Mu s oddělení Y - Ján Voldán

V sobotu 22. října 1966 v Londýně od rána drobně

prí. Větinu obyvatel dé odradil od cesty na venkov, a tak vyuívají zábavních atrakcí ve městě. Od časného odpoledne jsou plné biografy, herny, muzea a tančírny. I fotbalová liga má bohatou návtěvu. Pomalu se blíí večer. V osmnáct hodin otvírají hospůdky a pivnice. Během několika minut jsou nabité k prasknutí. Okolo barových pultů se vedou vánivé diskuse o výsledcích fotbalové ligy, sázkách na dostihy, mizerném počasí. V devatenáct hodin začínají kabarety, tančírny a herny s ruletou. Je typický londýnský sobotní večer. Cas volna a nevázané zábavy.

Také ve věznici Wormwood Scrubs se těí na sobotní večer. Podle vězeňského řádu mají vězňové dvě hodiny osobního volna. V té době mohou sledovat televizi, navtívit vězeňský biograf, hrát stolní tenis, nebo se navzájem navtěvovat v celách.

V bloku D zůstává 107 vězňů. Je mezi nimi i vězeň

č. 1  George Blake.

V 17.30 Blake přichází do společenské místnosti. V televizi vysílají zápas ve volném stylu.

Přiblině ve stejnou dobu vchází ředitel věznice pan Hayes do svého klubu ve West Endu. Těí se na partii bride. Jetě netuí, e za několik hodin bude muset řeit daleko sloitějí ivotní partii.

Blake chvíli sleduje televizní program. V 17.35 znuděně vstává a pomalým krokem odchází z místnosti. Jetě ve dveřích prohodí několik kritických poznámek o probíhajícím televizním utkání, tak, aby to slyel dozorce. Čas 17.35 má velkou důleitost. Je to poslední okamik, kdy je Blake viděn v prostorách věznice dozorčím orgánem.

Dne 6. června 1940 dostal náčelník hlavního tábu britských pozemních sil generál Ismay od ministerského předsedy Churchilla telegrafický rozkaz:Hlaste výsledky výstavby agenturních sítí na francouzském pobřeí, v Holandsku, Belgii, Dánsku a Norsku.

Náčelník tábu vak telegramu nevěnuje dostatečnou pozornost. Má v té době daleko vánějí starosti. Francie se hrouti pod údery faistických vojsk, vláda opoutí Paří.

Churchíl není s odpovědí náčelníka tábu spokojen. Proto odesílá dalí telegram: Na obsazeném území musí být rozpoután teror. K tomu je třeba připravit odhodlané mue. Německým vojskům se musí v okupovaných zemích stát ivot nesnesitelným.

Svou mylenku shrnuje na rubu jakési pohozené obálky, kam píe tato slova: Set Europe ablaze (Zapalte Evropu).

Churchill se rozhoduje roznítit oheň, který se má rozířit po celém území, okupovaném Němci. Má rozířit válku do týlu faistických vojsk a mohutnět a do konce války. ádné místo v Evropě nesmí být bezpečné pro přísluníky okupačních jednotek wehrmachtu.

Dne 19. července 1940 je oficiálně utvořena organizace Speciál Operation Executive, později více známá pod zkratkou SOE. Název nové instituce Ctvar speciálních slueb je sice neurčitý, ale naznačuje, e jde o výzvědnou slubu.

Nově zřízený útvar je zcela samostatný. Podle rozhodnutí svého zakladatele má být zcela nezávislý na existujících organizacích, nemá mít vztahy ani k Secret Intelligence Service, ani k ministerstvu války, či jeho zpravodajským slubám.

Jeden z členů Churchillova kabinetu komentuje tuto směrnici slovy: Jde o výrobu dobrodruhů. Z důstojníků vak dobrodruhy nikdy neuděláte a z anglických důstojníků teprve ne!

Poadavky na pracovníky SOE nemohl splnit ádný absolvent vojenské akademie v Sandhurstu, ádný z elegantních důstojníků trávících svůj volný čas v exkluzivních klubech, ale ani ádný ze solidně vzdělaných absolventů Cambridské Či Oxfordské univerzity, pracujících v organizací s bohatými tradicemi  v Secret Intelligence Service.

Organizace vytvořená pro nové neobvykle těké

úkoly potřebuje úplně jiné mue, mue odváné, ale ádné hazardéry, tvrdé, ale ne brutální. Mohou jimi být pouze mui hluboce nenávidící faismus. Nejvhodnéjí Jsou uprchlíci z kontinentu, kteří od počátku války hromadně přicházejí do Anglie s cílem pokračovat v boji  Čei, Slováci, Poláci, Dánové, Holanďané, Francouzi, Norové, Dánové a dalí. Jsou mezi nimi mui rozmanitého věku a různého vzdělání. Prchají ze svých domovů sloitými cestami přes neutrální země, riskují při ilegálních přechodech hranic. Ji způsob, jakým unikají z kontinentu, Je první prověrkou jejich předpokladů pro práci v organizaci SOE.

Je samozřejmé, e vedení organizace počítá s činností německé zpravodajské sluby. S uprchlíky přicházejí i spolupracovníci Canarisovy výzvědné sluby i dalích nacistických pionáních slueb. Vichni musí projít z těchto důvodů přísnou prověrkou. A mnozí neprojdou.

Vedoucí funkcionáře SOE vybírá Churchlll osobně z pracovníků různých úseků státního aparátu, politického i hospodářského ivota.

Vedením SOE Je pověřen člen kabinetu Hugh Dalton. Jeho zástupcem je jmenován bankéř Hambro, který má plnou důvěru Churchílla; Jsou přáteli Ji od mládí.

Jediným odborníkem se zkuenostmi ze zpravodajské práce je plukovník Gubbins, vzdělaný důstojník, voják s velkými zkuenostmi. Sám se povauje spíe za politika ne za vojáka. Je pověřen řízením výcviku a zpravodajských operací.

Do středních funkcí ji nejsou dosazeni profesionálové, ale několik zkuených novinářů, několik vedoucích funkcionářů skautského hnutí, jeden bývalý funkcionář Komunistické strany Velké Británie a dokonce jeden seminarista.

Centrála SOE má své kanceláře v Michael House na Baker Street, který patřil známému obchodnímu domu Marks and Spencer. Tabulka s nápisem Interservice Research Bureau Londýňanům nic neříká. V okolí je několik soukromých detektivních kanceláří, skromná ta-oulka mue označovat jednu z nich.

Téměř kadá okupovaná země má v SOE svou sekci. Holandskou sekci řídí kapitán De Bruyne.

xxxx

7

Kapitán De Bruyne je vysoký, zamlklý člověk. Jeho přímé drení těla a rozváné pohyby na první pohled prozrazují důstojníka z povolání.

Byla mu svěřena práce, která by pro větinu lidí znamenala zcela neřeitelnou situaci. Ale on sl vzal do hlavy, e do posledního písmene splní Churchillovu výzvu. Netuí, e v Holandsku se mu postavili do cesty protivníci nadmíru zkuení, pracující bez slitování.

Kadý den mu přináí desítky sloitých situací. Nikdo z jeho podřízených ani neví, kdy jejich éf odpočívá. Je neustále na pracoviti. Chce vědět o kadé nové akcí, o kadém novém případu. Osobně se seznamuje s údaji kadého člena podzemní armády SOE v Holandsku.

V únoru 1941 leí na kapitánově stole registrační karta se jménem George BEHAR. De Bruyne ji po několikáté čte kusé údaje:

Osobní data:

Jméno: George Behar, narozen 22. listopadu 1922, Rotterdam

Povolání: student, zapsán na filologické fakultě

Otec: kapitán britské armády Albert Behar, za 1. světové války člen zpravodajského oddělení ve tábu polního marála Haigha. Vyznamenán za statečnost Řádem britského impéria a francouzským Řádem čestné legie. Zemřel v r. 1935.

Matka: Catherine, rozená Beijderwellenová. Poslední místo pobytu Rotterdam, Maasstraat č. 4. Od roku 1940 v Anglii.

Odaje o činnosti:

 v červnu 1940 zatčen gestapem při razii na cizí státní přísluníky. Vězněn v koncentračním táboře Schorrl,

 v červenci 1940 útěk z tábora, ukrývá se v osadě Warveld u svého strýce, potom ve mlýně Emper. Zde zakládá odbojovou skupinu z mladých lidí,

 říjen 1940 navazuje spojení s ilegální skupinou Ore Dienst v Limburgu. Účast na sabotáních akcích místního významu.

Hodnocení osobních vlastností:

Velmi inteligentní, se smyslem pro odpovědnost. V bojových akcích odváný, dovedný organizátor, nadaný pro konspiraci. Dobré vystupování a přirozená autorita.

V ilegální práci se osvědčil. Odhodlaný bojovník proti nacismu.

8

Poznámka rezidenta:

Perfektní znalost němčiny, angličtiny, francouztiny a holandtiny. V boji se osvědčil, je odváný a rozhodný. Perspektivní typ pro zpravodajskou práci.

Kapitán De Bruyne volá svého zástupce. Zařaďte tady toho mládence do skupiny Ariel I. Pokyny předejte přes rezidenta Childa! Tímto rozhodnutím předurčil osud člověku, který potom celý svůj dalí ivot obětoval zpravodajské práci.

xxxx

Na pokyn z Londýna se George Behar stává členem ilegální skupiny, která zabezpečuje příchody důstojníků a agentů SOE do Holandska. Není mu tehdy jetě ani devatenáct let.

Ví, e to nebude činnost lehká ani jednoduchá. Cítí vnitřní uspokojení nad svým aktivním podílem na nesmiřitelném boji proti faismu, nepociuje těkost úkolů a ani si neuvědomuje jejich nebezpečí. Naopak, náročná a nebezpečná práce mu přináí radost.

V prvních týdnech se Němci snaí zakrývat krutost své okupační vlády. Přesto se jim nedaří získat si důvěru holandského obyvatelstva. Nikdo nemůe zapomenout na nesmyslné zničení Rotterdamu, na desetitisíce mrtvých a raněných. V prvních měsících po okupaci je vak holandský odpor jetě slabý. Začíná se teprve organizovat. Značně zesiluje, kdy Němci v zimě 1940 a 1941 začínají odváet tisíce tun potravin do Německa a zavedou přídělový systém. První útoky ilegálních skupin jsou organizovány na vlaky se zboím do Německa. Němci odpovídají se stejnou krutostí jako před tím v českých zemích a Polsku. Masovým zatýkáním a nemilosrdnými tresty.

Na ádost říského komisaře pro bezpečnost Rautera jsou do Holandska vysláni zkuení odborníci pro boj s britskými agenty a s holandským ilegálním podzemím. Mezi nimi přijídí i major Giskes, pracovník vojenské protipionání sluby a Sturmbannführer SS Schreider, přísluník gestapa.

Nepracují bez úspěchu. Jejich specialitou je tzv. Funk-spiel-rádiová hra.

Po zaměření radiostanice odhalují agenta  radistu. Některého jeho informátora získají ke spolupráci, nebo mu přihrají informátora provokatéra Jeho prostřednictvím dodávají radistovi pečlivě upravené zprávy. Po určité době zatýkají agenta  radistu a sdělují mu, e vlastně ji delí dobu pracuje pro gestapo Hrubým nátlakem jej získávají ke spoluprácí. A potom u nic nebrání nacistům udrovat rádiové spojení s londýnskou centrálou, přijímat od ní pokyny pro činnost a dodávat falené zprávy.

Během krátké doby se jim daří za pomoci holandských agentů vypátrat několik důstojníků organizace SOE. Po nelidském mučení od nich získávají ifrový systém pro korespondenci s ústředím v Londýně. Tato tragická zpravodajská hra, patřící k největím úspěchům gestapa, trvá téměř tři roky. Gestapu se podařilo zatknout 54 agentů SOE, z nich 47 bylo umučeno v koncentračních táborech. Těko lze pochopit, e během tak dlouhé doby se londýnskému ústředí nepodařilo tuto hru gestapa odhalit a těko to lze vysvětlit.

V těchto sloitých podmínkách pracuje i George Be-har. Patří k nejodvánějím, ale také k nejsvědomitějím.

Jeden z jeho tehdejích spolubojovníků o něm říká: Zdálo se, jako by nikdy nebyl unaven. Byl to mladík, ale mui dvakrát tak staří jako on přijímali jeho autoritu bez odmluv. Zdálo se, e je plachý, ale dovedl se správně a rychle rozhodnout, zatímco starí mui by si na podobných situacích vylámali zuby nebo rozbili hlavu …

Také ústředí SOE dostává dalí informace o mladém Holanďanovi s britskou státní přísluností. Záznamy o jeho osobě, vlastnostech i schopnostech, o jeho odváné činnosti se stále roziřují.

Jeho činnost neuniká ani pozornosti gestapa. Ji v létě 1942 velitelství gestapa pro Holandsko ve svých pokynech pro podřízené sluebny vydává instrukce pro pátrání po ,teroristovi van Vriestovi.

Útěk před gestapem

Holandská sekce SOE pověřuje stykem s ilegální skupinou, jejím členem je i George, zkueného zpravodajce  commandera D. V. Childa. Skupina plní úkoly podle pokynů britské centrály.

Jednoho podzimního večera odchází George Behar na schůzku s Childem. Tentokráte vak neprojednávají úkoly ilegální práce.

Bude muset opustit Holandsko. Dostal jsem informace, e gestapo po tobě pátrá. Mnoho o tobě zřejmě neví, ale tvá situace by se mohla stát brzy nebezpečnou.

George přijímá zprávu klidně, alespoň se tak tváří. Potlačuje vzruení, pokud je toho vůbec schopen. Strach nemá, na nebezpečí si ji zvykl. Spíe si je dosud nepřipoutěl, zlehčoval je.

Se zklamáním vak přijímá zprávu, e musí opustit Holandsko. Jen velmi nerad se smiřuje s mylenkou, e bude muset opustit své přátele, své úkoly v ilegálním boji.

Cítí se Holanďanem, narodil se zde, chodil zde do koly a má rád lid země, nyní tak trpící. A teď by ji měl opustit?

Je vak britským občanem a třebae v Anglii dosud nebyl, má k ní určitý vztah, i kdy jej nedokáe blíe definovat. Pěstoval jej v něm otec, kterého měl od dětství tak rád. Představa Anglie se stává pro něj lákavou. Předevím se těí na monost vstupu do britské tajné sluby, jak mu commander Child naznačil. O zpravodajských slubách má vak zkreslené, romantické představy. Utěuje se nadějí, e po výcviku se bude moci vrátit opět do Holandska, kde mu budou svěřeny významnějí úkoly. Touí po opravdové výzvědné činnosti, za kterou povauje získávání vhodných osob pro zpravodajskou spolupráci a řízení agenturní sítě.

Ani netuí, jak je obtíné stát se přísluníkem tajné sluby. Neví, jak přísně jsou vybíráni její pracovníci, jaká opatření se provádějí, aby se zabránilo proniknutí cizích agentů do aparátu zpravodajských ústředen.

Je George Behar vhodný pro práci v britské zpravodajské slubě? Tuto otázku si George neklade, je o své vhodnosti přesvědčen. Mají vak stejný názor i přísluné orgány britské rozvědky?

xxxx

Značně vzruen odchází George ze schůzky s commanderem Childem. Čekají jej dny plné dobrodruství. Netuí, e z Holandska odchází i Child, jeho bezpečnost je také ohroena.

Po překonání řady překáek, plných nebezpečí a nástrah, se hlásí tento vynikající důstojník koncem roku 1942 na ústředí v Londýně.

Jetě před odchodem z Holandska oznamuje svému londýnskému ústředí, e se Němcům podařilo proniknout do holandského podzemního hnutí a e několik radiostanic je řízeno gestapem. Ústředí těmto zprávám nevěří. Jsou nepřesvědčivé? Spíe neuvěřitelné. Dokazují neúspěnost řady operací, které byly dlouhé měsíce připravovány, na nich se podílely stovky kvalifikovaných pracovníků. A vechny tyto výsledky krtnout na základě hláení jednoho zpravodajského důstojníka v týlu nepřítele, I kdy jde o tak zkueného pracovníka, jakým byl commander Child? To nebylo tak snadné.

Vzniká situace, umoňující Němcům jetě po řadu měsíců kontrolovat činnost několika holandských ilegálních organizací. Těko vyčíslit způsobené kody. Pro odbojové pracovníky v Holandsku jsou důsledky katastrofální.

Koncem července 1942 odjídí George Behar do městečka Breda na holandsko-belgických hranicích, kde se připravuje na překročení hraníc.

xxxx

Je teplý červencový večer. Po celodenním vedru se příjemně ochladilo. Od moře fouká osvěující vítr.

George se zastavuje v tiché uličce předměstské dělnické čtvrti před poloprázdnou hospůdkou. Oknem je vidět do patně osvětleného lokálu. Sedí v něm několik hostů, nejspíe penzistů, pomalu upíjejících svou sklenici piva.

Po několika vteřinách přistupuje k Georgovi mladý mu. Tváří se váně a ostraitě.

Opona padá, oslovuje ho s opatrností, která se zračí v jeho pohledu i pohybech.

Je to člen místní ilegální organizace.

Ale světla jetě svítí, odpovídá George. Napětí mladíka povoluje.

Oba jsou okamitě spokojeni. Jejich tváře se rozzářily. Přátelsky si podávají ruce, tisknou je déle, ne je obvyklé. Jeden se tím snaí projevit bez velkých slov vděčnost a druhý sympatie a obdiv. Nikdo z nich se vak neodvauje překročit rámec připraveného rozhovoru. Ji si zvykli na kázeň.

George přebírá mniskou kutnu a jízdní kolo. Jetě se domlouvají o místě, kde se z George Behara stane bratr Petr, a o místu pro předání civilního oděvu. Setkání, skromné na slova, ale doprovázené přátelskými pohledy, netrvalo dlouho. Po několika minutách se oba mladí mui loučí Setkají se jetě někdy? Dozví se George, kdo byl onen mladý mu z pohraničního městečka?

xxxx

Slunce jetě není příli vysoko nad obzorem, kdy druhý den ráno vyjídí mladý mnich k belgickým hranicím.

Kolo je v Holandsku běným, velmi rozířeným dopravním prostředkem. Na kole jezdí děti, sotva se naučí chodit, důstojní muové ve váeném společenském postavení i vetché stařenky. A samozřejmě i mnii. Ve válce se stává kolo nejspolehlivějím dopravním prostředkem.

Bratr Petr nejede sám. Předjídí několik starích vesničanů, skupinka mladých předjídí opět jeho. Vichni ho uctivě zdraví. Na hranicích nevzbuzuje ádné podezření, doklady má v pořádku.

Bez větích potíí přijídí astně do Bruselu. Brzy se ve městě orientuje a snadno nachází malý osamělý rodinný domek, v něm bydlí starí dělník se svou enou.

Adresu má od Childa. Dělník přijímá George přátelsky, na nic se nevyptává, snaí se připravit mu pohodlí, pokud to skromné poměry dovolují. Během svého belgického pobytu je George v péči odbojové organizace, vedené dr. Albertem Guerisem. Organizace, řízená přímo Londýnem, zabezpečuje útěky spojeneckých zajatců, sestřelených letců a zpravodajských orgánů přes Francii a panělsko do Velké Británie.

V Bruselu zanechává George mniskou kutnu. Dostává pokyny pro přechod belgicko-francouzských hranic. Důkladně studuje svou dalí cestu. Jeho belgičtí přátelé jej dokonale seznamují s nejdůleitějími zvlátnostmi místního ivota. A George v domnění, e ji má dostatečné zkuenosti, se dalího přechodu hraníc neobává.

Oblečen stejně jako zemědělci z místních vesnic, nevzbuzuje podezření. Nepospíchá, prohlíí si okolí tak, jako by své pole a louky obcházel místní rolník.

Hraníci dosahuje v ranních hodinách. Slunce jen ztěka proniká ranní mlhou. Polní cestou jde úplně sám, přepadá jej pocit osamělosti. Troku je mu úzko. Ale rychle se vzchopí. Uvědomuje si, e potkat lidi znamená pro něj pouze nebezpečí a komplikace. Musí se spoléhat sám na sebe.

Hranice přechází po úzké pěině, je zarostlá travou, vesničané jí málo pouívají. Po několika stech metrech vyúsuje na silnici, která se v těchto místech přibliuje státní hranici, a pak se opět téměř v pravém úhlu hranici vzdaluje.

Téměř současně, kdy vkročí na silnici, objevuje se v zatáčce otevřený vůz, obsazený několika mui. Utéci ji není kam. Auto se rychle blíí. Sedí v něm několik přísluníků německé polní policie.

Osobní průkaz, odkud jdete, kam jdete?”

George zvolna rozepíná sako. Pomalu sahá do kapsy. Kadá vteřina má nepředstavitelnou cenu. Jeho mozek horečně pracuje. Hledá východisko ze situace, která se zdá beznadějná.

S předloeným průkazem nejsou policisté spokojeni.

Půjdete s námi, ve městě na stanici sí ověříme vaí totonost.

Otevírají dvířka. George ji vstupuje do vozu, kdy se na obzoru náhle objevuje nízko letící letadlo. Zvuk motoru se rychle přibliuje. Polní četníci nejsou na pochybách  je to nepřátelský letoun. Ponechávají George osudu a v několika vteřinách mizí na pravé straně silnice v lese, vzdáleném jen několik desítek metrů. Ze silnice prchá i George, skáče na opačnou stranu. Série střel z palubního kulometu dopadá na silnicii, některé zasahují oputěný vůz. Letadlo se vzdaluje, přehoupne se přes terénní vlnu a zmizí za obzorem.

Policisté jsou astni, e nálet přeili bez úhony a nijak nepospíchají. Vstávají, protahují se, upravují si uniformy a zvolna se vracejí k vozu. Plně zaměstnáni prohlídkou vozu se rychle smiřují s Georgovým útěkem. Nikdo z nich nemá chu ani zájem jej hledat.

xxxx

těstí neopoutí George Behara ani později. Pomoc na francouzském území nemá zajitěnou. Oprávněně předpokládá, e francouzské obyvatelstvo nemá přátelský vztah k německým okupantům a e zrádci se vyskytují velmi zřídka. Domnívá se, e příli neriskuje, kdy zaklepe na dveře prvního domku na předměstí. Nezklamal se. Je přijat velmi vlídně. Netuí, e jeho hostitelem je jeden z vedoucích funkcionářů místní odbojové organizace. Oba mají ji dostatek zkueností, aby zjistili, e si mohou vzájemně důvěřovat.

V dalí cestě George nemůe pokračovat ihned. Je nutné ji napřed zabezpečit. Jinak by neúměrná riskoval. Přípravy přechodu do panělska se ujímá místní odbojová organizace.

George nezahálí. I zde vyuívá kadou hodinu. Studuje francouztinu a seznamuje se s místními zvyklostmi. Pomáhají mu hostitelovy dcery, jedna je stejně stará jako George, druhá o dva roky mladí. George nechodí zbytečně do města. Větinu času tráví v přechodném domově.

Jsou nadeny jeho smyslem pro spravedlnost, jeho nenávistí k faismu. Nesouhlasí vak s jeho náboenskými názory, které ovlivňují vekeré Georgovo mylení. Je stále jetě věřícím, ani dosavadní válečné zkuenosti neotřásly jeho touhou studovat na semináři. Diskuse jsou bouřlivé, nadené projevy souhlasu střídají vánivé spory.

Několikadenní pobyt v malém pohraničním městečku končí.

Přeji ti, abys astně dojel. Budeme na tebe vzpomínat. A to skončí, nezapomeň na nás, přijeď, loučí se s ním francouzský přítel otcovsky.

Při odjezdu z Lilie má George pocit bezpečí. Je vybaven cestovními doklady, které se při laickém pohledu zdají dokonalé. Nemusí se bát náhodných kontrol francouzské či německé policie.

Vlak opoutí nádraí, u jen několik hodin a bude v Paříi. Nejede sám, cestují s ním obě sestry. Jejich přítomnost mu cestování zpříjemňuje, a je i ve větím bezpečí. Dívky mají cestovní pasy vydané německými okupačními úřady ve Francii. Získaly je jako zaměstnankyně francouzské firmy, která se po okupaci Francie stala sesterskou firmou jednoho velkého důsseldorfského koncernu.

Na nádraí v Paříi se s ním dívky loučí. Je opět sám, uprostřed velkoměsta.

Vychází před nádraí, nepospíchá, prohlíí si chudé válečné výklady, pozoruje chodce, vzpomíná na několik hezkých dnů a přemýlí, jaké těkosti ho mohou potkat v nej blií budoucnosti.

Asi po 40 minutách nepříli rychlé chůze přichází ke kláteru, obchází jej, se zájmem si prohlíí celou stavbu. Přistupuje k mohutným okovaným vratům a zazvoní. Dlouho nečeká, vrata se otevírají a před ním stojí starý, sehnutý mnich. George říká své jméno.

Čekáme vás, pojďte dál. Mnich zamyká vrata masívním klíčem, mlčky jde před Georgem.

V kláteře zůstává tři dny. Bydlí v malém, útulném pokojíku. Nosí mu tam i skromné, ale pečlivě upravené jídlo Hostitelé se snaí vytvořit mu co nejpříjemnějí prostředí. Přináejí mu literaturu z bohaté kláterní knihovny podle jeho vlastního výběru.

Čtvrtý den ráno se při snídani dovídá, e cesta je zajitěna. Není důvodu odjezd odkládat. Dalím cílem je Lyon. Před odchodem z klátera dostává podrobné pokyny, nic není ponecháno náhodě. Podrobně je seznámen s cestou na nádraí, dostává jízdenku, ví přesně, z kterého nástupitě odjídí vlak. Organizátoři pamatovali i na nejmení maličkosti. Nikoho se nemusí ptát. Není nebezpečí, e by mohl zbytečně vzbudit podezření.

Vlak je poloprázdný. George si sedl do kouta oddílu a zahloubal se do novin. Jeho mylenky jsou vak ji v Lyonu.

Při vystupování nepospíchá, odchází mezi posledními cestujícími.

Na nástupiti stojí tíhlá elegantní ena neurčitého věku, světlé vlasy volně sputěné na ramena, v rukou pootevřenou kabelu, z ní vyčnívají noviny. George ji poznává.

Dobrý den, prosím vás, je před nádraím stanovitě taxíků?

Také tam jdu, ukái vám je.

xxxx

George netuí, e mu přila naproti sama vedoucí místní organizace SOE  legendární Virginia Haalová. Do Francie se dostala ji několik let před válkou. Pracovala v Paříi jako dopisovatelka časopisu New York Post. Povolání jí umonilo seznámit se dokonale s francouzskými poměry, ve Francii se jí líbilo a měla ji ráda.

Kdy vypukla válka, nabídl jí konzul Spojených států práci na zastupitelském úřadě. Pracovala tam pouze několik hodin denně. Svým novinářským povinnostem se mohla věnovat jako dříve, spíe se zlepily její pracovní monosti. Získala nové zdroje informací, nové styky a nové přátele. Její společenské postavení se upevnilo.

Nikdo vak v Lyonu netuil, e je významnou pracovnicí podzemního hnutí, řízeného britskou organizací SOE. Její skupina zajiovala ilegální přechody do Velké Británie. Mladá americká novinářka byla v odbojové organizaci známá jako Renné, ale o jejím skutečném postavení vědělo pouze několik funkcionářů, s nimi přila osobně do styku.

xxxx

Lyonská ilegální organizace dostává úkol připravit dalí část Georgovy cesty do Velké Británie. Renné připravuje vybavení Georga americkým pasem. Místní úřady jetě povolují Američanům odjezd ze země. Krátce po Georgově příjezdu do Lyonu se vak situace zásadně mění.

Spojenci se vylodili v Africe a obsadili převánou část území, dosud spravovaného vládou ve Vichy. Německé orgány přebírají správu Lyonu. Francouzi ztrácejí poslední zbytky svobodného jednání. Gestapo začíná řádit i zde. Američtí občané pozbývají dosavadních výhod, mnozí jsou internování.

Odjezd s americkým pasem ji nepřichází v úvahu. George musí podstoupit cestu ke panělským hranicím stejným způsobem jako tisíce jiných odbojových pracovníků. Odjídí s malou skupinou. Vichni dosahují astně Pyrenejí. Kdy unaveni překračují hřebeny hor, domnívají se, e nejtěí překáku ji mají za sebou. Sice utrmáceni, ale astni a spokojeni sestupují do údolí. Míjejí osamělé domky a první panělské vesnice. Jsou si a příli jisti. Jejich ostraitost je otupjena, přestali se vyhýbat samotám i osadám. Zapomínají, e ve vesnici se stávají podezřelými, e se lií od místních obyvatel vzhledem i oblečením Kdy procházejí malou vesničkou, setkávají se s rozjařenou pohraniční hlídkou, která právě vychází z místního hostince.

Předloené doklady hlídku neuspokojily, celá skupina

je zadrena a odvezena do internačního tábora Mirando De Ebro. Bezprostřední nebezpečí vak ji Georgovi nehrozí. Mezi panělskými úředníky jsou odpůrci nacismu a jejich počet je úměrný situaci na frontách. Po prvních porákách Němců na východní frontě se počet panělů sympatizujících se spojenci rychle zvyuje.

panělské úřady zadrené osoby zpravidla deportují do Portugalska nebo do britského Gibraltaru.

Georgu Beharovi je umoněno napsat na britské velvyslanectví.

Jenom několik dnů uplyne od odeslání dopisu a do uprchlického tábora přijídí pracovník britského vyslanectví.

Krátce sí ověřuje Georgovu totonost. Chová se velmi přátelsky. Potom se ptá. Spíe dává impulsy pro Georgovo vyprávění. George ani netuí, e vlastně hovoří se spolupracovníkem organizace SOE.

Vypráví o svém otci, o jeho původu ze Středního východu. Britského úředníka zajímá, jak a kdy získal otec britské státní občanství, u kterých britských vojenských útvarů za první světóvé války slouil, kterých bojů se zúčastnil, jaká vyznamenání dostal. Se zájmem poslouchá vyprávění o matce. George o ní mluví rád a s nevední úctou.

Podrobně vypráví o své ilegální činnosti, odpovídá na některé konkrétní otázky o svém útěku z Holandska. Probírají kadý den, vekerou činnost.

Zkuený spolupracovník SOE po několikahodinovém rozhovoru nabývá přesvědčení, e můe doporučit vydání britských cestovních dokladů a tím i povolení vstupu do Velké Británie.

Zařazuje Georga do skupiny dalích Angličanů, se kterými nastupuje cestu do Madridu. Zde je George vybaven britským cestovním pasem a snad poprvé si začíná uvědomovat a poznávat výhody, které mu v tehdejích podmínkách získalo britské státní občanství dobyté zásluhami otce.

Konečně je opět volný. panělské úřady mu ji nemohou dělat ádné obtíe.

xxxx

Z Madridu odjídí se skupinou uprchlíků bez průvodce do britského Gibraltaru.

Cesta ubíhá velmi rychle. Nepřipoutí si ádné starosti a je přesvědčen, e nová vlast ho přijme s otevřenou náručí. V ranních hodinách následujícího dne se konečně dočká. Pomalu se rozednívá, kdy přijídí k hraničnímu pásmu vytoueného přístavu. Z vlaku vystupuje mezi prvními. Na nástupiti jsou očekáváni úředně se tvářícím důstojníkem bezpečnostní sluby, jeho odměřenost a nedbalé způsoby chování nevěstí nic dobrého. Netrpělivý George upoutává jeho pozornost.

Kam pospícháte, mládenče? říká, kdy se George dotazuje na monost co nejrychlejího odjezdu do Anglie.

Jetě se nabojujete, a vás to bude mrzet. Buďte rád, mladý mui, e jste tady za větrem. Dnes máte volno, ubytujete se v prostorech, které vám ukái. Zařiďte se jako doma. Zítra si o vem podrobněji pohovoříme.

Říká to takovým tónem, e jakákoli námitka Je zbytečná a nezbývá nic jiného ne se podřídit. Na nedočkavého George zapůsobilo chladné přijetí jako ledová sprcha.

Druhý den se jeho rozčarování jetě zvyuje. Je předvolán na velitelství tábora a jednání není ničím jiným ne opět předběným výslechem. Vyslýchající anglický důstojník mu také s příslovečnou zdvořilostí sděluje, e je vlastně internován a e souhlas k odjezdu do Anglie bude podmíněn výsledkem prověrky jeho činnosti na kontinentě.

Neznepokojujte se, mladý mui, musíme si s vámi trochu popovídat. Chápejte, e to nějakou chvilku potrvá, říká a nezůstává tomuto příslibu nic dluen. Drí slovo a dává si s Beharem skutečně prácí. George zůstává v Gibraltaru déle, ne si vůbec troufal pomyslet.

Britské úřady nepospíchají s udělováním povolení ke vstupu do Anglie. Mají značnou nedůvěru ke kadému, kdo přijídí z kontinentu, a není důvodu, proč by neměly přistupovat ostraitě i k Beharovi. Spíe naopak! Má sice britskou státní příslunost, ve Velké Británii vak dosud nikdy nebyl. Otec se narodil a dlouhá léta il na Středním východě, matka je Holanďanka. Příli sloitý ivotopis i pro mírové doby. A nyní je válka. Je to přirozené, e bezpečnostní orgány s propoutěním Behara příli nespěchají. Jednotlivé údaje pečlivě prověřují.

Činnost pionáních slueb se ve válce znásobuje. Zintenzívňuje i činnost německé pionání sluby proti Velké Británii.

V prvních dnech války byla zlikvidována převáná část německé sítě na britských ostrovech. Anglická kontrarozvědka MI-5 ji řadu let před válkou sledovala větí počet podezřelých osob a v den vypuknutí válečného konfliktu je zatkla. Byla mezi nimi téměř celá pionání sí faistického Německa.

