Mu, který zmizel - Bohumil Lipert

1

Jeden mu zmizel!”

U o tom nikdo nepochyboval. Byla to jistota. Jetě před několika minutami si mohli myslet, e odsouzený Karel Bělka neslyel pokyn velitele eskorty k nástupu do modrobílého autobusu, který měl uvnitř na rozdíl od ostatních tého typu, zvlátní výbavu. Mříe členily lesklé plochy oken, dalí oddělovaly prostor pro řidiče a přísluníky Sboru nápravné výchovy od nedobrovolných pasaérů.

Jeden z nich teď nebyl k nalezení. Na obrovském staveniti se náhle zastavil ivot. Zpráva o pohřeovaném vězni se ířila od člověka k člověku rychlostí a příli ostře kontrastující s tou, jakou se tu občas předávaly pokyny od stavbyvedoucího k mistrům a předákům.

Zdrhnul jim mukl,” prohodil koutkem úst buldozerista a zapálil si dalí cigaretu.

Co budou dělat?” zeptala se svačinářka a otočila hlavu ke skupince muů v uniformách, kteří se, prokazatelně nervózní, o čemsi dohadovali.

Jak já to mám vědět?” divil se mládenec a znovu zalovil rukou v útrobách tichého motoru.

Jetě jsem tam nikdy nebyl, zeptej se a přítě,” dodal a zasmál se, jeliko povaoval svou odpověď za podařený vtip.

Mirka Doláková zasunula do peněenky buldozeristovu padesátikorunu, zapsala objednávku

a u bez dalích slov mířila po své kadodenní trase.

Který to je, ten co zmizel, ptala se sama sebe v duchu. Znala těch osmdesát lidí ze dvou

autobusů, oblečených do dávno vyslouilých vojenských uniforem a vysokých bot, skoro do

jednoho. Jezdili sem přece u hezkou řádku měsíců, téměř od prvního výkopu.

Stavbyvedoucí o nich nechtěl zpočátku ani slyet, nebude prý dělat s kdovíjakou sebrankou.

Avak kdy začínal s výstavbou velké teplárny, která měla svou kapacitou pokrýt poadavky

padesátitisícového města, a chyběla mu pomalu stovka zedníků, tesařů, betonářů a

pomocných dělníků, přiel ke kříku. Formuláře smluv jetě nějaký ten týden putovaly mezi

ministerstvem spravedlnosti, jeho podřízenými slokami, investorem a stavební organizací.

Pak se vechno velmi rychle vyjasnilo a inenýři Budař a Kolísek si v kanceláři náčelníka

nápravně výchovného ústavu v Rychmanicích plácli s podplukovníkem Vránou.

5

Kadý den osmdesát párů rukou. Pravda, vichni nebyli vyučení, ale měli vesměs natolik

dlouhé tresty, e se vyplatilo zasvětit je do tajů několika stavebních profesí. A bylo jich kadý den osmdesát. Nikdy ani o jednoho méně. To bylo nejvíce fascinující. Kdy někdo onemocněl, poslali náhradníka, kde ho vzali, u nemuselo stavbaře zajímat. Nikdo z nich

nikdy nechtěl dovolenou, náhradní volno, předčasnou zálohu, nikdo z nich nevyvihnul

absenci, protoe byl včera dlouho do noci v restauraci pod městem. Tam se stavbaři

scházívali velice rádi a podle nich také dostala hospoda i své pojmenování U zednický líce, ačkoli oficiální název, vyvedený na skle, hlásal cosi o Zátií. Zvlá po výplatě se sem kluci občas uchylovali. Pár dní pak vyspávali a léčili se z kocoviny. Ti v uniformách si podobný luxus dopřát nemohli. Ráno je přivezli, odpoledne odvezli. Pracovali, s výjimkou polední

přestávky, kdy sedávali v závodní jídelně poté, co se vyprázdnila od civilních strávníků a

krátkých pauziček na cigaretu, umotanou obvykle z plechové piksly s nepříli vábně vonícím

tabákem. Zpočátku se na ně vichni dívali s patrnou nedůvěrou. Pak si ale nejenom zvykli,

nýbr se dokonce začínali i ptát. Vdy přece nemůou být tak zlí, kdy jim nevadí práce.

