani jednomu z nich nehodil do krámu. Bylo mu

osmnáct, chodil po hospodách a pil.

89

Tenkrát mi doktor řekl, e kdybych ho přivezl o půl hodiny později, tak by zmrzl. Troku ho to přeci jen pochroumalo… Zámecký zmlkl.

V davu se objevil Ivo Tříska. V ruce drel láhev bílého vína a tři skleničky. Postavil je na stůl, přitáhl si idli a jako by mluvil s otcem, podíval se na Zámeckého: Včera jsem bral, tak to musím s vámi oslavit. e neodmítnete!” Řekl to tak, e opravdu

odmítnout nelo. Rozlil víno do skleniček. Chvilku vedl hovor Zámecký a vyptával se Ivoe

na jeho práci, pak na ubytovnu a také, jestli si u konečně nael děvče. Podporučíka

překvapilo, kolik Zámecký ví o člověku, s kterým vlastně nemá nic společného.

Posly, Ivoi, kdy u tu takhle hezky sedíme, zná nějakýho Karla Horského-Zrzouna?”

Zrzouna?”

No prostě zrzavýho kluka, můe být tak stejně starý jako ty.

Takovej sem přeci chodí, ten …  Ivo se zarazil.

Jen se nestyď,” pobídl ho Zámecký, keftuje s fetem. To jsi chtěl říct?”

Kdy to víte, tak proč se vlastně ptáte?”

Prostě s ním potřebujeme mluvit.”

Přili jste brzy, já ho vidím vdycky a tak kolem deváté.”

A lidi kolem něj nezná?”

Ivo zavrtěl hlavou. Najednou se u stolu objevila dívka, docela hezká a vykřikla:

Ivoi, co tu dělá, to je bezva!” Pak se zarazila. Ivo vstal, trochu toporně se uklonil:

To je Jana,” usmál se, ukázal na Zámeckého a řekl ani hnul brvou: To je můj strejda Kamil Zámecký, ví jak jsem ti o něm vypravoval.” Zámecký rovně vstal a podal dívce ruku.

Halámek zamumlal své jméno a usmál se.

My vás nebudeme zdrovat. Vem si, Ivoi, tu flaku a vypijte si ji s Janou. A zavolej někdy.”

Ivo Tříska s dívkou odkvačili. U stolu zavládlo ticho. Pak řekl Zámecký smutně:

Tak jsem povýil na strejce. A to ten kluk netuí, e má na krku jetě jednu tetu, bratrance a sestřenicí.”

90

Opět mlčeli, čas plynul, hudba lapala v rychlém rytmu a Halámek netrpělivě hleděl ke

vchodu. Schylovalo se k přestávce. Kapitán pohlédl na hodinky. V tuto dobu u čeká na

opačné straně hospody v ulici za dvorem skupina dalích kriminalistů, připravených

zasáhnout. Vtom se u výčepu objevila ryavá hlava.

Je ná nebo ne?” mrkl na Halámka Zámecký a oba pomalu vstali. Kadý el jiným směrem

k východu a nespoutěli Zrzouna z očí. Sál se otřásal v rytmu diskotékové hudby. Zrzoun se

rozhlíel, jako by někoho hledal. V místnosti za výčepem se točilo v banku u 60 000 korun.

Nikdo z vekslácké party v této chvíli netuil, e je dnes večer jejich poslední hra.

xxxx

Muík seděl vedle kapitána Kotěovce na zadním sedadle vojenského gazu celou cestu z

jetenických kasáren do okresního města mlčky. Hlavou mu probíhal znovu rozhovor, který

měl s kapitánem v jeho kanceláři. Kotěovec se ho vyptával a zajímal se, jak Milan Muík il

po odchodu do zálohy, s účastí vyslechl Milanovo vyprávění o tom, jak se s ním krátce po

návratu do Prahy rozela dívka, s ní se zamýlel oenit a jak byl zdrcen zprávou o její

nesmyslné, tragické smrti. Během rozhovoru se kapitán nezmínil ani slovem o nějakém

podezření, je by spojoval s Muikovým náhlým odjezdem z Prahy sem, na hranice. Teprve,

kdy přila řeč na Libora Jíru a Muík poněkud zdráhavě řekl, e přijel za kamarádem s

prosbou, aby mu poradil, e je v bezvýchodné ivotní situaci, zeptal se ho Kotěovec mírně

a téměř otcovským tónem: Milane, ty myslí, e z ádné ivotní situace není východisko?

Kamarád ti sice můe poradit a snad pomoci. Ale východisko, ne jakékoliv, podtrhuji, e

čestné východisko si chlap musí najít sám v sobě a sám se sebou si je vybojovat. I kdy to

někdy bývá těké.”

Milan Muík chvíli přemýlel. Asi máte pravdu, soudruhu kapitáne,” povzdechl. A pak se

sám svěřil Kotěovcovi, co od Jíry ádal. Chtěl jsem zdrhnout. A tak mne domů asi

nepustíte. Stejně nemám kam jít.”

A k čemu jsi potřeboval ty rosky, prosím tě?

91

Já nechtěl nikomu ublíit, věřte mi to. Jenom vyvolat trochu zmatek. Víte, ty rosky přece

znáte, takové malé raketky, něco jako světlice. Odpalují se jen zatáhnutím za ňůrku, ale jde to i z ruky. Myslel jsem, e bych tři, čtyři rozvěsil po stromech, ty ňůrky vechny propojil jedním provazem … no a kdyby po mně li, prostě bych zatáhl, nastal by rumec, ve kterým bych proklouznul.”

Kapitán hleděl na Muíka trochu nechápavě.

Člověče, a ty sis váně myslel, e by tě pohraničníci pustili jen tak a na čáru a koukali se zaloenýma rukama, jak tam něco rozvěuje po stromech? Copak zakázané pásmo je nějaká modelářská dílna?

Kdy o tom teď uvauju, byl to nápad v zoufalý situaci.”

Jetě e ses k němu sám a upřímně doznal. Jene já tě musím předat na Bezpečnost

hlavně kvůli tomu, e jsi podezřelý z účasti na vradě.”

Já vím, kdy člověka chytnou na hranici, tak by mu hned nejradi přiili vradu. Ale já jsem nikoho nezabil!”

Podívej se, Milane. Já ti nic nepřiívám. Vyetřování trestného činu, spáchaného v Praze, je v kompetenci jiných orgánů.”

Kdy posléze vedly Muikovy kroky do budovy okresní správy SNB, nebyl příli překvapen,

e za stolem v kanceláři vyetřovatelů vidí spolu se zdejími pracovníky i poručíka Zaorala z praské kriminálky. Daleko víc jej překvapilo, e se vichni zajímají o záleitost, o ní se domníval, nebo spí d o u f a l …

A tak toho rána ji podruhé sváděl Milan Muík boj sam se sebou. A opět v něm zvítězilo

rozhodnutí, přiznat ve.

Na výstavě modelů v jetenické kole ho těsně před koncem vojny nečekaně navtívil

Vratislav pírek a pozval Milana do místního hostince. Tam mu představil svoji známou,

Dagmar Rámcovou. To je můj kámo z Prahy,” řekl jí. Milanovi se zdálo divné, proč za ním vlastně pírek přijel, vdy se předtím příli nestýkali a kdy, tak spí přes Marcelu. A ani to neviděl Milan moc rád, e Marcela kamarádila s některými lidmi z kerské party . Cítil se poněkud nesvůj, zejména v nenadálé společnosti velmi hezké, moderně oblečené a

sympatické plavovlásky, která hned objednala dva koňaky. Musím si s vámi uknout, kdy to

máte za pár.” pírek nepil, protoe řídil auto. Po drahém obědě pírek poručil dalí koňak a omluvil se, e musí zajet na křiovatku k pumpě pro benzín.

92

Mezitím Rámcová vedla rozmarné řeči na téma, jak je dobré mít známé s autem. Milanovi se

líbila stále víc a na revan dal na stůl také dva koňaky. Jedině, kdy si připijeme na tykání,

smála se, a Vráa zírá, jak mu unikám. Milanovi se a zatočila hlava, kdy ho několikrát

obdařila zkueným polibkem prohlaujíc, e si s vojákem dosud netykala. Dělalo mu dobře,

jak na něho závistivě zírá celá hospoda. Samozřejmě Dandě, jak jí měl od této chvíle říkat,

neodmítl dentlmenskou pomoc , o kterou ho poprosila, hladíc jej po tváři. Aby s nimi zajel

do nedaleké okresní nemocnice. Potřebuje odtamtud odvézt nějaké své věci. Ona je toti

zdravotní sestra a pracovala tam. Ale od září nastoupila v Praze. Nechtěli ji pustit, bylo

kolem toho dost nepříjemností. Proto se tam u nehodlá ukazovat. Kdyby Milan Vráovi

pomohl, kadý vezme dvě kabely, je to připravené. Zatím na ně počká v autě.

Ujistil Dandu, e to je maličkost. Ale pod jednou podmínkou. Dá mi na památku tvoji fotku.

Náhodou ji mám s sebou a a se objeví po vojně v Praze, pozvu tě na prima večer ve

dvou. To u budu mít svou garsonku,” usmála se mnohoslibně a vtiskla mu do horké dlaně

fotografii.

Opravdu to byla maličkost. Chápal, proč zaparkovali dost daleko od nemocnice, Danda k

tomu má přece důvody. Veli se pírkem dovnitř, právě kdy začínaly návtěvy. Vráa ho

posadil na lavičku za chirurgickým pavilónem a řekl, e skočí vedle do sesterny . Asi za

dvacet minut donesl dvě cestovní brany, uzavřené na zip a poslal s nimi Muíka napřed. K

autu přiel asi o půl hodiny později s malým sportovním vakem a příručním kufříkem. Muíka

pak zavezli zpátky do Jetenic, ale ne ke kasárnům. Vysadili ho na náměstí, Danda mu

poděkovala a připomněla, aby se ohlásil, a se vrátí po vojně do Prahy. Jo a jetě něco,

Milane,” řekla, kdy u stál vedle otevřeného okénka simky. Klukům u vás nevykládej, kde jsi s námi byl. Ví, e jsem k tomu měla své důvody a o dentlmenský pomoci dentlmen mlčl , dodala, posílajíc za pírkovými zády Milanovi vzduný polibek …

Vyetřovatel na okresní správě SNB poloil Muíkovi celou řadu doplňujících otázek,

týkajících se krádee vloupáním.