Hitlerovci se proto snaí nasazovat svoje agenty na britské území vemi monými a dostupnými prostředky. Není divu. Německá zpravodajská sluba je nucena usilovat o náhradu těchto ztrát. Svoje agenty, které vysílá na území Británie a Spojených států amerických, získává nejrůznějím způsobem. Dobrovolně i násilím. Nasazuje je formou vzduného i námořního výsadku přímo nebo přes Irskou republiku, anebo volí běné cesty uprchlíků z kontinentu přes Francii, panělsko, někdy i přes Norsko a védsko.

Výsadků se pouívá předevím u kádrových zpravodajců, jejich úkolem je okamité plnění operativních úkolů. .Navazují zpravidla na zbytky agenturní sítě a jejich povinností je rádiem hlásit ihned vechna opatření, důleitá pro vedení války.

Británie v té době představuje obrovskou námořní letadlovou loď a Němci se oprávněně obávají monosti invaze na evropský kontinent.

Nacističtí pioni způsobují těké ztráty spojencům na moři předevím svou činností v Irsku. Jejich počet se pohybuje od 500 a do 600 agentů německé národnosti. S počtem spolupracovníků z řad Irčanů dosahuje faistická agenturní sí v Irsku úctyhodných počtů. Tomu také odpovídá velmi dobrá informovanost Němců o kadém hnutí anglických a amerických lodí, plujících kolem irských břehů.

xxxx

Není bez zajímavosti, e hlavní německý rezident v Dublinu Hermann Gotz nachází útočitě v rodině významného a oblíbeného irského spisovatele Stuarta.

Spojenci musí vynaloit značné úsilí a předloit mnoství důkazů o existenci německých agentů v Irsku, ne tamní vláda dává souhlas k společným akcím na jejich likvidaci.

Oblíbenou metodou rafinovaného éfa Abwehru admirála Canarise, je nasazovat agenty pod maskou vlastenců a uprchlíků do skutečných vlasteneckých odbojových organizací a získat si tam důvěru.

K tomuto způsobu je vydán osobní Canarisův příkaz: Občané z obsazených území, jakkoliv zkompromitováni, mohou prospět záměrům naí tajné sluby,

V podobném duchu je formulována i směrnice č. 54/ /1942 hlavního stanu gestapa, podepsaná Himmlerem. Němcům se takovýmto způsobem skutečně daří nasadit na území Velké Británie řadu agentů. Větina z nich, pokud se nedává k dispozici britské bezpečnosti, je vak záhy likvidována. Nejeden falený francouzský maquista či pracovník holandského nebo belgického odbojového hnutí si takovýmto způsobem jede pro jistou smrt. Pečlivým Němcům nepomáhá ani jejich příslovečná důkladnost. Naopak, stává se krajně podezřelou a stereotyp, s jakým jsou faističtí agenti vysíláni a vybavováni doklady a legendami, je nakonec ene do náruče zkuených a bystrých orgánů britské bezpečnosti.

Boj neviditelných armád vyzvědačů pokračuje po celou válku. Němci získávají agenty i v řadách britských zajatců.

Britská kontrapioná o vech těchto metodách nasazování agentů ví a snaí se jejich pronikání zabránit.

Z těchto důvodů není jednoduchá ani prověrka Georga Behara. Prověření jeho odbojové činnosti v Holandsku trvá řadu dní a náročná je i prověrka údajů o příbuzných, o matce a sestře, ijících ve Velké Británii.

Konečně Anglie

George Behar je z těchto průtahů velmi netrpělivý. Odkládání odjezdu do Anglie nemá konce, jen těko chápe vechny opakující se výslechy.

Kadý den přináí nové a nové vzruující události na frontách. Celý svět je ohromen hrdinstvím sovětských vojáků, kteří u Stalingradu začali psát rozhodující kapitolu druhé světové války.

George je plný spravedlivých ideálů a nemůe se dočkat, a i jemu bude dána monost, aby se znovu sé zbraní v ruce postavil proti hitlerovskému faismu.

Místo toho se střídají jednotvárné výslechy, stále stejné, několikrát opakované otázky. Netuí, e britská kontrarozvědka si pečlivě prověřuje vechny dosavadní poznatky o jeho osobě. Nelze vyloučit, e jeho touha pracovat ve výzvědné slubě je příčinou nadměrné opatrnosti britských bezpečnostních orgánů. Stát se členem elitní zpravodajské organizace není snadná věc. Jen málo kandidátům se podaří projít sítem přísných prověrek. S největí obezřetností se přistupuje právě k těm, kteří o vstup sami ádají anebo projevují o tuto slubu podezřelý zájem.

Situace u vypadala téměř beznadějně, ale mění se jako mávnutím kouzelného proutku. Britskému imigračnímu úřadu v Gibraltaru je doručen telegrafický souhlas z Londýna s Georgovou cestou do Anglie. Vyuívá první příleitosti, která se mu naskýtá. Dostal místo na lodi, plující do Liverpoolu.

V době míru by to byla krásná projíďka po moři. Ale válka znamená váné nebezpečí i pro civilní lodě. Německé ponorky nemilosrdně potápějí vechna plavidla pod vlajkami spojenců. Nejsou řídké případy, kdy útočí i na lodě neutrálních států. Proto kadá plavba znamená značné riziko. Záleí hodně na dovednosti kapitánů i lodního personálu, aby dovedli své lodě bezpečně k cíli. V mnoha případech hrají významnou úlohu těstí i náhoda.

Georga těstí neopoutí. Po několika dnech dobrodruné plavby, kdy byly i několikrát za noc vyhlaovány poplachy a vichni cestující museli v rychlosti opustit kabiny a soustředit se v předepsaných místech na lodi, se přece jen v dálce ukazují břehy vytouené Anglie se siluetami liverpoolského přístavu.

Válka zasáhla nemilosrdně i britskou pevninu. Nad městy visí ochranné sítě proti německým bombardérům, na střechách domů se jeí hlavně protiletadlových kulometů, je vidět vojenské transporty, domy jsou označeny varovnými tabulemi a směrovkami do protileteckých krytů.

Počátek roku 1943 je ve znamení ohromujícího vítězství Sovětské armády u Stalingradu. Tato epochální bitva započala přelom v druhé světové válce. Nacistická vojska začínají ustupovat na vech frontách.

Mezi prostými Angličany panuje k Sovětské armádě

nesmírný obdiv. Novinové Stánky jsou obleeny zástupy dychtivých čtenářů, kteří čekají na nejnovějí zprávy z boji. V kinech se promítají bezprostřední záběry z bitev. Válka poznamenává vechny sloky ivota. Denně si také vybírá svou daň na lidských ivotech, majetku, historických památkách. Téměř kadodenní bombardování Londýna a dalích měst přináí nesmírné utrpení.

To je Anglie, jak ji nachází George po svém příjezdu v roce 1943. Nechce promarnit ani chvilku. Po krátkém odpočinku, který strávil u své matky na farmě poblí města High Wycombe, se znovu snaí zapojit do boje. Ve své netrpělivosti zachází daleko, bez hlubího uvaování se rozhoduje nabídnout své sluby centrále holandské zpravodajské sluby v Londýně. Nepochodí, a je opět zklamán. Je mu doporučeno, aby se jako britský občan obrátil na ministerstvo války v londýnské Whitehall. Ale ani tam neuspěl. Nezbývá ne dále čekat.

George se vrací k matce a tráví zde příjemné chvíle se svou sestrou a s novými přáteli. Čekání se vak neúměrně protahuje. Dny se mění v týdny a stále ádné zprávy. Pociuje zklamání nad tím, e Angličané nestojí o jeho sluby ani v tak těké válečné době. Nemůe své potíe pochopit. Jeho netrpělivost se den ode dne znásobuje docházejícími zprávami z boji.

Sovětská armáda v červenci 1943 rozhodným úderem drtí faistické tankové uskupení u Kurska. Tím je dovren zásadní obrat v průběhu druhé světové války. Západní spojenci obsazují Tunisko a faistická vojska jsou vyhnána ze severní Afriky. V srpnu 1943 jsou zahájeny vyloďovací operace na Sicílii. Itálie vystupuje z vojenského svazku s Německem a uzavírá dohodu o příměří. Rozhodující události se za sebou hrnou jedna za druhou.

George vidí na kadém kroku přesuny vojenských kolon. Do země začínají ve velké míře proudit americké a kanadské jednotky. Ve vzduchu je cítit přípravu velkých událostí. George má pocit, e válka pro něj skončila. Nesmiřuje se s tím, je rozhodnut od svého cíle neustoupit.

xxxx

Jednoho listopadového dne roku 1943, několik dni

před svými jedenadvacátými narozeninami, se v Londýně setkává s kapitánem Childem, bývalým rezidentem britské tajné sluby v Holandsku.

George prochází právě kolem hotelu Dorchester na pověstné Park Lané ve směru na Marble Arch a Oxford Street. Je to opět jeden z těch neradostných dnů čekání. Je dokonale otráven.

Neochota Angličanů dát mu v této válce jetě příleitost jej zlobí.

Co jen za tím můe být? Proč nemají o mne zájem? Co jsem nepodal dostatek důkazů, aby mi věřili? Přitom řada jiných se chce válce vyhnout, a těm se příleitosti dostane.

Podobné úvahy se mu neodbytně draly na mysl a nemohl se jich zbavit ani při procházce, kterou si krátí dlouhé chvíle.

Probouzí se jako ze sna, kdy slyí zavolání:

Georgi, jsi to opravdu ty? Kde se tu bere? No, to je ale náhoda! Chlapče, ani neví, jak jsem rád, e potkávám právě tebe!

Kapitán Child doslova vychrlil těchto několik slov, a ne se překvapený George stačil vzpamatovat, u mu radostí tiskne pravici a se zájmem si ho prohlíí.

Oblíbil si tohoto skromného, ale energického a odváného mladíka jetě v sloitých podmínkách holandského podzemního hnutí a záleelo mu na tom, aby se dostal do bezpečí. A dnes se s ním setkává na londýnské ulici. Je opravdu rád.

Dobrý den, pane kapitáne. Taková náhoda. Myslel jsem, e jste stále na kontinentě.

Vak ví, nezáleelo to jen na mně. Dopadlo to se mnou jetě hůře ne s tebou. Tekla mi voda do bot, a tak jsem musel rychle vyhledat ochranu naeho starého Albionu.

Jsem asten, e jste si mne viml. Já bych asi kolem vás proel a nenapadlo by mě, e byste to mohl být vy.

Vidí Georgi, zase jeden důkaz, e zpravodajec musí mít oči vude. Pamatuje, co jsem ti říkal jetě v Holandsku? Nediv se proto, a bude tuto práci dělat tak dlouho jako já, bude vidět věcí, které ostatní lidé nepostřehnou. Pojď, trochu si popovídáme. Child důvěrně uchopí George za rameno a odvádí jej do tiché uličky Audley Road.

Znám tady útulné místo, klub, kde si můeme v klidu pohovořit Doufám, e má chvilku čas.

Velmi rád, pane, radostně souhlasil George. Času mám víc, ne si myslíte. Jsem opravdu asten, e jste to právě vy, koho jsem potkal Potřebuji vai radu, pane kapitáne.

Setkání je velmi srdečné.Oba neskrývají radost, vzpomínají na své společné známé. George je po delí době opět asten a pln nových nadějí. Nezklamal se. Kapitán Child mu pomůe a po nečinném čekání se dostává opět do víru událostí.

George si myslel, e setkání bylo náhodné. Skutečných náhod vak v jeho ivotě bylo opravdu málo. Dalí průběh událostí to ukázal.

xxxx

Ve válečném námořnictvu

George se stává námořníkem v období, kdy válečné úsilí vrcholí. Modrou uniformu elitních jednotek válečného loďstva obléká v přístavu Portsmouth. Je zařazen do posádky minolovky. Konečně přichází vytouená změna. Své zařazení povauje pouze za přechodné.

Ve slubě je horlivý. Vechny úkoly se snaí plnit co nejsvědomitěji. Přesto musí projít vemi těkostmi základního výcviku jako kadý nový kadet při vstupu do námořnictva. Pořadový výcvik, signalizace, střelba, údrba lodi, neustálé nástupy a poplachy. Vechna pod přísným drilem. Tak jak tradice nařizuje.

Ji po několika měsících sluby si ho velitelé vímají, přesvědčují se zejména o jeho jazykových znalostech. George v té době hovoří dokonale anglicky, holandský, francouzský, německy. Takových vojáků se najde opravdu málo. Je povýen a povolán do důstojnického kursu. Absolvuje ho s výtečným prospěchem a na jaře 1944 je jmenován podporučíkem.

První překáky na cestě k zpravodajské slubě začínají padat. George znovu ádá o zařazení ke zpravodajcům. Znovu marně. Místo toho je odeslán do speciálního kursu pro posádky ponorek. Několik týdnů tráví v přístavu Portsmouth. Nemá zájem o ivotní dráhu důstojníka ponorkového loďstva a na vlastní ádost se podrobuje přísným lékařským prohlídkám. Stěuje si na sluchové potíe, které pocioval při podmořských zkoukách. Získává doporučení pro přemístění k jiné

slubě A tak je konečně zařazen k námořnímu zpravodajství. Věří, e při této práci mohou být alespoň částečně vyuity jeho jazykové znalosti a zkuenosti z ilegální práce na kontinentě.

Se změnou zařazení a prostředí mění George i Jméno. Z George Behara se stává George Blake.

Vstupuje do speciální zpravodajské koly, kterou absolvuje s výtečným prospěchem. Snaí se upozornit na sebe svými studijními výsledky, výtečným chováním a charakterovými vlastnostmi. Předevím je oceňována jeho vytrvalost, houevnatost, nadení pro práci a mimořádná iniciativa.

Neměl jsem lepího áka a vojáka, prohlásil velitel kursu, kdy referoval bezpečnostním orgánům, které se zajímaly o činnost Blaka po dobu této přípravy.

Georgova prověrka vak absolvováním kursu nekončí. Očekává, e bude vyslán do Holandska. Ke svému zklamání je zařazen na ústředí. Kancelářská práce mu příli nevyhovuje a vzhledem k zájmu o přímou operativní práci ji povauje za přechodnou. Smíří se s tím, ne vak nadlouho.

Na Jaře 1944 západní spojenci začínají vytvářet invazní velitelství.

Blake je zařazen do tábu námořní sekce v přístavu Portsmouth. V této práci poprvé začíná nacházet uspokojení. Uvědomuje si, e se můe alespoň malým příspěvkem podílet na přípravě velkých událostí. Ve tábu překládá a vyhodnocuje zprávy a dokumenty, dodávané agenty z kontinentální Evropy

Vstává denně velmi brzy a pospíchá na pracovitě. Usedá k práci jako jeden z prvních. Cítí, e je  i kdy malou  součástí mohutného válečného stroje.

Ihned po příchodu přejímá silný svazek zpráv dolých z kontinentu. Jsou mezi nimi hláení od ilegálních organizací, bojujících proti okupantům, od zpravodajských důstojníků, od agentů, zprávy získané odposlechem rádiového spojení wehrmachtu, ale i informace získané odposlechem rozhlasových stanic.

Zprávy překládá, vyhodnocuje, vybírá nejdůleitějí, sestavuje z nich souhrnná hláení. Během krátké doby získal přehled o situaci v Holandsku i v dalích okupovaných zemích.

Jacku, říká jednoho dne svému spolupracovníkovi, domnívám se, e to pro nás mladé není vhodná práce.

Mohli bychom dělat něco namáhavějího, obtínějího. Trochu se i stydím, kdy čtu zprávy z kontinentu, a uvědomím si, za jak těkých podmínek jsou tyto informace získávány. Kolik námahy je za kadou z nich skryto, i za tou nepříli významnou. Za kadou informací vidím riziko, s ním byla získána. A víme my vůbec, kolik nadených lidí při této práci zahynulo nebo skončilo v nacistických věznicích?

Dlouho vak takto uvaovat nemůe, protoe pa stolech se kupí nové a nové materiály. Telefony drnčí, musejí odpovídat na dotazy a dostávají rozkazy. Velení stále ádá rozbory situace z různých hledisek. Přestoe mají zpráv hodně, nemají nikdy dost informací, které právě potřebují.

Do konce války bych zde pracovat nechtěl. Myslím si, e moje místo je na kontinentě. Chtěl bych zprávy získávat, a ne je zde v pohodlí pouze studovat.

A opět je Georgova pozornost soustředěna na práci. Nevnímá své okolí, snaí se pochopit smysl zprávy zkomolené při deifrování. Znovu se k ní vrací, chce mít jistotu, e ji vyhodnotil správně.

Ve tábu marála Montgomeryho

V noci z 5. na 6. června 1944 začala jedna z největích a nejsloitějích operací druhé světové války  Operace Overlord  spojenecká invaze do Evropy.

Invazní síly rozdělené do dvou armádních skupin  12. americká armádní skupina pod velením generála Bradleye a 21. britská armádní skupina s vrchním velitelem marálem Montgomerym  začaly uskutečňovat náročný plán operace.

Vrchní velitel anglo-amerických vojsk  generál Eisenhower měl pro zajitění celé akce k dispozici více ne 6500 lodí a téměř 20 000 letadel.

Byla konečně otevřena tolik slibovaná druhá fronta.

Několik dní po proniknutí spojeneckých vojsk do Francie přepravuje se přes kanál La Manche i George Blake.

Po několika letech vstupuje opět na evropský kontinent, ale ji za zcela jiné situace. Ne jako tvanec a uprchlík, ale jako přísluník osvobozeneckých vojsk.

Na své poslání je nesmírně hrdý a těí se na rodný Rotterdam a setkání s přáteli. Hluboce proívá

poslední měsíce války, postup spojeneckých vojsk i krach operace v Ardenách. S obdivem čte zprávy o bojích na východní frontě. Vidí, e se schyluje k poslednímu, rozhodujícímu dějství  bitvě o Berlín.

Počátkem roku 1945 je přidělen do tábu marála Montgomeryho. Marál se vyznačoval nesmírnou pracovní aktivitou a houevnatostí. Pracoval osmnáct i více hodin denně. Kolem sebe shromaďoval táb mladých důstojníků, kteří dokázali realizovat jeho záměry a rozkazy do posledního detailu.

Chtěl být neustále Informován o situaci na frontě. Své pobočníky posílal do přední linie a odtud mu museli podávat nejpřesnějí informace. Proto dokázal správně a rychle reagovat na vývoj situace. Vdy se objevil tam, kde lo do tuhého.

George chápe zařazení v Montgomeryho tábu jako poctu a projev důvěry. Pracuje s velkou chutí a iniciativou. V plné míře můe vyuít svých vynikajících jazykových znalostí.

Kadý den přináí nové vzruující události. Situace Německa je neudritelná. Větina území třetí říe je u v prvních měsících roku 1945 v moci spojeneckých armád.

V severním a jiním úseku západní fronty působí jen izolovaná armádní uskupení zbytků nacistických vojsk. Dne 2. dubna 1945 zahajují anglo-americké armády ofenzívu v Holandsku. Během několika dnů je odříznuto 120 000 Němců od svých hlavních sil.

Kadým dnem sílí i hnutí odporu na územích obsazených nacisty. Dne 8. dubna 1945 hlásí náčelník průzkumu, e podle zaručených zpráv se na ostrově Texel vzbouřila velká skupina sovětských válečných zajatců. Zřejmě se dozvěděli o ofenzívě spojenců v Holandsku. Nebude-li jim poskytnuta okamitě pomoc, nemají naději na úspěch.

Zpráva se roznesla po celém tábu jako blesk.

Jak se rozhodne velení armády? Které jednotky budou vyslány na pomoc povstalcům? To jsou otázky, které kolují mezi tábními pracovníky. Vem je jasné, e kadá zmekaná hodina má nesmírnou cenu. Ale velení mlčí, akcí se vůbec nezabývá!

Pro sovětské zajatce bojující téměř s holýma rukama proti faistům to znamená jistý rozsudek smrti. A také se tak stalo.

Tři sta povstalců Je postříleno. Ti, kdo přeilý podávají o tom později hrůzné svědectví.

George se svým citem pro dobro a spravedlnost nemůe počínání velitele pochopit. Vdy stačilo tak málo a zajatci mohli být zachráněni. Neustále na to myslí, marně hledá logické vysvětlení.

xxxx

Ofenzíva likvidující zbytky německých vojsk v Holandsku, severním Německu a Dánsku pokračuje 28. dubna ádá velitel německé fronty o příměří. 30. dubna prolétne celým tábem jako blesk zpráva o smrti Hitlera.

V britském tábu se neustále zasedá, jedná. 1. května překládá George projev admirála Donitze k německému národu pro Montgomeryho: Budeme pokračovat ve válce proti Rusku, to je nae svátá povinnost.

Montgomery se přesunuje se svým létajícím tábem do města Lúneburgu.

3. května dostává zprávu, e na úseku 21. britské skupiny armád překročila frontovou čáru oficiální německá delegace a chce jednat o kapitulaci.

George je určen jako překladatel marála Montgomeryho. Německou delegaci vede admirál Friedeburg.

Styčný důstojník uvedl německé důstojníky do jednací místnosti. Jejich obličeje jsou nehybné, popelavě bílé. Friedeburg drí v levé ruce desky. Vypadá unaveně.

George si Němce se zájmem prohlíí. Tak toto jsou ti nadlidé, kteří způsobilí stralivou katastrofu a utrpení miliónů lidí! Dnes tu stojí zdeptaní, na pokraji totální poráky.

Do místnosti vchází Montgomery. Přítomní vstávají. Marál vojensky zdraví a potom pokyne rukou, aby se posadili. Obrací se na německou delegaci: Prosím, poslouchám.

Friedeburg otevírá desky, ukloní se směrem k Montgomerymu: Vae Excelence, jsem zplnomocněn admirálem Dónitzem projednat s vámi podmínky kapitulace vech naich vojsk rozmístěných na území Holandska, severního Německa a přilehlých ostrovů, ve Slesvicku—Holtýnsku a Dánsku. Zde jsou mé plné moci a seznam naich jednotek zahrnutých do podmínek kapitulace.

podává přes stůl spisy v koených deskách. George dokončuje překlad.

Montgomery je opatrný. Podrobně studuje navrhované podmínky. Jednání se protahuje. Nakonec je podepsán protokol.

Píe se v něm o bezpodmínečné kapitulaci vech německých vojsk v uvedených prostorech. V protokolu je zdůrazněno, e kapitulace bude provedena nezávisle na jakýchkoliv celkových dohodách o veobecné kapitulaci, je snad v budoucnu spojenci uzavřou s Německem.

Dohoda vstupuje v platnost 5. května 1945. Umoňuje vak německému velení v této oblasti bojovat dále proti sovětským ozbrojeným silám, které útočí z východu.

Na tuto okolnost je znovu Montgomery upozorněn 5. května, kdy mu zpravodajské oddělení předkládá tajný rozkaz generála Keitela pro německá vojska. Mimo jiné se v něm říká: Skládáme zbraně v severozápadním Německu, Dánsku a Holandsku, nebo jsme dospěli k názoru, e bojovat dále proti západním mocnostem nemá smysl. Na východě vak boj pokračuje!

Dohoda uzavřená Brity byla krajně v rozporu se spojeneckou loajalitou vůči Sovětskému svazu.

Tuto skutečnost sí plně uvědomuje i George Blake. Vdy byl v centru celého jednání.

Nejvíce je okován, kdy britské velení s podmínkami kapitulace souhlasí. Cítí, e se děje něco nesprávného, nečestného. Zná zásady, na kterých se shodli nejvyí představitelé USA, Británie a Sovětského svazu.

SSSR je pro něj symbolem nejvyího válečného úsilí a také symbolem největích obětí, kterými musela být vykoupena svoboda evropských národů Nečestná dohoda s Němci v něm zanechává první váné pochybnosti o skutečně poctivém zájmu Británie na spojenectví se Sovětským svazem.

xxxx

Válka končí i pro George Blaka.

Oceněna je i jeho odbojová činnost v Holandsku. Královna Wilhelmína mu uděluje řád Nassao 4. třídy.

Svět oslavuje konec války. Mladý britský důstojník George Blake vak teprve stojí na prahu svých osobních tueb. Blíí se nová etapa jeho zpravodajské

činnosti. Doposud se k ní v pravém slova smyslu nedostal a nepoznal operativní práci v terénu.

Podaří se mu to v míru?

V Hamburku

Jenom několik týdnů uplynulo od konce války a George se objevuje v Hamburku, největím přístavu bývalé třetí říe.

Město rozkládající se převáně v ústí Labe, v nepříli veliké vzdálenosti od Severního moře, mu nemohlo mnoho nabídnout. Některé čtvrtě v městě jsou zcela pokozeny bombardováním a ivot v troskách se jen pomalu obnovuje. Jetě v nedávné době hrdé vztyčená hlava velkoměsta, kterou se Německo dívalo do celého světa, byla nyní pokořena.

Osiřela i vyhláená zábavní čtvr St Paul v blízkosti loděnic. Bývala před válkou přeplněná varietními divadly, nočními lokály, v nich hýřili námořníci.

Toto ve bylo ve chvíli Blakova příjezdu minulostí. Přesto vak z toho, co ve městě po válce zbylo, výstavní budovy, parky a zahrady, starobylé kostely, han-zovní domy a jiné památky, zjiuje, e Hamburk má skutečně zvlátní charakter.

George vyuívá kadé příleitosti k jeho poznání. Při svých procházkách si oblíbil zejména břehy malebné říčky Alsteru, lemované koatými stromy. Rád si také vyjídí sám nebo se svými přáteli do bezprostředního okolí a obdivuje se irokým pásům luk, polí a zahrad. Potřebuje chvíle klidu.

Ze zvědavosti často zajde také do přístavních čtvrtí. Pozoruje se zájmem obnovující se ruch a zjiuje, e stále častěji a častěji spatřuje anglické lodě, malé i větí s typickými pestrými červenomodrými vlajkami.

Dnení sluneční odpoledne je obzvlátě hezké. Prochází se po přístavní hrázi a ujasňuje si, co je nutné jetě podnikat, jaká opatření přijmout, aby se úkoly splnily co nejlépe. Je skutečně o čem přemýlet! Situace je krajně sloitá a získání informací, které potřebuje velení, je obtíné.

V Hamburku velí mení zpravodajské jednotce, podřízené válečnému námořnictvu. Kanceláře má v budové Floti Baker Chausse, ve které jetě před několika

měsici sídlil táb velitele německého námořnictva admirála Donitze.

Jeho předsunutá ústředna má dva hlavní úkoly: zpracovat kompletní přehled o vech operacích německého námořnictva jako podklad pro Norimberský tribunál a získat poznatky a zkuenosti, které by mohly být vyuity pro potřeby britských námořních sil.

Ji první zkuenosti ho přesvědčují o tom, e plnění uvedených úkolů bude náročné. Nemůe se spoléhat jenom na zprávy získávané od zajatých důstojníků. Větina z nich říká jen to, co povauje za nutné, a on z nich potřebuje dostat daleko víc.

koda, e vypadám tak mladě, zauvaoval, někteří ti sebevědomí mořtí veteráni nemají ke mně důvěru. Plukovník Schulze z operačního oddělení mi to včera řekl docela otevřeně. Nedá se vak nic dělat, musím být trpělivý a hledat dalí zdroje informací i mimo zajatce. Kdyby se mi tak podařilo získat nějakou cennou dokumentaci o nových typech zbraní nebo o nových způsobech vedení boje. Nebudu se vak utěovat takovýmito příjemnými představami. Zdá se mi, e začínám příli mnoho fantazírovat a to není dobře.

Byl tak zabrán do svých úvah, e ani nepostřehl zájem, který vyvolal u statného, zdravě vyhlíejícího staříka.

koda, e se nemůete pokochat přístavem takovým, jaký byl před válkou, pane důstojníku. To byste viděl ivot! Co tady jen bývalo lodí z celého světa. A nejvíce zboí se překládalo na lodě plující do toho vaeho Londýna. Nezlobte se, e to tak říkám. Vidím, e jste Angličan, ale je to pravda. Víte, patřím sem, je to můj svět a kadý mě zde zná. Jsem Hans Brumel a do třicátého roku jsem býval prvním důstojníkem na Bremenu.

George není tímto oslovením překvapen. V poslední době se mu to stávalo dosti často. Jako zpravodajce jej to uspokojuje.

Dobrý den, otče, odpovídá a podívá se do vrásčité tváře, z které na něj zírají zvídavé, dobrácké oči.

Taky bych se raději procházel předválečným Hamburkem. Museli jste to zde mít pěkné. Ale co naplat. Kdybyste nezačali válku, nemuseli jsme vichni tolik zkouet a mohli jsme ít v míru.

Máte pravdu. Za vechno můe Hitler a jeho

32

nacistická strana. Ale já jsem s nimi neměl nic společného,

ujiuji vás. Tady to o mně kadý ví a takových Němců je také dost. Mnozí se pobláznili, co se vak dalo dělat? Řekněte mi ale, co s námi bude nyní? Co bude s Německem?

Musíte nejdříve sami skoncovat s nacismem. Jetě je hodně Němců, kteří nechtějí věřit vemu, co jste právě říkal. Nechtějí se přiznat k vině. Snad to spíe dokáe mladá generace, která se jistě dočká lepích časů i vzkvétajícího Hamburku.

Velmi bych si přál, abyste měl pravdu. Kolem se povídá tolik nesmyslů, e člověk u přestává věřit.

George se vyptává Bríimela na zvlátnosti místního ivota, na názory jeho spoluobčanů.

Víte co, pane poručíku? Zajímajji vás tyto podrobnosti, nabízím se vám jako zasvěcený průvodce. Uvidíte, e se nebudete nudit.

Dobrá, přijímám. Chodím sem zpravidla jednou týdně a dohodneme se zatím na čtvrtek odpoledne přítí týden. Souhlasíte?

Mám tolik času, e nevím, co s ním. Budu zde na vás čekat, jsem opravdu velmi rád, e máte takový zájem o nae město.

Po odchodu staříka se George dívá zamyleně do zářící hladiny moře před sebou.

Dalí schůzky přicházejí Georgovi velmi vhod. Není to promarněný čas. Poznatky, které se od Bríimela dovídá, by nikde nevyčetl. Překvapuje německé důstojníky při výsleích takovými znalostmi o podmínkách ivota v Hamburku za války, e je to a udivuje. Nezanedbává nic, co by mu mohlo ulehčit splnění obtíných úkolů. Pracuje velmi intenzívně, jak byl vdy zvyklý. Nyní, kdy dosáhl svého cíle a je zpravodajským důstojníkem, to platí dvojnásob. Přes své mládí si brzy získává autoritu a důvěru u svých podřízených bez rozdílu věku. Potřebný respekt si získává také u německých námořních důstojníků. Ve volných chvílích hodně studuje a doplňuje si znalosti válečné námořní techniky a taktiky. Stává se rychle odborníkem v otázkách vojenského námořnictva.

Mnozí ze starích spolupracovníků se domnívali, e Blake  tehdy mladík  nebude mít ádnou anci získat si autoritu a respekt u zkuených německých

námořních důstojníků, kteří pluli ve svých ponorkách za války téměř vemi světovými moři. Výsledky jeho práce vak jsou právě opačné.

V jeho pracovně se střídají desítky námořních důstojníků, mořtí vlci i tábní primadony. Ke kadému z nich je třeba zvolit přístup, být ostraitý, čekat na vhodný okamik, sledovat reakci. Prostě udělat vechno pro získání maxima zpráv a poznatků.

Je zaznamenán výrok starého německého kapitána ponorky, který řekl po ukončení výslechu:

Přijdete do pracovny a proti vám sedí mladíček v uniformě anglického námořního poručíka. Říkáte si, e asi vaří čaj svému éfovi, který vás bude vyslýchat. A najednou se ozve perfektní německý dialekt. Sakra, to ten kluk! Kadá otázka je jak rána bičem, pěkně na tělo. Za hodinu vypadnete z kanceláře a máte dojem, e jdete od svaté zpovědi. Vyklopil jsem vechno jako koláček, kdy je přistien při krádei. Co ten kluk ví o německé námořní technice, vedení boje, to je neuvěřitelné! A pak jsme měli vyhrát válku, kdy proti nám pracovali lidé s takovými mozky!

Svou pracovní pílí, osobními vlastnostmi, způsobem ivota se lií od ostatních svých kolegů. Je mono říci, e se stal uznávaným vzorem a tak jej také hodnotí ústředí rozvědky britského námořnictva.

xxxx

Pro přísluníky západních okupačních armád nastala vhodná chvíle k osobní finanční horlivosti. V městech bují černý obchod. Z vojenských skladů se ztrácejí potraviny a nápoje a objevují se na černém trhu. Podle zprávy projednávané britským parlamentem se například kadý pátý britský důstojník podílel na tomto výnosném byznysu.

Jak na tyto podmínky a situaci reaguje George? Jeho vední dny jsou naplněny převáně prací a k svodům, které představují černý trh, pití a různé radovánky, zůstává imunní. Občas si zajde na sklenici piva nebo whisky se sodou, avak v kontrastu s ostatními mladými důstojníky, kteří uívají ivota plnými douky, je jeho ivot střídmý. Stále zůstává tím, o něm kdysi jeho spoluáci z Rotterdamu říkali: George vdy jednal poctivě.

Vekerou energii a čas věnuje práci. Z jeho stolu odchází nepřeruovaná záplava hláeni, zpráv a poznatků. Rád připomíná svým kolegům, e on je profesionální zpravodajský důstojník, zatímco oni jsou pouze amatéři. Mezi svými spolupracovníky má ředitele doků z Liverpoolu, profesora z vysoké koly v Oxfordu a dva idovské námořní inenýry, kteří utekli z Německa před Hitlerem do Británie na začátku války. Vichni mají lepí odbornou kvalifikaci pro svou práci ne George. Často se s nimi dostává do kontroverzí vzhledem k svému důslednému postoji, předevím v bezpečnostních otázkách. Vichni jej vak respektují pro jeho pracovitost a lidské vlastnosti.