Vyzvídali na muích z eskorty a referentech procházejících stavenitěm a kontrolujících

svěřené lidi. Ti by jim správně neměli odpovídat, měli by odmítnout podobné rozhovory u v

zárodku. Ale přesto občas ukázali rukou za sebe na některého z vězňů, skloněného nad

prací a prohlásili: Tři roky poctivě nemáknul, il z prodávání věcí, co mu druzí natahali z vykradených bytů. Jenom na alimentech je dluen padesát tisíc. A ten za ním je také podařené kvítko. Měl v hospodě skoro sto tisíc korun manko, a tak ji raději zapálil, jen aby se na to nepřilo. Jenome hasiči přijeli dřív, ne on předpokládal. A tak se to provalilo.”

Odcházeli po těchto informacích rychle pryč a nechávali tak tazatelům monost divit se jetě po celé dlouhé minuty. Jak je to moné, vdy ten Láďa vypadá jako sluný člověk…

Nemluvilo se vak pouze o jednom či dvou. Plynuly dny a přísluníci Sboru nápravné

výchovy se dostávali do přáteltějího kontaktu se zaměstnanci stavby, kteří na ně, proč to nepřiznat, hleděli zpočátku stejně nedůvěřivě, jako na ty, které střeili. Tu a tam mezi sebou prohodili pár vět, byla nabídnuta cigareta: 6

Posly, a tamhleten, kdy s ním mám dělat, nemusím se ho bát?

A protoe na stavbu přijídělo a na výjimky stálých osmdesát lidí, znali je za několik týdnů jako by s nimi pracovali u kdovíjak dlouho. Neznali sice přesně vechna jména, ale kdy to přilo, dovedli si pomoci. Ví,” který to je, ten co má na levé ruce vytetovanou sochu Svobody, jak chtěl oddělat noem manelku, dostal osm let..

Takhle je znala větinou i Mirka Doláková. První dny se jim vyhýbala. Raději obkrouila

půlku stavby, ne by se dala přemluvit, aby prola okolo party vězňů. Cítila na sobě jejich pohledy. Tuila, e ji prohlíejí očima nevnímajícíma montérky s laclem a červený svetr, ale e před nimi prochází přinejmením v průsvitném prádle, pokud v jejich očích má na sobě alespoň to. Po čase si zvykla. Popravdě, zvykli si i oni. Občas ji někdo z nich pozdravil a zeptal se, jestli by mu také něco nekoupila. Třeba pořádnou flaku skotské a kartón amerik.

Ostatní se tomu řehnili a přidávali dalí nesmyslná přání. Mirka velmi dobře věděla, e za

peníze, které dostávají na útratu, mohou nakupovat pouze v ústavu. Jak oni sami říkají,

táborový mařeny jsou směnitelný jen za vohradou.

Mirka dola ke strání věi, která se tyčila v kadém rohu stavby. Mezi nimi byl napnut plot důmyslně spletený z neprůhledné fólie a ostnatého drátu. Pane Maryko, chcete něco ke svačině?” zavolala nahoru na starého známého ze sousedství, který se na sedátku opíral o puku. Pásku s označením Závodní strá u odloil, počítal jistě s tím, e v tuhle dobu bude dávno doma. A teď najednou. Nechci nic,” zavrčel na Mirku. Přece tady tak dlouho nezkysneme. Ten pitomec Bělka si někam zaleze a blokuje tím skoro stovku lidí. Dal bych

mu jednu po papule, e by se tomu divil,” horlil stráný.

Take Bělka,” polohlasně ze sebe vypravila Mirka.

Jo,” uslyela kladnou odpověď seshora, i kdy o ni nikterak neádala. To je ten chlap, co zmizel.”

2

Nadpraporčík Janouek tiskl telefonní sluchátko k unímu boltci, by se mu chvílemi zdálo,

e a rozhovor s náčelníkem útvaru skončí, bude mít stejný pocit ohluení, jako cestující ve starých vrtulových letadlech.

7

Nic se proti tomu nedalo dělat. Volal z kanceláře inenýra Budaře a neměl zájem, aby

stavbyvedoucí a jeho lidi slyeli, jaký díl právě od podplukovníka Vrány dostává. Náčelník

nebyl prchlivý ani nadbytečně impulzivní, na své podřízené zpravidla nekřičel a na vězně u vůbec ne. Zavdával tím příleitost k občasným prohláením přísluníků, e jejich podplukovník má lepí přístup k odsouzeným, ne k nim. Vrána to věděl a nemínil se kvůli

tomu nikterak rozčilovat. Teď se vak doopravdy zlobil.