93

Zaoralovi přinesla cesta na umavu mnohem víc. Klíč k objasnění vrady Karla Buríka.

xxxx

Jmenný seznam se nám pěkně rozrůstá,” konstatoval kapitán Zámecký. Seděli v Zaoralově

kanceláři. Poručík je podrobně informoval o Muíkově výpovědi, která odzněla spontánně a

prokáe-li se její pravdivost, bude to znamenat nový pohled na celý případ.

Vyvrátit nějaké tvrzení je asi stejně těký a důleitý, jako dokázat jeho pravdivost. A

poněvad doznání samo není jetě důkaz, vidím, e nás čeká moc práce, meditoval

podporučík Halámek. Piplavý a trpělivý práce. Protoe vyslýchat feáky, na to aby měl

člověk nervy. Zatloukají, tvářejí se přiblble, jako by se jich nic netýkalo, simulujou .,

Teď hlavně musíte s Kamilem Zámeckým najít Víka, který se vám tak parádně vypařil.

Muíka máme, Horského máme, pírka si zatím hlídá sledovačka a já se podívám za tou

krásnou plavovláskou.”

Nemohl bych si to s tebou vyměnit?” projevil nesmělé přání Halámek.

Vidí Mirka, jak je iniciativní,” popíchl Halámka Zámecký.

Vak ji brzy uvidíte oba dva.”

Říká  brzy?”

Tím dřív, čím dřív budeme mít celou firmu pírek a spol. pod zámkem. Kerská parta se sice

rozpadla, ale její bývalí členové pokračují tím, čím kdysi začínali. Jene kadý po nějaké

vlastní parketě, takříkajíc diferencovaně. Jeden fetuje, druhý keftuje s drogou, třetí dělá

oboje.” Zaoral pohlédl na hodinky. Teď jdu na poradu k náčelníkovi. A se vrátím,

vyslechneme si pana Horského.”

xxxx

Aby nebyl vem překvapením konec, ozval se podporučík Růek z místního oddělení. Chtěl

Zaorala. Je mimo Prahu,” odpověděl do telefonu podporučík Halámek. Zatím co jste

lenoili, obrátil vám někdo Buríkův kutloch naruby. Hlásila nám to správcová domu. I kdy

to tam předtím vypadalo straně, tak teď se dá říct, e takhle vypadá bordel po explozi

bomby,” oznamoval Růek. Vyrvaná podlaha, rozkopaná skříň, vzhůru nohama vechno, co

tam po Buríkovi jetě zůstalo. Nevím, kdo tam co hledal. Odhaduju, e slídil po drogách,

které mu doly a věděl, e je tam někde měl Burík schované. Anebo el po něčem, co jsme

my při prohlídce nenali.” Myslí, e nael to, co hledal?”

94

Nevím. Podle toho, jak důkladně se tam rozhlíel, neměl to Burík určitě schovaný v té jeho

almaře.”

Tak my se tam rozjedeme jetě jednou,” řekl Halámek a poděkoval Růkovi za zprávu.

Hledat něco a nevědět co, to mám nejradi, uvaoval kapitán Zámecký, kdy vystupovali s

Halámkem z auta před posledním Buríkovým bydlitěm. Třeba k té jeho rezidenci patřil

sklep a moná, e by se něco nalo i na půdě,” prohodil nahlas k podporučíkovi, který byl rád, e jde na věc se zkueným kriminalistou, kdy vedoucí jejich operativní skupiny se dosud nevrátil.

Zámecký vyběhl do prvního patra, kam ukazovala na schoditi zaloutlá cedulka se ipkou:

Správce domu. Zazvonil u jediných dveří na poschodí, ukázal legitimaci a zeptal se: Vy jste

tady správcová?”

To bych řekla,” spustila na kapitána rázně starí ena. To u jste druhej, co tu něco hledá, nebo vlastně třetí. A pořád jenom kvůli tomu vobejdovi ze spoda.”

Půjčte nám klíče od sklepa a od půdy, potřebovali bychom si tam něco prohlédnout.”

Pořád chodím na národní výbor, aby s tím pelechem něco udělali. A oni jenom, e podali

návrh na zruení uívacího práva. A nic se neděje. Tak jsem to la říct panu Růkovi na

esenbé, aby tomu udělali přítr. Byl se tady podívat a … vy ho neznáte, kdy máte taky tu

legitimaci?” spoutěla dalí vodopád slov.

Paní správcová, říkala jste, e u jsme tu vlastně třetí. Kdo se tu byl jetě podívat?”

Asi někdo od vás, jako od kreminálky,” poloila důraz na ,,e, dodávajíc: Dělal tam pěknej rambajz.” Jak vypadal a jakou měl legitimaci. Takovouhle?”

Takovou nějakou, jene byla jiná. Trochu větí a uvnitř, myslím, státní znak, ale velkej a

fotografie taky velká.”

96

Pamatujete si, jak ten dotyčný vypadal?”

Docela normálně, asi jako vy. Jene byl hubenějí a měl hodně zrzavý vlasy. A na sobě

takový ty kalhoty, co nosívají holky. Jak voni tomu ř í k a j … jo, mrkve. Ale byly světlý. A jsem se divila, e se lidi od vás takhle strojej.”

A nael něco?

Kdepak. e se prej přijde jetě jednou podívat a ptal se, jestli tu u někdo byl. Tak jsem

řekla, e pan Růek z esenbé. Poděkoval a el za ním. Teda aspoň to povídal.”

Kde je tady nejblí telefon?”

Za rohem máte budku. Ale někdo tam vyrval seznam.”

Kapitán seběhl dolů a za chvíli vytáčel Růkovo číslo, které si nalistoval v zápisníku. Jak se správně domníval, nebyl v domě nikdo z místního oddělení a také se u podporučíka Růka nikdo v téhle záleitosti nezastavil. Prostě v Buríkově kutlochu mejdil s největí

pravděpodobností Karel Horský  Zrzoun.

Kdy si kapitán vypůjčil od správcové klíče od společného sklepa a od půdy, poslal Halámka,

aby se porozhlédl po sklepních koutech a sám vylapal schody do podkroví starého domu.

Kdy odemkl plechové dveře, zatřepala mu na pozdrav křídla holubů a rozvířila prach. Půda

byla malá, okénka, vedoucí na střechu rozbitá a vude plno sazí. Tady se dalo sotva co

ukrýt. Kromě nataených prádelních ňůr a dvou rozviklaných idlí neobjevil nic.

Kapitán scházel pomalu dolů. V přízemí ho pozdravil podporučík Růek.

Řekl jsem si, e byste mne tu mohli potřebovat, kdy jste k nám před chvílí volal. Vzal jsem s sebou i technika, sedí venku ve voze.”

Já jsem si zatím povídal s holubama na půdě, ale moc jsem se od nich nedověděl,” uklíbl se Zámecký.

Po schodech od sklepa se ozval přímo dusot a objevil se Halámek. V ruce, černé od mouru,

drel rozsvícenou baterku.

Vyhráli jsme milión,” zvolal spokojeně,” pojďte se na to podívat!”

Uprostřed sklepa spatřili bedničku, kterou sem Halámek vytáhl zpod různého haraburdí, jím

byla přikryta. Obsahovala jeden z tajů narkomanské kuchyně.

Nic sloitého, jak vidíte,” vysvětloval Zámecký, pro něho takový taj nebyl tajemstvím.

Destilační přístroj na výrobu pervitinu.”

97

Ukazoval na baňku z chemického skla. Sem se lejou základní části fetu, tady je katalyzátor

a zde destilační kolonka. Dole vytéká pervitin, nebo jestli chcete metamphetamin, řekl bych,

e výroba není sloitějí ne u slivovice.”

A kde sháněl Burík ty základní věci, z kterých se dělá tohle svinstvo?”

Dají se získat velijak a třeba i normálně koupit, kdy na to přijde.”

Mám zavolat technika, abychom to zadokumentovali a vzali otisky?” zeptal se Růek.

Dobře, e jsi ho sem přivezl. Uetří nám čas. Teď jetě musím zavolat správcovou, aby se

vyjádřila, komu ta bednička patří. I kdy předpokládám, e Buríkovi. A e ten amatérský

přístroj byl zdrojem jeho příjmů.”

Proto mu asi říkali Reják, e rejoval peníze na tom hnusným preparátu,” poznamenal

Halámek. A kdy dorejoval, chtěl se toho jeho vercajku zmocnit Zrzoun. Proto sem vlezl.”

Jene Horský-Zrzoun v háji, teď i Viek-Hai v háji, Muík u dva dny v háji.

Jen pírek-Malajec sedí doma, jak hlásili ze sledovačky. Nevytahuje paty, prý má zkoukové

období a učí se. To je fór, co? A Mía Zaoral nám lítá někde po umavě. Pokud jsem dobře

slyel, náčelník dnes prohodil cosi v tom smyslu, e se nám to vleče a e nás roztrhne jako

hady, j e s t l i . . m á v l kapitán rukou.

A teprv a se doví, co nám proved ten přiblblej feák.

U výslechu zahrál divadýlko a kdy teď nejspí máme důkaz, e u toho mordu byl, uklouzne

nám pod rukama,” přidal se k lamentaci Halámek.

Já bych nemyslel, e to bylo tak docela zbytečný, ten Víek. Shodil nám Zrzouna a pak pár

věcí kolem diskotéky. Proto se tam zatepla vypravíme. Nejdřív Zrzouna. Víek zatím počká,

daleko neuteče.”

Zrovna na diskotéku?”