Kadý den přináí Georgovi nové a na první pohled nerozlutitelné úkoly. Jeho úsilí získat si důvěru německých důstojníků má kladné výsledky. Sblíení s německým prostředím mu umoňuje kvalifikovaně rozířit okruh informátorů. Plně toho vyuívá a ani jedinou nabízenou pomoc nenechává bez povimnutí.

Runý byl i dnení den. Vrací se z krátké sluební cesty. Byl v západním sektoru Berlína, jezdí tam jednou měsíčně, aby osobně informoval svoje představené. Charakter těchto schůzek je konzultativní a prohovoří se zde vechny problémy jeho pracovitě. S jednáním je spokojen, byl pochválen a ocenění za vykonanou prácí má tlumočit i svým spolupracovníkům. Bude to pro ně zase jednou pořádný důvod k napití. Je půl dvanácté v nocí a oknem rychlíku rozráejícího noční tmu vidí vpředu na obzoru matnou záři. Blíí se k Hamburku.

Na nástupiti ho očekává spolupracovník Charles a jdou k autu před nádraím. Nikomu není do řeči a setkání je velmi konvenční. Ulice města, jimi projídějí, jsou ji ztichlé. Větina provizorních restaurací se vyprázdnila a lidé odpočívají po celodenním shonu. Není divu, ivot pro mnohé není v tomto městě snadný. Jedině v přístavní Čtvrti lze v tuto dobu zastihnout jetě nějaké cizí námořníky ochotně platící za zábavu v některém z obnovených nočních podniků.

Co je nového, Charlesi? dotazuje se konečně George. Vcelku nic, jenom jsi dostal nějaký záhadný dopis. Odpoledne jsem byl na koupaliti a ví, e nechávám ji ze zvyku trochu pootevřené zadní okno vozu. Někdo tam vhodil tuto obálku. Je pečlivě zalepena a určena pro tebe.

George přebírá obálku a čte: Pan poručík Blake  pouze do vlastních rukou  velmi důvěrné! Co to asi můe být, Charlesi, co myslí?

Těko říci. Podívej se do toho. Zřejmě to udělal někdo, kdo něco chce nabídnout a nechce mít z toho nepříjemnosti. Co kdy to bude významnějí fricek, který je na svobodě a má to, co potřebujeme, nějaké důleité dokumenty?

Přál bych si, abys měl pravdu a aby to byla poctivá hra. Není vyloučené, e to bude nějaká hloupost.

Charlesova fantazie pracuje na plné obrátky a začíná uvádět některé příklady ze své zkuenosti, kdy takovýmto způsobem se jim na předchozím pracoviti nabídlo několik cenných informátorů. Přiznávám se, ten zlozvyk s tím pootevřeným zadním okénkem vozu mám od té doby. Takovýmto dobrodincům, kterých je vude dost, je třeba dat příleitost. Strach jim zpravidla nedovoluje přijít do úřadu nebo navázat jiný přímý styk. Kdyby to i tentokrát vylo, pravdivost mé teorie by se plně prokázala.

Dobře, dobře, Charlesi, ráno uvidíme. Teď se nebudeme vzruovat. Chci u být doma v posteli. Mám toho za dneek a po krk.

Ve skutečnosti vak George dopis velmi zajímá. Doslova ho pálí v náprsní kapse. Netrpělivost nechtěl nechat na sobě znát..

Abych nezapomněl, pozdravuje tě Malcolm. Chce, abys za ním do Berlína přijel co nejdříve. Neviděli jste se prý dobrý rok. Vyhledal mě, kdy jsem byl u éfa na velitelství.

Děkuji. Vím, e je v Berlíně, dostal jsem od něj dopis. Zve mě k sobě na víkend a trochu si povyrazíme.

Charlesi, řekni mí včas, a pojede. Zařídíme, abys měl několik dnů volna. Jinak byste z toho povyraení moc neměli. Malcolm počítá, e se tam zdrí několik dní. V Berlíně jsou hoi na tom lépe. Je tam docela jiný ivot.

Charles odjídí a George s úlevou vchází do svého bytu. Jen za ním zapadly dveře, vyjímá dopis a pečlivě si ho prohlíí. Usedá do pohodlného křesla. Nespěchá. Co kdy to bude rozčarování? Nechce se tak rychle zbavit pocitů příjemného vzruení, které v této chvilce proívá. Konečně pozorně rozřezává obálku a rozvírá sloený dopis. Je psán na stroji, slunou angličtinou:

Váený pane poručíku,

okolnosti mě nutí, abych volil tento způsob kontaktu s Vámi. Vím, e je to riskantní, ale předpokládám, e dopis bude předán jenom Vám. Důvody objasním a osobně. Jsem bývalým plukovníkem německého námořnictva a od roku 1943 jsem pracoval v operačním oddělení Donitzova hlavního tábu. V roce 1943 jsem byl zprotěn vojenské sluby a tím se stalo, e dnes nejsem internován jako převáná část mých kolegů.

Můj osobní přítel z dětství plukovník X” pracoval ve zvlátní sekci zpravodajské správy tábu námořnictva v Hamburku. Před příchodem Vaich vojsk neastně zahynul při jednom z posledních náletů na město. Před tím mi vak jako svému nejlepímu příteli sdělil velmi významnou věc. Z Hitlerova příkazu měly být v posledních dnech války zničeny vechny důleité dokumenty zpravodajské správy námořnictva včetně technické dokumentace nových zbraní. Plukovník X rozkaz neprovedl a dokumenty ukryl na spolehlivém místě. S tímto místem mě seznámil. Jde o technickou dokumentaci ponorek nového typu s velkým akčním rádiem, nová torpéda, navigační přístroje a přístroje na zjiování ponorek. Vlastní dokumentace zpravodajského oddělení obsahuje přehled vech prostředků, kterými toto oddělení disponovalo.

Uvedené materiály nabízím s jedinou podmínkou. ádám, aby mi byla za ně vyplacena odměna 1000 liber. Polovinu z této částky ádám na místě, kde je materiál uloen, po ověření věrohodnosti dokumentů, a druhou polovinu po vyhodnocení materiálu na Vaem ústředí.

Chápu, e rozhodnutí musíte konzultovat s ústředím. Navrhuji proto, abyste mi třetí den po obdrení tohoto dopisu potvrdil přijetí mé nabídky takto: přesně ve 12.00 hod. otevřete okno své kanceláře směrem do ulice, vykloníte se z okna a po 2 a 3 minutách je zavřete.

Osobní setkání Vám navrhuji za dalí tři dny. Budu na Vás čekat v 11.00 hod. dopoledne v zoologické zahradě před ohradou s ledními medvědy. Oslovím Vás těmito slovy: Promiňte pane, nevíte, jak se dostanu ke lvům? Odpovíte: Je mi líto, sám se tam chci podívat. Znám Vás, a proto nemůe dojít z mé strany k ádnému omylu. Nemůete-li se dostavit na setkání ve stanovený den, budu na Vás čekat na stejném místě a ve stejnou hodinu v den následující. Prosím, abyste se na schůzku

dostavil v civilních atech. Materiály povauji za tak důleité, e Vás ádám o neprodlené informování Vaeho ústředí. Záleí mi na tom osobně, aby je získala Anglie. Přítel.

George čte dopis znovu, větu po větě, a zvauje slovo od slova. Ví, e v takovýchto případech, kdy někdo nabízí podobné sluby, je nutno postupovat velmi obezřetně. Sna! se představit si pisatele a okolnosti, za nich toto rozhodnutí učinil. Důraz, s jakým pisatel ádá, aby informoval ústředí, dodává nabídce značné věrohodnosti. Podvodník by asi takto nepostupoval a snail by se předevím vylákat peníze. Pochopitelná se zdá i obava pisatele z veřejného styku s představitelem britské zpravodajské sluby. Čím více o celé věci přemýlí, tím je přesvědčenějí o věrohodnosti nabídky. Jen kdyby to vylo. Ten chlapík si ani neuvědomuje, jak přichází vhod. Ukáe-li se pravdivost celého případu, mají vyhráno. Důleitá část úkolů pracovitě bude splněna a můe se věnovat úkolům, které ji nejsou tak obtíné. Spánek ho docela přeel; ihned začíná připravovat depei pro ústředí s návrhem jít na schůzku a převzít materiál.

Následující den odesílá spěně ifrovanou depei do Londýna. Charlese, který pro něj ráno přijel, potěil zprávou, e se nemýlil.

Připrav se, v sobotu půjdeme spolu na setkání s naím tajemným přítelem. Můe to být zajímavý lov. Zda to bude drobná anebo vysoká, se jetě uvidí.

Co jsem říkal! Já to tuil. Uvidí, e to bude vysoká. Malé věci. se takto nenabízejí. Mám na tyto záleitosti čich.

Chci tomu věřit, musíme vak být obezřetní, aby to nebyl nějaký mazaný podvodník, jsem zvědav, co nám k tomu přijde z ústředí. Podrobnosti prohovoříme zítra.

Třetí den ráno dostává George z Londýna kladnou odpověď. Ústředí nemá zásadnějí připomínky k navrhovanému postupu při schůzce. Je rád, vdy jde o jeho první významnějí případ. Přesně ve 12.00 hod. otevírá okno své kanceláře a vyklání se do ulice. Postupuje přesně podle pokynů. Do schůzky s neznámým zbývají necelé tři dny a je nutné pečlivě se připravit. Charlesovi uloil opatřit civilní vůz a předem si obhlédl místo v zoologické zahradě. Je rozhodnut uskutečnit vlastní jednání na jiném místě. Nemůe od začátku do

konce připustit pouze iniciativu neznámého mue. A se setkají, odvede si ho do auta k Charlesovi a pojedou na přehledné místo k Alstru, kde nebudou nápadní a kde je dobrá kontrola okolí.

Schůzka probíhá podle poadavků záhadného pisatele. George se dostavil na smluvené místo přesně v 11.00 hod. a ihned si vímá vyího holohlavého člověka s trochu vytřetěnýma očima a připláclým nosem. Lií se od ostatních návtěvníků vzhledem i vojenským drením těla. Viml si, e neznámý ho nedočkavě pozoruje, a George má dojem, e dotyčného mue ji někde viděl. Nemůe si vak vzpomenout, kde. Jen co se jejich pohledy setkaly, neznámý k němu přistupuje se slovy: Promiňte, pane, nevíte, jak se dostanu ke lvům? je mí líto, nevím, sám se tam chci podívat, odpovídá George.

Jsem rád, e Jste přiel, pokračuje s neskrývanou radostí pisatel dopisu. Nebudete toho litovat vy ani vae ústředí. Mám určité závazky a moje rozhodování nebylo jednoduché. Proto jsem také volil trochu neobvyklý způsob předání dopisu.

Vae nabídka je zajímavá. Kolem celé věci je vak mnoho nejasností a ty potřebujeme důkladně prohovořit. Doporučuji jiné místo, kde budeme mít větí klid. Na parkoviti čeká můj spolupracovník s autem. Prosím, následujte mě!

V autě za jízdy si George nechává vyprávět celý příběh. Podrobné objasňování nejdůleitějích okolností nabídky bývalého důstojníka Denitzova hlavního tábu si ponechává a na své oblíbené místo na břehu říčky. Je právě čas oběda, a Charles pamatoval na vechno potřebné k příjemnému pikniku v přírodě. Okazuje se, e tajemný Kurt mluví pravdu. Podává tak přesvědčivé důkazy, e dochází poměrně rychle k dohodě.

Po dvou dnech společně odjídějí k tajnému místu, kde je ukryt materiál a plni vzruení nakládají do auta objemné svazky. Získané dokumenty předčily vechna očekávání. Je to skutečně cenný materiál. Z Kurta se stává, jak správně vytuil Charles, uitečný informátor a jeho přispěním plní Georgovo pracovitě úkoly velmi dobře.

Nové zpravodajské úkoly

S ukončením války se objevují první rozpory mezi spojenci v názorech na uspořádání poměrů v poválečné Evropě.

Georg s nevolí přijímá Churchillův projev ve Fultonu, ohlaující začátek zostření vztahů k Sovětskému svazu studenou válku. Své politické názory vak Blake navenek neprojevuje, je rezervovaný.

V obsazeném Německu v této době pracují také sověttí důstojníci. Jsou v častém styku i se svými anglickými kolegy; s některými se seznamuje i Blake. Získává mezi nimi řadu přátel, a proto s nelibostí přijímá pokyny londýnského ústředí, upravující styk s nimi. Nevidí důvody pro taková opatření. V jeho očích Sovětská armáda nesla hlavní tíhu války a stále oficiálně jetě je armádou spojeneckou.

George ve stycích se sovětskými důstojníky pokračuje a zdánlivě se nic nemění. Jenom on sám ví, jak události těchto dnů, k nim se také ve vzpomínkách Často vracel, působily na jeho dalí názory i na jeho dalí vývoj.

Přes velmi dobré hodnocení, kterého se Blakoví dostává od jeho spolupracovníků a nadřízených, není na jeho činnost v londýnské centrále námořní rozvědky jednotný názor. Blakova mimořádná aktivita, značné pracovní úspěchy a veliká ctiádostivost není vem příjemná. Nejvýznamnějí funkcionáři ústředí jej vak povaují za úspěného a perspektivního pracovníka.

George pochopitelně neví, e hlavním důvodem těchto pochybností je předevím jeho nebritský původ. ádná rozvědka nepřijímá s nadením a bez výhrad cizince s tak pestrou minulostí, jakou měl George. Jenom díky své pověsti, kterou si vytvořil dosavadní činností, se stává kandidátem pro práci v důleitém oddělení M.l.6, které se zabývá pronikáním sovětských rozvědčíků do západních zón rozděleného Německa.

Krátce po skončeni války je ve Velké Británii zřízen ústřední zpravodajský orgán, do jeho čela je postaven profesor Patrick Linstead z Imperiál College of Science. Jedním z prvních úkolů tohoto orgánu je soustředit nacistické dokumenty a zpravodajsky je vyuít. Brzy se vak ukazuje, e tento úkol je obtíný.

V březnu 1945, kdy poráka Německa byla ji

neodvratná, nařídil Hitler, aby byly zničeny vechny dokumenty, hláení, statistiky, předevím materiály zpravodajské sluby wehrmachtu a gestapa, ale i vědecká a technická dokumentace. Rozkaz byl v rozporu se zájmy vedoucích funkcionářů německého průmyslu, kteří se nesmířili s moností, e by kapitulace nacistického státu byla i jejich kapitulací. Neměli ani v nejmením úmyslu přispět k takové situaci, ve které by byli připraveni o výsledky výzkumu. Právě naopak předpokládali jeho vyuití v poválečných letech a připravovali se na to.

Pro své úmysly nali porozumění u některých nej bliích Hitlerových spolupracovníků, předevím u ministra válečné výroby Speera a u zbrojaře Alfreda Kruppa. Podle jejich pokynů nesplnili ředitelé závodů, vědeckých ústavů a organizací Hitlerův rozkaz. Naopak se postarali o to, aby byla ukryta důleitá výrobní dokumentace, plány, výkresy a výsledky vědeckého výzkumu.

Kdy pracovníci Spojeného zpravodajského výboru začali pátrat po nacistických archívech, naráeli na nepředstavitelné obtíe. Nebyly vzácné případy, kdy k získání materiálů, ukrytých v trezorech zasypaných sutinami továren potřebovali pomoc odborníků z řad enijního vojska.

Pro plnění těchto úkolů byly vytvořeny speciální skupiny. George Blake koordinuje práci několika skupin. Zajímavá činnost jej plně uspokojuje. Překonávání obtíí, často velmi různorodých, nové a nové problémy, napětí při objevení nových a cenných materiálů jej vzruuje. Ačkoli se dosud zabýval převáně námořní problematikou, velmi rychle se seznamuje také s problémy průmyslové a vědecké pionáe. Stejně jako Angličané postupují ve svých okupačních zónách Američané a Francouzi.

Ačkoli válka sotva skončila, západní mocnosti ji intenzívně budují pionání sí ve střední a východní Evropě.

Zatímco větina Blakových spolupracovníků se těí na demobilizaci a na své civilní povolání, u George je tomu naopak. Touha po skutečné zpravodajské práci se jetě zvyuje a v konjunktuře, která v této činnosti pokračuje, vidí i svou dalí perspektivu. Dočkává se.

Jednoho dne je mu doručen důvěrný fonogram s

rozkazem, aby se dostavil k pohovoru s vysoce postaveným úředníkem britské okupační správy. Na velitelství je přijat osobně éfem britské rozvědky v západním Německu. V přísně tajném jednání je mu nabídnuta nová práce v oddělení, které se zabývá bojem proti sovětské zpravodajské slubě. Blake bez váhání souhlasí. Domnívá se, e novou funkci bude moci ihned nastoupit. Návrh na nové funkční zařazení vak není bez podmínek. Musí se naučit dokonale ruský a dostává k tomu i určitou lhůtu. jeho hamburský pobyt se prodluuje a znamená pro něj jakési přípravné období.

V té době je reorganizováno ústředí britské zpravodajské sluby. Řada vedoucích kádrů byla vyměněna. Vechna opatření mají upevnit řídící orgány. Vedoucím oddělení, které řídilo protipionání činnost proti Sovětskému svazu a lidově demokratickým zemím, se stává spolupracovník sovětské rozvědky, dnes ji veobecně známý Kim Philby.

V Hamburku pracuje George a do jara 1947, kdy je povolán do Londýna. Přijídí plný netrpělivosti a očekávání. Předpokládá, e jeho odvolání zceía jistě souvisí s tajným rozhovorem, který měl s éfem britské rozvědky na velitelství okupační správy. Nemýlí se, je vak také trochu zklamán. Očekával, e mu budou ihned přiděleny nějaké zajímavé operativní úkoly, ale přijetí na ústředí Secret Intelligence Service je strohé a oficiální.

Splňujete předpoklady pro slubu v rámci naich zastupitelských úřadů a chceme vás dát k dispozici ministerstvu zahraničních věcí. Samozřejmě jako přísluníka naí sluby. Co tomu říkáte, poručíku?

Říká mu to éf oddělení, kde se hlásil. Blakovi nezbývá nic jiného ne souhlasit i za cenu, e na realizaci nového zařazení musí opět nějaký týden čekat.

Kratí dovolená mu ostatně přichází v domácím prostředí docela vhod. Navykl ji určité trpělivosti, která je ve výzvědné činnosti velmi nutná. Má bohatou fantazii a ve svých představách se ji na svou přítí práci těí, i kdy jetě přesně neví, co jej čeká.

Oddechne si, kdy je konečně pozván k přijímacímu pohovoru na ministerstvo zahraničních věcí. Je připraven pevně se chopit nové příleitosti a diplomatická sluba jej láká. Jednání je víceméně formální, poněvad ve potřebné zařídili ji jeho představení z Intelligence

Service. Je rozhodnuto, e jako nový zaměstnanec britského ministerstva zahraničí bude vyslán na univerzitu v Cambridge a bude se specializovat na studium rutiny, ruské historie a sovětského politického systému. Několik měsíců, které mu jetě zbývají do vstupu na univerzitu, vyuije k získání praktických zkueností z práce na ministerstvu a seznámí se dokonale s podmínkami svého nového krycího zaměstnání. Je to nutné, poněvad musí také dobře zvládnout běnou, metodu práce, pouívanou na ministerstvu, aby se v ničem neliil od pracovníků, kteří v rozvědce nepracují. Pochopitelně jeho příslunost k Secret Intelligence Service je utajovaná a ví o ní pouze několik zasvěcenců.

Blake se takto stává muem dvou zaměstnání a pro obě činnosti se pečlivě připravuje.

Studium v Cambridge zahajuje v říjnu 1947. Na pobyt v tomto starobylém univerzitním městě vdy rád vzpomíná.

Nachází si tichý podnájem u osamělé staré dámy. Studuje stejně pilně jako v .předchozích letech a brzy dosahuje značných pokroků.

Záhy dokáe číst ruský autory v originále a začíná studovat i některá Leninova díla. Čte pravidelně sovětské noviny a časopisy, studuje ivot Sovětského svazu.

Po létech, kdy se musí zodpovídat a objasňovat motivy spolupráce se Sovětským svazem, uvádí, e právě během studia v Cambridge si prohloubil sympatie k SSSR a pak si je dále upevnil dalím studiem a ivotními zkuenostmi.

Během svého pobytu v Cambridge se zúčastňuje místních radovánek studentského ivota jen velmi zřídka, ije skromně, soustředěn na studium.

V prvních poválečných letech tvoří větinu studentů demobilizovaní vojáci, kteří se zde připravují na svá budoucí civilní povolání. Nachází si v jejich řadách ně kolik přátel, kteří se podobně jako on věnují přípravě na své budoucí velmi náročné povolání.

Během svého univerzitního pobytu je pravidelně kadých 14 dnů zván do různých úřadoven zpravodajské sluby a veden k tomu, e jeho hlavním úkolem je předevím výzvědná činnost, na kterou se také svým studiem připravuje. Do této elitní sluby je přijat skutečně jako výjimka, poněvad není rodilým Britem. V jeho případě je po ukončení prověrek přihlédnuto k otcově

slubě v britské armádě v první světové válce a k Georgově vynikající činnosti ve druhé světové válce. Po ukončení studia je zařazen na ministerstvu zahraničí v hodnosti vicekonzula.

Na Dálném východě

Na základě charakteru dosavadní přípravy se Blake oprávněně domnívá, e bude zařazen v Evropě, jaké vak je jeho překvapení, kdy se dovídá místo svého prvního zařazení v diplomatických slubách  Soul  hlavní město Jiní Koreje.

Světová veřejnost v té době o Koreji mnoho neví. V diplomatickém zákulisí vak ji není tajemstvím, e odlehlá asijská oblast se brzy stane středem světového zájmu.

éfem britské zpravodajské sluby v Jiní Koreji Je v té době kapitán Holt, zkuený zpravodajec a znalec asijské problematiky. Blake je jmenován ve funkci vicekonzula jeho zástupcem. Ví, e jej čeká práce nanejvý zajímavá.

Korea je jednou z nejstarích zemí světa. Korejský stát existoval ji v druhém tisíciletí před naím letopočtem. Po staletí byla střídavě součástí čínského nebo japonského impéria a byla předmětem neustálých sporů mezi oběma velmocemi. Vpád Japonců do země koncem XVI. století znamenal zotročení země. Tehdy se Korejcům podařilo za pomoci Číny vyhnat Japonce. Pak byla po staletí součástí čínského impéria, uzavřená ostatnímu světu stejně jako Čína. Po rusko-japonské válce v roce 1905 byla okupována Japonci, stala se japonským protektorátem. V roce 1945 osvobodila sovětská vojska severní část země, jiní část obsadili Američané. Na základě sovětsko-americké dohody se 38. rovnoběka stala hranicí a obě strany se zavázaly, e do pěti let umoní vytvoření jednotného samostatného státu.

Pro neústupnost Američanů skončila v dubnu 1948 jednání neúspěně. Vznikly dva samostatné státy. Na severu Korejská lidově demokratická republika a na jihu vznikl stát, v něm se ujala moci místní buroazie, přátelsky nakloněná Spojeným státům a Japonsku.

Vznik Čínské lidové republiky 1. října 1949 znamená konec působení řady předsunutých ústředen zpravodajských

slueb, umístěných do té doby převáně na čínském území. Zpravodajským centrálám nezbývalo nic jiného ne se přestěhovat do Hongkongu, na Tchaj-wan, do Jiní Koreje a do portugalské kolonie Macao.

Západní mocnosti odhadují, e lidová Čína bude mít vliv na dalí rozvoj národně osvobozeneckých hnutí v Asii. Imperialistické rozvědky posilují proto své centrály na Dálném východě.

xxxx

George Blake usedá do stříbřitého letadla společnosti BOAC na londýnském letiti Hethrow, které ho má dopravit do Tokia. Je jasný květnový podvečer, osvěovaný čerstvým a příjemným větříkem, prosyceným vůní moře. Spolehlivý Viscount se rychle zvedá od země, nabírá výku a osvětlený Londýn zůstává pomalu za ním. Netrvá dlouho a v temnotě pod ním se objevuje silueta pobřeí a ji letí nad Kanálem ve směru na Paří.

George si uvědomuje, jak daleká je jeho cesta. S přibývající vzdáleností se v mylenkách pomalu obrací k zemi jeho prvního poslání  ke Koreji. Letí do Soulu. V těchto končinách jetě nikdy nebyl. Pravda, musel si o této zemi hodně přečíst, avak čím více se ponořoval do kníek a nejrůznějích studií o zemi Jitřní svěesti, tím mu bylo jasnějí, jak málo o ní ví.

V Tokiu se zdrí necelé dva dny a pokračuje v letu do Soulu. Letí v odpoledních hodinách a baví se pohledem na modrý prostor Japonského moře. Letadlo americké společnosti PAN AMERICAN letí podél korejského pobřeí. Kolem je rozseto mnoství lutých ostrovů a ostrůvků. Obdivuje se korejským horám. Po celé íří obzoru se táhnou nevysoké pahorky pokryté tmavými lesy. Zdá se mu, e ta část povrchu, kterou pozoruje., se podobá rozbouřenému moři. Mezi horami je vidět protékající řeky, úzké a klikaté.

Letadlo míří na západ. Tu a tam mezi pahorky jsou vidět vesničky a obdělaná pole. Po několika hodinách letu se na horizontu hlubokého zálivu objevuje přístav Cemulpho. Letadlo se snáí níe, můe ji zřetelně rozeznávat rybářské vesničky, jednotlivé chatrče, které se postupně začínají slévat. Po několika minutách krouí nad dalím rozlehlým městem a vpředu se ukazuje plocha letitě. Je to Soul  cíl jeho cesty.

Na letiti ho očekává skupina pracovníků britského konzulátu. Tvoří ji několik muů a en. Ve středu hloučku se vyjímá postava vyího tíhlého mue kolem padesátky. George v něm bezpečně poznává svého nového éfa, kapitána Holta. Nikdy ho sice neviděl, ale i popis, který dostal od svých přátel v Londýně, je natolik přesný, e se nemůe mýlit. Nejblií okamiky ho o tom přesvědčují.

Letuka, která je vede z letitní plochy směrem k pasové a celní prohlídce, pospíchá drobnými, rychlými krůčky. Cestující mají co dělat, aby jí stačili. George si poviml, jak kapitán Holt opoutí hlouček svých spolupracovníků a jde mu vstříc.

Srdečně vás zdravím, Blaku, v Soulu.

Jsem velmi rád, pane, e jsem konečně na místě, odpovídá George, na něho teprve nyní začíná doléhat únava z dlouhé cesty. Věřte mi, kdyby záleelo jen na mně, byl jsem zde ji před půl rokem.

Chápu vás. Kdy jsem začínal, byl jsem také tak nedočkavý. ádal jsem Londýn, aby vá příjezd urychlili, ale zřejmě to bylo marné. Důleité je, e jste konečně tady. Situace je stále sloitějí a na vechno nestačíme!

Za tohoto přátelského rozhovoru si odváděl Holt, vyuívaje výsad diplomatického pracovníka, George k ostatním čekajícím.

Tak tady ho konečně máme. S potěením vám představuji naeho nového vicekonzula pana Georga Blaka. George přistupuje k jednotlivcům; seznámení je velmi neformální, přátelské.

Současně si přeji, pokračuje Holt, aby se vám v této perle zkamenělého moře líbilo a abyste si připadal v naí společnosti jako doma.

Slova tohoto krásného uvítání jsou přijata vemi velmi souhlasně. George je středem pozornosti. Zvědavi jsou vichni a nestačí ani zodpovědět dotazy.

Není to pouhá zdvořilost, přeruuje opět kapitán Holt ostatní. Ale jak se dívám na nae dámy, jsou vámi, Georgi, přímo nadeny. Nemám pravdu? Vzápětí ‘vak dodává: Nemějte obavy. Tyto společenské povinnosti nezůstanou jenom na vás. Jsme připraveni vám pomoci vude, kde budete potřebovat. Po velmi krátkých formalitách u úředníka pasové kontroly vichni se rozcházejí k vozidlům.

George zůstává s kapitánem Holtem sám. Usedá do vyletěného černého humbra, je spokojen. Se zájmem sleduje čiperné a povykující chlapce, kteří nabízejí na prodej suvenýry a vrhají se na kadého cizince.

Toto je místo mého prvního působení, napadá ho během jízdy úzkými uličkami města. Je zde vechno jiné, ne s čím jsem se a doposud mohl setkat. Roz hodně nebude lehké se zde prosadit.

Vzdálené hory na obzoru se ji zahalily fialovou mlhou, kdy projíděli městem. Okny tie jedoucího humbra pozoruje zvídavě ulice přeplněného města. Je horký den a větina lidí je oblečena v bílých atech, jak je zde zvykem.

Podívejte se, Georgi, na ty eny na pravé straně chodníku, upozorňuje Holt. Vidíte, jak nesou na hlavách veliké kulaté koíky? Vdy se jim obdivuji. Nedo vedu pochopit, jak s takovýmto břemenem mohou jít tak rychle a obratně.

Kapitán Holt nezapomněl na ádnou zvlátnost, které by si měl jeho nový spolupracovník vimnout, a seznámuje ho orientačně s charakteristikou jednotlivých částí města, jimi projídějí, i s jednotlivými ulicemi a zábavními podniky.

Obklopuje je pestrá kulisa barev a George neví, kam se má podívat dřív, zda si vímat stařečků, sedících na schodech před domy a ivě se bavících, nebo místních krasavic, chovajících se nápadně na přeplněných chodnících a koketujících s americkými vojáky, anebo dětí, jich je vude hodně.

Z dokořán otevřených dveří malých restaurantů je slyet vřískání módních lágrů. iroký humber, obratně řízený kapitánem Holtem se proplétá ulicemi jen velmi pozvolna. George si připadá jako v labyrintu mezi tou spoustou domů a domečků. Umiňuje si, e do tajů místního ivota co nejdříve pronikne.

Jihokorejské hlavní město Soul bylo jedním ze sídel zpravodajských centrál a střetávaly se zde zájmy předevím Američanů, Angličanů a Francouzů. Jejich cíl byl společný, rozcházeli se vak v hodnocení situace a ve volbě prostředků. George se dostal po příjezdu do průsečíku veliké zpravodajské aktivity a jeho noví spolupracovníci se netajili tím, e Korea bude v nejblií době prvním místem vojenského střetnutí mezi Východem a Západem.

Hned od počátku pobytu sí George prohlubuje svoje znalosti o historickém vývoji země a snaí se proniknout do korejské kultury. Vyuívá k tomu vech moností, které mu skýtá oficiální funkce. S novým prostředím se seznamuje velmi systematicky. Ví, e jenom dokonalá znalost místních podmínek, mentality lidí, bude zárukou jeho úspěné zpravodajské práce. Vlastní diplomatický ivot je v Soulu neformální. V krátké době se seznamuje s mnoha významnými pracovníky vech zastupitelských úřadů a stává se oblíbeným společníkem. Jeho denní program je přeplněn nejrůznějími oficiálními příleitostmi. Na kadém obědě, recepcí či koktajlu se hovoří jen o moném konfliktu s Východem a zkoumá se, kdy asi k němu dojde, jaký bude mít průběh a jaká opatření lze očekávat ve vztazích mezi velmocemi. Vechny agentury působící v oblasti Dálného východu pracují naplno.

Kromě intenzívní práce v diplomatických kruzích si nachází George dosti času i k tomu, aby si zael do lepích čajoven a restaurací. Vyhledává si takové, kde se scházejí vládní úředníci a místní inteligence, je v těchto místech častým hostem a navazuje cenné kontakty a známosti. Vyplácí se mu to. Postupně se dovídá důleité informace z oblasti vojenské i politické a stává se dobře informovaným diplomatem. Oblíbil sí místní obyvatelstvo a má k němu na rozdíl do větiny cizinců velmi dobrý vztah. Naproti tomu vidí, e Američané si nedělají s vývojem v Koreji příli velké starosti, přestoe jejich popularita neustále klesá. Přitom naprosto přehlíejí názory, které převládají v korejském veřejném mínění.

Přísluníci soulské inteligence, s nimi přichází Blake do styku z titulu své funkce, brzy zjiují, e tento mladý britský diplomat k nim nepřichází, na rozdíl od mnoha jiných cizinců, se ádnými předsudky, jeho zájem o místní ivot mu velmi brzy získává mezi intelektuály řadu přátel. Daří se mu proniknout i do církevních kruhů, jeho znalosti teologie mu umoňují vést kvalifikované diskuse s anglickými misionáři, kteří se s ním velmi rádi stýkají. Na druhé straně iroké znalosti těchto církevních hodnostářů o místní problematice mu jsou velmi uitečné.

Mnozí z nich ijí v Koreji ji desítky let. Například kněz anglické církve A. C. Cooper, který je korejským

biskupem, ije v Koreji ji od roku 1908, Po návratu do Velké Británie charakterizuje Blaka asi těmito slovy: Často jsme se s Georgem stýkali. Můj dům byl oddělen od sídla britského konzulátu pouze zdí, a proto často ke mně zael. Myslím, e jsme byli přátelé. Je to dobrý člověk, dobrý křesan, pravidelně navtěvující kostel.

Za jeho přítele se povaoval také vedoucí Armády spásy Hubert Lord, který působil v Koreji od roku, 1909 Obdobně jako Cooper se o Gergovi vyjadřuje jako o člověku, s ním bylo vdy velmi příjemné se přátelit.

Styky, které George Blake navazuje na počátku své diplomatické kariéry, charakterizují předevím jeho samého. Udruje řídké kontakty s americkými diplomaty a důstojníky, nesnáí jejich nafoukanost a přezíravé chování. Velmi brzy zjiuje, e známosti s nimi nejsou pro jeho činost uitečné, jejich přezíravý postoj k problémům místního obyvatelstva je předem zbavuje mo nosti pochopit zdejí problematiku. Chovají se nadutě. Nejednou je svědkem toho, jak se snaí při kadé příleitosti ochraňovat čest svých uniforem. K častým arvátkám dochází zejména ve styku s vysokokoláky.