V letoním roce u toti jeden útěk měli. Dokonce skupinu vězňů. Vechny se jim podařilo

okamitě zadret. A na jednoho. Toho nali teprve za čtyři měsíce na nádraí v Brně, kdy

se pokouel odejít z nástupitě s kufrem, který prokazatelně patřil někomu jinému.

Podplukovník Vrána musel tenkrát vyslechnout na svou adresu několik nelichotivých slov ze

správy Sboru nápravné výchovy i od přísluníků Sboru národní bezpečnosti. Vichni prý

chápou, e se ledacos můe stát, ale přece jenom je třeba si neustále uvědomovat,

jaké nebezpečí znamená vězeň na útěku pro lidi, které náhodně potká, i kolik lidských a

technických sil a prostředků je nutné vynaloit na jeho opětovné dopravení za zamříovaná

okna.

A ono je to tady za půl roku zase. Nikdo a se ani nehne,” drnčelo to ve sluchátku. Vechny odsouzené nalote do autobusů a nikoho nepoutějte ven. Důkladně střeit! Hned jsem tam!” Nadpraporčík jetě stačil říci náčelníkovi, e vechno zařídí, ale aparát na druhém konci linky byl u němý.

Pokyny, které uděloval náčelník, Janouek dávno provedl. Předpis pro podobné příleitosti

nedává příli mnoho prostoru ke dvojakým výkladům. Ale v koutku due se domníval, e

bude lepí náčelníka neprovokovat. Vyběhl proto z kanceláře a rychle dal dohromady svoje

lidi. Jede sem náčelník. Vzteká se. Koukejte se pořádně zapnout a utáhnout opasky, a ho

někdo nevytočíte do obrátek. Po telefonu se zdál být skoro na mrtvici…

Podplukovník se brodil prachem stavenitě, kopal do kadého kaménku i klacku, který se mu

připletl pod nohy a jeho nasupená tvář nevětila nic dobrého. Kdy vak doel a ke členům

eskorty, přátelsky se zazubil a odmítl hláení, které se mu chystal Janouek podat. Místo

toho chytil nadpraporčíka okolo ramen a skoro povzbudivě prohlásil:

8

Jak to tak vypadá, máme na krku dalí pěkný malér, co říká? Ale my u jsme spolu na

nějaké to kázání shora přece jenom zvyklí, nemám pravdu? Představ si, e by vězeň utekl

někomu jinému, řekněme někomu, kdo s tím jetě nemá vůbec ádné zkuenosti, úplnému

nováčkovi, třeba. Musel by mít hlavu jako toudev od samého přemýlení. Kdeto my u

víme, jak na to. A taky se do toho společně pustíme.”

Nadpraporčík sice věděl, e v náčelníkových slovech je plno síravé ironie, ale vechno mu

bylo pro tuhle chvíli jedno. Viděl jen podplukovníka Vránu, jak klidným hlasem udílí příkazy a organizuje pátrací akci uvnitř stavenitě. Podplukovník se okamitě na to přesunul do kanceláře inenýra Kolíska. S omluvným úsměvem, avak jedním rázným pohybem, odstrčil

ze stolu vechno na jednu jedinou hromádku, kterou si inenýr opatrně přenesl na sousední

stůl, slouící tu pro pravidelné porady s větím počtem účastníků. Potom se ihned natáhl pro telefon a vytočil číslo náčelníka okresní správy SNB v Karlovicích majora ásky.

Zdravím tě, Václave,” začal, kdy ho sekretářka spojila.

I já tebe, jmenovče,” slyel o několik let mladího ásku, s kterým se vídal nejenom na pravidelných meziresortních poradách a jiných pracovních příleitostech, ale i ve chvílích daleko méně vypjatých a neformálních, toti na rybách. Oba byli členy výboru spolku a oba

si u alespoň pátý rok říkali, e jak to tak vypadá, největím úlovkem místních rybářů jsou oni sami, protoe mají na krku vekerou administrativu i s brigádnickou činností, take se dostanou mrskat vodu jen ve chvílích zvlá svátečních. Ostatní členové rybářského spolku

jsou na rybách v čele s dalími výbory, samozřejmě o to víc … Ale brali to s humorem a říkali souhlasně, e nějaký odpočinek pro stále napnuté nervy přece jenom potřebují. By by to znovu zavánělo kanceláří, jen kdy v ní bude alespoň na pár minut klid a ticho.