Jo. Spojím se s obvodem, aby nám vypomohli. A té své milé zavolej, e jde na dýzu a

nebude mít večer čas.”

To u je potřetí za tři dny.”

Zrzoun seděl na idli a tvářil se dotčeně.

Pane Horský, slyeli jsme o vás, e máte umělecký talent a rád se pohybujete ve

výtvarných kruzích. A teď najednou jste byl zadren v pochybné společnosti mezi hráči

hazardních her.

98

Jak si to máme vysvětlit?”

Pane poručíku, na tuto poněkud íře pojatou otázku nemohou dát konkrétní odpověď.

Respektive vyčerpávající odpověď.”

Horský mluvil zvolna a vyjadřoval se gramaticky správnými tvary. Zaoral ihned odhadl, e

mají před sebou nelehkého protivníka.

Tak já vám tedy poloím konkrétní otázku a k ní tenhle konkrétní předmět.” Halámek vytáhl se stolní zásuvky ampulku s dolsinem. Těchhle dávek jsme napočítali přesně edesát a dva kusy ve vaem pouzdře na barvy. Můete mi konkrétně odpovědět, jak jste získal takové

mnoství medikamentu, přísně vázaného na lékařský předpis?” Poručík podtrhl konkrétnost

otázky několika fotografiemi, na nich bylo zdokumentováno ve, o čem hovořil.

Koupil jsem ty léky,” odpověděl bez zaváhání Horský. Nabídl mi je zřízenec lékařské

záchranné sluby ve vinárně ,U Fausta’ na Karlově náměstí. Kus za deset korun. Jméno

toho člověka neznám. Ty léky jsem koupil a měl schovány pro vlastní potřebu, trpívám

bolestmi hlavy a to dosti často. Doufám, e mi je vrátíte, jinak bych musel protestovat proti jejich zabavení.”

A za kolik jste prodával ampulku dolsinu?”

Prodával? Já? Promiňte, a komu?”

Například panu Jiřímu Víkovi jste ji prodal za padesát korun a jetě jste mu k tomu půjčil

injekční stříkačku. Na diskotéce, tam, co jste také spolupracoval s organizátory hazardních

her. Ale na to se vás jetě budou ptát jiní vyetřovatelé. Nás teď zajímá, jak to bylo s

prodejem dolsinu vaemu kamarádovi Jiřímu Víkovi.”

Prosím vás, jestli vám ten člověk něco napovídal, tak mu nevěřte. Já s ním nemám nic

společného. Je to obyčejný psychopat a lhář.”

A proč vy jste lhal studentce Janě Berkové, e jste posluchač akademie výtvarných umění?”

obrátil se na mladíka Zámecký.

To byla jen taková legrace, čistě konverzační záleitost.”

Z legrace jste asi také obelhával vlastní matku, e děláte od nového roku výtvarného

asistentá. Komu? Těm vekslákům při gotesu?

99

To vám není maminky líto, tolik se o vás celý ivot starala . . p o k ý v a l hlavou podporučík Halámek.

Vyprouji si takové sugestivní otázky! To je citové vydírání,” zvýil hlas Horský. Já si nejsem vědom ničeho, co by vás opravňovalo, abyste mě vyslýchali tímto způsobem, abyste mi brali otisky prstů jako do nějakého alba zločinců!”

Právě k tomu přicházíme, pane Horský,” zarazil příval Zrzounovy výřečnosti poručík Zaoral.

Poloil před něho několik fotokopií otisků prstů, které přivezl od vyetřovatele okresní správy SNB a spolu s nimi také písemnou daktyloskopickou analýzu. Horský si prohlíel změ čar na snímku a očíslované markanty.

Vidíte ta čísílka?” pokračoval Zaoral. Kdy se podíváte na své prsty, tak tam zjistíte u těch číslic přesně stejné útvary papilárních linií. Nai technici jich nali nejméně deset a stejné shledali i u vás. Přečtěte si, prosim, místo a datum, kde a kdy byly vae otisky zjitěny. A pak si přečtěte jetě tenhle seznam léčiv, které byly odcizeny tého dne vloupáním do jedné umavské okresní nemocnice. Pachatel odtamtud odnesl mimo jiné i značnou zásobu

dolsinů. Měly stejné výrobní číslo jako dolsiny, které jste údajně koupil od neznámého

zřízence. Stačí vám to, pane Horský? Kdyby ne, tak se vae otisky naly jetě u dvou

vloupání do lékáren v Praze. To je zatim vechno, co bych vám řekl já. A teď nám budete

muset vysvětlit zase vy, například co jste děla! odpoledne v neděli 2. září minulého roku na

umavě.”

Karel Horský si přejel prstem kolem krku, tísněného černým rolákem. A pak náhle vybuchl,

zapomínaje se vyjadřovat gramaticky správnými tvary:

Přeci v tom nepojedu sám! Donutili mě k tomu, ty svině!”

Počkejte, pane Horský, uklidněte se,” vyzval jej kapitán Zámecký. A začněte pěkně po

pořádku, času máme dost. Vechny osoby uvádějte plnými jmény a bez citových emocí. Tak

nejdříve jak to bylo s těmi lékarnami v Praze.”

První jsem udělal asi před rokem, ve Vrovicích, u nevím, jak se ta ulice jmenovala. Burík tenkrát řek, doka, e jse dobrej člen party. Povím ti, jak na to, dám ti tip, kde to má udělat.

Tak jsem tu lékárnu udělal. Vypáčil jsem v noci dveře.

100

Straně jsem se bál. Ale vylo to. Jene jak jsem byl zblblej strachy, tak jsem ty léky ztratil.”

Karel Horský jako by se náhle chtěl vyzpovídat ze veho příkoří, které musel za to od

Bursíka vytrpět. Kriminalisté pustili magnetofonový záznam a naslouchali spontánní výpovědi

téměř bez přeruování.

Bursik mě zmlátil, přimáčkl botou k zemi a řval: ,Kams to dal, ty hajzle a kdy jsem

neodpovídal, kopal do mě a jsem omdlel. Kdy jsem se probudil, tak mi nějaká holka dávala

na obličej hadry, namočený do studený vody. Bursik tam u nebyl a ta holka mi pořád říkala,

abych si vzpomněl, kde jsem to ztratil.”

Kdo byla ta holka?”

Marcela Janatková. Bursik ji tam v tom svým kvartýru se mnou nechal proto, aby ze mě

vytáhla, kam sem si to schoval. Ale já to tenkrát opravdu ztratil.”

A ta druhá lékárna, co následovala, byla také v Praze?”

Tam byl Burík se mnou, na Vinohradech, udělali jsme ji, myslím, začátkem června

loňskýho roku. Nejlepí fety si nechal pro sebe, něco mi nechal, abych měl na rozprodání.”

Poručík Zaoral cítil, e je situace zralá, aby se dozvěděl víc i o Buríkovi. Horský vypovídal a z jeho řeči byla cítit nenávist. Burík dovedl být velice surový, skoro sadista. Horský vyprávěl, jak Burík napadl jakéhosi mladého kluka, kterého potkali večer na ulici. Jen tak,

bez příčíny ho zmlátil, a omdlel.

Take si myslíte, e Burík se vyívá v bolesti druhých?”

Kdy je nafetovanej, nezná nic jinýho ne rány.”

Burík vyráběl pervitin, e?” poloil otázku Zámecký.

Jasně, není to ádnej problém. A koupí to kadej feák.”

Co jste hledal předevčírem v Buríkově bytě?”

Horský se poprvé ve spontánní výpovědi zarazil.

Jak to myslíte? Tam jsem nebyl u dlouho.

Byl jste tam předevčírem. Nechcete, abychom vás zavezli za správcovou domu. Legitimoval

jste se jí jako pracovník Bezpečnosti.”

Kdy u to víte … hledal jsem Rejáka, tedy Buríka, jak jste říkali, kvůli tomu pervitinu, jestli nemá něco hotovýho na prodej.”

101

Kdy jste viděl Buríka naposled?”

Dy povídám, e jsem tam u dlouho v jeho kvartýru nebyl. Naposled jsem ho viděl moná

před měsícem, to si ale nepamatuju přesně.”

Kriminalisté na sebe pohlédli, ale poručík Zaoral se tvářil tak, jako e je s odpovědí spokojen a e jí on i jeho spolupracovníci jako věří.

A teď nám něco povězte, pane Horský, jak to bylo s tím výletem loni v září na umavu.”

Karel Horský si očividně oddechl, e výslech nepokračuje směrem k osobě Buríka. Začal

neobvykle:

Znáte nějakýho Milana Muíka? Dělá teď kotelníka v jednom baráku ve Vrovicích .

xxxx

Tlumená hudba z kazeáku a za pultem denního baru nádhera v podobě zlatovlasé Dagmar

Rámcové. Měla svůdný, i kdy poněkud profesionální pohled a mnohý zákazník se těko

bránil, aby ji neoslovil jetě jinak, kromě objednávky konzumace. Rovně tak poručík Zaoral,

kdy před něho postavila na barový pult vychlazenou vodku. Rozhodl se k úvodní větě:

Neviděli jsme se u někde?”

To je starý, to u jsem někde slyela,” pravila vyčítavě.

Já to myslím smrtelně váně. Třeba v kavárně Sajda, co vy na to?”

To asi sotva, pane. Tam já nechodím.”

Rozhovor uvázl na mrtvém bodě. Přili dalí hosté, frajírci v koených bundách. Barmanka je

s úsměvem obslouila a k poručíkovi se u nevrátila. Nebyl asi její typ.

Zaoral sledoval její hbité pohyby, roztomilé těbetání, perfektní figuru a rafinovaný výstřih, jen dával nahlédnout do skrytých půvabů, kdykoli se nahnula k pultu. Nedivil se, e dovedla tak rychle zamotat hlavu nic netuícímu vojínovi Muíkovi, kdy na něho zaútočila ve

venkovské hospůdce v Jetenicích. Jak mohl ten kluk tuit, e údajná zdravotní sestra nemá s

tímto krásným povoláním nic společného, e je to sedmadvacetiletá rozvedená bezdětná

zaměstnankyně Restaurací a jídelen v Praze 2, jak si po návratu ze umavy zjistil poručík.