Oblíbenou restaurací, kam George dochází alespoň jednou týdně, je Evropa. Hraje zde módní jazz a hosté si pochutnávají na dobré francouzské kuchyni. Jasně osvětlená místnost je zpravidla přeplněna bavícím se Soulem. Nejčastějími návtěvníky jsou úředníci, studenti a američtí vojáci.

Jednoho večera si zde smluvil schůzku s mladou úřednicí jihokorejského ministerstva zahraničních věcí. Vybral si volný stolek dále od hudby a krátil si čekání čtením amerických vojenských novin. Najednou přistoupí k jeho stolku mladík a srozumitelnou angličtinou ho upozorňuje na scénu, která se odehrává v opačném rohu místnosti mezi třemi studenty a skupinou čtyř amerických vojáků. Neznámý Korejec se obrací na Georga v domnění, e je také Američan, a prosí ho, aby pomohl urovnat hrozící arvátku. Vina studentů spočívá podle něj v tom, e jeden z nich se neočekávaně a neetrně dotkl idle jednoho z Američanů, který seděl za ním.

Co si to dovoluje? obořil se na ně] hrubě Američan. Studenti si to nenechali líbit, vysvětloval Korejec, a začali se s Američany dohadovat. Jak vidíte,

vichni jsou ji nasupeni a zdá se, e rvačka je nevyhnutelná. Prosím vás, jsem kamarád ohroených studentů, udělejte pro ně něco.

George se ihned rozhodl. Přistoupil k studentům s tím, e je Angličan a e jím potřebuje něco důleitého sdělit od jejich přítele. ádá, aby ho následovali. Odvádí je do haly a říká: Nepoutějte se do arvátky, nemá to cenu. Vina v takovémto případě, přestoe jste doma, padne vdycky na vás. Nevracejte se ke stolu, zaplate a pro dneek se běte bavit jinam. Zde je moje vizitka, velmi rád vás uvidím v úřadě. Určitě přijďte.

Tím také incident skončil. Nezřídka se vak stávalo, e i z takovýchto malých důvodů docházelo k váným bitkám. Těkým zraněním nebo smrtí to pak skoro vdy odnáeli Korejci.

Přímost a korektnost v jednání pomáhá Blakovi získávat důvěru lidí a daří se mu od nich získávat i ty nejzasvěcenějí informace o politické situaci. Postupně se stává jedním z nejlépe informovaných diplomatů v Soulu.

Předsedou jihokorejské vlády je v té době profesor Li Syn Man. Nemá autoritu a důvěru v ádné z vrstev korejského obyvatelstva. Pod jeho vedením bují korupce. Opírá se o zkompromitované politiky a úředníky, kteří za války kolaborovali s Japonci. Američané jej podporují, protoe nemají na vybranou a v jeho osobě mají alespoň záruku, e jim bude věrně slouit. Nedobrý vztah k vládě se u místního obyvatelstva přenáí i na vztah k Američanům. V zemí rostou silné protiamerické nálady.

Vechno toto George vidí a snaí se informovat nadřízené pravdivě. Zcela otevřeně píe o protiamerických náladách v řadách jihokorejské inteligence, které se den ze dne zvyují. Klesající autorita a obliba Američanů u Korejců ostatním kapitalistickým spojencům nijak nevadí. Naopak, jejich představitelé se snaí vyuít situace spíe pro své cíle a své zájmy.

Stejně si počíná ve své práci i Blake. Počet jeho přátel se neustále zvyuje, brzy patří k nejoblíbenějím diplomatům.

Na základě předevím jeho informací a dalích zpráv, které britská centrála v Koreji získává, hlásí kapitán Holt do svého ústředí, e plány jihokorejské vlády inspirované Američany na vyprovokování vojenského

50

konfliktu budou v nejblií době realizovány. Kapitán Holt doporučuje britské vládě, aby se konfliktu nezúčastnila, protoe ohrozí dalí postavení západních velmocí v Asii, sníí jejich autoritu a omezí jejich vliv.

Naproti tomu americká zpravodajská sluba, která má v Koreji a v přilehlých zemích Dálného východu silné centrály, nehodnotí správně připravenost Severní Koreje na válku. Přechod vlasteneckých vojsk do útoku, který téměř vedl k vypuzení Američanů z Jiní Koreje, je pro ně okující. Angličany vývoj konfliktu nepřekvapuje. V posledních týdnech před vypuknutím války vyjádřila britská vláda v důvěrných jednáních vládě Spojených států rozdílné stanovisko k situaci, ale poznatky britské zpravodajské sluby Američané nebrali váně. Nemalý podíl na realistických postojích britských oficiálních míst má i George Blake, který se snaí svým hodnocením situace a svými zprávami zabránit rozpoutání válečného konfliktu. Jeho úsilí je vak marné.

Spojené státy jdou bezohledně do bezvýchodného válečného dobrodruství, ve kterém 53 000 mladých Američanů zahynulo a více jak 100 000 bylo zraněno.

V korejské válce

Berlínské poslání

Ve vězení

V korejské válce

Dne 25. června 1950 překračují jihokorejská vojska 38. rovnoběku. Po několika kilometrech vak jsou zastavena a dobře připravená vojska lidově demokratické Koreje přecházejí do protiútoku. Velení jihokorejských vojsk, které s vánějími obrannými boji nepočítá, není s to klást vánějí odpor. Během čtyř dnů je obsazeno jihokorejské hlavní město Soul a vládní orgány i diplomatické mise jsou evakuovány. Na místě zůstávají pouze pracovníci francouzského velvyslanectví a britská zpravodajská centrála, vedená kapitánem Holtem.

George Blake s kapitánem Holtem organizují ivot britských občanů, které shromádili na britském zastupitelském úřadě. Po několika dnech je Holt a Blake spolu s několika Brity internován a odvezen do hlavního města Korejské lidově demokratické republiky.

Skupině vojáků, kteří zajiují internaci britských diplomatů a misionářů, velí mladý důstojník lidové armády  major Choe. Ve sloité situaci postupuje velmi ohleduplně a snaí se podle svých moností zajistit bezpečnost a snesitelné podmínky pro vechny internované

osoby. Má výhodu, e hovoří poměrně dobře anglicky. Teprve později budou mít vichni monost ocenit jeho taktnost. Je jim souzeno, e se s ním jetě jednou setkají, ale za okolností daleko příjemnějích.

Blakova dobrá tělesná kondice, mládí i zkuenosti, které získal ve válce v Evropě, mu usnadňují snáet vechny obtíe. Hlásí se dobrovolně na těké práce, pomáhá ostatním a je stále v dobré náladě.

Kdyby nebylo George, určitě bych tuto válku nepřeil a se mnou i řada dalích přátel, prohlásil kapitán Holt. Jeho slova snad nejlépe vystihují úlohu mladého zpravodajce v obzvlá těkých podmínkách, v nich válka od prvních dnů probíhá.

Vzhledem k sílícím americkým náletům je skupina internovaných Britů po několika týdnech převezena do města Man-Po na řece Yalu, kde byl zřízen zajatecký tábor. Nemají pochopitelně ani zdaleka pohodlí diplomatického ivota, ale Korejci s nimi zacházejí sluně. ivotní podmínky odpovídají válečným poměrům.

Po americké intervenci ustupují vojska lidově demokratické Koreje téměř a k čínským hranicím. Po zásahu čínských dobrovolníků opět americká vojska ustupují a k 38. rovnoběce. Je zcela samozřejmé, e v takové situaci místní úřady mají jiné starosti ne pečovat o pohodlí zajatců a internovaných osob. Blíí se zima a podmínky v táboře se stávají těko snesitelnými.

Blake se začíná připravovat na útěk. Tělesně se cítí dobře a překáek se nebojí. Blízká přítomnost amerických vojsk jej povzbuzuje. Jedné noci vyuije amerického náletu a prchá z tábora. Jde směrem na jih v naději, e narazí na americké jednotky. Je o tom tak pevně přesvědčen, e jeho přirozená opatrnost se otupuje. Kdy se dostává do bezprostřední blízkosti fronty, vbíhá přímo do náruče korejské hlídce. Je to v noci. George, který u je značně vyčerpán fyzicky i duevně od přestálého napětí, zapomíná na starou zásadu zpravodajské práce. Nejdříve dvakrát prověřuj a pak jednej. Vychází ze svého úkrytu, siluety vojáků povauje za Američany. Překvapení je oboustranné. Po krátkém výslechu je povaován za pióna a na místě odsouzen k trestu smrti zastřelením.

Opět hledí smrti do očí. Není to poprvé, ale nyní je nebezpečí bezprostřední. Ví, e nestane-li se nějaký zázrak, bude konec. Chce se bránit, protestovat.

Nedokáe vak ze sebe vypravit ani jediné korejské slovíčko a jiné řeči mladý korejský důstojník zřejmě nerozumí. Mozek horečně pracuje. Nepřichází na nic, čím by se bránil, co by mu pomohlo.

Snad jen ze zoufalství a ji v naprosté beznaději vykřikuje ruský, ani očekává, e by mu někdo mohl rozumět: Nejsem pión, nejsem voják, jsem britský diplomat. Nestřílejte.

Těchto několik ruských slov působí skoro zázračně. Mladý korejský kapitán, který u u chtěl vydat povel k vykonání rozsudku, zaváhá. Zná obstojně ruský ze studií na vojenské kole v Sovětském svazu. Snad osud tomu chtěl, e poprvé v těchto dramatických chvílích, v nich jde Blakovi o ivot, je rutina kouzelným proutkem, který mu zachraňuje ivot.

Situace se okamitě mění. Korejský důstojník jej dá odvést na velitelství a chová se k Blakovi přátelsky. Pohostí ho a obdivuje se dokonalosti, s ní Blake hovoří ruský. Rutina pomohla překonat sloitou situaci.

Blake je znovu dopraven do tábora ke svým spolupracovníkům. Dlouho se v něm vak nezdrí. Tábor je po namáhavém přesunu přemístěn do malé korejské vesnice Chang-Kang-Djin. Ubytováni jsou v místní kole

Po několika dnech se vak musí znovu přemístit do sousedního Hadjangu, kde je zřízen tábor pro významnějí zajatce a internované osoby. Korejské úřady se snaí vytvořit internovaným diplomatům a misionářům lepí podmínky, pokud to ovem těké válečné poměry vůbec dovolují. George spolu s několika diplomaty bydlí v malém skromném domku. ivotní podmínky v táboře nejsou lehké, i kdy vedení tábora má snahu o jejich zlepení.

Nastává krutá zima, v lednu 1951 je v táboře naměřeno 30 °C pod nulou. George není choulostivý, svým dosavadním ivotem a předevím zkuenostmi z ilegální práce v Holadsku je na těkosti táborového ivotě dobře připraven. Určitě lépe ne ostatní věkově starí diplomaté a misionáři.

Vechna strádání snáí bez větích potíí. Několikrát lehce onemocní, ale dokáe si zachovat dobrou fyzickou i duevní kondici. Pokud můe, pomáhá ostatním. Obětavě se stará o svého představeného kapitána Holtá a konzula Qwena, kteří v táboře váně onemocněli. Celé noci bdí u jejich lůek a vyuívá svých jázykových

znalostí při obstarávání lékařského oetření. Oba mu jsou velmi zavázáni a po návratu do vlasti zdůrazňují Blakovy zásluhy. Netají se názorem, e internování přeili díky jeho pomocí, a nemalou měrou se tak zasluhují o vysoké uznání, kterého se Blakovi dostává za jeho činnost v zajetí.

V internačním táboře je velký nedostatek vody. Jediným zdrojem je zamrzlá řeka. George se dobrovolně hlásí k noení vody a denně dopravuje do tábora a 160 litrů.

Vedení tábora organizuje také politické kolení. Během něho se Blake a jeho druzi seznamují s dějinami korejského národa, je jim vysvětlována politika vlády Korejské lidově demokratické republiky po druhé světové válce a mají i monost seznámit se se základními díly marxismu-leninismu.

Diskuse o těchto tématech, jak vzpomínají někteří účastníci, byly velmi ivé, často i bouřlivé.

Vedení tábora si je vědomo, e pro mnohé z internovaných osob jsou ivotní podmínky těko snesitelné. Proto se rozhodlo významnějí osobnosti přemístit do statku, který leí v nevelké vzdálenosti od tábora. Při přesunu se Blake setkává se svým starým známým majorem Choem, který byl v době, co se neviděli, povýen na plukovníka. Plukovník Choe vyhovuje jeho ádosti a zařizuje pro něj a jeho známé řadu drobných výhod, které jim zpříjemňují obtíný ivot.

Velitelem tábora prominentů byl jmenován mladý poručík Pak Young Se. Dobrý vztah plukovníka k zajatcům se přenáí i na mladého důstojníka, který jednou měsíčně jezdí do města a do okolních vesnic, kde od zemědělců nakupuje nejdůleitějí potraviny. Poručík prokazuje mimořádný talent při obstarávání potravin, z nich některé jsou ve válečných podmínkách skutečnou pochoutkou jeho zásluhou je strava poměrně dobrá a pestrá. Zajatci si ho váí předevím pro jeho starostlivost a mají k němu důvěru Výhodné nákupy mu často umoňují uetřit peníze i na nákup cigaret a jednou dokonce přináí i staré, ale dobře hrající rádio.

ivot v táboře se stává snesitelnějí. Mohou sledovat i zpravodajství americké armády a jsou lépe informováni o válečné situaci. S velkou radostí vichni internovaní přijímají zprávu, e bylo zahájeno jednání o příměří.

V novém táboře Je i politické kolení na vyí úrovni. Vede je ji známý plukovník Choe, který se navíc snaí vytvořit co nejpříjemnějí ovzduí. George s ním velmi často diskutuje sám a mnohdy i dlouho do noci.

Korejské úřady, které mají na starostí zajatecké tábory, si nedělají o účinnosti politického působení na zajatce ádné iluze. Vědí vak velmi dobře, e výsledky záleí i na jeho úrovni.

V táboře se po nějaké době objevuje propagandista, kvalifikovaný nejen odborně, ale navíc hovořící perfektně anglicky. Ihned po svém příchodu přednáí systematicky a s teoretickou erudicí podstatu socialistického systému a jeho předností. Je respektován i těmi nejkonzervativnějími přísluníky tábora, kterým imponují jeho znalosti a postupně si mezi nimi získává potřeb nou autoritu.

Neméně si váí jeho velmi dobrého vztahu k lidem. George Blake se s ním brzy přátelí. Tráví spolu v diskusích řadu volných chvil. O obsahu těchto besed se svými kolegy vak nemluví, spíe jejich význam zlehčuje.

Krutý osud malé korejské země mu stále více a více připomíná osud jeho rodného Holandska po okupaci faistickým Německem.

Tisíce Korejců sdílejí podobný osud, jakým proel i on za druhé světové války. I on el do boje za svobodu své vlasti s těmi nejposvátnějími ideály, rozhodnut obětovat i svůj vlastní ivot. Najednou vak stojí v řadách těch, kteří jsou spojenci utlačovatelů. Jak si zdů vodní svůj vlastní postoj se svým svědomím, se svou ctí? Rezignuje? Smíří se s tím? Kolikrát by chtěl zvolat: Ne! Nesouhlasím! Ale hned se mu vnucuje logická otázka: Co tedy chce dělat, kdy nesouhlasí? George přemýlí, hledá. Pomalu v něm uzrává rozhodnutí, které změní celý jeho dalí ivot.

Začátkem roku 1953 jsou řadou opatření zlepeny podmínky ivota v táboře. Nové velení tábora dokonce zruí vojenské stráe a internovaní se mohou volně pohybovat v poměrně irokém okolí. 20. března 1953 oznamuje velitel tábora, e brittí diplomaté a některé dalí civilní osoby budou proputěny. George Blake i kapitán Holt spolu s dalími jsou převezeni do hlavního města Korejské lidově demokratické republiky Pchjongjangu. Dostávají nové prádlo, aty a dalí osobní vybavení.

V přítích dnech Je celá anglická skupina převezena na čínské hranice. Přes Čínu a Sibiř do Moskvy Je doprovází zástupce sovětského ministerstva zahraničních věcí.

V Moskvě na skupinu čeká letoun britského vojenského letectva, který Je během několika hodin dopravuje do Západního Berlína.

Dne 21. dubna 1953 přistáním na berlínském letiti končí jedna sloitá a velmi dramatická etapa ivota George Blaka, která bude mít velký vliv na jeho dalí ivotní cesty.

V odděleníťYŤ

Secret Intelligence Service (SIS) patří k nejstarím zpravodajským slubám na světě. Její základy snad sahají a do dob Cromwellovy Anglie.

Oliver Cromwell vyuil výjimečných vlastností svého zvěda Johna Turloa k získávání ivotně důleitých informací u francouzského královského dvora. Kadý dalí anglický panovník vyuíval pro své cíle slueb lidí typu Turloa.

Potřeba dobře organizované zpravodajské sluby se zvyovala s růstem hospodářské moci Británie a roziřováním zámořských drav. Impérium mohutnělo na násilí, intrikách, útlaku.

Moderní podobu dostává SIS na přelomu 19. a 20. století. Do dnení doby sice prola řadou změn a reorganizací, základní cíle a poslání se vak téměř nezměnily.

Zcela záměrně byl kolem ní vytvořen mýtus výjimečné dokonalosti a vemocnosti. Některé události po druhé světové válce vak byly příčinou, e tento mýtus utrpěl značné trhliny.

Nejzasvěcenějí svědectví o skutečných cílech SIS podal dnes ji legendární sovětský zpravodajec  Kim Philby, který po dlouhou dobu patřil k čelným představitelům této organizace. Tím, e otevřeně poukázal na její skutečné cíle, pomohl otevřít mnoha nezasvěceným lidem oči. Značně utrpěla presti, kterou SIS poívala po řadu let, dolo k naruení vzájemné důvěry mezi americkou CIA a britskou SIS a i k otřesení důvěry v SIS u atlantické aliance. Přes vechny problémy vak zůstává SIS jedním z nejúčinnějích nástrojů agresivních imperialistických kruhů Velké Británie.

Pro prostého Angličana je SIS zahalena roukou neproniknutelného tajemství.

Určitě je to vak organizace zkuená, nebezpečná právě tím, e pracuje jemně a perspektivně.

Taková je zpravodajská organizace, kam nastupuje George Blake znovu slubu. Před svým odjezdem do Koreje byl neznámým a ne příli významným úředníkem britského Foreign Office. Po návratu je vak jeho situace jiná. V Anglií se mu dostává přijetí jako osobě, která se zaslouila zcela mimořádně o britskou zahraniční slubu v krajně sloitých a těkých válečných podmínkách. Dokonce ani pobyt v zajetí na něj nevrhl ádné podezření. Uvaovalo se i o udělení jednoho z vysokých britských vyznamenání. Nedostal ho jen proto, e nebyl kádrovým přísluníkem ministerstva zahraničních věcí a tak jeho zásluhy byly oceněny pouze osobním dopisem ministra.

Po návratu nastupuje delí zdravotní dovolenou, kterou tráví u své matky v městečku Reigate. Při příjezdu k matčinu domku je velmi mile překvapen srdečným přijetím sousedy a přáteli, kteří se k jeho uvítání dostavili.

Čekají ho dny odpočinku. Čas, který má k dispozici, také řádně vyuívá. Své volné chvíle tráví čtením francouzských a německých knih a společenskou zábavou.

Setkává se se svými bývalými přáteli, navazuje nové známosti. Předevím se stýká s pracovníky ministerstva zahraničních věcí a se svými kolegy z výzvědné sluby. V uvedených kruzích se stává vyhledávaným společníkem. Jeho přátelé z Koreje kapitán Holt, konsul Owen a kněz Cooper neetří o něm chválou. George je zván do nejlepích rodin a nejedna hostitelka jej při představování uvádí slovy: Toto je pan Blake, který se tak proslavil v korejské válce.

Pro příjemný a sympatický vzhled, dobré osobní vlastnosti je mezi kolegy a ve společnosti svých přátel velmi oblíben. Je obdivován zejména mladými sekretářkami z úřadu, které v něm spatřují ideál mue.

George se obklopuje malou skupinkou mladých lidí se stejnými zájmy. S touto společností navtěvuje koncerty, divadla a stává se členem klubu přátel divadla a umění. Je to exkluzivní klub ve West Endu sdruující mimo skutečné přátele umění jetě řadu zámoných a výstředních osob. Volný čas nevěnuje George jenom

umění. Hraje golf v klubu COOMBE HILL v Kingstonu a je častým návtěvníkem na koňských dostizích. S oblibou zajídí se svými přáteli na překákové dostihy v otevřené krajině. Ano, je to bezstarostný ivot, který načas poznává, a cítí se opravdu spokojen.

Kadý jiný pracovník na jeho místě, který by byl kádrovým přísluníkem britského ministerstva zahraničních věcí, by byl v jeho věku (bylo mu 31 let) a s jeho zkuenostmi jmenován třetím tajemníkem. Jméno Blake vak mizí ze seznamu pracovníků britské zahraniční sluby.

George se stává kvalifikovaným pracovníkem centrály britské zpravodajské sluby, bez oficiálního postavení v některém z vládních úřadů. Je jmenován zástupcem vedoucího oddělení technických operací, které organizuje získávání informací technickými prostředky.

xxxx

Rozvoj techniky, miniaturizace přístrojů umonily v posledních desítiletích zrod celého nového oboru ve zpravodajských slubách. Vznikla pracovitě zpravodajských slueb, která se zabývají předevím odposloucháváním telefonických rozhovorů na cizích zastupitelských úřadech a kontrolou kurýrní poty, odposlechem hovorů v bytech a kancelářích. Náročné operace nejsou prováděny pouze v jednotlivých případech, jak si dosud řada lidí myslí, e ale v masovém měřítku.

Objektem zájmu oddělení jsou zastupitelské úřady socialistických států včetně obchodních oddělení, konzulátů, které pracují v kapitalistických zemích.

Po úspěné činnosti na tomto úseku je Blake po kratí době přemístěn do funkce vedoucího oddělení Y. které zpracovává ve spolupráci se sekcí technických informací podklady určené pro předsedu britské vlády, ministra zahraničních věcí a náčelníka imperiálního tábu.

Výkon této funkce vyaduje časté cesty do zahraničí. Blake osobně řídí přípravu nejdůleitějích operací v různých zemích světa. V některých případech spolupracují Britové i se zpravodajskými slubami jiných kapitalistických zemí. Avak z důvodu utajení jsou stejné operace prováděny větinou i ve spojeneckých zemích bez vědomí místních orgánů.

Například Blake se zúčastňuje osobně přípravy operace pod krycím názvem CONTRARY, jejím cílem bylo umístit odposlouchávací zařízení do kanceláří obchodního oddělení polského vyslanectví v Bruselu.

Podílí se také na zajitění odposlechu pokojů v hotelu Astoria, který byl pouíván diplomaty a obchodníky ze socialistických zemí.

Kdy se George Blake seznamuje s prvními záznamy rozhovorů z hotelu Astoria, domnívá se, e výsledky neodpovídají vynaloenému úsilí.

Vidím, e vám dosud chybí zkuenosti z práce v centrále. I drobné, zdánlivě bezvýznamné poznatky mohou poskytnout cenné informace, jsou-li mozaikově sloeny, vysvětluje jeho éf.

George má svůj názor, není lehké jej přesvědčit.

Pozorně jsem přečetl záznamy několika rozhovorů, nenael jsem v nich nic, co by se dalo i dílčím způsobem vyuít. A nebyl jsem příli náročný. Domnívám se, ze zbytečně ztrácím čas.

Jetě se musíte mnoho učit. Nás zajímá vechno. Budeme vdycky shromaďovat poznatky o osobním ivotě, charakterových vlastnostech lidí, kteří nás zajímají. A zajímá nás kadý, kdo je nositelem tajných informací. Zajímá nás kadý náznak charakterové vady, kadá lidská slabost, nebo jen její náznak. Jednou jej třeba budeme moci vyuít. A nezapomeňte, dnes získáváme poznatky o řadovém pracovníkovi zahraničního obchodu, ale víme jakou funkci bude mít za pět let?

Hosté ze socialistických zemí jsou ubytováni v předem určených pokojích, opatřených speciálními citlivými mikrofony, které jsou napojeny do zvlátní místnosti, vybavené dokonalými magnetofony. Zapínají se automaticky, jakmile mikrofon zaznamená zvuk. Zařízení vyaduje minimální, nepříli kvalifikovanou obsluhu. Vyměňuje pouze pásky a nahrané záznamy předává vyhodnocovacímu středisku.

V dalí akci pod krycím názvem operace FANTASTIK jsou umístěny mikrofony do kanceláře sovětského obchodního oddělení v Kodani. Blake řídí také přípravu na odposlouchávání telefonických rozhovorů obchodního oddělení československého zastupitelského úřadu v Káhiře.

K běným úkolům tohoto pracovitě patří odposlouchávání telefonických rozhovorů vech zastupitelských

úřadů socialistických států v Londýně a vech soukromých bytů pracovníků těchto úřadů. Zaznamenávané hovory jsou pečlivě studovány a vyhodnocovány. Informace tímto způsobem doplňují zprávy, které se získávaly jinými metodami a v řadě případů slouí k prověrce jejich věrohodnosti. Kontrolou rozhovorů ve sledovaných objektech se získávají také poznatky o jednotlivých zaměstnancích, o poměrech na zastupitelských úřadech, o rodinných poměrech a dílčí poznatky, které by mohly být ve vhodný okamik pouity k jejich získávání ke pionání spolupráci.

O kadém jednotlivci jsou vedeny samostatné svazky, v nich se postupně shromaďuje značné mnoství nejrůznějích poznatků a údajů o jejich způsobu ivota, osobních a charakterových vlastnostech, zálibách, sklonech a nedostatcích.

xxxx

V době Blakova pobytu v zajateckém táboře proívala britská zpravodajská sluba těké dny. Koncem roku 1953 záhadně zmizeli její dva významní pracovníci  Donald Maclean, vedoucí amerického oddělení britského ministerstva zahraničních věcí, a dalí pracovník Quy Burgess. Poslední stopy po těchto bývalých vedoucích diplomatech britského zastupitelského úřadu ve Washingtonu končily ve výcarsku. Kam zmizeli odtud, se nepodařilo zjistit. A po uplynutí několika měsíců bylo zjitěno, e jsou v Sovětském svazu.

Jejich příběh otřásl nejenom důvěrou ve skálopevnou spolehlivost pracovníků Secret Intellígence Service, ale svým způsobem naruil i tradiční těsnou spolupráci mezí zpravodajskou slubou Spojených států a Velké Británie. Oba diplomaté působili jetě v průběhu korejské války ve Spojených státech a Američané po neúspěchu v tomto konfliktu obviňovali Brity z toho, e válku jím vlastně prohráli Maclean a Burgess. Podle tvrzení Američanů prozradili prý oba Sovětskému svazu v kritické fázi korejské války, kdy Američané dosáhli ji řeky Yalu na čínských hranicích, e zasáhne-li v této situací do konfliktu Čína se svými vojáky, Spojené Státy nemají v úmyslu rozpoutat přímý konflikt s Čínou. Podle této verze prozrazení přísně utajovaného postoje Američanů prý umonilo nasazení čínských dobrovolníků,

poněvad Čína i Sovětský svaz se nemusely obávat irího rozpoutání války.

Domněnky o zmizení obou diplomatů za účelem Jejich odjezdu do Sovětského svazu se později potvrdily.

Po útěku Macleana a Burgesse byla přijata zostřená kádrová opatření a značný počet méně spolehlivých pracovníků musel slubu v SIS opustit.

Mimořádnou situaci, která v důsledku toho vznikla v britské zpravodajské slubě a na ministerstvu zahraničních věcí, projednávala i vláda.

Stojí za povimnutí prohláení tehdejího předsedy britské vlády W. Churchilla, který 9. října 1954 byl nucen v parlamentě oznámit, e v průběhu několika měsíců bylo v souvislosti s činností uvedených diplomatů vyslýcháno na 2000 státních zaměstnanců a dalích sedm tisíc jetě prověřováno zvlátními bezpečnostními skupinami.

Za necelý rok po těchto událostech v doznívajícím období nedůvěry a podezírání se rozhoduje také o Georgově zařazení. Přes vechna bezpečnostní opatření prochází náročnou prověrkou a je pověřen ji funkcí zástupce a později vedoucího oddělení Y. Prověrka se bezesporu opírá o jeho úspěnou a spolehlivou činnost během druhé světové války a zejména o Jeho činnost v Koreji.

Svatba

Na svém novém pracoviti v centrále SIS přichází George do styku s krásnou, teprve dvacetiletou dívkou Gillían Forsythovou Allanovou. Teprve nedávno skončila univerzitní studia a soukromou jazykovou kolu ve výcarsku.

Svými osobními vlastnostmi se podobá Blakoví. Stejně tichá, jemná a skromná. George obdivuje její vzdělanost a inteligenci. Brzy se s ní sbliuje natolik, e je moné vídat je velmi často spolu v divadlech i na Jiných kulturních podnicích. Netrvá dlouho a George se stává častým hostem i v rodině Gilliany. Její otec, plukovník Allan, si George brzy oblíbil. Starý pán je povaován na britském ministerstvu války za experta na problematiku týkající se Sovětského svazu. Perfektně hovoří ruský, zná ruskou literaturu a studuje historii, politický systém i sovětské státní zřízení.

George si starého plukovníka získává svým zájmem o Sovětský svaz, o jeho historii i současnost. Společná znalost ruského jazyka i společný zájem o ivot v SSSR přivádí tyto dva protikladné mue k dlouhým a zasvěceným debatám.

Paní Allanové imponuje Georgovo vybrané chování, příslovečná galantnost a úcta k enám. V jejich rodině je vítaným hostem a je tajným přáním obou rodičů, aby se s Gillian vzali. Se sňatkem George váhá, ví, jak náročný na čas bude jeho přítí ivot, a e to nebude ivot snadný ani pro jeho manelku. Cítí odpovědnost nejen vůči své budoucí práci, ale i ke své budoucí rodině. Dlouho se rozmýlí, zda má vůbec právo připravit své eně a dětem tak nejistou budoucnost, jakou pří své práci předpokládá. V takových chvílích se vrací ke vemu, co v několika minulých letech zail.

Rozhodnutí vak nemůe dlouho oddalovat. Připravuje se na novou práci v Berlíně, kam má odejít v krátké době. Gillian má být vyslána na zastupitelský úřad v jiné zemi. Oba mladí lidé si nedovedou představit trvalejí odloučení a rozhodnou se uzavřít sňatek.

Na podzim 1954 slaví svatbu. Vedoucí funkcionáři britské zpravodajské sluby, kteří s Blakem mají svoje zámysly a plánují jeho zpravodajskou budoucnost, tento sňatek vítají. Pracovník s nadějnou budoucností si bere za manelku dceru ze spolehlivé, staré anglické rodiny a stává se v jejich očích jetě větím anglickým patriotem ne dosud.

Vlastní odjezd do Berlína se oddaluje a mladý manelský pár můe jetě proít několik bezstarostných měsíců v Anglii. Novou funkci v Berlíně nastupuje Blake a 1. dubna 1955.

Berlínské poslání

Doba zahájení spolupráce Blaka se sovětskou rozvědkou není veřejně známa. Během soudního procesu se objevují pouze různé dohady. Podle některých názorů předal prý Blake první informace Sovětům hned den po svém příjezdu do Berlína, co je dost nepravděpodobné. Ze spekulativních důvodů byly zveřejněny i dřívějí termíny, ale za nejvěrohodnějí je mono povaovat verzi, která tvrdí, e Blake byl ve styku s pracovníky sovětské rozvědky ji v průběhu korejské války.

Začátkem padesátých let Je Berlín středem pozornosti světa a zdrojem mezinárodního napětí. Pokusy přenést horkou válku na evropský kontinent jsou součástí strategických plánů imperialistických zemí, předevím Spojených států a Velké Británie.

Západní Berlín se stává mimořádně významným pro rozvědky kapitalistických států. Volný a nekontrolovaný pohyb mezi západním a východním sektorem Berlína umoňuje přechod agentů a Je vyuíván pro opojení s agenty v socialistických státech.

xxxx

V Blakových představách Jsou Německo a německý národ povinni nahradit spojencům kody způsobené válkou. Okupace poraené země má podle jeho názoru vést k nastolení trvalého míru v Evropě a nemá být zdrojem příprav nové války. Uvědomuje si nevyhnutelnost určitých změn, k nim musí dojít předevím při mírovém uspořádání Německa.

První dny a týdny, které proíval mezi poraenými Němci v Hamburku, ho stále nutily zamýlet se nad tím, zda německý národ se ji nadobro vzdal svých minulých dobyvačných snah.

Vývoj v západním Německu ho zneklidňoval. Setkával se stále s lidmi, kteří nebyli smířeni s porákou a hledali příčiny své prohry vude, jen ne v nacismu.

Pravda, poválečný ivot, který v západním Německu poznával, se nepodobal nějakým snahám odvety. Výsledek války, napadá ho, donutil i zde mnohé k přemýlení. Jedněm dal monost zvednout hlavu výe, a druhé, bývalé členy nacistické strany, donutil aspoň zpočátku chovat se skromněji. Vytratila se i okázalá nadutost někdejích důstojníků hitlerovského wehrmachtu. Zda se ale dovedli smířit s porákou, to je stále pro George otázka, na kterou si před svým druhým přidělením do Německa nechce dát předčasnou odpověď.

S takovými mylenkami se svojí mladou manelkou odjídí do Západního Berlína, aby se ujal své odpovědná funkce.

Město jej vítá v plném lesku, irokými ulicemi a výstavnými obchodními domy a středisky. Vnějí stopy po válce jsou částečně zahlazeny. Západní Berlín nese ráz bezstarostné veselosti.

Těmito prvními dojmy se vak Blake nenechává oklamat a brzy poznává, e ije v prostředí a atmosféře neustálého napětí, které Je shodné s tím, co poznal na opačném konci světa v Soulu před vypuknutím korejské války. Znepokojují ho snahy některých západoněmeckých kruhů řeit násilným způsobem situaci rozděleného Německa a Berlína. Dostává k dispozici pěti-pokojový byt v moderním domě v Platanen Allee 26. V domě bydlí pouze Angličané.