Co potřebuje, Václave?” zeptal se teď major áska, ani by se oba zdrovali úvodními společenskými formalitami a řečmi o mizerném počasí.

Chybí mi vězeň. Zmizel ze stavenitě teplárny. Asi před hodinou. Nebo hodinou a půl. V

patnáct nula nula ho prý referent reimu při kontrole jetě viděl. O hodinu později při nástupu do autobusu chyběl.”

9

Útěk?” ubezpečoval se major.

Nejspí,” zněla podplukovníkova odpověď. Co taky jiného … Pár výslechů jsme u udělali na místě, ale nikdo z odsouzených nic neví.”

Nic se neděje, Václave, jistě nemůe být příli daleko. Dáme se do toho okamitě.

Nejvhodnějl bude asi varianta číslo dvě, to kvůli jeho časovému náskoku. Tak mi dej popis

a nacionále, a tady můu kromě jiného vyhlásit pátrání obvodům …”

Ani ne za deset minut po této rozmluvě stály na vech silnicích hlídky sloené z přísluníků Sboru národní bezpečnosti i Sboru nápravné výchovy.

Řidič autobusu na pravidelné lince zpočátku nechápavě hleděl na stavěcí terč v ruce

přísluníka dopravní sluby, ale přesto zcela automaticky lápl na brzdový pedál: Co se

děje,” zahartusil, kdy po něm chtěli, aby otevřel dveře. Na kontrolu dokladů přece jenom nebyl příli zvyklý. Vdy autobusáky zastavuji jen zcela mimořádně. Jenome vzápětí pochopil, e o jeho osobu tu vůbec nejde. Na krajnicích stály hlídky a měly do tváře vepsán ustaraný výraz. Poručík v bundokoili kývnul na starího mue v maskovací uniformě: Pojď.”

Proel se po tomto pokynu mezi sedadly, pozorně se podíval kadému cestujícímu do

obličeje, nevynechal dokonce ani eny. Pak zakroutil hlavou: Není tu.”

Tak to lo stále dokola a nejenom na této křiovatce. Vude Bezpečnost a s ní rychmaničti

přísluníci Sboru nápravné výchovy, kteří jediní mohli uprchlého vězně okamitě

identifikovat.

Oč vám jde, nezdrujte, vechno mám v pořádku,” protestoval propleatělý elegán za

volantem stříbrné simky. Zavazadlový prostor otevřel jen velice nerad. Na dně prostorného

kufru leelo rozměrné plátno. Obraz byl zčernalý a jeho rám pokozený, ale i tak bylo vidět, e se jedná o výjimečnou práci starého mistra. Kde jste k tomu přiel,” ptal se poručík.

Dostal jsem to darem od kamaráda, kdy to tak nutně potřebujete vědět,” durdil se řidič.

Odpovídám vám ale na otázky, které nejste oprávněni klást.”

Poručík pohledem vyzval jednoho z hlídkujících muů, předal mu doklady od vozu i řidičův

občanský průkaz a přes rameno zaeptal: Toho pána si vezmi na starost zvlá. Obraz je

kradený. Patří do kolekce z jednoho zámku. Dost si to podle pátračky pamatuju. Ale pozor,

ten chlapík skutečně nemusí o krádei nic vědět.

10

Jestli ano ..povzdechl si, ty u si poradí.” Zvedl ruku a zastavil dalí osobní vůz.

Kontrola stavenitě mezitím pokračovala s neztenčenou intenzitou. Podplukovník Vrána toti

cestováni vězně dopravními prostředky vylučoval. Tvrdil, e člověka, z něho na první

pohled čpí uprchlý vězeň, nikdo do auta nevezme a do autobusu se bude bát nastoupit.

Dalí vak byli jiného názoru a namítali, e pokud se jedná o předem plánovaný a připravený útěk, pak by mohl mít Bělka civilní aty někde schované. Nebyl by přece problém, aby mu je některý spojenec z řad zaměstnanců přinesl a na pracovitě. A v civilních atech mohl

útěkář klidně projit i vrátnici…

Alois Kazimír seděl na svém místě a čekal, a ho zavolají. Věděl, e o jeho poctivosti nikdo nepochybuje, ale přece jenom je to právě on a strámistr Pacit ze Sboru nápravné výchovy, kteří kontroluji osoby a vozidla při jejich pohybu branou stavenitě. O pár chvil později oba shodně trvali na svém. Po dobu jejich sluby nikdo z vězňů vrátnici neproel, a to ani v převlečeni.