Vybavila se mu ta část Muíkovy výpovědi, kdy líčil, jaké zklamání ho čekalo, kdy se po

rozchodu s Marcelou Janatkovou rozhodl vyhledat tu prima ábu, která mu dala fotku a

přislib večera ve dvou.

102

Marně se doptával po vech praských nemocnicích a zdravotních střediscích. Nikdo o

ádné sestře Dagmar Rámcové nevěděl. Pak se odhodlal a zeptal se pírka. Ten se mu

vysmál. Dandu prý neviděl od té chvíle, kdy ji vysadil v Praze z auta …

Poručík si dovedl dosti ivé představit, jaký vztek popadl Muíka ve chvíli, je se stala

osudným počátkem dalích dějů. Potkal náhodou svoji bývalou dívku, Marcelu Janatkovou.

Nevydrel to a znovu jí vyčetl, proč se s ním rozela kvůli takovému člověku, jako je Burík.

Marcela mu na oplátku řekla, e on, Milan Muík, není o nic lepí. A zcela ho okovalo, kdy

se od Marcely dověděl, e dělal pírkovi vola a co pomáhal odnáet v těch takách z

nemocnice. Kdy nevěří, a si zajde za Zrzounem, ten tam byl u toho taky a udělal se

pírkem to skladitě’, jestli o tom Muík neví. Zrzouna můe najít kadý večer na dýze ,U

p r ď á k a ‘ …

Jetě jednu s ledem?” zeptala se poručíka barmanka Dagmar Rámcová.

Děkuji. Kdy končíte slubu, krásná plavovlásko?”

,,Ve tři, ale jsem u zadaná,” odpověděla s okouzlujícím úsměvem.

To je koda,” povzdechl Zaoral. Zaplatil a zamířil k východu.

xxxx

Na Zaoralově stole zazvonil telefon. Kdy se Halámek díval, jak poručík přidruje sluchátko u ucha ramenem, zabouchává jednotlivé zásuvky u stolu a zamyká je, bylo mu jasné, e přilo něco naléhavého.

Sledovačka jede za pírkovým autem. Patří sice pírkovi starímu, ale podle veho si je

synáček vypůjčil. Asi ho u přestalo učení bavit a má něco za lubem. Take jedem.

Zámeckému nechám vzkaz u dozorčího.”

Kam to bude?” ptal se Halámek, kdy se sluební auto, vybavené rádiovým pojítkem,

prodralo třídou Rudé armády a prudce zahnulo směrem k bohnickému sídliti.

Bude se divit, ví, kde je velkoprodejna Visla? Tam si to ná hoánek zaparkoval.”

103

Projeli sídlitěm. Kousek před prodejnou stála lutobílá volha a tři příslunici VB z dopravní sluby s bílými čepicemi prováděli silniční kontrolu. Lakovali právě s jednou řidičkou, která jim s úsměvem předváděla, jak jí funguji světla a blinkry. Kdy usedla zpět do své kodovky, salutovali a na jejich tvářích bylo vidět, e hodnotí s uznáním kvalitu vozu i eny.

Proč stojí právě tady?” zavrtěl nechápavě hlavou Halámek.

Za chvíli pojedou pryč, u dostali od sledovačky echo.” Rychle se stmívalo. Příslunici najednou několikrát pohlédli na hodinky a volha zmizela. Zaoral a Halámek se potkali se Zámeckým, který mezitím také přijel, v prvním patře velkoprodejny. Rozsáhlý jednopatrový

komplex měl právě v tuto chvíli provozní pičku. Zámecký ukázal na červenou simku,

zaparkovanou z druhé strany.

Tady je to pěkné nepřehledný,” zhodnotil situaci Halámek. Támhle troje schody a jeden

nájezd pro kočárky do prvního patra. Spodek samý roh, ten nám tady můe pěkně zmizet.

Není nás tu náhodou málo?”

Není,” řekl Zámecký, naproti ten civilní chlápek s novinami, toho asi nebudete znát, je ze

,sledky. Ukázal směrem k autu, kde stál někdejí kapitánův spolupracovník, obrýlený

podporučík Jindřich Richtr. Několik balíčků u nohy tvořilo iluzi, e čeká na manelku, která

jetě nahoře nakupuje.

Kam vůbec pírek zmizel?” projevil starost Halámek.

Zámecký pokrčil rameny:

Zatím jsme proli vechna oddělení prodejny. Nikde není. Ale daleko nemůe být, kdy tu

nechal stát vůz.”

Zaoral s Halámkem se li procházet po chodnících na spodku prodejního komplexu. Poručík

Zaoral nahlíel do stánku s květinami, studoval u zastávky, jak jezdí autobusy, chvíli postál pod schody.

Rychle se stmívalo. Výlohy obchodů zářily do tmy. Blíila se está. Lidé se začali z obchodů

vytrácet. Prodavačky počitaly trbu, česaly se, malovaly. První světla uvnitř obchodů

zhasínala, zůstaly svítit jen výkladní skříně. Pozvolna utichal celý komplex. Jen restaurace v přízemí a druhá naproti v kulturním domě hlaholily dál. Do poručíka se vkrádala zima. Za rohem uviděl Halámka, jak rovně nervózně podupává u autobusové zastávky.

104

Bylo asi tři čtvrti na sedm. Ruch definitivně utichl. Autobus z centra přivezl jetě několik

opozdilců, kteří se vraceli z práce. Opačným směrem čekali lidé, jedoucí do divadel a kin.

Poručíka napadlo, e to mohla být nějaká pírkova finta. Nechal tu odstavené auto a pokusil

se zmizet. Jene i tak by mu měli zůstat mládenci ze sledovačky v patách. Zima u byla

skoro nesnesitelná. Poručík se zastavil u Halámka. Sídlitěm prolo jen několik lidi. Ve

dokonale utichlo. Občas vyel někdo z restaurace kulturního domu. Náhle poručík spatřil

mezi odcházejícími hosty známou postavu. To je přeci pírek!

Dal znamení Halámkovi a Zámeckému, na které viděl, pírek je nesmí poznat! Postava se

blíila. Poručík se schoulil do kabátu a postavil na autobusovou zastávku, nespoutěje

pírka z očí. Sledoval ho ve světlech, která zářila z výkladních skříní. pírek zamířil k

zaparkované simce. Otevřel a nastoupil. Ale neodjíděl. A pak přiumělo odněkud naletěné

volvo s rakouskou státní poznávací značkou. Zastavilo kousek vedle červené simky. Silné

hranaté světlomety pomalu hasly, z volva vystoupila enská postava, přesedla k pírkovi do

simky a za okamik se oba vozy rozjely směrem k severojiní magistrále.

xxxx

Dlouhá asfaltová silnice, vedoucí lesem po odbočení vlevo z hlavní trasy, byla pustá. Chaty,

schované mezi borovicemi a břízami nepřipomínaly v tuto večerní únorovou hodinu

rekreační oblast kolem Kerska, kam si Praané jezdí uklidňovat nervy a léčit civilizační

neduhy. Zimni nebe bylo temné, souvislá oblačnost nasáklá vodou. Reflektory simky i volha

v jejím závěsu rozhazovaly silné kuely světla po lesních stromech, jako kdy se řítí při zemi dvojice meteorů. Vůz sledovačky i volha, v ni jela trojice kriminalistů, zůstaly stát na suché, trochu mrazem ztvrdlé písčité cestě. Dál u se Zaoral rozhodl pokračovat pěky. Nemohli se mýlit. Zámecký věděl z minulého vyetřování, kde leí pírkova chata. Kdy se k ní přiblíili, spatřili zaparkovaný konvoj simcavolvo. V chatě se svítilo, ale světlo pronikalo pouze kvírami v uzavřených okenicích. Poručík Zaoral přeskočil uzamčená zahradní vrátka a

přiblíil se ke dveřím chaty. Halámek oběhl chatu z druhé strany.

105

Kdy poručík zabuil, nebylo dlouho slyet uvnitř ani hlásek. Pak se dveře rozlétly doiroka.

Stála v nich Dagmar Rámcová.

Co tu chcete?” vykřikla hystericky a prohlíela si nenávistně Zaorala.

Ano, jsem to já, paní Dáo. Ale tentokrát jsem vás nepřiel pozvat do kavárny Sajda. Ale k

nám, na Bezpečnost.”

To bude nějaký omyl, pánové,” odsekla, protoe zahlédla, e za poručíkem stojí Zámecký.

Kapitán kroutil hlavou:

To jsem od vás nečekal, e na nás budete tak přísná. Nepustíte nás dovnitř?”

Neochotně odstoupila od dveří. Poručík se zatím rozhlíel po chatě. Zvenčí vypadala

obyčejná, jakých byly v lese ukryty desítky. Ale interiér haly přímo luxusní, hýřící přepychem.

Kdepak je pan pírek, to nemá kolu, nebo jsou uhelné prázdniny?” zeptal se poručík

Zaoral.

Rámcová si klidně zapálila cigaretu a vychutnávala jednotlivé tahy.

Má tady hosta ze zahraničí, el mu ukázat horní patro, kde ho chce ubytovat. Doufám, e

pana Ulenhutha nebudete obtěovat. Je to zástupce velké vídeňské firmy, přijel obchodně a

mohlo by to mít následky.”

Pro koho, paní Rámcová?”

Pro ná zahraniční obchod, jestli chápete.”

On ten pán tady u pírků na chatě uzavírá nějaké obchody?”

Zámecký, který se nemínil zdrovat konverzací s barmankou, stoupal po modřínovém

schoditi nahoru. Ne doel na poslední schod, spatřil pirka juniora a vedle něho statného,

starího pána v tříčtvrtečním koichu. Byli na odchodu.

Bezpečnost,” oznámil kapitán a vytáhl odznak kriminální sluby.