Novomanelé vedou uzavřený ivot a s ostatními pracovníky okupační správy se téměř nestýkají. Velmi málo se také znají se svými sousedy. Tráví období líbánek. Nejraději chodí sami do divadel a na koncerty. Zajímají se o současnou německou kulturu a mají v oblibě zejména mladé autory.

Občas, jednou nebo dvakrát týdne, navtěvují některou z restaurací. George má rád francouzskou kuchyni a nevyhýbá se ani dobrému vínu. Silné alkoholické nápoje skoro vůbec nepije. Nejčastěji chodí do restaurace Maison de France.

Jen velké pochopení manelky mu umoňuje plnit náročné úkoly. Mladá Gillian se smiřuje s častou nepřítomností svého manela, věří mu, je na jeho práci hrdá.

George přistupuje ihned po příjezdu k plnění úkolů. Vyuívá kadé volné chvilky k dokonalému poznávání města a ivotního prostředí. Potřebuje se co nejdokonaleji seznámit s podmínkami, v nich jako zpravodajec má pracovat. Zajímá se o vechny zvlátnosti města i prostředí. Chce být dokonale informován o vem, co můe vyuít ve své výzvědné činnosti.

Procestuje Západní Berlín vemi dopravními prostředky a značnou část prochází také pěky.

Seznamuje se s pasáemi, průchody,, poznává obchodní domy, restaurace, kavárny i jejich zvlátnosti.

Zajímá se také, jací lidé jednotlivé podniky navtěvují. Po několika měsících pobytu zná Západní Berlín lépe ne mnohý Berlíňan.

Ačkoli je pracovně velmi zaneprázdněn a jen velmi málo času můe věnovat své mladičké eně, je k ní velmi pozorný Snad jetě pozornějí ne v období, kdy se jí dvořil. Snaí se jí vynahradit svoji dlouhou nepřítomnost doma a bere ji občas do typicky německého prostředí malých pivnic, jako Ritz, Kotler nebo do restaurace Kempinski. Občas si zajdou i do

východoberlínské restaurace Radniční sklep v Pánkově Zde rádi posedí v prostředí prostých lidí, dávajících si místní specialitu  vepřové koleno a dobré pivo. Snaí se pochopit jejich mylení a porozumět jim.

Po několika měsících pobytu, kdy splnil základní úkoly stanovené pro počáteční údobí své činnosti, začíná také provozovat svůj oblíbený sport, plavání. Jeho manelka mu skoro vdy dělá společnici. Chodí spolu pravidelně na plovárnu olympijského stadiónu.

xxxx

V Německu se věci radikálně změnily od doby, kdy zde byl George naposledy v roce 1948. Území Německé spolkové republiky a Západní Berlín se stávají střediskem činnosti imperialistických rozvědek proti NDR a ostatním socialistickým zemím. pionání organizace Spojených států, Velké Británie a Francie se předhánějí ve své podvratné činnosti a rozpoutávají tajnou válku nebývalého rozsahu. Nejaktivněji pracovala americká CIA v součinnosti se západoněmeckou centrálou generála Gehlena. Britská a francouzská zpravodajská sluba byly v postavení slabích partnerů.

Období nového rozkvětu a konjunktury proívala zejména německá rozvědka pod vedením Gehlena.

V roce 1954 se Američané dohodli s Adenauerovou vládou, e tzv. Gehlenovo byro převedou pod správu západoněmeckých úřadů. Vzniká Bundes-Nachrlchten-dienst  Spolková zpravodajská sluba. Gehlen se stal vrchním éfem západoněmecké pionáe, kontraplonáe a bezpečnostního oddělení. Funkci zastával a do odchodu do penze v roce 1968. Po celý čas těsně spolupracoval s americkou CIA, která stála u začátku jeho poválečné kariéry.

Je zajímavé, e stejně jako Adenauer, ani Gehlen neměl příli v lásce Brity. Pravděpodobně to pramenilo z faktu, e v Američanech spatřoval hlavní stoupence boje proti komunismu a Sovětskému svazu, jenom z tohoto důvodu si je také vybral za své chlebodárce.

xxxx

George Biake jede směrem k sektorové hranici. Auta se řadí do dvou proudů, udrují malé vzdáleností. Při

předepsané rychlosti 70 km projídí vechny křiovatky na zelenou. S blíící se hranicí se hustota provozu zmenuje, stále více vozů odbočuje do sousedních ulic, kde se zastavují u obchodních center.

George přejídí hranici, zmenuje rychlost svého vozu. Pomalu se přibliuje k Brandenburské bráně, která zde stojí na rozhraní dvou světů. Přibliuje se k americkým kontrolním orgánům, téměř zastavuje. Americký serant mu dává pokyn, aby jel dál. Nebude ho kontrolovat, podle čísla poznává, e jde o vůz britských úřadů v Západním Berlíně. Ale ani o několik desítek metrů dále nemá sovětský voják snahu kontrolovat doklady a dává znamení k dalí cestě. Pohled na poddůstojníka Lidové armády mu potvrzuje, e vstupuje do hlavního města NDR.

Po několika minutách jízdy zastavuje a nechává vůz v malé tiché uličce. Nemá dobrý pocit, kdy jede po území NDR ve voze s poznávací značkou britských okupačních sil. Má vak k oputění vozu i jiné důvody.

Vstupuje do několika obchodů, prohlíí si vyloené zboí, nakupuje některé drobnosti. Vchází jetě do obchodního domu, prochází několik jeho oddělení a pak ji jako by bez cíle se zvolna prochází ulicemi. Jede několik zastávek tramvají, několik stanic podzemní drahou. A opět je plně zaujat prohlíením výkladních skříní.

Teprve asi po dvou hodinách vstupuje do nenápadného domu, jde do třetího poschodí. Zazvoní a čeká pouze několik vteřin. Je očekáván a přichází přesně. Dveře se otvírají a George vstupuje do bytu.

Dobrý den, Georgi, u jsem vás netrpělivě očekával.

I já jsem se ji těil na setkání, potřebuji s vámi nutně mluvit.

Civilní elegantní aty jen těko mohou utajit, e mu, který vede George do bytu, je důstojník. Usedají do křesel v jednoduchém, ale vkusně zařízeném bytě.

Plukovník nalévá vodku, připíjí na setkaní a na dalí spolupráci.

Důstojník sovětské zpravodajské sluby se zajímá o Georgovu rodinnou situaci, vyprávějí si o berlínských dojmech. Ale rychle se vracejí k pracovním problémům. Nemají mnoho času.

Nemám, soudruhu plukovníku, lehkou situaci. Mým úkolem je vybudovat agenturní sí na území NDR, která

by byla schopna dodávat zprávy o práci sovětské rozvědky.

Musíte mi poradit. Kdy nebudu úspěně pracovat, budu z funkce odvolán. A kromě toho se stanu podezřelým.

Sovětský důstojník sedí v křesle, mlčí a přemýlí. George se na něj upřeně dívá. Z jeho nehybné tváře vak nemůe nic vyčíst. Nemluví zbytečně. O to více nyní přemýlí.

Georgi, naprosto s vámi souhlasím. Londýnská centrála musí být s vámi spokojena. Budete pracovat stejně svědomitě jako dosud. Důsledné plnění úkolů vyadujte i od svých podřízených. Ale s výsledky své práce budete seznamovat nejen své ústředí, ale i nás.

Plukovník pozoruje, e se George zamyslil a zváněl.

Vím, co máte namysli. Nemějte obavy, zprávy od vás budeme vyuívat s ohledem na vai bezpečnost. Kdybychom vaím oddělením získané agenty poslali do vězení, asi byste dlouho nepracoval. Některým znemoníme přístup k utajeným materiálům, jiné přeloíme na jiné pracovitě a některé budeme zásobovat dezinformujícími zprávami anebo zprávami, které chceme tímto způsobem zveřejnit. Vdycky se dohodnome dle konkrétní situace.

Myslím, e schopnosti i monosti mého oddělení přeceňujete. Předpokládáte příli velké výsledky naí práce.

A kdy se vám agenty nebude dařit získat, tak vám nějaké připravíme sami. A nemějte obavy, vai éfové s nimi budou určitě spokojeni.

Jetě podrobně probírají způsob, jakým přiel George na schůzku. Plukovníka zajímají vechny podrobnosti.

Nebyly jetě dvě hodiny odpoledne, kdy jde George opět po berlínské ulici. Nepospíchá, v duchu sí opakuje vechny údaje, které potřebuje pro dalí práci.

xxxx

George se seznamuje s materiály agentů, které řídí jeho oddělení. Studuje jejich úkoly a dosavadní výsledky. Osobní údaje se snaí zapamatovat. Důslednost, s jakou se seznamuje s problematikou pracovitě, nemůe vzbudit podezření. Je přirozená. A o Georgovi bylo vdy známo, e nemá rád povrchní práci.

Večer, kdy Je sám, připravuje stručnou, ale výstinou zprávu pro své sovětské přátele.

Slíbil manelce, e s ní pojede přes sektorovou hranici. Manelka má dost času a ani by jí nemohl vytýkat, e by povaovala za nehospodárné nakupovat na západě zboí, které můe v demokratické části Berlína nakupovat několikrát laciněji. Má sice Jiný názor, ale cesty jeho manelky na východ mu vyhovují.

Před polednem mají ji celé zadní sedadlo vozu plné balíčků. Oba mají chu si chvíli odpočinout. George zve manelku na oběd do oblíbené restaurace.

Po několika schodech vstupují do restaurace. V atně si odkládají plátě. Manelka sí ani nemohla povimnout, e George se na starího invalidu v atně díval poněkud déle ne obvykle.

Pří odchodu se letmo přesvědčil, e v kapse nemá malou bílou obálku.

Za dvě hodiny má obálku sovětský plukovník na svém psacím stole. A George pospíchá, aby si mohl přečíst, jaké pokyny obsahuje jenom o málo větí modrá obálka, kterou pečlivě strčil hlouběji do kapsy.

xxxx

Ji delí dobu hledal George vhodnou příleitost pro rozhovor se éfem centrály britské zpravodajské sluby v Západním Berlíně.

Kdy se v září 1955 vrací z dovolené v Itálii, rozhoduje se rozhovor u déle neodkládat.

Nějak jste na mne pospíchal, Georgi. Nemám v těchto dnech mnoho času, ale řekl jsem si, e vy mě zdrovat určitě nechcete.

Jsem velmi rád, e jste mne nenechal dlouho čekat, ale myslím, e mi a příli lichotíte.

Jetě chvíli George vypráví o svých dojmech z Itálie, a je jich hodně. Ve svém éfovi nachází vděčného posluchače. Vypráví rád, vytváří tím dobrou atmosféru pro dalí část rozhovoru.

Ji před několika měsíci jsem vás písemně informoval, e ná agent 1203 byl získán ke spolupráci sovětskou rozvědkou. Na několika posledních schůzkách jsme pozorovali, e s ním není něco v pořádku. Důkladně jsme ho vyslechli. Po několika hodinách se přiznal. e byl získán ke spolupráci.

Ano, pamatuji se, zaujalo mne to. Ale říkám vám upřímně, nemám takové případy rád.

George mlčí, neví zda má vůbec pokračovat.

Pane plukovníku, rozhodl Jsem se předloit vám dost odváný návrh, pokračuje George, je neobvyklý, ale myslím, e Jeho realizace by nám pomohla. Navrhuji, abych vytvořil situaci pro své získání ke spolupráci Rusy.

Plukovník vstává, pomalu si nacpává tabák do Jedné z řady dýmek vzorně vyrovnaných na stole. Zapaluje si, začíná přecházet po místnosti. Stále Jako by myslel jen na svou dýmku. Jako by přemýlel, zda si vybral tu pravou. Tvář má zahalenou kouřem.

Kdybych alespoň věděl, co si myslí, přemítá George.

Ale plukovník mlčí dál. Konečně se podívá na George a upřeně si jej prohlíí.

Vzájemné mlčení trvá ji několik minut, Georgovi vak připadají jako věčnost.

Ji jsem vám říkal, e práci na dvě strany nemám rád u agentů. Tím víc jsem na vahách, jedná-li se o kádrové zpravodajce.

Neměl bych dlouho přemýlet a vá návrh zamítnout. Bylo by to předevím ve vaem zájmu. Ale já jsem ochoten o návrhu uvaovat. Jste schopný a zkuený zpravodajec, víte, proč s tím přicházíte. Kromě toho máte moji důvěru. Připravte mi podrobný písemný návrh obvyklou formou. A potom si o tom jetě pohovoříme.

Plukovník vstává a loučí se s Georgem.

xxxx

Pro nezasvěceného člověka by takový návrh zněl opravdu neobvykle. Jeho obsahem je komplikovaná zpravodajská hra, ve které má Blake navázat přímý kontakt se sovětskou rozvědkou a nabídnout Jí spolupráci, ale ve skutečnosti s vědomím britských orgánů předávat falené informace zaobalené do rouky věrohodnosti.

Tato metoda ve zpravodajské práci není ádnou novinkou. Vechny centrály k ní přistupují za zcela výjimečných okolností, protoe je to metoda velmi komplikovaná, vyaduje neustálou pozornost, dokonalé prověrky a mnohdy přináí značné ztráty.

Je samozřejmé, e George předkládá tento návrh po

pečlivé konzultaci a zváení vech moností a situací

se svými sovětskými přáteli. Tímto okamikem vstupuje na velmi tenký led, kde kadý chybný krok znamená bezprostřední ohroení jeho bezpečnosti. Zdálo by se, e je to svým způsobem hazard. Ale výjimečnost Jeho postavení, naprostá důvěra, které poívá u svých britských představených, jeho vysoká inteligence a smysl pro kombinaci a improvizaci jsou na druhé straně zárukou, e se věc podaří.

Kdyby se jednalo o někoho jiného ne o George, který by přiel s nabídkou sovětské rozvědce s tím, e bude pro ni pracovat jako kádrový pracovník cizí zpravodajské sluby, byl by podroben hluboké prověrce a kadá informace, kterou by dodal, by byla studována a posuzována s největí opatrností. Ale George u prokázal své kvality a oddannost věci pokroku a míru.

Pro britská místa je jeho návrh z profesionálního hlediska mimořádný, ale ne neobvyklý. Zdůvodňuje ho výjimečně výhodnou situací, kdy zjistil, e jeden přísluník jeho sítě pracuje pro druhou stranu. Tento styk chce rozvíjet a přes něj navázat přímý kontakt se sovětskou rozvědkou. Návrh, jak je předloen v hrubých rysech, představitelé Secret Intelligence Service přijímají. Zvaují sice monosti, které pramení z obav o jeho bezpečnost, ale George má připravenou řadu argumentů, jimi zdůvodňuje výjimečnost a výhody, které pro britskou rozvědku budou z toho vyplývat. Jeho návrh je schválen. Vytváří se tak originální situace. Vedení britské rozvědky dává Georgovi oficiální poehnání ke spolupráci se sovětskou rozvědkou, co je jí dlouhou dobu holý fakt.

Tímto mistrným tahem si sovětská rozvědka zajiuje bezpečný a operativní způsob spojení se svým spolupracovníkem a na dlouhou dobu zaměstná iroký aparát Secret Intelligence Service, který musí pro George připravovat řadu naoko věrohodných materiálů a informací, vyhodnocovat materiály a informace, které George získá od druhé strany.

Toto rozhodnutí vak přináí řadu problémů a obtíí i Georgovi a jeho přátelům. Musí vycházet z předpokladů, e britské bezpečnostní orgány budou pečlivě sledovat celou situaci, budou organizovat nárazové prověrky jak samotného Georga, tak i jeho kontaktů, budou prověřovat místa schůzek a jednání…

K organizování schůzek George vyuívá vynikajícím způsobem situace, která v té době existuje v rozděleném Berlíně.

Západní mocnosti se snaí ze vech sil vybudovat Západní Berlín jako výkladní skříň Západu. Na druhé straně dělají vechno pro naruení pokojného a budovatelského ivota lidí v hlavním městě NDR.

Existuje volný pohyb osob mezi oběma částmi Berlína. Různými spekulacemi je vytvořen černý valutový trh, na něm západoněmecká marka se mění s markou NDR v poměru 1 : 5. V praxi to znamená, e pro obyvatele Západního Berlína je mnohem výhodnějí nakupovat předevím potraviny a věci denní potřeby v hlavním městě NDR.

Oficiální místa sice vyzývají obyvatelstvo Západního Berlína, aby nakupovalo v části města, kde bydlí, ale výzvy jsou marné.

Rovně velitel britského sektoru vyzval vechny své podřízené a členy jejich rodin, aby se zdreli nákupu na opačné straně hranice. Výjimku tvoří pouze zelenina, knihy, gramofonové desky, časopisy a hudebniny.

Toto nařízení se mezi britskými zaměstnanci setkává s příslovečným anglickým humorem.

Tím, e smíme nakupovat knihy a noviny, máme dokázat, e jsme imunní proti komunistické propagandě. Ale nákup potravin a jiných věcí, které jsou zakázány, by ohrozil ná společenský systém a Impérium.

Toto nesmyslné nařízení britského velitele zůstává pouze na papíře. Kadé ráno mnoho manelek britských důstojníků a zaměstnanců cestuje na různá místa v hlavním městě NDR a nakupuje ve potřebné pro rodiny.

Je samozřejmé, e i George vhodným způsobem přesvědčil svou manelku, aby také nakupovala ve východní části. Dvakrát a třikrát měsíčně tam jede sám větinou za nákupy do velkého obchodního domu Kaufhaus des Ostens. Tento velký obchod je s oblibou nazýván KO.

Pro své návtěvy nepotřebuje svolení svých představených a nemusí je ani nijak zdůvodňovat.

K moderním metodám rozvědné práce patří zásada, e při předávání zpravodajských materiálů je nutno vyloučit na nejvyí monou míru osobní kontakt. Proto se vyuívají různá vhodná místa pro odloení a ukrytí

materiálů, které Jsou potom vybírány větinou pomocnými orgány.

Také George a Jeho přátelé vyuívají velmi dovedně návtěv v obchodním domě a i v jiných místech k předání materiálů a převzetí pokynů a instrukcí. Kterýkoliv prodavač, se kterým hovoří anebo mu předává seznam věcí, které chce koupit, můe být spojkou nebo spolupracovníkem rozvědky. V seznamu zboí Jsou zakódované údaje a informace. Rovně kabát či aktovka, kterou si uloil do atny, můe obsahovat řadu závaných sdělení na mikrofilmech nebo Jiných materiálech. Věci mohou být ze atny vyzvednuty mnohem později na lístek, který Je ponechán na jiném, předem smluveném místě.

Z tohoto důvodu není nutné, aby se George se svými sovětskými přáteli scházel příli často. Pomocí tohoto neosobního spojení, kterého pouívají téměř vechny rozvědky na světě, zajiuje se nepřetritý tok informací od Georga a na druhé straně i potřebné instrukce o dalím postupu, místech a způsobu předávání materiálů a zpráv.

George své návtěvy netají. Není k tomu také ádný důvod. Občas zastaví se svým vozem před dalími britskými zaměstnanci velitelství britského sektoru a ukazuje jim svůj nákup s Ironickou poznámkou, e komunisté prodávají některé věci mnohem levněji ne V Jejich sluebním obchodě, kde zboí nepodléhá zdanění.

V kanceláři britské rezidentury v budově olympijského stadiónu si brittí zpravodajtí experti mnou ruce v domnění, jak ty komunisty zase jednou napálili. Plně jsou zaměstnáni výrobou podvrených dokumentů a vymylených informací, které George nosí tam těm. Ani na okamik nepřestávají věřit, e pomocí Georga získali do rukou významný úsek sovětské rozvědky. V jejích očích vyrostl George v mimořádnou osobnost.

Samozřejmě, e se sověttí přátelé pečlivě starají, aby v Georgeově oficiálním poslání vechno klapalo ke spokojenosti Angličanů.

Součástí velké hry je i to, e George odhalí několik domnělých ruských agentů v Západním Berlíně. Byli to větinou lidé, kteří pracovali buď pro Gehlena, nebo CIA a byli přímo těmito centrálami vybídnuti, aby sovětské rozvědce nabídli spolupráci, anebo se k tomuto kroku rozhodli v touze po penězích. George několik

těchto lidí odhalil a oznámil svým nadřízeným. Tímto tahem jetě více stoupá v očích jak svých kolegů, tak i svých nadřízených. Bylo to nutné, aby se co nejvíce upevnila jeho vlastní bezpečnost.

Upevněním pozice v celkové zpravodajské organizaci roste i jeho vliv a monosti přístupu k nejpřísněji utajovaným zprávám a informacím.

Jeho sověttí přátelé jsou vdy předem informováni o vech úmyslech a záměrech britské strany a materiály, které jim dodá na popud Britů jako dezinformace, vdy označuje jako podvrh.

xxxx

Major H. vstoupil do vedně zařízené kanceláře vedoucího oddělení pro střední Evropu. V ruce má objem né desky a materiály George Blaka. Ji si zvykl na téměř denní styk s vedoucími funkcionáři, přichází nevzruen. Objemný svazek materiálů ani nepotřebuje. V posledních týdnech mnohokrát referoval o svém nejvánějím případě. Vechny nejdůleitějí údaje podrobně zná.

Analyzoval akce prováděné Blakem, srovnával je s poznatky získanými jiným způsobem, ádné rozpory nenacházel. A pokud se mu někdy objevily některé nejasnosti, podařilo se mu je bez větích obtíí vysvětlit.

Podrobné sledování osobního ivota nepřineslo ádné negativní výsledky. I odposlechy jeho telefonních hovorů a odposlechy v bytě potvrdily spořádaný rodinný ivot. ije stejně skromným ivotem jako dříve. Osobní výdaje i výdaje rodiny odpovídají jeho příjmům.

Dospěli jsme oba k shodnému názoru, e Blake můe mít nai plnou důvěru. A pokud jsme měli nějaké pochybnosti, zapomeňme na ně. Nejlepí prověrkou jeho spolehlivosti jsou pracovní výsledky. Ani si neuvědomujeme, co ve ji pro Anglii udělal. A část jeho slávy padá i na nai hlavu.

Rozumím-li vám dobře, domníváte se, e vechna bezpečnostní opatření můeme zruit?

Zruit? Ne, to jsem přece neříkal. Pokračujte, ale můete je provádět v delích intervalech, stejně důkladně.

Major H. s mohutným svazkem materiálů odchází zpět do své kanceláře. Jeho postavení ve zpravodajské

slubě Je úzce spjato s Blakem, Mimořádné pracovní výsledky upevnily jeho autoritu. Ji není neznámým důstojníkem. Ví, e stojí a padá s Blakem. A dnes si viml, e svou situaci si uvědomuje í jeho éf.

xxxx

Svými pracovními úspěchy získává George stále větí důvěru londýnské centrály. Jsou mu svěřovány významnějí a odpovědnějí úkoly. Je pověřen řízením britské agenturní sítě v NDR a v Československu. Svým řídícím orgánům v SSSR předává vekeré znalosti. Sovětská zpravodajská sluba získává přehled o práci britských agentů v socialistických zemích.

Čtenář můe předpokládat, e na základě Blakovýcti informací dochází k rozsáhlým zatčením. Situace není vak tak jednoduchá. Zatčení agentů by ohrozilo nejen Blakovu bezpečnost, ale i monost jeho dalí práce.

K zatýkání dochází pouze v individuálních případech, kdy ponechání agenta na svobodě by ohroovalo bezpečnost jednotlivých zemí. Větinou se bezpečnostní orgány zaměřují na důkladnou kontrolu a sledování. Dále jsou prováděna dobře zdůvodněná opatření, která zmenují monosti přístupu k tajným materiálům anebo jinak zhorují podmínky agentů pro získávání zpráv.

V Berlíně nemá George mnoho volného času. Kadý den Je plný napětí, nových a obtíných úkolů. Práce nesnáí povrchnost a nedůslednost. Kadá, i malá chyba, můe znamenat ohroení. ije ve stálém napětí.

Přesto si při denním shonu, přetíen starostmi, nachází dost času pro své soukromí, pro svoji rodinu. V klidu rodinného prostředí zapomíná na denní starosti a získává nové fyzické a duevní síly. Hodně čte, studuje a nezapomíná ani na svou starou lásku  koncerty a divadlo.

V roce 1956 se mu narodil první syn, dostává jméno Anthony. Blake věnuje jetě větí péči rodině, pomáhá své mladé eně jak můe. Dobře se vívá do role astného otce. Ale ani ta největí rodinná pohoda a péče o rodinu nemůe zmenit jeho pracovní úsilí.

xxxx

Golfové hřitě klubu COOMBE HILL v londýnském

předměstí KINGSTON Je toho dne pusté. Od rána vytrvale prí a fouká ostrý vítr.

Přesto se v poledních hodinách zaplňují klubové místnosti, bar i Jídelna.

Přijelo několik důstojníků z ministerstva obrany se svými hosty, malá skupina vládních úředníků ze zahraniční sluby i pravidelní návtěvníci, kteří nevynechají jediného dne, aby nezali do svého klubu. Kvality a schopnosti klubového kuchaře jsou známy v zasvěcených kruzích po celém Londýně. Oběd v jídelně COOMBE HÍLL je pro milovníky dobrého jídla skutečně poitkem.

COOMBE HILL GOLF CLUB patří mezi nejznámějí kluby v celé Anglii.

Jádro klubu tvoří větinou vládní úředníci, důstojníci armády i někteří pracovníci zpravodajské sluby.

Krátce po poledni se počasí lepí, přestává pret. Před klubovnou se objevují první zájemci o hru. Starostlivě obracejí hlavy k obloze, zkoumají počasí. Ale správný hráč golfu se nesmí dát počasím odradit. Na vlhkém trávníku se naopak hraje velmi dobře. A tak hra začíná.

Plukovník G. odpaluje míček naučeným vihem. Je to téměř dokonalý úder. Míček dopadá v těsné blízkosti jamky. Řada ve hře je na jeho zástupci. I jemu se úder daří. Kadý si bere svůj vozík s holemi a vydávají se k místům, kam dopadly míčky.

Chvilku spolu zamyleně jdou, nemluví, oddáni svým starostem.

Jak se ty osobně dívá na Blaka, překvapuje plukovník svého zástupce.

Na můj vkus trochu dokonalý.

Dokonalý, ano dokonalý..brumlá si spíe pro sebe plukovník. Zastavuje se u svého míčku a pohledem měří vzdálenost k jamce na greenu.

Plně zaujati hrou se k nedokončenému rozhovoru ji nedostávají.

Se střídavými úspěchy pokračují ve hře. Plukovník je ve výborné náladě. Vede o est úderů. To se mu ji dlouho nepodařilo. Jeho zástupce patří k nejlepím hráčům klubu, plukovník jej ji dlouho neporazil.

Oběma hráčům zbývá k ukončení zápasu pouze poslední jamka. Plukovník se dlouho připravuje k úderu. Několikrát si zkouí vih. Chce si na něm dát záleet.

Hůl po kadé jen těsně nad zemí zasvití v mokré trávě. Konečně se rozhoduje k úderu. Mohutný vih holí, úder hole o míček, který dostává správný směr i nejvhodnějí výku a dopadá do bezprostřední blízkosti jamky. O celkovém plukovníkově vítězství není pochyb.

Po necelé půlhodině sedí oba důstojníci v pohodlných křeslech společenských místností klubu. Před kadým stojí sklenice jejich oblíbené skotské. Jsou příjemně unaveni. Zvlátě plukovník je ve výborné náladě. Domů dnes vůbec nepospíchá.

Myslím, e jsme svůj rozhovor o Blakovi jen začali.

Také jsem měl ten dojem, ale byl jsi po mimořádně pěkném úderu tak zaujat hrou, e jsem se k pracovním problémům ji nechtěl vracet.

Řeknu ti upřímně svůj názor. Blake patří k naim nejúspěnějím zpravodajcům. Daří se mu splnit i ty nejobtínějí úkoly.

Máme ho vak jenom proto podezřívat?

Ne, to určitě ne. Blake je mimořádně schopný. A své schopnosti dává plně k dispozici naí organizaci. Z tohoto důvodu bychom ho podezřívat neměli, souhlasím s tebou. A kdybychom takovou psychózu vytvořili, asi bychom se ádných výsledků nedočkali.

To jsem rád, e máme shodný názor.

Nepospíchej, moc mne nechval. Ve zpravodajské slubě si nesmíme nikoho příli zamilovat. A zvlátě my, pracovníci ústředí, se nesmíme nikdy zbavit kritického pohledu na nejúspěnějího agenta, ale ani na úspěného kádrového přísluníka naí organizace. Osobní sympatie, obdiv a přátelské vztahy nám v tom nesmí zabránit. .

Mně nezbývá ne souhlasit.

Ji mnohokrát jsem o Blakovi přemýlel. V jeho práci jsem nenael nic podezřelého. Ale přesto se nemohu zbavit dojmu, e s Blakem ve v pořádku není. Byl bych velmi rád, kdyby se mé podezření pouze opíralo o jeho nebritský původ.

Plukovníku, nepřehání trochu?

I to je moné. Asi nemoc z povolání. Plukovník se odmlčel, pozvedl sklenici: Tak a se mýlím.

Na takový přípitek se s chutí napiji.

Ale budu velmi rád, kdy na ná dnení rozhovor nezapomene.

Operace GOLD

Z dosud zveřejněných materiálů je zatím velmi obtíné zhodnotit celý rozsah Blakovy práce pro sovětskou rozvědku. Podle názoru některých britských odborníků odhalil celou anglickou pionání sí ve střední a východní Evropě.

Rozsah jeho práce, kterou vykonal ve slubách míru a socialismu, je vak značně irí, ne je zatím známo z veřejnosti dostupných materiálů.

K jeho nejvýznamnějím úspěchům bezesporu patří odhalení známého berlínského pionáního tunelu.

První poznatky o přípravách Američanů k vybudování tunelu zjiuje Jetě před svým příjezdem do Berlína. Delí dobu pracoval na úseku, který vyuíval techniky pro získávání zpráv. Věděl proto, s jakým úsilím pracovali Američané ve spolupráci s Gehlenovou organizací na realizaci plánů  odposlouchávat telefonní linky mezi sovětskými velitelstvími v NDR a vládní linky NDR. Přes svou nákladnost nenechával plán vedoucí funkcionáře rozvědek v klidu. Vdy línky procházely v těsné blízkosti hranice Západního Berlína. Kontrolou telefonních linek by se nákladná a obtíně řiditelná agenturní sí stala zbytečnou.

Západní mocnosti podnikly řadu pokusů pro splnění tohoto plánu. Vechny akce se vak setkaly s nezdarem.

Nejaktivnějími v tomto směru byli pracovníci Gehlenovy organizace. Světová veřejnost se o této činnosti dozvěděla z průběhu soudních procesů se zadrenými agenty anebo orgány západoněmecké pionáe v NDR.

Nezdařenými pokusy se západní rozvědky nenechávají odradit. Právě naopak! Pověřují skupinu svých nejlepích odborníků vypracováním plánu nové akce. Plánují pouít nejmodernějí technické prostředky z oboru elektroniky.

Nejnáročnějím úkolem projektu je vybudování podzemního tunelu v hraničním pásmu mezi Západním Berlínem a hlavním městem NDR. Splněním této části plánu je pověřena Gehlenova organizace, která vybírá své nejspolehlivějí mue. Mají nejen důvěru samotného Gehlena, ale znají také dobře kadé místečko na obou stranách hranic v prostoru, kde má být tunel vy budován.

Americká zpravodajská organizace CIA celou akci financuje, Angličané dodali elektronické zařízení a část personálu. Celá operace je jednou z největích operací tohoto druhu v dosavadní historii zpravodajských slueb. Akce dostává krycí název GOLD (Zlato).

Začátek tunelu v Západním Berlíně v předměstí Rudow je poloen do hloubky asi 8 metrů pod úrovní vozovky, v polooputěném prostoru zničeném bombardováním. V délce asi 600 metrů prochází pod hraniční čáru a vyúsuje do prostoru, nazývaném Alt Glienicke ve východní části města. Tam procházejí telefonní kabely spojující vládní budovy NDR, sovětská vojenská velitelství a přímé linky do Moskvy a dalích hlavních měst socialistických států.

Tunel v průměru asi 2 metry má několik větích podzemních místností s elektronkovým zařízením, transformátory, zesilovače a systém kabelů napojených na linky ve východní části města. Pobyt obsluhy v podzemí je zpříjemněn dokonalým klimatizačním zařízením. Pro případ odhalení jsou na východním konci tunelu zabudována mohutná pancéřová vrata.

Organizátoři projektu se snaí celou stavbu dokonale utajit. Je maskována výstavbou dvou malých budov v blízkosti tunelu, určených jako radiolokační stanice.

Američané uvědomili o stavbě budov sovětské velitelství s tím, e stanice jsou určeny pro kontrolu leteckého provozu na americké základně v Buckow. Stavba nevzbuzuje zvenčí ádné podezření, podobné stanice jsou budovány na obou stranách sektorových hranic.

Podle Blakova prohláení v listu Izvěstija, sovětská rozvědka dostává podrobné zprávy o tunelu jetě před jeho uvedením do provozu. Oficiální oznámení o odhalení tunelu je učiněno teprve 15. dubna 1956, kdy do něho vnikají přísluníci bezpečnosti NDR a sovětské kontrarozvědky. Je proto moné oprávněně předpokládat, e sovětské velení po určitou dobu dodává západním rozvědkám přísně tajné zprávy, které vak ve skutečnosti jsou mistrnými dezinformacemi.

xxxx

Na onu noc ze soboty na neděli jistě nezapomene nejenom obsluha pionáního tunelu, ale také Ústřední zpravodajská sluba CIA.