Podplukovník Vrána jim sice poděkoval a nedal na sobě znát pochybnosti, přestoe věděl,

e právě tohle bývá při podobných příleitostech Achillovou patou. Ukázalo se to nakonec při jiných případech i v minulosti. Proč by tak tomu nemohlo být dnes? Přes oploceni Bělka nepronikl, to by bylo ve dne natolik nápadné, e by si toho jistě strání vimli. A kudy jinudy se můe člověk dostat ze střeeného objektu? Přece se nevypaří.

Vrána se starostlivě rozhlíel po vrátnici. Hlavou mu procházely nejroztodivnějí

zaznamenané útěky vězňů z pracovi, zejména tohoto typu. Jeden se nechal na korbě auta

zasypat piskem, druhý se vměstnal do podvozku náklaďáku, třetí… Raději nevzpomínat.

Kdy se vechny případy rozebíraly, vdycky se nael některý z teoretiků výkonu sluby,

který prohlaoval, ostatně zcela ve shodě s příslunými předpisy a nařízeními, e kdyby bylo na bráně uděláno víc pro kontrolu vozů, kdyby se do pisku píchaly tyče a kdyby byl na bráně vozíček se zrcadly, nemohlo by k útěkům dojit. Vichni tehdy souhlasili: ano tak hovoří směrnice pro výkon sluby příslunlků Sboru nápravné výchovy ve vrátnicích oplocených

pracovi, ale copak je to moné beze zbytku v praxi provádět? Řidiči se zlobí, e prostoji spousty času při kontrolách a nevydělají si.

12

Nemají přece plat od hodiny, ale od fůry. Mistr od betonářů se můe zbláznit, kdy vidí plný mix, na který u netrpělivě čeká, jak stojí mezi vraty a nemůe dovnitř, jeliko nedostal od přísluníků pokyn. Letí tedy rovnou do vrátnice a následuje střetnutí dvou lidí, z nich oba to myslí dobře a poctivě a přece se nemohou pro tuto chvíli dohodnout…

A kdy je tohle na pořadu dne u poněkolikáté a přísluníci zaslechnou navíc na svou

adresu jetě několik poznámek o bachařích, kteří více zdrují, ne pomáhají, začnou

provádět kontroly v rychlejím tempu. Některé auto při tom občas úplně vynechají, na stavbě je vak rázem klid. Samozřejmě tím vzroste riziko moného útěku, jenome to se ádného v civilu tolik netýká …

Tohle vechno podplukovník Vrána věděl. A tak si nedělal velké iluze. Bělka musel zmizet

přes vrátnici, opakoval si v duchu tvrdoíjně. Na tom u se asi nic nezmění. Ti dva tady by to měli konečně pochopit. Místo dohadů a obhajob a se raději soustředí a upamatují se, kolik bylo hodin, jakým způsobem Bělka útěk provedl nebo mohl provést, co měl asi na sobě, kdo

mu pomáhal… Z mylenek vytrhl podplukovníka Vránu klidným a zvlátním způsobem

rozafný hlas mue v civilním obleku. Vrána si nemohl honem upamatovat na jeho jméno,

ale věděl, e je to kapitán, náčelník odboru Veřejné bezpečnosti okresní správy SNB,

kterého nejspí fáska poslal na stavenitě, aby zde řídil celou akci po linii Bezpečnosti:

Ten vá Bělka byl prý docela sluný chlapík, jestli se to tak dá říci. Do konce trestu měl u jenom pár měsíců. Zdá se vám logické, e by takový člověk riskoval útěk?”

Vrána pokrčil rameny a trochu se podivil, kolik si kapitán dokázal za pár minut opatřit

informací: S logikou na mne v tomhle případě nechoďte.

Znám řadu útěků, kdy odsouzený pláchnul pár dní před svým oficiálním výstupem. Kdy

jsme s ním pak mluvili, řekl, mám na mysli jednoho z nich, e u to prostě nemohl déle

vydret. Někomu například oznámí ena, e se s ním chce dát rozvést, jeliko u nehodlá

déle čekat. On napřed popíe balík papíru, aby jí to rozmluvil, ale dřív, ne stačí obálku

zalepit, snaí se za bílého dne přelézt přes dráty. Nebo dva výrostci, nebylo jim jetě ani jedenadvacet, utekli pouhý týden před koncem trestu. Skutečný důvod nikdy neudali.