Dovolte, tady je soukromá chata a to je můj host, já nechápu … ” vyjel ostře pírek junior.

Rakouský obchodník byl prozíravějí. Moment, vy jste od policie?” usmál se na Zámeckého a vyndal z kapsy cestovní pas. Mluvil obstojně česky. Račte kontrolovat.”

Mezitím vyběhl do horního patra i Zaoral. Nevímal si pírka, ani jeho hosta. Vstoupil do

rozsvíceného, prostorného pokoje.

106

Nic vak neupoutalo jeho pozornost. S ničím tu nebylo, jak se mu zdálo, ani hnuto.

Vtom se ozval z haly rozesmátý hlas podporučíka Halámka.

,,Padají vám taky ze střechy, jedna mě málem přizabila, koukněte!

Drel v ruce kovovou eloxovanou diplomatku. ,,Nepatří náhodou vám? zeptal se pána v

koichu.

Sie wollen mich kompromitieren?” ohradil se důrazně pírkův host.

e je na ní vyraenej monogram. ,W. U. A neslítla ze střechy. Vypadla z okna, kdy jsem

venku pod ním stál.

,,Uka, poádal Zámecký a potěkal diplomatku. ,,Sakra, to je hmotnost. Můete nám ji

otevřít, pane Ulenhuthe?

Prosím, pánové. Je tam jídelní příbor, dar od pana pírka.

Otevřel víko diplomatky, opatřené otočnými číslicovými zámky na heslo. Objevil se vskutku

jídelní příbor. Ale staroitná kombinace zlata se stříbrem.

Tak pojedeme, řekl Zaoral. Rozhodl, e odvezou Rakuana do hotelu a pozvou na zítřek k

protokolu. Potom udělají domovní prohlídku u pírkových, ale bez mladého pírka. Ten

půjde do cely předběného zadrení. A samozřejmě také u Dagmar Rámcové. Sdělil jí to.

Proč mi chcete prohlíet byt? Já si budu stěovat, nemáte souhlas prokurátora!

Doručíme vám ho dodatečně, buďte bez obav, paní Rámcová.

Ale nemáte k tomu důvod!

To víte, e máme.

Těch pár vidliček a noů, s tím já nemám nic společného. To sehnal Vráa jako dar pro

pana Ulenhutha.

Takové dary se přeci nevyhazují z okna, paní Rámcová. A pak, nám půjde jetě o něco

jiného. U vás, i u pana pírka. Mimo jiné o kráde vloupáním do jisté okresní nemocnice na

umavě.

xxxx

107

Dagmar Rámcová odemkla dveře. Zaoral s Halámkem a se sousedkou, kterou poádali, aby

byla prohlídce přítomná jako nezúčastněná osoba, vstoupili dovnitř.

Komfortně zařízená dvougarsoniera na ně dýchla nezvyklou vůní. Moderním nábytkem

vybavený obývací pokoj, kuchyňský kout a lonice, kde kromě velikého letitě zůstalo místo

snad jen na visací svítidlo.

Tak kde začneme,” zeptal se Halámek.

Odtud,” poklepal na velkou skříň poručík Zaoral. Prohlédli ji odshora dolů. Pouze luxusní prádlo a oblečení. Zajímavějí byl staroitný skleník, ve kterém se skvěly nádherné kousky porcelánu a broueného skla. V lakované čínské dóze nalezli hromádku různých zlatých

přívěsků, dámské i pánské prsteny a zlaté pamětní mince.

To jste nakoupila v Klenotech?” prohodil s hraným údivem Zaoral.

Rámcová neodpověděla.

Já jen, e by nás zajímalo, jestli od toho máte paragony nebo nějaké stvrzenky.”

Jetě větí překvapení je čekalo, kdy otevřeli spodní zásuvku skleníku. V kovové tepané

etui zalistovali tlustým svazkem pestrobarevných bankovek, nikoliv tuzemských. A pak tu

leely dvě vkladní kníky na jméno Dagmar Rámcová.

Vidím, e jste velice etrná,” obrátil se na obyvatelku dvougarsoniéry Halámek. Na své mládí uloit dohromady sto osmdesát tisíc. To jste uspořila z platu?”

Dagmar Rámcová seděla na idli a vzlykala.

Tak to vechno sepíeme,” řekl Zaoral.

xxxx

Tak vidíte,” začal pírek, kdy ho sluba přivedla, e překupníci nemají lehké

postavení.”pirkův sebeironický tón poručíka Zaorala nepřekvapil.

Ale nakonec, proč nepřistoupit na jeho hru? pírkovi je jasné, e mají Rámcovou i

protokolární výpověď Rakuana a e se z toho vyváznout nedá. Take jeho póza vypadá,

jako by se chtěl přiznat pouze k překupnictví.

Podívejte,” zeptal se s úsměvem Zaoral, zajímalo by mne, proč jste nepředával to zlato přímo, proč to lo přes Rámcovou.”

108

,,To je jednoduché, řekl pírek. Nemohl bych dostat cigaretu?”

Poručík vytáhl ze stolu krabičku i zapalovač a připálil mu.

Udroval jsem si ji proto, aby mi pověděla co nejvíc o lidech, pro které jsem jí dodával léky.

Ona má na zákazníky odhad. Museli jsme prodávat najisto. Za zlato a staroitnosti. Ne

kdejakýmu vandrákovi, který vám hned vyklopí od koho to koupil.”

Take paní Rámcová byla vaí nedílnou partnerkou,” připomněl pírkovi Halámek.

Řekl bych, e jo. Bylo na ni spolehnutí. Některý překupnici jsou leváci. To snad znáte z

filmu.”

Ano, občas zajdeme do kina,” řekl Halámek. I kdy nemáme tolik volného času jako vy.”

Znáte slečnu Marcelu Janatkovou, studentku z ekonomky?” přeel Zaoral do úředního tónu.

Ta se ufetovala, e jo,” odpověděl nevzrueně pírek.

Mne by zajímalo, jestli jste jí poskytoval nějaké drogy.”

Pokud vím, tak nikdy. Učuchala se toluenem. Ten si můete koupit v kadé drogerii. Dělaly

si dejchánek s nějakou holkou, myslím, e se jmenovala Silva.”

Tu znáte taky?”

Zběně, občas jsem se s ní bavil na nějaké té diskotéce.”

Přinesl jste jí do psychiatrické léčebny nějaké ovoce, e?”

To se nesmi?”

Naopak. Ale vy jste jí při té návtěvě také řekl, e vyetřujeme smrt narkomana. Odkud jste

to věděl?”

Mluvila o tom celá Praha,” prohlásil sebejistě.

V době té vaí návtěvy jsme to věděli jen my, e zavraděný člověk byl narkoman. A pak

to věděl jistě vrah. Nebo vrahové.”

Já u nevím, od koho jsem to slyel.”

Znáte Buríka?”

Kdo to je?”

Reják.”

Reják, Reják,” opakoval zadumaně pírek. Tak toho neznám.”

To je přezdívka pana Buríka. A my máme svědky, kteří tvrdí, e jste se s Buríkem znal.”

pírek dlouho mlčel. Pak řekl: Zabil ho Milan Muík.”

109

xxxx

Zaoral spolu s Halámkem přestavěli kancelář. Mezi konfrontované se rozhodli umístit stůl,

jistota je jistota. Jako první se usadil za stolem Muík. Byl zcela klidný.

Nechcete si to rozmyslet? zeptal se ho jetě před začátkem poručík. Muík zavrtěl hlavou.

Přiel také kapitán Zámecký. Halámek vyel na chodbu. V kanceláři se Muík stále klidně

díval před sebe. Snad promýlel slova, která řekne, a se objeví pírek.

Pak se otevřely dveře. Nejdříve vstoupil podporučík, za ním pírek. Jakmile spatřil Muíka,

zůstal nerozhodně stát a nehýbal se. Jeho obvyklá arogance se vytratila, sice jen na krátký,

ale postačující okamik. Poručíkovi bylo jasné, e pírek počítal se vím, jen ne s Muíkem.

Tak co, ty sketo, ozval se Muík, pírek nabyl rychle rovnováhy, poádal poručíka o

cigaretu a Muíka si najednou vůbec nevímal.

Tak co, ty sketo,*’ opakoval Muík. Ptám se tě, do čeho jste mě chtěli namočit?

U ses namočil, tak nevím, o čem mluví, vyhýbal se pírek přímé odpovědi.

Do rozhovoru zasáhl poručík Zaoral.

Chtěl bych vám, pane pírku, připomenout slova z vaí poslední výpovědi. Tvrdil jste přeci,

e jestli někdo zabil Buríka, tak e to byl Muík.

Já? ohradil se prudce pírek, já jsem přeci říkal, e…” zadrhl se mu hlas.

Jen pokračujte, vyzval ho poručík, pírek vak mlčel. Mám vám to přečíst? Vdy jste to

dokonce podepsal a souhlasil,” ukázal poručík místo ve výpovědi, pírek mlčel dál. Zato

Muík se u neovládl, začal častovat pírka kálou bohatých nadávek. Zámecký musel

Muíka mírnit, ale příli se mu to nedařilo. Nakonec pírek prosil, aby Muíka odvedli.

Výbuchy hněvu, kterým dával Muík volný průběh i na chodbě, pomalu utichly. pírek

prohlásil, e chce změnit výpověď. Poručíka zajímalo, jakou verzi Buríkovy smrti nabídne

pírek nyní. Proto se ho zeptal přímo. pírek dlouho mlčel. Ale nakonec z něj vylezlo:

Vím, e Buríka oddělal Jiří Víek.

Poručík se jetě rozhodl pokračovat v dalí konfrontaci Muíka s Horským.

110

Situace se v podstatě opakovala. Jen Muíkovo rozhořčení, nebylo tak intenzívní. Horský po

skončení rovně opatrnicky změnil původní výpověď.

Domnívám se, e pravděpodobným vrahem mohl být Jiří Víek.”