Skupina čtyř speciálně vykolených pracovníků americké vojenské rozvědky usedá jako vdy, kdy na ně přijde sluba, k obsluze přístrojů. Pobyt v pohodlně zařízené ,,krysí díře se stal pro ně běnou záleitostí. Cítí se tak bezpečni, jako by nastupovali slubu dozorčího na tábu anebo u jednotky. Vzruení, s jakým vcházeli do podzemí v prvních dnech a týdnech zahájení činnosti tohoto velikého díla, ji dávno pominulo.

Technika pracuje výtečně a zajiuje větinu operací, které při těchto odposleích provádí. Mají dost času i na malou kratochvíli, při které nechybí občas ani tajně propaovaná lahvička skotské.

Stejně tomu je i v tuto pro ně tak dramatickou sobotní noc. Vichni, kteří zde vykonávají slubu, jsou sehranou partou, která se těí obzvlátní důvěře. Mohou si proto mení poruení sluebních předpisů dovolit. Kulminační bod zábavy ji mají za sebou. Nasvědčuje tomu i dopitá láhev Black and White. V takových chvilkách duevní deprese, kdy není ji co pít, si zpravidla vylepují náladu tím, e se baví představou, co by asi RUDÍ řekli tomu, kdyby věděli, e vechny ty jejich tajné hovory jsou odposlouchávány. Jejich veselé rozjímání netrvá dlouho.

Jsou dvě hodiny ráno, kdy se z opačné strany tunelu, ze strany NDR, ozývají hlasy.

Zděení z toho, e úkryt je odhalen, se podobá blesku. V prvním okamiku nejsou Američané schopni pohybu. Vzápětí vak propadají takové panice, e nikoho z nich ani nenapadne splnit důleitý příkaz krajní nouze a zničením zařízení zahladit stopy pionání činnosti. Hrůza z toho, e mohou být přistieni při činu, je taková, e vichni jednají podle nevysloveného příkazu zachraň se kdo můe. Uklidňují se poněkud a na americké straně tunelu, kde jsou narychlo postaveny drátěné zátarasy a pytle s pískem.

Pro americké vojenské orgány i politiky nastávají těké chvilky. Američané, přes milióny, které do objektu vloili, se neodvaují k němu ani hlásit.

Přísluný americký vojenský velitel tvrdí, e o ničem neví, a odmítá podat jakákoliv vysvětlení. Na dopis úřadujícího náčelníka tábu sovětských vojsk v Německu generálmajora J. L. Carenka náčelníku tábu amerických vojsk v Evropě generálmajoru Unclesovi ze dne 23. 4. 1956 dochází dne 26. 4. tato odpověď:

Vzhledem k Vaemu dopisu ze dne 23 dubna t. r., v něm se navrhuje jednání na vyí úrovni ne mezi vojenskými veliteli Berlína a vzhledem k jednostrannému prohláení pro tisk, které učinil Vá velitel v Berlíně plukovník Kocjuba, povauji dalí jednání mezi zdejími vojenskými veliteli za zbytečné a neádoucí. Proto jsem předloil tuto otázku Washingtonu. Od této chvíle ani můj táb, ani berlínský posádkový velitel generálmajor Dasner se nebude touto otázkou zabývat.

Celý objekt byl ze strany Američanů tak utajen, e o jeho existenci neměli potuchy ani vysocí důstojníci americké armády v Německu.

Někteří západní novináři se domáhají vstupu na americkou radarovou stanici v Rudow. Nejsou vputěni, a proto se dva z nich, reportér západoněmeckého večerníku KURIER a berlínský zpravodaj francouzské agentury AFP chtějí dostat do radarové stanice pionáním tunelem z území NDR. Docházejí vak jen k drátěné překáce, která byla Američany postavena asi 100 metrů za sektorovou hranicí, kdy museli tunel narychlo opustit.

Ve vzdálenosti asi 30 metrů vidí dalí překáku z navrených pytlů a za ní dvě hlavy a zaslechnou zvuk kamery, kterou je oba neznámí filmují. Na německé a anglické zavolání, e jsou západní novináři, jim není odpovězeno. Je zřejmé, e americké orgány se obávají mezinárodních důsledků celého případu, a proto se snaí celou pionání aféru umlčet.

První zprávy o úmyslech vybudovat tunel získává Blake ji v roce 1953. V dalích letech upřesňuje umístění tunelu a předpokládaný termín jeho dokončení. Náklady na vybudování tunelu a pomocných zařízení se odhadují více jak na jeden milión dolarů. Zásluhou Blaka končí celá akce pro západní rozvědky naprostým fiáskem. Penězi se vak vůbec nedá vyčíslit ztráta politické prestie západních spojenců ve světě.

Odhalení působí v řadách západních rozvědek poprask. Byla zveřejněna jedna z nejpřísněji utajovaných operací po druhé světové válce. Je zřejmé, e sovětská rozvědka mohla být o výstavbě tunelu informována pouze některým z vysoce postavených činitelů západních rozvědek. Ve vech centrálách je zděení. ádná z nich vak nepřiznává, e by sovětský agent byl v jejích řadách.

Jednotlivé rozvědky se začínají vzájemně podezřívat. Přes značné úsilí nepřináí rozsáhlé vyetřování ádný výsledek. Pramen sovětských informací zůstává neznámý a do Blakova moskevského prohláení.

xxxx

Je ji osm hodin večer, kdy si éf britské zpravodajské sluby k sobě volá vedoucího oddělení pro Evropu.

Připravte seznam vech osob, které byly o akci GOLD informovány. U kadého jména uveďte rozsah informovanosti a stručnou charakteristiku.

Proveďte rozbor, zda mohli být informováni někteří pracovníci, kteří sluebně do styku s případem nepřili. Zprávu mi předlote zítra do dvanácti hadin. Chci mít dostatečné podklady, e akci naich amerických přátel neprozradil nikdo z naich pracovníků. Britská zpravodajská sluba mezi sebou zrádce nemá, a sí to uvědomí i nai mocní přátelé.

Vedoucí oddělení pro Evropu odchází beze slov do své kanceláře. Svolává své podřízené, vydává jim některé konkrétní úkoly omezeného rozsahu. Nejsou příli nadeni, kdy dostávají podle jejich názoru malicherné úkoly s lhůtou do 8 hodin ráno.

Ve dvanáct hodin druhého dne leí zpráva zpracovaná podle vydaných pokynů na stole nejvyího éfa britské rozvědky.

xxxx

Počáteční zmatek a panika v jednotlivých zpravodajských centrálách po krachu operace GOLD se postupně mění ve vzájemné osočování a nedůvěru. Zúčastněné centrály prohlaují, e v jejich řadách je vechno v pořádku a vylučují Ji předem monost, e by informátor byl jedním z nich. Proto i první prověrky vech zainteresovaných osob jsou velmi povrchní. Vycházejí přede vím ze snahy rychle si umýt ruce a vinu svalit na druhé. Některým funkcionářům, kteří byli přímo odpovědni za zajitění akce, je doporučeno podat demisi. Tím má být zabráněno zbytečné kritice a rozmazávání případu.

Avak po opadnutí první vlny zmatku a paniky nastupuje velice systematická práce kontrolních orgánů.

U na podzim 1950 se začíná rodit plán dalí rozsáhlé operace, která má tentokrát hlavní úkol odhalit informátora sovětské rozvědky, který sdělil údaje o operaci GOLD.

Vichni sí uvědomují nebezpečí, které hrozí úsilí západních spojenců na úseku utajení dalích podvratných akcí proti socialistickým zemím. Z celého případu vystupuje zcela zřetelně jeden holý fakt, který se vznáí nad pionáními centrálami jako přízrak  byla-li prozrazena nejpřísněji utajovaná akce, jak je mono zaručit, e i v budoucnu se nestane něco podobného? A které dalí věci u protivník ví? Ten straný pocit nejistoty a tápání nutí vechny odpovědné činitele do horečné činnosti.

xxxx

Dramatický rok 1956 se pomalu blíí ke svému konci. V britské metropoli jsou vude vidět příznaky blízkých vánoc. Počátkem prosince se tradičně rozbíhá na plné obrátky předvánoční shon a ruch. Hlavní obchodní tepny Oxford Street, Regent Street, New Bond Street a Picoadilly jsou zaplněny girlandami světel a bombastickou reklamou. Obchodní domy se předhánějí ve výzdobě a úpravě výkladních skříní. Kadý chce být lepí ne druzí, být nejoriginálnějí a nejpůsobivějí. Cestovní kanceláře u myslí na letní sezónu. K vánočnímu rozjímání v rodinném kruhu doporučují místa oddychu a rekreace pro slunné léto. I plánování dovolené patří k tradicím anglických vánoc.

Lidé letoní vánoce proívají mnohem intenzivněji a citlivěji ne dříve. Právě končící rok jim znovu ukázal, jak se lidské těstí a klid mohou takřka přes noc změnit v katastrofu. Svět stál znovu na pokraji války. Byl svědkem agrese proti Egyptu. Po proitém napětí a strachu se kadý těí na vánoční pohodu a proití zbývajících dnů roku v míru a pokojí.

Tisíce Londýňanů i návtěvníků z venkova procházejí ulicemi města obtěkáni dárky pro své přátele a blízké doma.

Tisíce lidi denně přejdou kolem budovy s názvem Leconfield House na Curzon Street. Nikdo netuí, e za jejími zdmi pracuje ústřední centrála britské kontra-pionáe  M. I. 5.

Rovně pro tuto sluebnu byl rok 1956 obdobím maximálního vypětí. Přinesl řadu neúspěchů a poráek. Větina důstojníků je u na pokraji svých duevních a fyzických sil. Těí se na vánoce a odpočinek jako vichni jejich spoluobčané.

xxxx

V pracovně éfa britské kontrarozvědky M.I.5 má za několik minut začít porada pičkových pracovníků. Jsou přítomni vichni vedoucí jednotlivých oddělení a odborů. Sedí kolem konferenčního stolu a tie spolu hovoří. Čekají na éfa. Tuí, e půjde o něco velice důleitého. Poslední týdny byly naplněny intenzívní prací.

Krach operace GOLD svým způsobem zahájil sérii dalích neúspěchů, kterým britská kontrapioná čelila jen s velkým vypětím.

Přesně v 10.30 vstupuje do místnosti éf M. I. 5. Přítomní vstávají a zdraví se s ním.

Dobrý den, pánové, sekretářka mi hlásila, e vichni pozvaní se dostavili, můeme tedy začít, zahajuje Sir Roger Hollis poradu.

Včera jsem se vrátil z koordinační schůzky se spojenci. Projednali jsme některé praktické otázky týkající se prohloubení součinnosti naich kontrarozvědných organizací. Poslední neúspěchy a předevím neúspěch operace GOLD znovu upozornily v plné nahotě na nutnost radikálních opatření na úseku vzájemné spolupráce. Dohodli jsme se na vytvoření komise, která zpracuje potřebné podklady pro zásadní řeení. Toto vak dnes není hlavní náplní naí porady. Dal jsem vás zavolat, abychom projednali konkrétní úkoly, které pro MI5 vyplývají ze společného plánu na likvidaci ná sledků odhalení operace GOLD. Upozorňuji, e je to zatím nejdokonaleji rozpracovaný společný postup, na kterém se budou podílet kontrapionání sluby USA, Německa, Francie a nae M. I. 5. Do akce je nutno zapojit ty nejlepí pracovníky. V irokém měřítku vyuijeme elektronkových počítačů. ádný detail nesmíme opomenout. Vechno, co jsme dosud podnikli v tomto směru, se nedá s novým plánem srovnat.

éf se na chvilku odmlčel. Jeho podřízení sedí kolem stolu plně soustředěni. Je jim jasné, e přítí dny a měsice budou pro ně znamenat znovu pernou práci.

Je nutno zmobilizovat vechny nae zdroje a rezervy, pokračuje opět éf M, I.5. Uvědomte si, e se musí plnit i ostatní úkoly se stejnou intenzitou jako dříve. Ruského informátora je nutno hledat tam, kde se řeí a provádějí operace naí rozvědky. Jak jinak by se dostal k informacím o operaci GOLD. Netvrdím, e musí být zrovna u nás, stejná opatření dělají vichni nai spojenci. Musíme vak být důslední. Ale teď k úkolům pro jednotlivé odbory.

Vedoucím a přednostům odborů a oddělení vydává konkrétní úkoly, které mají zabezpečit v rámci své kompetence. Ve 13.00 jsou vechny otázky projednány.

Závěrem éf M. I. 5 říká: Znovu opakuji, e do seznamu, který jsem nařídil zpracovat, musí být zařazeni vichni funkcionáři naí rozvědky i kontrarozvědky, kteří byli a nebo mohli být o operaci GOLD informováni. Bez rozdílu funkce anebo hodnosti. Toto zdůrazňuji! I sebevětí zásluhy v minulosti v tomto případě nic neznamenají. Vzpomeňte si na Burgesse a Macleana. Patřili k naim předním zpravodajcům, a přece pracovali pro druhou stranu. Postupovat budeme vylučovací metodou. éf technického odboru zajistí co nejirí vyuití elektronkových počítačů ve spolupráci s Američany. Pánové, není nutné se ukvapovat, ale pracujte důkladně!

Přítí koordinační poradu uděláme za čtrnáct dní. Samozřejmě, e vechny důleité anebo nové poznatky budete hlásit okamitě. Celou akci řídím osobně. To je pro dneek vechno. Děkuji vám za účast.

xxxx

Akce je rozjeta, Obdobné porady proběhly i u ostatních kontrapionáních centrál. Do vánoc je zpracován podrobný seznam osob, které se nějakým způsobem podílely na operaci GOLD. V tomto základním dokumentu je zahrnuto několik desítek lidí. Na čelných místech figurují funkcionáři, kteří celou akci plánovali a zajiovali. Jsou mezi nimi i vichni účastníci koordinační spojenecké porady, která se sela v Londýně v březnu 1954. Účastníkem jednání byl i George Blake.

84

Nový spolupracovník

Jednoho dne zvoní na Georgeově psacím stole telefon. Ve sluchátku Je slyet enský hlas. George poznává sekretářku svého berlínského éfa.

Haló, Georgi, má zajít k éfovi, má pro tebe zase nějaký dob. Ale neměj obavy, nic mimořádného.

George bere ze stolu poznámkový blok a v několika minutách se hlásí v éfově kanceláři.

Volal jste mne, pane, máte prý pro mě něco nového.

éf berlínské centrály Secret Intelligence Service patří ke staré předválečné zpravodajské gardě. Potrpí si na vybrané způsoby, elegantní obleky. Jeho tvář nikdy neprozrazuje Jeho pravé mylenky. Vdy je neproniknutelná.

Budíte zdráv, Georgi, nečekal jsem, e přijdete tak brzy. Posaďte se. Ukazuje rukou na pohodlnou klubovku.

Včera nám centrála dala k dispozici nového pomocníka, Němce. Zde jsou jeho materiály a fotografie. Prosím, prostudujte si je. Myslím, e to bude platná posila. Přiděluji vám ho jako pomocníka. Od té doby, co hrajete s Rusy ten poker, jste nejzaměstnanějím muem mého oddělení.

Sekretářka mezitím postavila na stůl konvici s čajem a álky. Oběma nalévá a odchází.

George se letmo dívá na fotografii a základní údaje v záhlaví spisu.

Horst EITNER. To jméno ji někde slyel. éf jako by četl Georgovy mylenky, pokračuje v přerueném rozhovoru.

Eítner pracoval dlouhou dobu u Gehlena. Nějak se s nimi nepohodl a poádal nai centrálu o zaměstnání. Můe to být pravda, a nemusí. Němci ho sice doporučují, také v naí centrále k němu mají důvěru. Dělal u některé věci pro ně, údajně velmi dobře. My zase máme své zkuenosti s Gehlenem. Kadopádně s ním jednejte opatrně. Ne dostane odpovědnějí úkol, je potřeba ho prověřit. Rozhodně se nesmí podílet na ničem, co děláte v naí hře s Rusy.

Nechte ho zatím plnit organizační úkoly. A buduje mrtvé schránky, nosí materiály, obsluhuje méně důleité krycí adresy. Po čase se uvidí.

George zdvořile éfovi naslouchá. V hlavě mu vak

probíhají docela jiné mylenky. Co se za novým pomocníkem skrývá? Mají snad k němu nedůvěru a dávají mu stráce? Nebo je to Jen náhoda? Musí být opatrný. Alespoň v tom má éf pravdu.

A co Jinak, Georgi? Co rodina? Gillian je v pořádku?

Děkuji, pane, vechno v naprostém pořádku.

To rád slyím, zajděte někdy o víkendu s celou rodinou na álek čaje. ena vás ráda uvidí.

A s tím Eitnerem si nedělejte moc starostí. Zde je telefonní číslo, zavolejte mu během týdne a domluvte si schůzku! V Berlíně má podnájem. ádejte, aby k telefonu přiel Micky, a vyřiďte mu pozdrav od Hanse. Mluvte německy. Schůzku si sjednejte v nějaké dobré restauraci.

S těmito slovy éf Georga propoutí,

xxxx

Druhý den si George sjednává schůzku s Eitnerem. Místem setkání je knihkupectví v ne příli runé berlínské ulici.

Dvě hodiny před schůzkou George odjídí vozem do města. Zaparkuje na velkém parkoviti a prochází se pěky. Navtěvuje několik obchodů s gramofonovými deskami, několik desek si kupuje. Pro nezasvěceného člověka se jeho počínání v ničem nelií od ostatních Berlíňanů.

George si vak důkladně prověřuje, zda není sledován. Jde po známé trase, kde u předem ví, na kterých místech je prověrka nejspolehlívějí.

Zdá se, e je vechno v pořádku. Na místo schůzky přichází o několik minut dříve. Eitner ji stojí před smluveným obchodem.

Servus, Micky, jak se má? Mám ti vyřídit pozdrav od Hanse, říká předem smluvené heslo.

Servus, Maxi, jsem rád, e tě vidím, odpovídá Eitner a zkoumavě si Georga prohlíí.

V tento okamik se protínají ivotní osudy dvou protikladných muů. Nikdo z nich netuí, jakou tragédii jim budoucnost přinese.

Po přivítání jdou chvíli vedle sebe mlčky. Asi po 400 metrech vcházejí do restaurace, kterou George předem vybral. Při obědě se pomalu rozbíhá rozhovor.

Centrála určila, e budeme pracovat spolu. Slyel jsem, e máte ji značné zkuenosti. Zatím budete plnit některé organizační úkoly, vybírání schránek ve Východním Berlíně, obsluha krycích adres a podobně. O tom teď nebudeme mluvit.

Chtěl bych se dozvědět něco bliího o vás. Vyprávějte ml o sobě, vybízí George Eitnera.

Jistě jste sl jí přečetl můj fascikl, odpovídá Eitner, ale sám vím ze zkuenosti, e osobní vyprávění je lepí. Zamyleně se dívá na číi s koňakem.

Myslím, e nejlépe bude, abych začal válkou. Narukoval jsem a téměř na konci a byl přidělen k vojenské policii. Tam se dost rala vojna, ale pro mne to nebylo. Snail jsem se, abych se do ničeho nezapletl. No, a po válce jsem byl nějaký čas v zajateckém táboře. To není zajímavé. Po proputění to bylo zlé. Neměl jsem kam jít, práce ádná, zato pořádný hlad. Protloukal jsem se jak se dalo. Chvíli jsem pracoval u Američanů v nějakém skladě, ale tam se tak kradlo, e jednoho dne nás vechny poslali do háje. Vrhl jsem se na černý trh. Také tam to zavánělo krchovem. Pak jsem chvíli jezdil jako ofér, pracoval jako nosič nemocných v nemocnici a dělal různé jiné mení práce. A jsem se dozvěděl, e papá Gehlen hledá schopné pracovníky pro jeho BYRO. Neváhal jsem ani chvíli a přihlásil se. Po přijetí jsem absolvoval předepsané kolení a dostal první úkoly. Nějak se mi to hned od začátku začalo dařit. Na zpravodajtinu jsem el netradičně, tak nějak vlastním rozumem. A ono to vycházelo. il jsem jako ve snu. Na co jsem sáhl, ve se dařilo. Podrobnosti jsou i dnes vázány sluebním tajemstvím. Ale co mohu prozradit, dělali jsme převáně proti Rusům a východnímu Německu.

S úspěchy ly i prachy, povýení, postup na sluebním ebříčku. Řadu věcí jsem udělal bokem i pro vai centrálu.

A teď sí představte, e vám neustále někdo dává takové dobré rady, jako e musíte být opatrný, e musíte pečlivě studovat situaci a takové dalí vásty. Ty rady ml dávali mojí představení, kteří seděli pěkně v teploučku, a já byl ten, který nastavoval krk. Oni patřili jetě ke staré kole, kdy se pioná dělala á la Mata Hari. Vůbec nepochopili, e u jim ve zpravodajtině dávno ujel vlak, e doba je jiná.

Nějaký čas jsem ty jejich vásty poslouchal a dělal si stejně vechno podle sebe. Ale co je moc, je moc. Kdy jsem se pak čirou náhodou dověděl, e za mé úspěchy vyírají í odměny, tak jsem doslova explodoval a řekl jím od plic své mínění. To víte, mladá horká krev. Dopadlo to přesně tak, jak jsem mohl předpokládat. Zdvořile mí poděkovali za dosavadní sluby a rozloučili se se mnou. Prostě dostal jsem vyhazov. Chvilku jsem se potloukal jak se dalo. Po čase jsem si vzpomněl, e u vás v Bad Oeynhausen mám jetě nějaké známé a zajel jsem za nimi. Pak u to lo jako na drátku. Ti si vyádali poehnání Gehlena, no a dostal jsem práci u vás.

Eitner se odmlčel a pořádně si zavdal koňaku.

George chvíli přemýlí: O.K., myslím, e si budeme rozumět. Jsme asi stejně staří, říkej mi Max, souhlasí Horste?

To se vi. odpovídá Eitner.

George objednává dalí koňak a připíjí si s Horstem na úspěnou spolupráci.

Důvěra je ve zpravodajských organizacích vdycky podmíněna. George vak musí být dvojnásobně opatrný. Ví, e gehlenovcí pracují i proti Intellígence Service. Eitner můe být dovedně nastrčeným informátorem.

Po schůzce s Eitnerem doporučuje éfovi berlínské centrály, aby byly i nadále dodrovány přísné zásady konspirace a Eitner byl podroben důkladné prověrce. Jeho návrhy vedoucí centrály akceptuje v plném rozsahu.

Pro Eitnera je George Holanďan Max van Vriest. Aby dokonale utajil svou pravou totonost, najímá si nedaleko Eitnerova bytu zařízenou místnost. Sem vdy přichází, kdy se spolu v noci vracejí ze společné akce.

Tak je jeho soukromí utajeno i před nejbliím spolupracovníkem. Eitner nepoznává ani jeho rodinu, ani jeho skutečné jméno.

xxxx

Georgeovi je jasné, e odhalení pionáního tunelu bude mít za následek přísná bezpečnostní opatření na vech úsecích zpravodajské činnosti. Ji dříve ne byla operace GOLD odhalena před veřejností, projednal s řídícími orgány sovětské rozvědky moné důsledky pro

88

jeho dalí práci. Společně vypracovali plán protiopatření a nakonec i plán útěku pro případ akutního nebezpečí.

Zatím přímé nebezpečí nehrozí. Přesto je nutné postupovat s mnohem větí opatrností, kadou akci důkladně připravit a zabezpečit. George navazuje blií známosti s některými pracovníky M. I. 5, kteří v Berlíně vyetřují celý případ. Organizuje i drobné prověrky, aby zjistil, zda není sledován anebo zda bezpečhostní orgány neprojevují zvýený zájem o jeho osobu. Daří se mu nastrait různé pasti a chytáky jak v kanceláři, tak i doma. Zdá se, e vechno je v naprostém pořádku. Od doby, kdy začal hrát se sovětskou rozvědkou zpravodajskou hru, se jeho pozice u vedoucích funkcionářů SIS značně upevnila. Přesto není moné ponechat nic náhodě.

Je velice opatrný i ve styku se svým novým pomocníkem. Chová se k němu sice přátelsky a dává znát, e mu důvěřuje. Avak prověřuje si jej daleko důkladněji, ne má uloeno od vedoucího berlínské centrály SIS. Po čase se ukáe, e Eitner je v pořádku.

Po určitou dobu omezuje i svůj osobní kontakt se sovětským řídícím orgánem. Zprávy předává pomocí mrtvých schránek anebo jinou vhodnou formou. Stejným způsobem dostává i instrukce.

Operací GOLD se ivot nezastavil. Západní pionání sluby se vrhají do dalí činnosti s daleko větí intenzitou. Chtějí napravit značně poramocenou reputaci. Neetří penězi ani lidmi. Plánují a připravují nové podvratné akce. George nemůe stát stranou. Jeho poslání, jeho práce přináí bezpečí a klid tisícům poctivých lidí, kteří chtějí ít a pracovat v míru a pokoji.

xxxx

Přes svou závanost jsou informace o berlínském pionáním tunelu pouze Jednou z epizod Georgovy zpravodajské práce.

ivot přináí nové problémy a s nimi nové úkoly. V době, kdy se zájem světových mocností soustřeďuje na problémy Evropy, je zřejmé, e ohniskem sloité mezinárodní situace bude berlínská otázka. Zároveň s úsilím diplomatů soustřeďuje se na Berlín zvýený zájem zpravodajských slueb.

V polovině padesátých let zahajuje sovětská vláda velkou mírovou iniciativu. V červenci 1955 se koná první schůzka představitelů čtyř mocností na nejvyí úrovni v enevě.

Blake začíná pracovat v Berlíně několik měsíců před enevským setkáním.

Ústředna Secret Intelligence Service v Berlíně je před zahájením jednání i v jeho průběhu informována o návrzích západních spojenců, o připravovaných krocích a opatřeních. Má za úkol získat některé podklady pro jednání. Závaná jsou hodnocení celkové situace v Berlíně, která ústředna zpracovává z pozice znalců místní situace.

Dokumenty, se kterými se George má monost seznámit, obsahují rozbor předpokládaného politického vývoje, zhodnocení ekonomické situace, posouzení moných záměrů SSSR a NDR.

Má přístup i ke korespondenci mezi britským velvyslancem v Bonnu a velitelem britského sektoru Berlína. Berlínská centrála SIS předkládá materiály, které slouí jako podklad při zpracování stanoviska britské vlády.

Rovně o jednáních, která pokračují v pozdějích letech, je předsunutá centrála SIS v Berlíně průběně informována a dostává také řadu úkolů a poadavků na získání potřebných informací. Blake má jedinečnou příleitost odhalovat úmysly a postup Západu na poli mezinárodních vztahů.

Značný význam při jednáních SSSR se západními mocnostmi mají poznatky o rozporech mezi spojenci v NATO na řeení berlínské otázky. Blake pečlivě shromaďuje vechny zprávy, které by sovětská diplomacie mohla vyuít.

Ale to se ji chýlí jeho pobyt v Berlíně ke konci.

xxxx

Doba, která uplynula od krachu operace GOLD, byla naplněna intenzívní prací kontrapionáních centrál zemí NATO. Velmi intenzívně pracovala i britská M. I. 5.

Koncem roku 1958 M. I. 5 uzavírá důleitou etapu celého případu. V té době má v rukou některé poznatky, které zuují podezření asi na osm osob. Je to výsledek dvouletého úsilí řady předních pracovníků této sluby.

Po celou dobu se prováděly hloubkové prověrky vech osob uvedených v seznamu o operaci GOLD. U vech se prověřovala jejich minulost, pracovní I soukromé styky, příbuzní, sledovala se finanční situace, kontrolovala se korespondence a telefon, prováděly se namátkové prověrky formou sledování, organizovaly se drobné i rafinované provokace. Vechny získané údaje byly pečlivě hodnoceny i za pomoci elektronkových počítačů. Postupně odpadávali lidé, u kterých nebyly shledány ádné závady.

Rovně George Blake je podroben hloubkové prověrce. Vechny akce vedené M. I.5 proti němu jsou bezvýsledné. Je proto paradoxem, e se přesto dostává do uího seznamu podezřelých osob. Proti němu hovoří v podstatě pouze dvě věci jeho nebritský původ a účast na koordinační londýnské poradě v březnu 1954, kdy bylo rozhodnuto o vybudování pionáního tunelu. M. I.5 vak nemá proti němu ani jeden přímý důkaz.

George sám zjiuje určitý zájem orgánů M. I. 5 o jeho osobu. Povauje to vak za zcela přirozené, protoe i on sám si uvědomuje uvedené dvě slabiny v jeho zpravodajské kariéře. Celou věc má pečlivě promylenou a rovně projednanou s představiteli sovětské rozvědky. Zatím není ádného důvodu k neklidu, ale je nutno počítat raději s tou nejnepříznivějí variantou a mít předem připraveno ve potřebné.

Opět v Londýně

Dne 14. dubna 1959 končí Georgovo berlínské poslání, vrací se do Londýna.

Úkoly splnil s maximálním úspěchem. Sovětská rozvědka je s jeho prací plně spokojena. Spokojena Je i centrála Secret Intelligence Service.

Vzniká nové ohnisko světového napětí  Střední východ. Na doporučení svých sovětských řídících orgánů George ádá o zařazení na některou rezidenturu britské rozvědky na Středním východě.

Po návratu do Londýna nastupuje na britském ministerstvu zahraničních věcí, stále vak jako kádrový přísluník Secret Intelligence Service.

Oblečen do tmavého obleku s nenápadnou vázankou, přes zápěstí tradiční detník, odjídí kadé ráno před

městským vlakem do Londýna na nádraí Vlctoria. Nezbytnou buřinku mu sice manelka koupila, ale George ji po několikaletém pobytu na kontinentě odmítá nosit. Není stoupencem konzervativních zvyklostí, má naopak sympatie pro nekonvenční oblékání mladých lidí. Jen těko se podřizuje přísným regulím platným pro úředníky Jejího Veličenstva.

Domů přichází večer po devatenácté hodině. Jeho ivot se ničím nelií od ostatních pracovníků stejného společenského postavení.

Spojení se sovětskou rozvědkou je ovem plně přizpůsobeno novým podmínkám jeho ivota. Schůzky s řídícími orgány jsou organizovány v delích časových lhůtách a kontakt je větinou velmi krátký.

xxxx

Z kanceláře v budově Foreign Office na londýnské Whitehall je to jen pár desítek metrů na stanici podzemní dráhy Trafalgar Square.

V est hodin večer končí práce ve vech vládních úřadech. Ulice jsou plné spěchajících lidí, osobních aut a patrových autobusů městské dopravy. Lidé pospíchají do svých domovů, za zábavou anebo jen tak na skleničku skotské či piva.

Po návratu z Berlína jsou pro Georga vechny pracovní dny skoro stejné. Za sedm měsíců se u dokonale přizpůsobil situaci na ministerstvu zahraničních věcí, kde nyní pracuje. Z počátku cítil jistou úlevu proti maximálnímu pracovnímu vypětí v berlínské centrále. Nyní jej vak jednotvárná vední práce nudí.

Dnení den vak znovu cítí napětí, jaké vdy proívá před důleitou akcí. Při cestě ze zaměstnání se má sejít s řídícím orgánem z centrály sovětské rozvědky.

Ve vestibulu stanice metra Trafalgar Square si kupuje poslední vydání londýnského večerníku Evening News. Pohyblivým schoditěm sjídí na nástupitě. Čeká na linku Piccadilly Line. Ta ho odváí na stanici Charing Gross, kde přestupuje na vlak linky Círcle Line, který jede na nádraí Victoria. Vechno probíhá stejně jako kadý jiný den. Nasedá do předměstského vlaku. Vybírá si předposlední vagón, kupé na levé straně. Na oko se zahloubá do čtení novin. Pečlivě vak pozoruje, co se děje ve voze. Zdá se, e je vechno v pořádku.

Přesně podle Jízdního řádu v 18,24 se vláli rozjídí. První zastávka Battersea Park, pak Wandsworth Road. Vagón je u téměř prázdný.

V přítí stanici Clapham přistupuje mu středních let, oblečen do tmavého svrchníku. Ničím se nelií od ostatních cestujících.

Promiňte, staví tento vlak ve stanici Swanley? ptá se zdvořile Georga.

Myslím, e ano, ale nevím to přesně, já vystupuji jí dříve ve stanici Bickley, odpovídá George a nepatrně při tom mrkne okem. Můe si to dovolit. V kupé Jsou úplně sami. Heslo souhlasí.

Nový spolucestující srdečně tiskne Georgovi ruku.

Mám ti vyřídit pozdrav a vřelé díky od ústředí, Jsou s tvou prací velmi spokojeni. Poslední informace byly vynikající. Pokyny pro dalí práci a spojení dostane obvyklou cestou. Má nějaké novinky?

Oba mluví anglicky. Na Georgově příteli by nikdo nepoznal, e není Angličan. Jeho angličtina je perfektní.

Vyřiď, e Jsem v pořádku. Chystám se na práci na Středním východě. Studuji arabtinu a pravděpodobně mě polou na nějaký čas do koly v Bejrútu. Zde v novinách Jsou vlepeny zprávy na mikrofilmech. Ve podle poadavku. Zatím nemám ádné problémy. Spojení je dobré, nebudeme nic měnit.

V zaměstnání jsem si prověřil, zda náhodou nemají o mne zájem hoi z M. I. 5. Zdá se, e vechno Je O. K. Několikrát mě prověřovali, ale jednalo se vdy o běnou prověrku, stejnou pro vechny členy SIS.

Pokud budu ve kole v Bejrútu, informační monosti budou asi trochu omezeny. Ale nové zařazení zase vechno napraví. Přítě budu potřebovat nové ifrové materiály, abych měl rezervu. To Je myslím ve.

George pohlédne oknem jedoucího vlaku.

Budeme se muset rozloučit, přítí stanice je Bickley. Srdečně si tisknou ruce.

Zlom vaz, a hodně těstí, říká mladý mu.

Díky a tobě přeji astnou cestu domů.

George nechává na stolku leet přeloené noviny Evening News. Vlak zastavuje. Stanice Bickley.