13

Prý to jen tak zkusili, jestli by to vylo. Abyste toti rozuměl,” upozornil Vrána, zejména v první nápravně výchovné skupině není ostraha tak přísná. Jsou dokonce pracovitě bez přímého střeeni odsouzených, ale tady ..

Já vám rozumím, soudruhu náčelníku,” řekl opět klidně kapitán. Vyloučit tedy nelze ani eventualitu útěku. Pokud ji vak připustím, pak se domnívám, e Bělka je někde tady, na stavbě. Nejspí dokonale ukrytý, čeká, a pomine vechen zmatek a pátrání a potom teprve

vyrazí.”

Co o to,” usmál se Vrána. Moné je vechno. Jenome prohledat kadou piď téhle mamuti stavby,” rozmáchl se rukou a opsal kolem sebe oblouk, nebude vůbec snadné.”

To jistě ne,” souhlasil kapitán, ale musíme se do toho dát znovu. Systematicky. Já u jsem sice naim lidem určité pokyny v tom smyslu dal, ale nejlepl bude, kdy vyklidíme celé stavenitě od vech, kteří momentálně stejně nepracuji, a pak ho společně projdeme v

několika vlnách. Vy znáte zdejí terén lépe, ne my. Měli byste nás tedy upozornit na moné úkryty a podobná místa.” Vechno trvalo jetě necelou hodinu. Pak se najednou Ritmo, sluební ovčák, který dostal očichat Bělkův chlebník, ale přesto se stále nemohl chytit,

trochu vzepjal na dlouhé ňůře. Jeho psovod ji citlivě povolil a přidal do kroku. Tah sílil a bylo jasné, e Ritmo, i přes mnoství ruivých stop a pachů, tentokráte zabral. Podpraporčík Bezpečnosti v zelené plátěné uniformě proběhl za Ritmem úzkou uličkou mezi velkou

rozestavěnou budovou a příručním skladem, smontovaným z lehkých prefabrikátů. Praporčík

se ohlédl, zda ho někdo sleduje. Kdy viděl, e je mu několik dalích lidí v patách, citlivě psa povzbudil. Na konci uličky, odkud nebylo pro roh budovy jiné cesty, ne nazpět, leel na zemi mu v uniformě odsouzených, obličej měl zabořený do prachu a nehýbal se. Ritmo netěkal.

Zakňučel, otočil se a připletl se praporčíkovi pod nohy: Co je pejsánku,” konejil ho psovod, kterému bylo najednou jasné, proč se pes po mui nevrhl. Sáhnul na tělo, ale to bylo i dál nehybné. Pokusil se otočit ho, ale pak si uvědomil, e tady je u jeho snaha zbytečná.

Vyběhl nazpět a zavolal směrem ke kapitánu Zárubovi a podplukovníku Vránovi: Nael jsem

ho!” Kdy viděl, jak přidal do kroku, dodal: Mrtvého.”

14

3

Prokurátor se doslova vecpal do úzké proluky, odkud se připravovali odnést Bělkovo tělo.

Rozhlédl se kolem sebe zvedl hlavu a podíval se nahoru. Nad sebou spatřil konstrukci ze

eleza a betonových panelů. O několik minut později u seděl v kanceláři stavbyvedoucího,

opatrně si přidroval u úst álek s horkou kávou a díval se na plánek, který rychle rostl pod tukou, kterou vládl kapitán Záruba. Přitom neustále zdůrazňoval: Tady leel Bělka…

Okolo nebyly zjitěny ádné stopy. Lze tudí vcelku s jistotou určit, e spadl shora. Tělem ani po pádu nikdo nemanipuloval. Budova má být osmipodlaní. Ale esté patro je u skoro postavené. Odtud také Bělka spadnul. Tady.” ukázal na plánek, je proraené dřevěné

paení. Vypadá to, jako by se o ně opřel, slabé prkno nevydrelo tlak jeho těla, povolilo, a Bělka sletěl dolů.” Prokurátor se podíval na stavbyvedoucího: Jak to vysvětlíte? Za dodrování bezpečnostních předpisů přece zodpovídá organizace, pro ni odsouzení

pracují. Tak povídejte.. Inenýru Budařovi se do hovoru příli nechtělo.