V kadém případě se chtějí vyhnout tomu, e o vradě věděli a neohlásili ji.” Uvaoval po konfrontaci poručík. Jene já těm dvěma přestávám pomalu věřit i to, kdy se narodili a kde bydlí.”

xxxx

Jiří Víek alias Hai alias Dor si uvědomil, e jeho první setkání s Bezpečností nebylo

posledním. Proto se rozhodl změnit pobyt. Vyhledal mladího kamaráda z diskotéky, jeho

rodiče pracovali dlouhodobě v cizině.

Nechá mě tu přespat? Na pár dní,” oznámil René Vyhnalovi, který ochotně souhlasil. Měl k dispozici třípokojový byt a nadbytek peněz i sebevědomí, e si můe dělat opravdu co chce.

Hai se mu zalíbil hned při prvním seznámení. Neotřelými názory na svět, jak se studentu

Renému zdálo. A také ivotními zkuenostmi, jimi se Víek dovedl chvástat. Hned začal ve

Vyhnalově bytu hospodařit jako doma. Jeho estetické cítění uráely obrazy, které visely na

stěnách. Navrhl proto, e je sundají a obrátí ke stěně.

Přece se nebudeme na ty kýče dívat,” řekl Vyhnalovi, který obdivně na Haie hleděl. Hned první večer Hai odborně aplikoval Renému brauna . Hostitel cítil na chvíli blahý pocit, e poskytl Dorovi azyl. Ani si neuvědomil, co mu přikazovali rodiče před odjezdem. Aby

pečoval o byt, nevodil si návtěvy a vůbec se choval sluně.

O drahé finské koené sedací soupravě Hai prohlásil, e to je projev maloměáctví a

odklepl na potah popel z cigarety. Za chvíli byla křesla plná děr, propálených od oharků

cigaret.

Dori, nevadí ti, e jsem na zítřek pozval kámoe, mám narozeniny,” zeptal se, jako by se chtěl Haioví omluvit. Víek udělal otrávený obličej.

Budou taky fetovat?”

O fetu jsem jim nic neřek,” ujistil René Haie.

111

xxxx

,,Haie? Toho jsem fakticky neviděl. Akorát kdy se vrátil od vás, říkal, e toho veho nechá a zmizel. Opravdu!” Pořád stejné odpovědi na otázku, kde je Jiří Víek alias Hai alias Dor. Podporučík Halámek spolu se Zámeckým postupně procházeli Prahou a navtěvovali vyhláené zapadáky, kde Haie znali.

Ale vechno marně. Kdy jeli u asi na pátou taci, rozbolela Halámka hlava. Schoulil se do

klubíčka na zadním sedadle a mnul si spánky rukou.

,,Co ti je? zeptal se Zámecký, kdy si toho viml ve zpětném zrcátku.

,,Hlava, bolestně eptl podporučík.

Jsi přetaenej, měl by ses pořádně vyspat a trochu proběhnout na čerstvém vzduchu.”

,,A chytneme Haie! vztyčil se na sedadle Halámek. Měl pocit, e mu oči vypadnou z

důlků.

Auto přirazilo k chodníku.

Tady bydlí Máa, moná, e něco ví, otevřel Zámecký dveře.

Já se na chvíli projdu,” řekl podporučík. Mrazivý vzduch na okamik utiil bolest. Zámecký veel do činovního domu. Podporučík doel na konec bloku domů a vracel se. Pak uviděl kapitána ve dveřích, jak mává beznadějně rukou. Hlava ho bolela dál.

Stavíme se někde v lékárně, něco ti tam snad prodají bez receptu,” řekl Zámecký a po chvíli jízdy zastavil před tím, co hledali. Dýchla na ně lékárenská vůně. Za skleněnou přepákou stála asi třicetiletá magistra v bílém pláti.

Něco na bolení hlavy,” poádal ji Zámecký.

Vzala pětikorunu, vrátila dvě koruny a podala krabičku.

Nemáte něco na zapití, prosím vás,” řekl poručík a vrhl se na krabičku. Obvykle práky

neuíval, teď doufal, e mu pomohou. Magistra ukázala na stolek s karafou a skleničkami.

Podporučík si nalil, spolkl práek a chtěl odejít.

Počkej,” zarazil ho eptem Zámecký. Sáhl do peněenky, vytáhl tři stokoruny a obrátil se k magistře.

Mohla byste nám prodat celou krabici?” Magistra na vteřinku zaváhala, pak řekla: Moment.”

Obrátila se dozadu ke starí kolegyni.

112

Přestoe eptala, slyeli oba, co říká: Paní Černá, oni chtějí celou krabici, myslíte, e jim to mám prodat? Víte přeci, e ..

Paní Černá ji také eptem přeruila: No co, kdy to chtějí, tak jim to prodej.”

A neměli bychom … nadhodila magistra, ale pak mávla rukou, obrátila se k Zámeckému,

vzala do ruky krabici a přesunula ji k okénku. Dvě stě devadesát jedna,” pronesla bez

mrknutí oka.

Zámecký se překvapené magistře omluvil, e to jen tak zkouel a vyli s podporučíkem na

ulici.

Vidí, jak je to jednoduché,” komentoval, kdy za sebou zavíral dveře auta.

xxxx

Melodické zaklinkání elektrického zvonku prolétlo bytem. René Vyhnal vstal a proel kuchyní

do předsíně.

Čau, tak jsme tady.” Před dveřmi stálo pět kluků. Nesli dvě taky plné lahví vína. René je příli nevnímal. Ve dveřích kuchyně se objevila hlava.

To je Hai,” představil svého podnájemníka. Láhve s vínem skončily v ledničce. Nahrnuli se do obývacího pokoje. Tři z nich se okamitě vrhli k magnetofonu. Pokoj se naplnil duněním basů.

Vole ztichni,” zařval Hai, který se tu cítil pánem domu a samozřejmost, s jakou se

spoluáci René Vyhnala chovali, se mu nelíbila. Hudba umlkla.

Copak tu musí bejt hned rámus,” dodal jetě, otevíraje první láhev tramínu, který kluci donesli. Rozlil víno do pinavých sklenic. René Vyhnal, na kterého působila droga, seděl v křesle a společnosti si nevímal. Zato Hai se chopil iniciativy a za chvíli u byla zábava v plném proudu. Alkohol působil na vechny. Mluvili hlasitě, jeden přes druhého. Bavili se vytáčením telefonních čísel neznámých lidi a ozval-li se volaný, schytal nejsprostí nadávku.

Pak začal Hai o drogách. Vichni se tvářili zasvěceně, ale bylo vidět, e nemají ani tuení o tom, jaké to je.

Zkuste to,” vyzval je světácky René, vyhrnul si rukáv a ukázal ruku. Normálně by to asi jeho kamarády zarazilo, ale teď se nechtěli dát zahanbit. Hai nabídl, e jim dá ochutnat .

113

Souhlasili, trochu s rozpaky, a jen proto, aby se jeden před druhým neschodil jako bázlivec.

Hai připravil brauna . Rozjařeni alkoholem nastavovali jeden po druhém předloktí. Injekční

jehla vnikala pod pokoku. Někdo pustil hudbu. Byt se jim zdál najednou těsný. Nikdo si toho

nevímal. Hudba duněla dál. Hai začal v koené sedací soupravě hloubit důlek.

,,Co dělá,” ptali se ho. Hnízdečko,” vysvětloval. Někdo se zasmál. Jeden z mladíků se vrhl ke skříňce, kde měl René Vyhnal magnetofonové kazety. Vzal prudce za dveře a ozval se zvuk třítěného skla.

To je dobrý, smál se někdo. Dalí dveře u skřínky zaúpěly. Hudba řvala dál.

Krev,” Hai zaječel a v ruce třímal břitvu.

Budeme bratři!” Nařízl si kůi na předloktí. Podal břitvu dál. Ostatní se také řezali do rukou.

Nikdo z nich neslyel, e do rámusu zní u delí dobu zvonek. Destrukce bytu pokračovala.

Jeden z nafetovaných kluků rozřízl kuchyňským noem koberec, poloený po celé místnosti

a vsoukal se do otvoru.

Tak ho nala hlídka VB, která, přivolána ve tři ráno nájemníky domu, vyrazila z chodby

dveře, řev a hudba utichly. Nadstrámistr vypnul magnetofon a zhodnotil situaci. Do dveří

nahlédla rozčepýřená sousedka v upanu. Kdy uviděla tu spou, nezmohla se na slovo. S

vytřetěnýma očima vyběhla na chodbu, kde stáli dalí sousedé a tam teprve chytila řeč a

začala vřetět na celý dům.

Dalí člen hlídky VB zatím ádal od vech občanské průkazy. Hai se snail chovat tak, aby

byl co nejméně nápadný. Měl smůlu. Kapitán Zámecký po něm vyhlásil místní pátrání a tak

se za chvíli vezl do cely předběného zadrení. René Vyhnal, napumpovaný alkoholem a

drogou, se za svým kamarádem díval přitupělým pohledem.

xxxx

Tak u ho tu zase máme,” uvítal ráno Zámecký poručíka Zaorala, který spěchal do schodů.

Koho?” zastavil se uprostřed schoditě. Haie?” prohodil s nadějí v hlase. Zámecký jen přikývl. V kanceláři stál Halámek a usmíval se. To byla rychlost, co?”

114

U je to tu připravený?” zeptal se místo odpovědi poručík. Dělejte,” a mezi řeči poloil aktovku na idli a odemykal zásuvky.

Jiří Víek u stačil po nočním běsnění ve Vyhnalově bytě částečné vystřízlivět. Kdy seděl

před poručíkem na idli, díval se někam za jeho záda. Vstoupil Zámecký a Víek uctivě

pozdravil. Skoro jako dobrého známého. Nezbytné formality byly vyřízeny. Poručík okamitě

poloil otázku na Buríka. Víek pochopil, kam výslech povede. Začal vyprávět zmatený

příběh, ve kterém hrál hlavní roli Muík. Poručík trpělivě poslouchal. Víek vypovídal o tom, jak si Muík vyřídil s Buríkem účty, protoe mezi nimi dolo k nějakému střetu. Hlavně kvůli Janatkové a také kvůli penězům.