Mladý mu pokračuje v cestě do některé z přítích zastávek. Úkol je splněn. Zvolna strčí do kapsy

noviny, které mu předal George. Zahledí se oknem do tmy podzimního anglického večera.

xxxx

Ani Blakeův soukromý ivot nemůe vzbuzovat pozornost. Svůj volný čas tráví doma, věnuje se rodině. Téměř pravidelně kadý den dlouho do noci čte a studuje. Stejně jako v mladích letech pokračuje ve studiu jazyků.

Připravuje se na své nové zařazení na Středním východě. Problematika mu není cizí. V minulých letech se stýkal s řadou arabských diplomatů. Připravuje se vak na svou novou práci pečlivě, tak jak byl dosud zvyklý.

Blíí se bouře

Centrála SIS provádí přípravu svých kádrů od konce druhé světové války s daleko větí pečlivostí a odborností.

Proto i George má být vyslán do kursu arabtiny přímo na Střední východ do Bejrútu. Mimo získání jazykových znalostí se musí důkladně seznámit s místní problematikou, kulturou a utvořit si na místě celkový přehled o monostech vlastní zpravodajské činnosti.

Pro kvalitní přípravu má SIS k dispozici univerzitu MECAS v Bejrútu. Je to kola s velmi dramatickou minulostí. Ve druhé světové válce byla střediskem výcviku britských důstojníků známé Arabské legie, kolou prola i řada důstojníků idovských jednotek, které bojovaly v Africe. Tehdy sídlila v Jeruzalémě. Teprve po válce ji Angličané přemístili do Bejrútu.

Jedním z instruktorů v době války byl i major Abba Eban  bývalý ministr zahraničí Izraele.

Tradice koly je těsně spjata s britskou rozvědkou. Nejedno eso britské pionáe si získávalo první ostruhy právě zde.

Přemístění koly do Bejrútu byl od Angličanů promylený tah. Pro pracovníky rozvědné sluby je to přímo ideální místo a prostředí. Bejrút sám patří k nejpodivuhodnějím městům na světě. Má nádherné pláe, jetě krásnějí počasí, luxusní hotely a restaurace. Střetává se zde Orient s evropskou kulturou a zvyklostmi.

Je také významným obchodním střediskem a důleitou dopravní křiovatkou.

Bejrút Je místem, kde se tajně setkávají státníci, diplomaté i zpravodajci. Pod roukou obchodních jednání, turistických zájezdů, studijních pobytů se dají nenápadně organizovat pionání setkání. Umoňují to i značně benevolentní celní a pasové formality. Denně sem přijídějí obchodníci a turisté z celého světa. Mezi nimi se zpravodajec snadno ztratí. Pak u není Váným problémem najít si tichou kavárnu a nebo odlehlé místo na pláí k neruenému rozhovoru beze svědků.

xxxx

Termín Georgova odjezdu do Bejrútu byl několikrát změněn. Teprve v září 1960 jsou vyřízeny vechny formality a můe nastoupit cestu. Jetě naposledy Jde navtívit své známé. Nejdéle se zdrí u matky, která má obavy hlavně o malé chlapce, jak budou snáet horké podnebí Orientu.

Konečně Je vechno zabaleno a přichází odjezd. Sluební vozidlo veze Georga s rodinou na letitě Heathrow. Jedou po známé trase ulicí Cromwell Road kolem centrální budovy letecké společnosti BEÁ, pak na výpadovou silnici A-4, která vede z Londýna směrem na západ. Vozidlo si jen pomalu razí cestu v záplavě aut, taxíků a patrových autobusů. Po levé straně jetě zahlédnou vyhlídkovou vě ve známém londýnském parku Kew Gardens a před nimi je jen betonová autostráda směrem k letiti. Tam jsou očekáváni éfem oddělení, kam je George přidělen. Spolu s ním přijelo Jetě několik nejbliích spolupracovníků. Rozloučit se přili i rodiče Gillian. Rozhovor vázne jako vdy při takových příleitostech. George a Gillian se s Londýnem loučí neradi. Ale to u patří k ivotnímu osudu zpravodajského důstojníka. Nikdy se moc dlouho neohřeje na jednom místě. George procestoval při plnění sluebních úkolů hodně velký kus světa. Cestování se mu stalo vedností, určitou nutností vyplývající z jeho povolání. Ani cesta do tak vzdáleného místa ho nyní nevzruuje na rozdíl od doby, kdy začínal svoji zpravodajskou kariéru.

Cesta letadlem společnosti BOAC na lince Londýn-Bejrút ubíhá v celku rychle a klidně. Vichni si vak oddychnou, kdy přistávají na bejrútském letiti.

První dny George věnuje starostem o ubytování a vyřízení veho potřebného pro delí pobyt. Na univerzitě je přijat velmi dobře jak vedením, tak i ostatními studenty. Pronajímá si malý domek poblí koly, kde nachází dostatek potřebného klidu. Intenzívně se věnuje náročnému studiu arabtiny. I Gillian a chlapcům se líbí v novém prostředí. Jsou nadeni hlavně tím, e George je doma, můe si s nimi hrát, povídat si, vyslechnout jejich dětské starosti i radosti. Dovede se velmi rychle vít do chlapeckých let, zabrat se s nimi do jejich her, skotačit, být jedním z nich. V takových chvílích panuje u Blakeů nádherná pohoda plná lásky a něného citu. Daleko je Berlín, napětí, námaha sluby v centrále SIS. Daleko se zdají být vechny nástrahy, léčky a provokace, kterým musel po dlouhou dobu čelit. Teď jsou vichni neskonale astni. Plnými douky uívají koupání v moři, podnikají výlety do okolí. Často si zajdou s Gillian do přístavu, kde je nespočetné mnoství malých útulných hospůdek s rybími specialitami anebo arabskými pochoutkami. Posedí si při dobré večeři a plánují budoucnost svých dětí, řeí jejich problémy, jak kouzelné jsou večery, kdy odpočívají na terase svého domku pod hvězdnou oblohou tajemného Orientu a naslouchají tesklivým tónům arabské hudby. V takových chvílích se zdá, e ádné ivotní trampoty a starosti neexistují. George se snaí vynahradit Gillian vechny ty měsíce, kdy musela sama převzít vekerou tíhu starostí o rodinu. Nádherné prostředí, kde ijí, působí na oba jako zázračný balzám. Kouzelný klid a mír Kdyby tak vydrel léta! Netuí, e je to klid pouze přechodný  klid před bouří…

xxxx

Dne 10. října 1960, několik málo dnů po odjezdu Georga do Bejrútu, je v Berlíně náhle zatčen jeden z jeho bývalých nejbliích spolupracovníků Horst Eitner.

Podle některých nepotvrzených informací dolo k jeho zatčení na základě anonymního udání. Z anonymního udavače se později vyklube Eitnerova manelka, která svého manela podezírá z nevěry, a udání napsala ze árlivosti. A ji udání bylo jakkoliv motivováno, Eitner při výslechu doznává spolupráci se sovětskou

rozvědkou. U tento fakt vrhá velmi nepříznivé světlo na Georga. Stále vak není bezprostředně ohroen, protoe bezpečnostní orgány nemají v rukou ádný konkrétní důkaz. Existuje pouze veobecné Eitnerovo tvrzení, e v průběhu spolupráce se sovětskou rozvědkou nabyl dojem, e informovanost sovětských orgánů o situací v Západním Berlíně můe zabezpečovat pouze informátor na významné funkci v britské rozvědce. I kdy se zdá toto tvrzení absurdní, pro kontrarozvědku je to svým způsobem odrazový můstek. Vdy zatím vechny hypotézy a akce byly stavěny na vodě. A nyní přichází konkrétní poznatek, i kdy na prvý pohled velmi nevěrohodný. Z počátku je také posuzován jako snaha Eitnera zbavit se odpovědnosti a viny.

V roce 1960 u je na daleko vyím stupni úroveň spolupráce mezí kontrarozvědnými organizacemi zemí NATO. V prosinci 1960 předává západoněmecká kontrapioná britské M.I.5 poznatky z výslechu Eitnera.

xxxx

Je prosinec 1960. Londýn je opět v plné nádheře a lesku předvánočního období, kdy si éf M. I. 5 sir Rogeř Hollis svolává do své pracovny poradu nejuího tábu britské kontrapionáe. Přítomní vysocí funkcionáři M I. 5 vidí na váné a soustředěné tváři svého éfa, e má pro ně velmi důleitou zprávu.

Pánové, mám zde před sebou informací naich německých kolegů, která je svým způsobem okující, zahajuje sir Hollis poradu.

Ve stručnosti je informuje o výsledcích etření v případu Eitner a potom pokračuje: jestlie se tato zpráva prokáe jako pravdivá, stojíme pravděpodobně před rozlousknutím tvrdého oříku jetě z roku 1956 a to před objasněním příčiny prozrazení operace GOLD. Nedělejme vak ukvapené závěry. Zatím nemáme ádné přímé důkazy.

O slovo se hlásí jeden ze zástupců éfa M I. 5: Jestli jsem správně rozuměl, tak zdroj sovětských Informací musíme hledat mezi pracovníky berlínské rezidentury SIS a jmenovitě pak mezi těmi, kteří měli přístup k nejdůvěrnějím informacím. Podle dosavadního hloubkového etření, při kterém se v maximální

moné míře vyuilo i naeho elektronkového výpočetního centra, jsou z uvedené rezidentury podezřelí tři pracovníci. Vichni vak mají tu nejlepí pověst a dosahované pracovní výsledky mluví jednoznačně v jejich prospěch. Do okruhu podezřelých se dostali pro některé nevyjasněné otázky z minulosti a u jednoho z nich George Blaka i vzhledem k nebritskému původu a delímu pobytu v zajetí v Koreji. Proti němu teď podezření jetě více zesílí, protoe Eitner patřil k jeho nejbliím spolupracovníkům. Ale i tak jsem přesvědčen, e dalí prověrky prokáí jeho nevinu.

Z ostatních účastníků porady ji nikdo nemá připomínky ani dotazy.

éf vydává pokyny pro dalí postup:Uvedené tři pracovníky SIS nařizuji nepřetritě sledovat, včetně kontroly poty, zavedení odposlechu jejich telefonů, je nutno prověřit vechny jejich společenské i sluební styky a známosti. Nenechte bez povimnutí nejmení detail. Zdůrazňuji, e akce z naí strany musí být vedena velmi delikátně. Pamatujte, e se jedná o kolené a zkuené pracovníky. Nepřetritý dohled je nutno zavést i nad George Blakem, který je nyní v Bejrútu. Najděte vhodné lidi a polete je do stejné koly. Naeho orgána v Bejrútu zavolejte okamitě k instruktái do Londýna. On bude na místě řídit celou akci.

Pánové, kladu vám na srdce, neukvapujte se. U, nemůeme připustit ádný dalí skandál!

éf M. I. 5 jetě netuí, e osud mu dá za krátkou dobu do ruky dalí a poslední trumf, bez kterého by byly vechny jeho rozkazy jen kusem popsaného papíru a obrovským plýtváním finančních prostředků.

xxxx

O prvním vánočním svátku roku 1960 se hlásí na americkém vojenském velitelství v Berlíně-Dahlemu mu, který se představuje jako pracovník rozvědky jedné socialistické země. Důstojníci, kteří s ním z počátku hovoří, mají dojem, e se jedná o duevně nemocného Člověka. Plete jedno přes druhé, mluví nesouvisle. Po určitém čase se ukáe, e měli pravdu. Mu je předán do psychiatrického ústavu a musí být izolován.

Z jeho nesouvisle pronáeného monologu vak zaznívají i logické sentence. Říká, e se k tomuto kroku

odhodlal při okamitém hnutí mysli, mluví o některých otázkách spojených s vyetřováním Eítnera, které jsou Američanům známy, a o dalích věcech. Říká, e po určitý Čas pracoval v Berlíně, kde se sluebně stýkal i s pracovníky sovětské rozvědky. Při některých jednáních zjistil, e mají poměrně podrobné informace o situaci v britské pionání centrále SIS v Berlíně. I kdy jsou informace tohoto mue značně pochybné, přesto je Američané okamitě podstupují britské M. I 5. Tam si vyadují svolení k vlastnímu výslechu přeběhlíka. Výsledkem je vystupňované podezření vůči Georgovi.

Znovu a znovu se probírá a prověřuje celý Georgův ivot, dává se dohromady celková mozaika jeho práce, podrobně se studují a prověřují vechny agenturní případy a operace, které prováděl a řídil. Důstojníci M. I. 5 vyslýchají stovky osob, soustřeďují obrovské mnoství materiálů, které jsou hodnoceny i za pomoci elektronkových počítačů.

Avak nebýt člověka, který zradil a přeel na druhou stranu, práce britské kontrarozvědky by byla marná.

Zatímco činnost kontrarozvědných orgánů běí na plné obrátky, George je ve své bejrútské oáze plně soustředěn na studium arabtiny. Po krátkém čase dosahuje obdivuhodných výsledků.

U Blaků očekávají radostnou událost  narození třetího potomka. Gillian je ráda, e má Georga konečně také pro sebe a rodinu.

V Londýně vak vrcholí akce kontrarozvědky. Vzhledem k závanosti celého případu musí být informován ministerský předseda. Ten nařizuje povolat Blaka do Londýna a celou aféru udret v tajnosti.

Pracovníci M. I. 5 se obávají, e by George mohl odhalit jejich záměry a uprchnout. Vdy na syrské hranice je to z Bejrútu jen kousek. Proto postupují velice opatrně.

Koncem března 1961 dostává George Blake z Londýna nevinně formulovaný telegram, ve kterém je ádán, aby se dostavil v nejblií době na ústředí ke konzultacím. Obratem odpovídá, e přiletí o velikonočním pondělí. Chce zůstat co nejdéle s Gillian.

V sobotu před velikonočními svátky pořádají u Blaků malý dýchánek pro několik přátel ze koly a britského konzulátu. George je veselý, plný humoru a dobré nálady.

xxxx

Do Londýna cestuje letadlem COMMET společnosti BOAC v pondělí 3. dubna 1961. Podle telegramu ví, e se má hlásit v centrále SIS v úterý ráno. Z letitě odjídí do městečka Reigate, ke své matce, kde tráví zbytek dne a večer. Ráno cestuje vlakem do Londýna. Má jen malé zavazadlo a plá do detě.

Kontrarozvědka nenechává nic náhodě. Je sledován po celou dobu cesty letadlem a od prvého okamiku, kdy vystoupil na londýnském letiti. Po celou noc je střeen dům jeho matky. Do akce je nasazeno velké mnoství orgánů M. I. 5 i vozidel.

Ihned po příchodu do kanceláře je mu předán vzkaz, e jej očekává sám éf SIS sir Dick Goldsmith-White.

V jeho pracovně jsou jetě dalí dva mui, které George nezná. éf SIS oznamuje Blakovi, e britské úřady mají v rukou důkazy o jeho činech, které podle zákona jsou hodnoceny jako pioná pro cizí mocnost. Je na něj vydán zatykač a musí se podrobit výslechu.

George zůstává ledově klidný, mlčí. Po krátké pomlce vystupuje o několik kroků dopředu jeden z dvojice neznámých muů.

Jsem detektiv superintendant Gale ze zvlátního oddělení, představuje se a pokračuje, toto je detektiv vrchní inspektor Ferguson Smith, a ukazuje posunkem ruky na druhého mue.

Prosím, abyste pro tuto chvíli nedělal ádné prohláení. ádám vás, abyste nás doprovodil na policejní stanici, kde na vás bude uvalena vyetřovací vazba.

George zůstává nadále klidný. Stojí se sevřenými rty, nemluví. Při odchodu z místnosti se lehce uklání směrem k pracovnímu stolu, kde stojí jeho bývalý éf. Spolu s oběma policejními úředníky odjídí na policejní stanici v Bow Street.

Ve vyetřovací vazbě zůstává a do 22. dubna 1961. Oficiální kruhy nemají zájem na zveřejnění případu.

Rozsudek

Čtvrtek 3. května 1961. Londýn se probouzí do vlahého Jarního dne. Ulice Jsou umyté nočním detěm, nad Temí leí mlhavý opar. Prodavači novin otvírají své Stánky v blízkosti stanic metra a na autobusových zastávkách. Dnes půjdou noviny na dračku. V deset hodin začíná ve starobylé soudní síní Old Bailey nejsenzačnějí proces v poválečné historii Velké Británie. Svědčí o tom i palcové titulky ve vech novinách: MISTR PIONÁE PŘED SOUDEM  ESO SECRET SERVICE NA LAVICI OBALOVANÝCH  VEDOUCÍ FUNKCIONÁŘ ROZVĚDKY PŘED SOUDEM V OLD BAILEY.

Kolem” osmé hodiny se začínají plnit ulice. Mezi devátou a desátou má dopravní policie plné ruce práce s ranní dopravní pičkou. Podzemní dráha chrlí tisíce spěchajících lidí do přeplněných ulic.

Syté zeleni londýnského parku St. James jako by se ranní shon vyhýbal. Tichou postranní cestou jdou volným krokem dva starí pánové. Svým vzezřením se nelií od ostatních lidí. Nikdo z náhodných chodců by v nich nehledal éfa britské tajné sluby sira Goldsmitha-Whitea a náčelníka kontrarozvědky M. I. 5  sira Rogera Hollise. Mají před sebou velmi nepříjemný den. U v průběhu přípravy procesu byly jejich organizace podrobeny zdrcující kritice ze strany spojenců v NATO. Hovořilo se zcela nezakrytě o ztrátě důvěry v britskou tajnou slubu. A to se velmi úzkostlivě snaili, aby nepronikly ádné závanějí informace do domácího tisku.

Dnení den má udělat poslední tečku za případem Blake. Ale oni sami jsou za léta sluby v rozvědce natolik zkuení, e mají mrazivou jistotu  Blakův případ nebude a ani nemůe být ukončen jeho odsouzením. Proto vyli na ranní procházku, aby si v uklidňující atmosfáře parku pohovořili o budoucnosti svých organizací a v přeneseném smyslu i o budoucností své vlastní. Sami dva, beze svědků.

Výsledek jejich rozmluvy není pochopitelně znám. Také není nic známo o opatřeních, na kterých se dohodli. Moc účinná asi nebyla. U za několik hodin dostávají první ránu. Přímo při soudním procesu.

Vění hodiny Big Benu odbíjejí zvolna desátou. Při posledním úderu vchází do soudní síně lord Parker společně se zástupcem aloby Sirem Bullerem-Manninghamem. Obhájce dr. Hutchinson je ji na svém místě. Sál je neobvykle prázdný. V části vyhrazené pro tisk sedí jen několik prominentních novinářů. Na galérii, diskrétně skryti v pozadí, usedají i dva pánové z ranní procházky, jednání má proběhnout za zavřenými dveřmi.

Dozorce přivádí obalovaného George Blaka. Zástupci tisku vidí poprvé jeho tvář. Je oblečen do tmavoedých atů s bílou koilí a modrou vázankou s červenými puntíky. Na jeho snědé tváři není vidět ani stín vzruení. Proces můe začít. Anglie čeká na největí senzaci od konce druhé světové války.

Předseda soudu  lord Parker zahajuje přelíčení. Oznamuje, e Blake je obalován z pěti váných poruení státního tajemství. Na závěr svého úvodního slova se předseda soudu táe: Obalovaný George Blaku, cítíte se vinen?

Blake chvíli mlčí. Jeho mysl rychle pracuje. Ačkoliv u ve vazbě přemýlel, jak na tuto otázku odpoví, znovu zvauje odpověď. Ano, pracoval pro Sovětský svaz, pracoval pro lepí společenský řád, svou činností se snail urychlit vývoj společnosti. Ptá-li se ho nyní představitel buroazního státu, zda se cítí vinen, jak odpovědět?

Ano, cítím se vinen, odpovídá pevně. Musí se přece hlásit k práci, které věnoval tolik úsilí. Ne, nemůe ji zapřít ani u soudu. I kdy mu hrozí desítky let vězení.

Ze svého místa se zvedá státní alobce. Vichni zpozorní. Začíná mluvit pomalu, dává důraz na kadé slovo:

Činy, keré jsou předmětem obvinění Blaka, jsou mimořádně váného charakteru. Svými důsledky jsou tak závané, e o celém případu mohu i v této místnosti říci jen velmi málo.

Je nutné a správné otevřeně prohlásit, e George Blake a do svého zatčení se těil velmi dobré pověstí mezi svými spolupracovníky i v bydliti.

Britské bezpečnostní orgány v průběhu vyetřování i státní alobce při přípravě procesu se snaili získat důkazy o nečestných a nemorálních důvodech spolupráce se sovětskou rozvědkou. Přes nejpřísnějí pohled a značné úsilí se jim vak nepodařilo najít nic v celém jeho dosavadním ivotě, co by v obalobě mohli předloit jako motiv, který byl sovětskou rozvědkou vyuit.

Nenael se ani jediný důkaz, e by motivem spolupráce mohly být peníze.

Státnímu alobci se jen velmi těko daří vysvětlit motivaci jeho jednání:

Podle prohláení obalovaného dolo u něj před více ne deseti lety ke změně filozofických a politických názorů. Doel k přesvědčení, e komunistický systém je lepí a spravedlivějí. Věřil, e tento systém ve světě také zvítězí. Abych citoval jeho vlastní slova rozhodl se připojit ke komunistům, aby pomáhal podle svého přesvědčení budovat spravedlivějí společnosti

V novinářských lavicích to zaumí. Taková propaganda u britského soudu.

Státní alobce vak dělá co můe. Rád by ukázal, e Blake z nízkých pohnutek zradil svou vlast. Snaí se dokázat, e své vlasti nebyl dost vděčný.

Ale argumenty nepůsobí ani na přítomné představitele státního aparátu. Státní alobce se snaí odůvodnit svá tvrzení. Nedaří se mu dokázat, e na lavici obalovaných sedí zrádce, který zasluhuje opovrení. Naopak, stále více je vytvářen obraz politického odpůrce, který pro svoje přesvědčení podstupoval největí osobní rizika v zájmu udrení světového míru, v zájmu konečného vítězství socialismu. Státní alobce končí svůj projev:

Činnost obalovaného Blaka způsobila Velké Británii nedozírné kody. Doufám, e se mi alespoň částečně podařilo vytvořit jejich představu. Po mnoho let mařil záměry britské vlády. Jeho případ je v historií naeho státu ojedinělý. Věřím, e stejně ojedinělý bude trest, který nad ním soud vynese. Obalovaný nezasluhuje nai lítost ani slitování. On sám je ve své práci také neznal. Pracoval proti naemu politickému systému nemilosrdně. Očekávám, e výe trestu bude odpovídat i míře jeho provinění.

Situace obhájce je obtíná. Nemůe dosáhnout osvobození George ani mírnějího trestu. Není vak obtíné ukázat Georga před přítomnými novináři a tím alespoň částečně před britskou veřejností jako člověka, který nikdy nemyslel na svůj osobní prospěch.

Rozsudek je nemilosrdný. George Blake je odsouzen ke 42 letům vězení. Jetě nikdy nevynesl britský soud tak vysoký trest na svobodě.

Referování britských sdělovacích prostředků o

119

procesu je zpočátku rezervované Vládní místa nemají zájem na velké publicitě. Horké chvilky proívá ministerský předseda v parlamentě. V palbě otázek se vykrucuje a dává mlhavé odpovědi. V USA a NSR propuká v tisku a dalích sdělovacích prostředcích úplná hysterie. Vlna kritiky se snáí na britské výzvědné a bezpečnostní organizace. A se to zdá jakkoliv paradoxní, z mnoha článků nepřímo vyniká úasná výslednost Georgovy zpravodajské práce:

Der Tag: Nespočetná řada přísně tajných dokumentů z archívu ministerstva zahraničí se dostala do rukou Sovětům. V mnoha případech Blake ofotografoval důleité dokumenty týkající se převáně berlínské otázky a německé problematiky vůbec. Pravděpodobně se mu podařilo odhalit celou britskou pionání sí operující na území států východní Evropy ..

New York Herald Tribune: Blake se dozvěděl o kadém plánu, kadém taktickém tahu a vech projektech, které Západ vypracoval k problematice Berlína a Německa USA by měly v budoucnu přistupovat k Británii se značnou obezřetností, pokud se týče státních a vojenských tajemství..

New York Times: Západní spojenci vypracovali řadu plánů na jednání s Moskvou na tajných jednáních s vládou NSR. Západní memoranda, plány, strategické tahy a projekty byly pravděpodobně v rukou Sovětů dříve, ne tyto konference vůbec začaly…

Stadt Anzeiger: Blake získal informace o pionáních organizacích, tajných agentech, pionáních schůzkách britských a spojeneckých zpravodajských organizací včetně Gehlenová pionáního byra…

I v Anglii pod tlakem těchto zpráv propuká obdobná hysterie v tisku, rozhlase a televizi.

Ve vězení

Londýnskému předměstí Hammersmith vévodí tři význačné stavby  velkolepý sportovní stadión White City, centrální budova televize BBC a vězení Wormwood Scrubs.

Čtvr Hammersmith sice nepatří k proslaveným částem Londýna jako je City, Whitehall, Chelsea anebo historkami opředené Soho, má vak také svou pestrou minulost a s modernizací města nabývá na důleitosti.

Protínají Ji dvě význačné dopravní tepny  dálnice M4 spojující Londýn se západní Anglií a Walesem a silnice A40, která vede na severozápad směrem na Oxford, Gloucester. Je zde umístěna řada provozoven a závodů předevím chemického a elektronkového průmyslu a filmové laboratoře.

Mezi parky a na volných prostranstvích se tísní stovky malých rodinných domků, které tak markantně kontrastují s monolitem elezobetonu a skla u nových moderních budov.

Věznice Wormwood Scrubs je stará viktoriánská stavba. která mohutností budov jako by smutně připomínala zalou slávu Impéria.

Za její zdi puls ivota města neproniká, nebo Jen ve velmi omezené míře. Toto je tedy místo, kde má George proít zbytek svého ivota. Nebo snad někdo věří, e je vůbec fyzicky i psychicky moné proít 42 let v izolaci od okolního světa  ve vězení?

George je člověk zvyklý aktivní práci, dramatickému rytmu ivota, duevnímu a fyzickému soustředění. Najednou je tomu vemu konec. Před sebou má jen pustou prázdnotu dlouhého trestu.

Co mu probíhá v mysli? Rezignuje? Propadne zoufalství? Nezlomí se jeho charakter?

Stará zkuenost zpravodajské práce říká, e teprve krajně výjimečná situace prověřuje charaktery lidí George ji proel tolika výjimečnými situacemi a vdy obstál. Obstojí i v této poslední? Budoucí roky ukáí, e ano.

Dlouhý a těký trest přijímá klidně. Ví, proč dosud il, proč pracoval. U od samého začátku pobytu ve vězení se začíná projevovat jeho povaha. Touí po činnosti, po práci.

Vězeňský personál i ostatní vězňové k němu zpočátku přistupují s velkou rezervou, opatrně. Hlavně ze strany dozorců nemůe očekávat nic dobrého, jetě neopadla hysterická vlna, vyvolaná buroazní propagační mainérií.

Avak Georgova skromnost, pracovitost a hlavně prostá lidská slunost brzy prolamují bariéru uzavřenosti. George se netítí ádné práce, kterou je pověřen.

Je samozřejmé, e i britská kontrarozvědka sleduje jeho počínání ve vězení.

Mezi funkcionáři bezpečnosti převládá názor, e se

bude snait navázat spojení s vnějím světem. Hodnotí se vechny detaily jeho chování, rozmluvy se spoluvězni, dopisy, které píe svým příbuzným.

A do této situace George přichází se ádostí o umonění studia arabtiny korespondenční metodou.

Tato na pohled nevinná ádost přivádí britskou speciální policejní slubu téměř do stavu absolutní pohotovosti. Očekávají, e vyuije korespondenční formy studia ke spojení se svými přáteli v sovětské rozvědce.

Proto je kadý jeho dopis, úkol a cvičení podroben velice detailní prověrce. Teprve po několika měsících policie dochází k závěru, e vechny jeho dopisy i lekce jsou nezávadného charakteru.

Čas se pomalu vleče. George se snaí najít ve studiu zapomnění, odpoutat se od tvrdé reality vězeňského ivota..

Často vzpomíná na svou rodinu. Gillian a chlapci jsou jeho velká láska. Ví, e přátelé na ně nezapomenou.

Čas od času dostává manelka či matka povolení k návtěvě ve věznici. Jsou to chvilky, na které se těí celou dobu. Zároveň vak nesmírně trpí, kdy vidí, jak se obě trápí.

Sedí proti sobě v malé místnosti odděleni mříí. Větinou mlčí. Vyptává se na chlapce, známé. Dívají se mu obě do očí, jako by v nich hledaly odpověď na otázku  můeme ti pomoci? Ví, e nemohou. A také nechce, aby se o to snaily.

Jak rád by jim jen slůvkem nebo posunkem naznačil, aby věřily v jeho návrat, věřily v pomoc jeho přátel. Jak rád by jim naznačil své pevné odhodlání  nesmířit se s osudem a uprchnout. Tak jak se k tomu rozhodl, kdy poprvé překročil práh věznice Wormwood Scrubs.

Ví vak, e i nepatrný pohyb či posunek mohou zachytit bdělé oči jeho stráců. Proto i před matkou a manelkou vystupuje dokonale v roli člověka, který je smířen se svým osudem.

Snad jenom matka ve svém nitru cítí a čte jeho pravé mylenky. Zná ho a příli dobře. Po jeho odsouzení mu pečlivě vyčistila a vyehlila vechny jeho obleky, prosypala je naftalínem a uloila do skříní, přesvědčena, e George je jetě upotřebí.

Hned od samého počátku pobytu ve vězení se začíná systematicky připravovat na útěk. Ví, e kadý jeho krok je pečlivě střeen. Musí postupovat velice opatrně

a celou akci připravovat z dlouhodobého hlediska. Před dozorci i ostatními vězni vystupuje jako Člověk, který je absolutně smířen s osudem  proít zbytek ivota ve vězení.

Za poměrně krátkou dobu se mu daří získat si důvěru i některých stráců. Začíná si vylepovat svou celu. Řadu zlepení si udělá sám, některé za pomoci spoluvězňů.

Pečlivě vyhodnocuje celou situaci ve vězení, umístění jednotlivých objektů, systém ochrany a střeení, denní reim, zvlátnosti v jednotlivých dnech v týdnu, rozdělení vězňů do skupin a jejich výhody a omezení. Umístění jednotlivých cel a řadu dalích, na prvý pohled maličkostí.

Postupně, se nechává zařazovat na různé práce po celé věznici. Poznává jednotlivé budovy, nádvoří, kanceláře, dílny. Seznamuje se s dalími a dalími lidmi.

Koncem roku 1961 se několikrát setkává se známým sovětským zpravodajcem Gordonem Lonsdalem, který je vězněn ve stejné budově. Vyuívají dokonale moností vězeňského řádu a v době osobního volna spolu hovoří.

Později sice britská bezpečnost veřejně prohlauje, e tyto rozhovory měla pod kontrolou a odposlouchávala je. Její tvrzení je vak málo pravděpodobné. Prohláení je třeba spíe chápat jako obranu proti kritice nedůsledné práce bezpečnosti.

Gordon Lonsdale je krátce nato proputěn z vězení a odjídí do SSSR.

Dalím důleitým bodem plánu útěku je nalézt vhodného pomocníka z řad spoluvězňů, kteří mají naději na proputění.

Ve výběru musí postupovat velice opatrně. Stačí jeden neuváený krok a vekeré přípravy by byly marné. Rovně nemůe riskovat přeloení do jiné vězníce s přísnějím reimem.

Proto nepospíchá, vybírá jednotlivé typy, pečlivě hodnotí jejich charakterové vlastností. Získané poznatky si prověřuje drobnými zkoukami, pokud je situace ve vězení umoňuje.

Zvýenou pozornost věnuje i ostatnímu vězeňskému personálu. Pro svůj osud nachází pochopení dokonce u některých dozorců, blíe se seznamuje i s pracovníky vězeňské oetřovny. Hlavně se vak zaměřuje na spoluvězně. Zde vidí svou největí naději.

123

Postupně se kolem něj vytváří skupina lidí, kterou ostatní vězňové nazývají skupinou intelektuálů.

Společně poslouchají rozhlas, diskutují o nových knihách, o aktuálních politických a kulturních událostech. Větinou v neděli dopoledne se scházejí v Georgově cele na álek kávy nebo čaje.

Vedou se zde vánivé, velice zasvěcené diskuse. George udivuje svými irokými veobecnými vědomostmi, znalostí několika jazyků, hlubokými znalostmi historie a kultury. Své názory nikomu nevnucuje. Hovoří tichým hlubokým hlasem. Vdy ochotný vyslechnout rozdílný názor, pozorný bez rozdílu ke vem. Jeho opravdový čistý vztah k lidem mu získává sympatie větiny spoluvězňů, s nimi přichází do styku. Získává si řadu přátel mezi vězni vysokokolsky vzdělanými i mezi profesionálními kriminálníky. Pomáhá při psaní dopisů advokátům, ádostí o práci před proputěním z vězení a při jiných osobních problémech. Několik vězňů učí francouzský a německy, má áky i pro arabtinu. Nezapomíná ani na sebe. Nadále se zdokonaluje v arabtině, soustavně sleduje vývoj světové politiky, hodně čte.

I vězeňský odborník musí dojít k závěru, e se Blake se svým vězeňským ivotem smířil.

Svou roli hraje dokonale.

xxxx

Tak uplynou tři roky dlouhého trestu. Tři roky jsou v lidském ivotě dosti dlouhá doba. Ovem pro člověka ve vězení je to celá věčnost. Kolik lidí by vydrelo takovou zkouku jako George? Jistě ne mnoho.

Je pevně odhodlán uprchnout. Ale co kdy se útěk nezdaří? Co potom? Zůstává jen vyhlídka na beznadějné roky ve vězení.