Ale pak přece jenom několikrát polknul a vypravil ze sebe: Kontrolujeme to, na mou dui. To paení, co soudruh ukazoval, také v ádném případě nenahrazovalo zábradlí. Byl to jen takový orientační bod, aby chlapi věděli, kam a mohou stoupat nohama, a budou skutečně

zábradlí stavět. Ale já jim vdycky kladl na srdce, aby se důkladně jistili, lana nahoře byla …

Moment,” vstal najednou nadpraporčík Janouek. O čem to tady vichni mluvíte? O

dodrování bezpečnostních předpisů? Ale proč?

Prokurátor se podíval na Janouka trochu přes rameno. Řídil tuto poradu a nebyl zvyklý, aby mu někdo skákal do řeči. A navíc tu byla ta mrtvola… Pravda, nechodil ke kadé v okrese.

Jenome zákon o výkonu trestu ukládá při úmrtí vězně prokurátorům povinnost dostavit se

osobně na místo a stanovit postup vyetřování, kterým se má vechno ubírat, pokud nebyl

příčinou smrti například infarkt nebo odsouzený nezemřel jiným, očividně přirozeným

způsobem. I kdy o tom, co je přirozené a co ne, rozhodoval soudní lékař. A jeho verdikt

zatím pochopitelně chyběl. Snad právě proto cítil na sobě prokurátor dvojnásobnou tíhu

dneního případu.

15

Je tu od toho, aby rozhodl. Ale jak? Nechtěl se před nikým blýskat ani předvádět, měl u své roky a dobu mladického zápalu, kdy si v soudní síni potrpěl na okázalá gesta, si raději nepřipomínal. Ale ani tehdy ani dnes nebyl rád, kdy ho někdo vytrhoval z přemýlení.

Jenome Janouek, který tohle vechno nemohl vůbec tuit, si nenechal vzít slovo ádným

z výmluvných pohledů svých kolegů: Nemá smysl mluvit o bezpečnostních předpisech, kdy

je to zcela zbytečné.” Mávl rukou, aby zamezil zbytečným dotazům. Vdy Bělka neměl na tom baráku co dělat. Proč tam tedy lezl? Tenhle kolos toti staví civilové. Ale pozor, u

nejmíň čtrnáct dní na něm nikdo nepřeloil ani stýblo. Prý něco chybí, to by mohl potvrdit

tady inenýr. Jak vám říkám, čtrnáct dní nahoru nepáchla ani noha. A teď Bělka. A dolů u

neseel po schodech, nýbr sletěl po hlavě. To já jenom, abychom tu zbytečně nezdrovali

nepodstatnými diskusemi,” zmlkl rázem, kdy si uvědomil, kolik lidí se na něj najednou dívá.

Prokurátor si povzdechl a otočil se na kapitána Bezpečnosti: No tak, Zárubo, pracovali jsme spolu u na tolika případech, e mi snad odpustí, kdy ti tímto okamikem přihraju dalí.

Má nové číslo jednací, Kamile, nech napsat návrh na zahájení vyetřování a poli mi to

podepsat.”

Kapitán se na malou chvíli odmlčel a pak jenom přitakal teplým a klidným hlasem: Spolehni

se, Ludvíku.” Prokurátor se obrátil na podplukovníka Vránu: Hleďte, a při vyetřování pořádně pomůete. Koneckonců, máte na to vlastní aparát. Proveďte výslechy vězňů, zatím alespoň předběně, kdo co ví a podobně, a se kriminálka nemusí zdrovat s těmi, co

bezpečně nemají o ničem ani ponětí. Je to doufám jasné?” Náčelník souhlasně pokýval.

Za dvacet minut se vichni rozeli. Bylo rozhodnuto. Kapitán Záruba sedl do sluebního

igulíka a jetě dřív, ne řidič stačil odstartovat, sáhl po mikrofonu radiostanice. Operační důstojník se ozval okamitě. Bez dotazů vyslechl kapitánův pokyn a pronesl jediné slovo: Zařídím.” Znamenalo to sehnat poručíka Jirku Maka, a bez ohledu na to, e má u dávno po slubě, jej znovu povolat do budovy okresní správy. Podařilo se to během rekordně krátké doby. Poručík seděl doma, jak novomanelé zpravidla sedávají, a ujioval manelku

Jitku, e pagety po milánsku má opravdu rád.

16

Kdy zazvonil telefon, odvolávající ho od domácího krbu a od večeře, zatočil jetě jednou

vidličkou, vsunul si do úst klubko těstovin, polkl je a pak políbil ustaranou manelku: Neboj se, jsem tu hned.”