Neměli se moc rádi a já jsem slyel, e Muík Buríka nakonec voddělal,” dokončil příběh Víek.

A jak ho oddělal to nevíte? A od koho jste to vůbec slyel, to si také nepamatujete?”

Víek se opatrně podíval na Zámeckého, potom na poručíka i na Halámka, který seděl u

malého psacího stolku. Chvíli mlčel.

Řekl mi to pírek, e prej ho Muík ubodal, to je opravdu vechno co vím.”

A věřil jste to panu pírkovi? zeptal se poručík.

Moc ne,” odpověděl Víek.

Dobře jste udělal. Nám pan pírek a jetě jeden svědek vypověděli úplně něco jiného. e

Buríka jste zabil vy. A my teď nevíme, komu máme věřit. Jestli pírkovi, nebo vám. Co

řeknete teď?” podíval se na Víka poručík.

Víek na idli poposedl, jako by byla rozpálená. Pak poádal o cigaretu a o kávu. Vyuíval

situace. Cigaretu dostal, kávu nikoliv. Kdy si zapálil a vyfoukl kouř, řekl polohlasem:

Von pírek dost le. Já bych řekl, e je v tom namočenej a po ui. Zabili Rejáka oni a

dotáhli ho k vodě v tý pírkový káře.”

Jak to víte, e ho tam dotáhli?”

Já to nevím, já si to domejlím. Mohlo to bejt tak, e jim třeba nechtěl Reják dát nějakej

fet.”

Kdo byli ti oni?”

pírek a Muík.”

A kde Buríka zabili?”

115

V tý Rejákový díře.

Pak Víek opět obrátil. Trval na tom, e nic neví, e u ničeho nebyl, e Buríka nezabil a e to udělal Muík. Kdy mu poručík sue sdělil, e Muika zadreli při pokusu o přechod hranic, Víek znejistěl.

A při jaké příleitosti ho zabili?” poloil mu Zaoral otázku.

Víek se zamyslel a pak řekl: Já u toho nebyl. Jenom si myslím, e to třeba mohlo bejt

takhle, pírek s Muíkem potřebovali pervitin a tak zali k Buríkovi a kdy se s ním

nedohodli, tak ho kuchli. Naloili ho do auta a odvezli k nádri. Tam ho dobře zamaskovali a

dělali jako by nic,” opakoval podruhé.

A vy jste s nimi při tom nebyl? Nali jsme tam stopu vaich tenisek!”

Víek zarytě mlčel a dál u z něho nedostali ani slovo.

Poručík ukončil výslech se smíenými pocity. Kdy Víka odvedli, obrátil se na kolegy.

Co si o tom myslíte?”

e zatlouká,” usoudil Halámek.

A to hodně,” dodal Zámecký.

Já se domnívám, e Buríka opravdu dodělali tou tvárnicí pírek s Víkem.”

Jene,” namítl Halámek, stopa po pneumatice, kterou jsme nali na té hrázi, k jeho autu nepatří, technici to přeci vyloučili.”

A nemohl třeba pírek pneumatiky vyměnit?” ozval se Zámecký.

A kde jsou?”

Co třeba na chatě, nebo ve sklepě, nebo prostě na nějaké skládce. Mohl je klidně vyhodit.”

To by ale znamenalo udělat u pírků jetě jednu prohlídku. A pokud si pamatuji, při té první jsme ádné pneumatiky nenali.”

A ani jsme je nehledali,” podotkl Zámecký.

xxxx

Opakovaná prohlídka se velmi dotkla pírka starího. Vykřikoval, e si bude stěovat u

prokurátora a e napíe ministrovi.

116

Vůbec nebral v úvahu, e prokurátor povoleni k prohlídce dal.

Račte se seznámit s obsahem povoleni,” poloil Zaoral arch formuláře, opatřený razítky a prokurátorovým podpisem před pírka starího na stůl. Rudý vztekem se podíval na několik řádků textu a po jeho přečteni začal opět křičet:

Člověk nemá od vás pokoj! To nás pronásledujete za to, e se syn chytil patný party? Já

přeci nikomu nic neudělal. Co já mám s tím společného! Nic! Vůbec nic! Můe to potkat

kadého z vás!”

Pane pírku,” opáčil klidně Zaoral. My vás nepronásledujeme. V rámci vyetřování je

prostě i tato následná prohlídka nutná. Z právního hlediska je ve v souladu se zákonem.

Jestli nám v ni chcete bránit, pak bych vás jen chtěl upozornit, e by se jednalo o maření

vyetřování, co je trestné. Uvate to. My jetě chvilku počkáme.

pírek mávl rukou a nakvaeně pronesl: Mně to je vechno jedno. Dělejte si co chcete,

třeba to tu zapalte.”

Prohlídka za přítomnosti domovního důvěrníka jako nezúčastněné osoby byla zevrubná.

Poručík dal prohledat předevím pokoj pírka juniora. Nic. Pak zamířili do sklepa. Byl téměř

prázdný. Pár balíků briket, prázdné sklenice, bedna s rezivějícím nářadím.

To je opravdu pírkův sklep?” zeptal se poručík domovního důvěrníka.

Jasně, je to jejich. Ale mají jetě jeden takovej támhle.” Ukázal rukou. Na konci sklepa byla opravdu jetě jedna kóje, ohrazená tyčkovým plotem. Mezi jeho mezerami zahlédl poručík ve svitu baterky nějaké pneumatiky.

To patří opravdu vám?” obrátil se poručík na pírka starího.

Jo, řekl tie pírek. Pouívám ho, kdy si opravuji auto.” Nechápavě hleděl na poručíka, který vysvětloval, e potřebují vzít pneumatiky do laboratoře.

Copak se pneumatiky fetujou?” zeptal se ironicky.

Poručík přehlédl nejapnou poznámku: Nevíte náhodou, kdy to vae auto Vráa přezul?”

Teďka někdy, nepamatuju se,” odpověděl pírek …

Expertiza potvrdila důkaz. Vzorek plátě jedné z pneumatik byl naprosto totoný se

zjitěným otiskem na hrázi, vytlačeným v rozměklé půdě. Spolu se stopou tenisky to byl dalí

materiální důkaz.

117

Zámecký navrhl přivést pírka a sdělit mu toto zjitění. Předpokládal, e je to dost pádný

důvod pro to, aby pírek pochopil, e bude usvědčen přinejmením z účasti na vradě.

Nemýlil se. Doznání Vratislava pírka, i kdy jetě neznamenalo jeho usvědčení, doplnilo

kriminalistům obraz o průběhu událostí, je vyvrcholily vradou.

xxxx

Vechno začalo v neděli navečer na diskotéce ,U prďáka’.

Sbalíme nějaký mladý buchty,” navrhl pírek Víkovi-Haiovi.

Tady jsou samý husy,” konstatoval Hai.

Přitočil se k jedné z nich:

Nechce jít na mejdan,” zeptal se jí.

Ani náhodou,” otočila se k němu zády.

Kup pořádný ampus,” plácl pírek dvě pětistovky na stůl. ,,A koukej lovit dál.” Měl chu se napít, ale zatím nemohl, protoe řídil.

A cigára,” zavolal za odcházejícím Víkem.

No ty válej,” zhodnotila uznale sedmnáctiletá holka v minisukních, kdy vrchní stavěl před pírka a Víka na pult pět lahví Bohemia sektu. Víek se ohlédl a kývl na ni.

Pojeď se s náma napít!”

A kam,” zazpívala praským přízvukem.

Na mejdan ke kámoovi,” přidal se ke zvaní pírek a oba začali sedmnáctku zpracovávat.

Bylo na ní vidět, e by ráda, ale bojí se.

Tak vem s sebou nějakou kámoku,” agitoval pírek. Za chvíli připlulo tančícím davem

zmalované stvoření, vyčesané vlasy, půl hlavy obarvené ostře zrzavé.

Co jé, holka,” ozvala se.

Nechce jít na mejdán,” protáhla poslední slabiku její přítelkyně a ukázala na lahve sektu a kartón spart, pírek zaregistroval zájem a pro jistotu vytahoval dalí pětistovku.

Pojeďte,koupíme jetě něco s sebou.”

Znal to. Nejdřív budou holky dělat ramena a suverénní obličeje, pak se opijí a začnou se

předvádět. No a k ránu dostanou po vem kopačky.

118

Pro jistotu vak poslal Víka jetě pro tři sekty a láhev myslivecké.

Tak neváhejte a pojďte,” naléhal. Mám tady prima fáro, v takovým jste etě nejely.”

Dívky váhaly jen chvilku. Pak sebraly kabelky se stolu a vydaly se za pírkem a Víkem,

kteří se obtíeni lahvemi prodírali davem.

Kdy přijeli do Buríkova doupěte, dívky byly nejdřív okovány prostředím. Ale po třetí lahvi jim přestalo vadit. Burík řídil zábavu. Poloil prázdnou láhev na zem a roztočil ji.

Tak budeme hrát flaku.”

Pche, odsekla ta s odbarvenými vlasy, to je starý.” Ale v hlase se jí ozval strach. Její kamarádka, u víc opilejí, přijala nabízenou hru.

Jen abyste se nebáli, frajeři!”

Tak jedem,” řekl Burík, který se místo vína posiloval myslivcem. Hrdlo lahve ukazovalo na pírka. Svlékl koené sako a roztočil láhev podruhé. Mezi tím otevřel dalí. Sekt bouchl a vyplíchl na podlahu. Pili dál. Láhev se dál točila. Zastavila se u dívky, která měla u jen

kalhotky a podprsenku.

Tak a je to na tobě, začne,” zavelel Burík. Zdráhala se.

Dělej, nebo ti pomůem,” sáhl po ní. Uhnula.

Tak co je, nezná pravidla hry,” vykřikl Víek.