Mnozí by propadli beznaději, rezignovali by. Ne vak George! Znovu se v plné míře projevují rysy jeho charakteru. Dokonce i jeho přátelé ve vězení nemohou pochopit, e za tak těké situace, v jaké je, se můe soustředit na studium, můe se zajímat o vechno, co souvisí s ivotem venku, je ochotný pomáhat druhým, povzbuzovat je, dávat jim optimismus. Mnozí k němu chodí pro útěchu, laskavé slovo, porozumění.

Bez zajímavosti není názor jednoho z jeho přátel, se kterým se sblíil více ne s jinými. Je jím bývalý

důstojník 1. britské výsadkové divize, který za války působil v týlu nepřítele, prokázal nesmírnou odvahu a vytrvalost. Byl vyznamenán nejvyími válečnými řády. ivot si vak někdy zahraje velice krutě. Dostal se do situace, kterou nemohl vyřeit jinak ne vradou. V roce 1968 dostal milost. Přátelé ho nazývali Zeno.

Ve své knize, kde popisuje ivot ve vězení, věnoval hodně místa i Georgovi Blakovi:

Georgova láska a vztah k lidem a ivotu vůbec má mnohem praktičtějí formu ne můj osobní přístup. Je to obdivuhodný člověk.

I kdybych měl jeho jazykové znalosti a jeho trpělivost, stejně bych nemohl věnovat hodiny ze svého volného času kadému, kdo mě poádá, abych ho učil. A George to dělal.

Měl třídu mládenců z East Endu, které učil francouzsky. A dosáhl u nich takových znalostí, e mohli dokonce sloit státní zkouku.

Po několik let věnoval hodinu denně mladému vězní, který pocházel ze Západní Indie, a učil ho německy. To bylo skutečně obdivuhodné! Vzpomínám si, e já osobně jsem měl velké potíe, abych tomuto mládenci rozuměl, kdy mluvil anglicky.

George sám věnoval spoustu času na studium klasické arabtiny.

Stalo se mí častokrát, e jsem za dveřmi jeho cely slyel francouzskou konverzaci, poznamenanou typickým slangovým přízvukem a výslovností východního Londýna. To George se svými dokaři četli z francouzských časopisů, hovořili o filmech, historii, kulturních programech. Neodváil jsem se ani vstoupit. Tak byli vichni soustředěni.

Jindy jsem zase nael Georga ponořeného do četby koránu. Jeho rty tie opakovaly zvlátě zajímavé mylenky.

Vdy mě vítal s úsměvem, laskavým pohledem. Skutečně, obdivuhodný člověk!

George pečlivě dbá i o udrení dobré fyzické kondice. Pravidelně cvičí a váně a systematicky se zabývá i jogou. Jen on sám ví, jak se mu vechno hodí, a přijde pravá chvíle. A ta se pomalu blíí.

Druhá polovina roku 1964 přináí orgánům britské bezpečnosti, kteří mají Georga na starosti, řadu problémů a hodně nocí s těkými sny.

Vechno začalo jednoho květnového dne. Ředitel věznice Wormwood Scrubs pan T. W. H. Hayes oznamuje telefonicky éfovi vězeňského odboru ministerstva vnitra, e má závanou informaci týkající se George Blaka, která nesnese odkladu.

Samozřejmě, e dostává pokyn, aby se okamitě hlásil v budově Scotland Yardu. V kanceláři vedoucího odboru se zatím shromádili důstojníci, kteří se zabývají případem BLAKE.

Ředitel věznice se doslova vřítil do pracovny. Je vidět, jak je nesmírně vzruen. Přímo ve dveřích, bez tradiční anglické zdrenlivosti, ze sebe vychrlí:

Pánové, dostal se mi do rukou plán útěku Georga Blaka!!!

Přítomní strnuli. Je to vůbec moné? Po opadnutí první vlny vzruení se konečně dostává pan Hayes ke slovu:  Od dvou vězňů, které vyuíval jako informátory, se dozvěděl, e je připravena rozsáhlá akce na osvobození Blaka. Podle tohoto plánu má bývalý vězeň oblečený do vězeňských atů a dobře znalý situace ve věznici, vniknout pomocí provazového ebříku na vězeňský dvůr, rychle přeběhnout do dílny, kde pracuje Blake, a pod vhodnou záminkou ho odvolat na dvůr. Ve stejnou, přesně stanovenou dobu, se snese na dvůr vrtulník s policejními znaky a nápisem POLICE s posádkou oblečenou do policejních uniforem. Vechno ostatní má být dílem okamiku. Blake s pomocníkem rychle nasednou a vrtulník odlétne mimo vězení. Strání na věích a dvoře se neodváí bránit odletu policejní helikoptéře.

Zdá se, e jde spíe o scénář pro televizní nebo filmový příběh ne plán útěku. Přesto policie dělá okamitě rozsáhlá bezpečnostní opatření. Zvyuje ostrahu celé věznice, pečlivě sleduje Georgovo chování. Vechno bez výsledku. George ije normálním ivotem, bez jakýchkoliv známek nervozity nebo změn v chování. Mimořádná opatření jsou po čase odvolána.

Jen se tak stalo, na Scotland Yardu se hlásí vězeň, který byl před krátkou dobou proputěn z vězení Wormwood Scrubs, a sděluje, e je zapojen do plánu osvobození Blaka. Znovu nastává celý ten kolotoč,

nová bezpečnostní opatření. Opět ve bez výsledku.

Podobné situace se opakují během roku 1964 jetě několikrát. etření policie naprosto bezpečně prokáe, e George se na ádném z odhalených plánů nepodílel. Je dokonce vyslýchán, a kdy mu jsou sděleny podrobnosti, od srdce se jim zasměje.

Po důkladném rozboru vech těchto plánů dochází policie k závěru, e George je naprosto smířen se svým osudem a je proto moné odvolat přísná bezpečnostní opatření.

Mnozí si kladou otázku  co bylo příčinou vech těchto planých poplachů? Kdo za nimi stál? Jaké cíle sledoval? Byla to součást Georgových konečných cílů? Kdo ví?

xxxx

Nejtěím úkolem v přípravě jeho plánu na útěk je vybrání vhodného a spolehlivého pomocníka. Néní snadné najít člověka, který by mimo naprostou spolehlivost splňoval i dalí náročné poadavky  být odváný, iniciativní, vytrvalý, v dobré duevní i fyzické kondici. Rovně i délka jeho trestu musí být co nejkratí.

Tak míjí rok za rokem a George stále jetě nemá vhodného kandidáta.

A přichází rozhodující rok 1966.

To u je skoro pět let ve vězení. Osudovou náhodou se blíe seznamuje s muem, který později sehraje důleitou roli v jeho dalím ivotě.

Tím muem je Sean Alphonsus Bourke.

V roce 1966 mu je 32 let. Narozen v Irsku v osadě Limerick. Typický Ir  člověk se smyslem pro humor, vdy v dobré náladě. Člověk, který ije jen pro daný okamik, bez starostí, co bude zítra. Má velmi citlivý smysl pro spravedlnost. Koho zařadí mezi své přátele  pro toho je ochoten obětovat i ivot.

Přes poměrně mladý věk má ji za sebou dosti dramatický ivot. Vystřídal řadu zaměstnání, vyučil se několika řemeslům. Pracoval na různých místech v Británii. Je velmi zručný při jakékoliv manuální práci. Udruje si dobrou fyzickou kondici. Lidem imponuje jeho překypující ivotní elán a optimismus v kadé i nejsvízelnějí situaci.

Do vězení se dostal v roce 1961. Jak sám uvádí s typickým irským humorem  měl jistá nedorozumění s velitelem policie v městečku Crawley  poblí Londýna.

Ve vězení z počátku nepatří mezí přátele Georga. Ale později se blíe poznávají a navazují upřímné přátelství.

Jenom oni sami vědí, kdy mezi nimi dolo k domluvě nebo k vypracování plánu Georgova útěku.

Sean Bourke o tom říká:

Jednoho dne počátkem roku 1966 jsem seděl ve své cele a lámal si hlavu nad článkem pro ná vězeňský časopis. V článku jsem kritizoval úroveň vězeňské stravy, a tak formulace musely být voleny velice výstině.

Do toho přiel George a bez jakýchkoliv dlouhých úvodů mě poádal o pomoc v přípravě útěku. Řekl to tak, jako by mě ádal o půjčení knihy nebo o připálení cigaretay. Klidně, bez vzruení.

Vytřetil jsem na něj oči. Ale hned mě to nesmírně zaujalo. Byl jsem tou mylenkou doslova uchvácen. A hned jsem bez dlouhých řečí s návrhem souhlasil.

George měl celou věc pečlivě promylenou. V dalích dnech jsme prohovořili vechny detaily. Učil jsem se - bod po bodu zpaměti. Z profesionálního hlediska to byla přímo geniální operace. Cítil jsem nesmírné vnitřní uspokojení, e si vybral zrovna mne.

Do mého proputění z vězení jsme měli vechno připravené a domluvené do posledního puntíku.

V červenci 1966 je Sean Bourke proputěn z vězení. Nastoupil práci poblí města Actonu a začíná pomalu, ale systematicky připravovat vechna nutná opatření, jak se na nich s Georgem domluvili.

xxxx

Georga vak čeká jetě jedna velmi bolestná chvíle. V červnu 1966 ádá jeho manelka Gillian o rozvod. Pro vechny je překvapením, e souhlasí. On vak nevidí jiné řeení. Ví, e rok 1966 je rozhodující pro jeho dalí ivot. Mnohokrát si pokládá otázku, zda můe na Gillian ádat, aby nesla jeho těký osud s ním. Ví, e podaří-li se mu uprchnout, stejně u svoji rodinu více neuvidí. A útěk je jediným řeením. Na velkorysost

britských úřadů se nemůe spoléhat. Přestoe proívá velkou vnitřní bolest, není vyhnutí. Dává svůj souhlas. I tuto obě musí přinést.

Tak uběhlo léto a pomalu se blíí podzim. Znovu a znovu prochází jednotlivé body svého plánu. Ve je připraveno do posledního detailu, jetě intenzivněji cvičí a udruje se v dobré fyzické kondici.

Bezpochyby má spojení se svými přáteli venku a čeká jen na jejich signál.

A kdy potom dlouho očekávaný signál přichází, George je připraven tak jako v minulosti na plnění těch nejsloitějích úkolů.

Je tady vak rozdíl  tentokrát to je doslova a do písmene role, kde hraje o holý ivot.,.

Útěk

V sobotu 22. října 1966 v Londýně od rána drobně prí. Větinu obyvatel dé odradil od cesty na venkov, a tak vyuívají zábavních atrakcí ve městě. Nastává poměrně teplý, ale pomourný večer. Vlaky podzemní dráhy odváejí stovky fotbalových fanouků z právě ukončených ligových zápasů. Od osmnácti hodin se pomalu začínají plnit restaurace a pivnice. Ve West-Endu stovky lidí jdou za večerní zábavou do divadel, kin, kabaretů, heren, dancingů. Těí se na příjemný večer strávený v Soho, Piccadilly anebo jiné části Londýna, kde se soustřeďuje zábava. Okolo barových pultů se vedou vánivé diskuse o fotbale, dostizích, popíjí se tradiční whisky nebo levnějí zázvorové pivo.

Hlavní londýnské tepny  Piccadilly, Oxford Street, Regent Street, Haymarket jsou přecpány nekonečnou záplavou aut. Londýntí dopravní stráníci, lidově zvaní bobbies, mají plné ruce práce, aby alespoň na snesitelnou míru usnadnili průjezdnost ulic. Dělají to vak s typickým klidem. Rovně jejich kolegové v černých policejních hlídkových vozech se pomalu přesunují do svých obvyklých rajónů. Je přece sobotní večer  čas, který pro kadého Angličana představuje vrcholný poitek. To roztává jeho uzavřenost a z pivnic je slyet hlahol, zpěv a někdy a přebujelá nálada. Bobbies znají svá místa, znají své stálé zákazníky.

Okolí věznice Wormwood Scrubs je téměř

liduprázné. Tato část města je pochmurná i za bílého dne, nato za noci s detěm. Pouze čas od času projídí okolními ulicemi auto s opozdilci, kteří spěchají za zábavou do západní části Londýna. Do dálky září jen světla centrální budovy BBC, vynikající markantně nad své okolí. Jednotvárný epot detě je čas od Času přehluován duněním vlaků podzemní dráhy, která v těchto místech vede několikrát na povrchu. Sobotní večer stejný jako před týdnem, před měsícem. Do ivota mnoha lidí vak zasáhne jako blesk z čistého nebe.

xxxx

Také ve věznici Wormwood Scrubs se těí na sobotní večer. Vězeňský řád je pro tento čas poměrně velmi benevolentní.

V 17 hodin končí ve věznici večeře. Vězni rychle umývají jídelní misky a těí se na dvě hodiny volné zábavy stanovené od 17 do 19 hodin. V tuto dobu se mohou volně pohybovat po svém vězeňském bloku, volně se navtěvovat v celách, chodit po chodbách anebo jít do přízemí, kde jsou společenské místnosti. Tam je mono sledovat televizi, hrát stolní tenis, achy anebo jiné společenské hry.

Obvykle postávají jednotlivě i po skupinách téměř po celém prostoru haly, někteří stojí na schoditích a mnozí zůstávají ve svých celách a odpočívají.

V celé budově je velký hluk promíený desítkami hlasů, hudbou z tranzistorových přijímačů a různých jiných zvuků. Přes rozsáhlost věznice je o víkendech a svátcích střeení minimální. Důvodem je kritický nedostatek vězeňských orgánů.

Vězení Wormwood Scrubs je mohutná stavba postavená v době slavné královny Viktorie. Blok D, kde je vězněn George, má tvar obdélníku. Uprostřed je prostorná hala. Na delích stranách haly jsou ve třech patrech nad sebou vězeňské cely, na kratích stranách kanceláře dozorců, dílny a společenské místností. V hale jsou velká zamříovaná okna s výhledem do dvora.

V sobotní večer 22. října 1966 začala volná zábava jako o jiných sobotách. Jetě při večeři oznámil dozorce, e zájemcům bude povolena návtěva filmového představení v sousední hale. Oznámení je přijato s

bouřlivým souhlasem. Na Jeho výzvu se hlásí 210 vězňů. Důstojník Je nechává nastoupit do pětistupu, spolu se svým kolegou Je pečlivě počítají a odvádějí do kinosálu.

V bloku D zůstávají dalí dva dozorci, kteří mají dohlíet na zbývajících 107 vězňů. V této skupině je i George Blake.

Georgovi se blíí rozhodující okamik. Jeho klidná a vyrovnaná tvář nedává vak ani tuit, jaké vnitřní napětí proívá. Znovu a znovu mu probíhají v hlavě vechny podrobnosti celého plánu. Tisíckrát ubezpečuje sám sebe, e na nic nezapomněl. Fyzicky se cítí výborně. Nejtěí je vak čekání na poslední minuty před rozhodujícím okamikem. Na tento den čekal celých pět let

Do nejmeních podrobností v přípravě zvaoval kadý krok, hodnotil nejvhodnějí dobu, typoval dozorce, studoval reim ve vězení. Mnohokrát kadý závěr a poznatek prověřoval. Nebylo moné ponechat nic náhodě. Jediný chybný krok, jediná nezdařená improvizace a vechno je ztraceno.

V 17,30 sleduje televizní program na stanici ITV, která vysílá zápas ve volném stylu. V televizní místnosti je velký hluk, někteří vězňové vykřikují vzruením nebo komentují zápas vlastními poznámkami. George několik minut sleduje program, potom se zvedá a odchází směrem ke své cele. Ve dveřích jetě prohodí pár kritických poznámek o programu před dozorcem. To je také poslední okamik, kdy je viděn v prostorach věznice vězeňským orgánem.

Přiblině ve stejnou dobu vchází ředitel věznice pan Hayes do svého klubu ve West Endu. Má domluvenou schůzku se starými přáteli. Těí se na dobrou večeři a partii bride. Nemá nejmeního tuení, e na jiném místě v Londýně se jiný člověk připravuje k vyřeení nejsloitějí partie svého ivota. Ale i ředitele věznice dělí jen několik hodin od okamiku, kdy také on bude muset řeit svou nejsloitějí ivotní partii.

Podle připraveného plánu George vystupuje po schoditi do prvého poschodí na ploinu u velkého okna, které je přesně nad zadním vchodem do bloku D. Pohyb v tuto dobu v prostorách věznice je zcela normální. Z kinosálu i společenských místností je slyet hudba, výkřiky, hluk. Přistupuje k oknu. V okně je

dvanáct ocelových tyčí, které tvoří souvislou mří. Hmatem vybírá tu správnou, kterou si předem připravil. Prsty přejídí po tenké elastické pásce zakrývající prasklinu na tyči. Celou svou vahou se do tyče napře. Ta pod náporem jeho síly povoluje. Vytváří tak dostatečné velký prostor, aby jím mohl proklouznout, jetě poslední pohled zpět do haly. Vechno v pořádku.

Protáhne se otvorem, tie otvírá okno a dostává se ven. Pod ním je hloubka asi 10 metrů. V plánu vak počítá se vím. Proto si předem vybral nejvhodnějí okno. Vzdálenost okna od země je rozdělena na dvě částí nízkou stříkou nad vchodem do budovy. Rukama se zachytí za okraj okna a spustí tělo dolů. To u je přijatelná vzdálenost. Pustí se a nohama pruně dopadne na střechu. Zatajuje dech a naslouchá. Vude je klid. Deové kapky buí v poryvech větru na zeď. Pootevřeným oknem je slyet tlumená hudba z kinosálu. těstí mu zatím přeje. Drobný dé se v osmnáct hodin změnil v prudký liják. George je opojen chladným čerstvým vzduchem. Navyklým způsobem z jógy uklidňuje dech a vechny své smysly soustřeďuje na dalí postup.

Na nádvoří je klid, nikde ádný pohyb. Stejným způsobem opakuje seskok na dvůr. Ve stínu budovy přebíhá bleskurychle a k venkovní zdi. Dlouhé hodiny pečlivé přípravy se nyní koncentrují do zlomků vteřin. Ví, e zeď je střeena pouze jedním dozorcem, který provádí obchůzku v osmiminutových intervalech. Dalí dozorce je ukryt v malé strání budce s telefonem na opačném konci dvora. Ale dozorce na obchůzku nepospíchá. Venku je opravdové psí počasí.

Nastává nejdramatičtějí okamik. Na druhé straně má čekat jeho přítel Bourke. Přesně v místě, které spolu předem vybrali. S lehkým plesknutím dopadá těsně vedle Blaka silonové lano. Opatrně se rozhlíí. Dozorce stále jetě není v dohledu. Má dvě minuty na překonání est metrů vysoké zdi. Hra o ivot vrcholí. Napíná síly k prasknutí. Vrchol se rychle blíí. Jetě metr a je nahoře. Ve stínu vidí siluetu dozorce na obchůzce. George u nemůe čekat. Podívá se do ulice. Těsně u zdi stojí zaparkované auto se sputěným motorem a mu s kyticí v ruce.

Sean!

Dozorce se pomalu blíí k místu, kde nahoře na zdi

leí George. U je vzdálen jen několik desítek metrů. George odhodlaně skáče dolů.

Sean Bourke popisuje celou situaci takto:

Skok do hloubky skončil málem tragicky. George patně dopadl, zranil si zápěstí a hlavu. Rychle jsem mu pomohl do auta a odvezl ho nedaleko věznice do bytu na adrese 28, Highlever Road, North Kensington, který jsem před tím pronajal u majitelky domu paní Lottie Heveringhamové na jméno Henry Sigworth. Z bezpečnostních důvodů nebylo moné jet přímo. Jetě cestou jsem se přesvědčil, e nás nikdo nesleduje. Vechno bylo v pořádku.

Nechal jsem auto v sousední ulici a odvedl Georga do bytu. Nemohl usnout bolestí a vzruením, e je znovu na svobodě. Jetě v noci jsem odvezl auto na opačný konec Londýna a zaparkoval v tiché ulici mezi ostatní vozy. Druhý den jsem pozval známého lékaře, který Georgovi poskytl potřebnou pomoc a oe tření.

xxxx

Ve stejnou dobu, kdy George ujídí se Seanem Bourkem v autě ke svému úkrytu, vítá pan Drurry  éf speciálního oddělení Scotland Yardu, první hosty pozvané k oslavě manelčiných narozenin. Mezi pozvanými je i éf Scotland Yardu a dalí policejní hodnostáři. Drurry má výbornou náladu. Nově uitý smoking zvýrazňuje jeho atletickou postavu. Na vechny strany rozdává úsměvy a veselé poznámky. Společnost se dobře baví okolo bohatě prostřeného stolu. V krbu hoří velká březová polena. Nikdo si nevímá detě, který buí na okna. Nikdo z nich také netuí, e u jim zbývá jen pár chvil, kdy budou postaveni před nejsloitějí problém jejich kariéry a příjemné prostředí společenského večírku budou muset zaměnit za daleko ponuřejí prostředí.

xxxx

Ve věznici je stále jetě klid. Nikdo si nepoviml přeraené tyče v okně ani silonového lana, které visí z vězeňské zdi. Prudký dé bičuje okna a dozorci na obchůzce nejeví příli velkou horlivost.

V 19.00 končí doba osobního volna. Dozorce dává signál, aby se vězňové vrátili do svých cel. V hale nastává jetě větí ruch. Nikdo moc nepospíchá. I dozorci jsou shovívaví.

V 19.10 nastává konečně poměrný klid. Ale stále se jetě nic neděje. Dozorce u venkovní zdi u absolvoval sedm obchůzek. Lano na zdi dosud neobjevil.

Čtyři dozorci v bloku D začali provádět běnou prověrku počtu vězňů na celách. Jeden z nich zjiuje, e Blake není ve své cele. Ale jetě nemá ádné podezření. Je obvyklé, e některý z vězňů se opozdí. Proto bez podezření dokončuje prověrku v celém oddělení a znovu se vrací k cele č. D 8. Místnost je prázdná! Rovně i v celé hale je naprostý klid. Ostatní dozorci hlásí, e je ve v pořádku.

Rychle sáhne po telefonu a podle předpisu hlásí zmizení Blaka dozorčímu důstojníkovi u hlavní brány.

Asi ve stejný okamik nalézá dozorce při venkovní obchůzce lano na vězeňské zdi. Okamitě vyhlauje poplach. Plný vzruení a obav vybíhá z vězení, aby se přesvědčil, co je na druhé straně. Podél zdi vede ulice Artillery Road. Téměř naproti místu, kde visí lano, nachází kytici růových chryzantém zabalenou do krepového papíru.

V 19.30 hlásí dozorčí důstojník věznice na nejblií policejní stanici, e z věznice Wormwood Scrubs uprchl vězeň. Ve zmatku zapomíná uvést jméno vězně. Toto upřesňuje teprve ve druhém hláení.

Policejní úředník okamitě uvědomuje centrálu Scotland Yardu. Zpráva tam působí jako exploze.

xxxx

Vybraná společnost na večírku u manelů Drurrových se chystá k přípitku na počest paní domu. Vichni stojí s naplněnými číemi ampaňského. Přípitek má pronést sám mocný éf Scotland Yardu. Na mahagonovém stolku náhle zazvoní telefon. Sluebná zvedá sluchátko a nerozhodně se obrací na policejního éfa. Ten přendavá číi do levé ruky a chvilku napjatě poslouchá. Ruka se ampaňským mu zvolna klesá. Paní Drurrová se přípitku nedočkala. Celá společnost je okována. Centrála Scotland Yardu hlásí svému éfovi útěk nejvýznamnějího vězně  George Blaka.

Ve 20.00 přebírá řízení pátrací akce v centrále Scotland Yardu sám její éf. Přijídí ve smokingu rovnou z večírku u Drurrových. Spolu s ním i ostatní pánové, kteří neměli ani čas se rozloučit se svými manelkami.

Okamitě po příchodu do operačního sálu vydává instrukce vem policejním vozům a hlídkám v oblasti Londýna. Nařizuje úplnou pohotovost vech policejních sloek. Z důstojníků, které zastihl v centrále a kteří přijeli s ním, vytváří pět skupin, kadé přiděluje vozidlo a nasazuje je do akce v prostoru věznice.

V dalím sledu za nimi posílá specialisty s policejními psy. Policie uzavírá ulice v okolí věznice a začíná rozsáhlou pátrací akci. Námaha mnoha specialistů je vak marná.

Důstojníci Scotland Yardu zoufale hledají fotografii Blaka z poslední doby. Sluba v centrální kriminální kartotéce hlásí, e je k dispozici pouze fotografie z roku 1953. Nikdo si ve zmatku nevímá, e na fotografii je George s plnovousem.

Ve 21.00 je přeruen program na vech stanicích televize. Na obrazovkách se objevuje fotografie mladé ho sympatického mue. Hlasatelé vzruenými hlasy čtou výzvu policie k pomoci při pátrání po Blakovi. A to je dalí fatální chyba Scotland Yardu. Fotografie je více jak deset let stará.

V té době má George téměř tři hodiny náskoku. Policejní úředníci ani nechtějí pomyslet na řadu dalích moností, které George má. Kdyby se mu do 20.00 hodin podařilo pouít některou leteckou linku nebo soukromé letadlo, mohl by být dokonce mimo území Velké Británie.

Je zajímavé, co o tom říká Georgův pomocník Sean Bourke:

V té době jsme seděli v naem malém bytě, kousek od věznice Wormwood Scrubs, dívali se na televizi, popíjeli whisky a smáli se radostí, jak se nám věc podařila. V televizi ukazovali Georgovu fotografii, která byla dvanáct let stará, dokonce na ní byl jetě s plnovousem, který si přivezl z Koreje. Jeho vlastní matka by ho nepoznala!

135

Ředitel věznice pan Hayes, kterého odvolali od rozehrané partie bride, si nakonec vzpomněl, e ve vězeňské kartotéce má fotografie Blaka z 2. června 1965, které ukazují Georga hladce oholeného, ale které vak jsou v úplném kontrastu s fotografiemi zveřejněnými v televizi.

Znovu je přeruen televizní program. Tentokrát se Blake objevuje na obrazovkách hladce oholen.

22.30  éf Scotland Yardu ádá osobně vechny vydavatele novin, aby zastavili titění nedělníků a na přední stranu zařadili Blakovu fotografii spolu s policejní výzvou.

Fotografie Blaka je předána na vechny hraniční přechody, na vechna letitě a do vech přístavů.

Vechny zastupitelské úřady socialistických států jsou doslova hermeticky uzavřeny policejními hlídkami.

Nejvíce je střeena ulice Kensíngton Palace Gardens, kde jsou budovy sovětského a československého velvyslanectví. Policisté v civilních atech hlídají vechny vchody a vjezdy. Hlídky jsou postaveny i u plotů zahrad.

V kritickou dobu kotví v britských přístavech osm lodí ze socialistických států. I k ním jsou postaveny policejní hlídky.

Jetě v noci je zaveden dozor nad domovem Georgovy matky a nad některými jeho dřívějími přáteli. Okna v budově Scotland Yardu svítí a do rána. Probíhá největí pátrací akce od roku 1963, kdy byli stíháni účastníci velké vlakové loupee.

xxxx

Horečná činnost stovek policejních úředníků, kteří pracovali celou noc, přináí jen mizivé výsledky. Jednotlivě jsou vyslechnuti vichni vězňové z bloku D. Výslech nepřináí ádný poznatek, ze kterého by bylo mono vycházet. Specialisté provedli rekonstrukci pravděpodobného způsobu útěku Georga z vězení. Zjiují sice zajímavé poznatky, které vak nemají praktický význam. Pro vechny je překvapením, e mříe v okně, kterým George utekl, se dají přerazit pouhým silnějím úderem, třeba kopnutím.

Pečlivě je zkoumán provaz, po kterém se vyplhal

na vězeňskou zeď, včetně ocelových Jehlic. Ve bez výsledku.

Rovně kytice chryzantém se zdě být slibnou stopou. Je zabalena do původního obalu z obchodu. Ukáe se vak, e jde o firmu se stovkou provozoven téměř po celém Londýně. Tak ani tento poznatek nemůe policie vyuít

Neděle přece Jen přináí důleitou stopu, která později přivádí policii téměř k pravé osobě. V ulici Artillery Road se naly otisky vzorku pneumatik. Z počátku jim není přikládán velký význam, ale později se to ukáe Jako velmi důleité.

Při rekonstrukci útěku je s určitostí konstatováno, e George musel mít alespoň jednoho pomocníka mimo vězení. Celkem snadno se dochází k závěru, e nejldeálnějím typem by mohl být vězeň, se kterým se George znal a který byl proputěn během roku 1966.

Vedoucí pátrací operace vytváří zvlátní skupinu specialistů, kteří vechny proputěné vězně hodnotí. Vybírají několik, kteří nejvíce splňují uvedené podmínky. Mezi nimi je i Sean Bourke.

Okamitě jsou informovány policejní stanice v místech pobytu bývalých vězňů. Vichni musí prokázat dostatečné alibi pro sobotu 22. října 1966. Vichni také alibi prokazují s výjimkou jediného  Seana Bourka, kterého policie nemůe vůbec nalézt.

To si vak George začíná připisovat na své konto náskoku před pronásledovateli nejen dalí hodiny, ale i dny.

Scotland Yard se chytí stopy Seana Bouřka Jako tonoucí stébla trávy. Znovu je uveden celý policejní aparát do stavu úplné pohotovosti. Fotografie Bourka letí po celé zemi. O spolupráci jsou poádání i někteří spojenci z organizace NATO.

V rámci etření Scotland Yard zjiuje, e Bourke si koupil před časem auto značky Humber Hawk. Víchni policisté dostávají okamitě pokyn hledat poznávací značku 117 GMX.

Pět dní po útěku je auto nalezeno v severním předměstí Londýna, v místě, kde Bourke zaparkoval v noci 22. října.

Okamitě je odesláno do laboratoří Scotland Yardu. Specialisté nenechávají místečka, kde by nesejmuli otisky. Téměř s určitostí zjiují, e otisky pneumatik z

ulice u vězení Jsou totoné s tímto autem. Nacházejí několik otisků Seana Bourkeho, ale a vak hledají sebedůkladněji, otisky Georga nalézt nemohou.

Znovu začnou vyslýchat vězně z bloku D. Předevím chtějí znát vechno o Seanu Bourkem. Zajímá Je kadá maličkost. Osobní vlastnosti, zájmy, styky, koníčky. Vechny poznatky pečlivě vyhodnocují.

Jsou okováni, kdy zjiují, e Sean Bourke je velmi zručný radiomechanik. Často dělal opravy radiopřijímačů i ve vězení.

V cele Georga Blaka nali malý tranzistorový přijímač. To u je i na zkuené policisty trochu mnoho. Vdy se nabízí velice logická odpověď na nevyslovenou otázku. George a Bourke mohli udrovat rádiové spojení téměř před nosem vězeňských stráců!

Policie se raději vyhýbá odpovědi na otázku, zda tomu tak skutečně bylo. Teprve v pozdějí době několik specialistů z oboru elektroniky potvrzuje, e Georgovo rádio bylo po malé úpravě schopné zachytit signály vysílané z bezprostřední blízkosti věznice.

Opravu mohl udělat George, ale i Bourke před proputěním z vězníce.

Kadá akce policie dosud znamená krok do prázdna. Mimo oputěné vozidlo, nylonové lano a kytici chryzantém nenachází nic. Zatímco provádí horečná pátrání a vyetřování, oba mui, kterých se ve nejvíce týká. sedí téměř v bezprostřední blízkosti věznice ve svém bytě v ulici Highlever Road a čekají na vhodnou příleitost k odjezdu ze země.

I dalí trasa je zajitěna do posledního detailu.

správy, Scotland Yardu a nakonec i vlády. Bulvární tisk přináí denně ty nejfantastičtějí domněnky a dohady o trase útěku George Blaka:

TIMES 25. října 1966:

S největí pravděpodobností pouil Blake soukromého letadla o odletěl do Irska. Tam se skrývá a čeká na vhodný okamik pro dalí cestu do Ruska.

DAILY EXPRESS:

Blake odjel na polském parníku BATORY.

EVENING STANDART:

Blakova cesta vedla přes Belgii do Berlína a odtud do Prahy a Moskvy. Celou akci zajiovala československá zpravodajská sluba.

EVENING NEWS:

Blake je na sovětském vyslanectví a v přestrojení odjede z Británie.

DAILY MIRROR 27. října 1966:

Blake je ji dávno v Jiní Americe a čeká na vhodný okamik, aby odjel do Ruska …

Zloba a zá čií z kadého článku, z kadého slova. Ale také bezmocnost nad tím, jak byly doslova přehrány bájemi opředené sluebny Secret Intelllgence Service, M.I.5 spolu s legendárním Scotland Yardem.

xxxx

Ubíhají týdny, měsíce i roky. Britským bezpečnostním orgánům se jen stěí daří zacelit trhliny na jejich poramocené pověsti.

Vláda nařizuje podrobné a komplexní vyetření celé aféry.

Jmenuje komisi, do jejího čela je postaven Člen královské rodiny lord Mountbatten. Na základě doporučení vládní komise se provádí řada přísných bezpečnostních opatření ve vech britských věznicích.

Rychle opadá i vlna buroazní propagační hysterie.

George Blake vak jako by zmizel ze zemského povrchu.

Je tomu skutečně tak?

xxxx

MOSKVA, únor 1970  zpráva TASS:

PREZIDIUM NEJVYSlHO SOVĚTU SSSR VYSOCE

OCENILO ZÁSLUHY SOUDRUHA GEORGE BLAKA,

důstojníka sovětské zpravodajské sluby, který PO MNOHO LET V KRAJNĚ SLOITÝCH PODMÍNKÁCH MAŘIL INTRIKY A ČINNOST BRITSKÉ TAJNÉ SLUBY NAMÍŘENÉ PROTI SOVĚTSKÉMU SVAZU A OSTATNÍM SOCIALISTICKÝM ZEMÍM, A ROZHODLO SE JEJ VYZNAMENAT LENINOVÝM ŘÁDEM.

Konec