Nech toho, kdy nechce,” bránila ji kamarádka.

Tak se svlékni ty!” nakázal pírek a sápal se po ní. Druhá dívka spustila opilý křik.

Co si o nás myslíte, vy vometáci, e sme zvědavý na skupinovej sex?”

Jste normální nány,” vztekal se pírek a sbíral jejich aty. Kdy je měl schumlané v rukou, doel ke dveřím a zařval: Vypadněte na mráz!”

Chystal se vyhodit svrky obou návtěvnic i jejich polonahé majitelky ven na ulici.

Vtom se objevil ve dveřích Karel Horský.

Tys nám tu scházel, Zrzoune,” utrhl se na něho Burík. Nese fet? Ke mně se nechodí s

prázdnejma rukama. Nevidí, e tu máme dámskou návtěvu? Holky se celý třesou,

potřebujou nakrmit, aby jim nebyla zima. Tak cos přines?”

119

Řekni jim, a nás nechají oblíct, nebo to s nima patně dopadne,” zavřetěla výhruně ta s odbarvenými vlasy a vytrhla pírkovi z rukou změ zmuchlaných atů. Obě aktérky nedobrovolného striptýzu se vytratily do pinavé kuchyňky a chvatně na sebe házely to, co

během opilé zábavy svlékly.

Nech je, a vypadnou bez rámusu,” sykl varovně Horský, obraceje se k pírkovi. Rámus

teprve začne. ene se sem za tebou Muik. Hledal tě na dýze a byl parádně rozzuřenej. Tak

jsem tě přijel varovat.”

Mě varovat?” vyprskl pírek. Ty jse profesionálně deformovanej, Zrzoune. Varuj si ty

svoje valcháře, co mají strach z policajtů! Já se Muíka nebojím.”

Horský pokrčil rameny. Tuil, e dojde ke rvačce, tak a je to beze svědků. Vytáhl obě

návtěvnice z bytu, nikdo si jich u stejně nevímal. Venku jim dal stokorunu na taxíka a

čekal, dokud nezali za roh. Chtěl se vrátit, kdy zpozoroval z druhé strany ulice Muika.

Zůstal stát. Zase u někoho hlídám, napadlo ho.

Je tam?” zeptal se Muik, udýchaný prudkou chůzí.

Ne abys mě shodil, e jsem ti řek, kde jsou. Jestli ti smím radit, tak tam radi nelez. Jsou jetý chlastem a fetem. Vyřiď si to s Malajcem a jindy, mezi čtyřma očima.”

Pus,” odstrčil ho Muík.

V zakouřené místnosti panovalo napjaté ticho. Muík se rozhlédl. Rozeznával obličeje. Cítil

nepřátelské pohledy, které se na něho upřely.

Neumí pozdravit, lopato?”

Byl to Burík. Ostatní mlčeli.

Muík strnul údivem. Burík měl na sobě jeho svetr, který mu upletla matka a dal ho pak

Marcele. Ovládl se a nenechal Buríkovi znát ani na okamik, e poznal svůj bývalý majetek.

Kývl na pírka:

Malajec, pojď ven.”

Co má bejt?”

Jse mi od minula něco dlunej a já tobě taky. Hledám tě a ty se mi vyhejbá. Bojí se, e ti srovnám hubu?”

To si nechá líbit, Vráo?” zachrčel Hai.

pírek zamáčkl cigaretu a vyzývavě se zvedl.

Burík, který se a dosud houpal na idli, vystrčil nohy prudce kupředu. V přítím okamiku

stál tváří v tvář Muíkovi.

120

Splet sis dveře, lopato. Bě je zavřít, ale z druhý strany. Nezvaný hosti nejsou v mým

kvartýru vítaný. Nebo ti máme pomoct?”

Muík se ohlédl. Za zády mu stál Hai, u dveří zahlédl Zrzouna.

Nepřiel jsem za tebou, jak vidí,” oslovil poprvé za celou dobu Buríka.

To bych ti taky neradil. Stačí, kdy mně sem dolejzá Marcela. Ví která. Cos jí posílal z

vojny líbesbrífy,” klebil se Burík, pírek vyprskl smíchy a také ostatní se přidali.

Milan Muik se jen těko přemáhal. Nesnáel, kdy se někdo baví na jeho účet. Obrátil se na

pírka: Hele, nemám čas poslouchat něčí blbý kecy. Jde ven nebo má strach?”

Tak moment,” chytil Burík pírka za rukáv, von mě uráí. Von je hrdej. Tak mu pověz, co jsme dělali s těma líbesbrífama, co vod něj dostávala Marcela. Ta má radi peníze, fet a čtyřhvězdičkovýho frajera, koukej.” Burík roztáhl hřbet ruky a ukázal čtyři vytetované body mezi palcem a ukázovákem. Ani jedno, ani druhý, ani třetí jí nemůe dát, Muíku. Co tys jí vůbec mohl dát?” Burík roztáhl kolem boků pulover. Akorát tenhle blbě utrykovanej svetr.”

Ty … t y… ” neovládl se Muík a vihl hřbetem dlaně. Burík stačil uhnout bradou. Zachytil úder do ramene a ztratil rovnováhu. Zavrávoral a padl zády na stůl. Stačil přitom sáhnout do kapsy. Ozvalo se kovové cvaknutí. Muík spatřil v Buríkově pěsti obnaenou čepel lovecké

dýky s dvojitým ostřím. Stisknutím péra vylétla z rukojeti.

Teď to koupí,” sykl Burík a chystal se rozmáchnout. Muík se na něho vrhl a snail se mu zkroutit ruku stranou. Burík se z plných sil vzepřel, ale rozviklaný stůl nevydrel váhu dvou těl, která po zborcené desce klouzla a padala k zemi. Burík nestačil odvrátit hrot křečovitě sevřené dýky od vlastního těla. Z úst se mu vydral duený výkřik.

Zrzoun skočil k vypínači vedle dveří, tak, jak to byl zvyklý dělat, kdy návtěvníkům tajné

herny za diskotékou hrozilo nebezpečí. Vzápětí se místnost propadla do tmy.

Muík se vyprostil ze sevření změti těl, popaměti se mu podařilo otevřít dveře a vyběhnout

na ulici. Několikrát se ohlédl. Nikdo ho nepronásledoval. Ulice byla ponořena do tmy.

121

Kdy se v místnosti opět rozsvítilo, zírali jako otupeni na bezvládné tělo, leící na podlaze.

Svetr prosakoval krvi. Zrzoun s Haiem chtěli poloit Rejáka na postel. První se

vzpamatoval pírek. Musíme ho někam uklidit, má dost,” rozhodl. Nebo bude zle.”

Rychle se podřídili jeho příkazům, pírek přinesl z kufru auta několik velkých igelitových

pytlů, v nich nedávno vezl na chatu brikety. Zabalili do nich Buríka a jetě přetáhli kolem těla prolapaný zbytek koberce. Opatrně se rozhlíejíce, odnesli neforemný balík na zadní sedadlo simky. Zrzoun měl znovu prohlédnout celý byt, zlikvidovat vechny stopy po

mejdanu, zamknout a zmizet.

pírek s Haiem sedli do auta.

Jeli pomalu, pírek věděl, co by se stalo, kdyby je zastavila hlídka VB a zjistila, co veze

přiopilý řidič.

xxxx

Trojice kriminalistů stála na břehu vodní nádre, kde před nedávnem dolo k vradě. Z

poříčního oddílu VB přijeli potápěči, kteří měli za úkol nalézt igelitové pytle, zatíené

kameny, a také dýku, jako dalí doličný předmět. Voda u břehu byla jetě zamrzlá. Potápěči

v neoprenových oblecích a s dýchacími přístroji spustili na vodu velký nafukovací člun. Pak

se jeden z nich ponořil do vody.

Brr, to je straný,” obrátil se poručík Zaoral na podporučíka Kadlece z poříčního oddílu. Ten se jenom usmál: Nebojte se, vak tam dlouho nebude.” Asi tři minuty trvalo, ne se potápěč vynořil a drel v ruce igelitový pytel. Pak sestoupil pod hladinu druhý a vytáhl zbytek igelitových obalů, do nich pachatelé před smrtí zabalili Buríka.

Potápěči se teď přesunuli dál od břehu. Tam někde měla dopadnout lovecká dýka. Plynuly

minuty. Nastoupil dalí potápěč. První doplaval ke břehu a el se zahřát do skříňové tatry.

Vypil trochu horkého čaje a vracel se.

Kdy se tak na to dívám,” prohodil zamyleně poručík, je to smutný konec.” Zámecký přikývl: Vechno, co provázelo tenhle případ, bylo smutné.

I kdy sám zaplatil ivotem, zabíjel stejně bezohledně jako pírek s Víkem, kdy ho

domordovali,” promluvil Halámek. Zabíjel v mladých lidech cit. Janatkovou má vlastně také na svědomí.”

122

A co ti ostatní,” povzdechl si Zaoral.

Potápěč v gumovém člunu zvedl ruku.

U to asi nael,” řekl podporučík Kadlec. Popoli ke břehu. Na dně gumového člunu leela lovecká dýka.

Jestli na rukojeti nebudou Muíkovy otisky, tak ji drel naposled ve svém ivotě Burík,”

podotkl Zaoral.

xxxx

Podporučík Halámek otevřel zásuvku psacího stolu a vybíral svůj skromný majetek do

aktovky. I kdy případ nebyl zdaleka dokončen, odvolal ho u náčelník od skupiny. Zaoral ho

pozoroval.

Doufám, e se tu zastaví, a bude mít někdy při studiu čas.”

Halámek přikývl: Snad mi vůbec nějaký zbyde. Jestli mne budou na vejce zapřahat jako ty

… ” usmál se.

Do dveří vstoupil kapitán Zámecký.

Přijď, a budeme dělat zase nějaký feáky, u má praxi.”

Snad radi ne.”

Zámecký se na něj podíval.

Má pravdu, snad radi ne.”

Konec