Za dveřmi zahuhlal cosi v tom smyslu, e neli večer do práce, raději by ty pagety dojedl

vechny, by v sobě neukrývaly ani dibínek masa,

bez kterého on si jídlo raději ani nepředstavoval. Ale kdy viděl pod chodníkem pohotovostní volhu, řekl si, e erty musí stranou, protoe auto se při běných příleitostech pro kriminalisty domů zpravidla neposílá. O hodinu později, zásoben informacemi i

pravomocemi, doel pěky nazpět domů. Jitka ho zahlédla z okna a postavila vodu na kávu.

Jenome poručík Maek se ani neposadil. V několika větách vylíčil eně vechno potřebné,

zvlátě fakt, e se v následujících dnech zdrí v bytě zřejmě méně, ne by se sluelo. Nedá se proti tomu ale nic dělat. Jitka chápavě pokývala hlavou. Ano, bude tu sama. Ano, věděla, koho si bere. Ano, chápe to. Teprve, kdy se za manelem zavřely dveře, dokázala vyndat z kapsy domácího obleku kapesník a otřít si slzu, která jí vyklouzla zpod víčka. Dole na ulici u poručík Maek startoval sněhobílou kodovku. Rozsvítil tlumená světla a zamířil k výpadovce z města. Za pár minut u odbočoval na křiovatce, kde ukazatel hlásil, e do

Rychmanic, cíle poručíkovy cesty, je pouhých dvanáct kilometrů. Zastavil a před těkou

bránou a nic se nedivil tomu, kdy jeho vůz olízl světelný proud silného reflektoru. Ukázal sluební průkaz a stráný ho pustil dovnitř. Proel několika dveřmi ze silných elezných trubek. Uslyel bzučák, otevřel si, za jeho zády se ozvalo klapnutí a on věděl, e bez cizí pomoci, bez ruky na tlačítku toho neznámého dozorčího, který pomocí kamer průmyslové televize teď sleduje kadý jeho krok, se ven nedostane. V tu chvíli si uvědomil, e podobný pocit musí mít vichni odsouzení, kteří proli touto bránou. Samozřejmě s tím rozdílem, e on se můe kdykoli otočit a odejít. Oni sice jednou také opustí tyto nepříli pohostinné

prostory, jenome doba mezi nástupem a ukončením trestu se tu nepočítá na měsíce, ale na

roky. Rychmanice byly ústavem druhé nápravně výchovné skupiny. Uvnitř tábora pracovali

vězňové v nově postavených provozech na součástkách pro automobilový průmysl.

17

Byli sem proto zařazováni pouze takoví, jejich délka trestu dávala naději, e po zaučení

budou jetě odpovídající dobu produktivní silou. Stejné to bylo i s těmi, kteří byli vybráni na stavbu teplárny. Nikdo neměl mení trest, ne tři roky. A naprostá větina z těch, které poručík Maek viděl pod okny administrativní budovy při večerním nástupu, byla ve výkonu

trestu u po několikáté. Doel a na konec chodby a zazvonil u čalouněných dveří. Pojďte

dál, u na vás čekám,” slyel ustaraný hlas podplukovníka Vrány.

4

Sedmdesát devět muů stavebního komanda se rozelo do svých lonic. Referent reimu si

jetě jednou důkladně prověřil zámek a pak znovu otočil klíčem. Masívní elezná vrata,

natřená nezbytnou zelení, jako ostatně skoro vechno, na co se tu člověk podíval, neměla z

ádné strany kliku. Proč také, vdy referent měl klíče a ti uvnitř se ani v prostorách tábora volně pohybovat nemohli. Nějakých pět minut stál a čekal, co se bude nahoře dít. Občas po jeho odchodu propukl hurónský randál. To kdy odsouzení zahájili nějakou z jejich obvyklých zábav, z nich měli radost větinou vichni. Samozřejmě a na jedince, nejslabí jedince, na jejich úkor se větinou bavili. To pokadé rázně odmykal a bral nahoru schody po dvou, aby okamitě zakročil. Ale sotva rozrazil dveře některé z místností, nael vězně spořádaně sedící na postelích nebo u stolů, či tie se bavící v krouku okolo popelníku na chodbě.

Jetě tu a tam se snail dopídit, co se zde vlastně před několika sekundami odehrálo,

jenome pravdu se nikdy nedozvěděl. Odpovídaly mu nechápavé obličeje, výmluvné úsměvy

a gesta. A občas také slova: Pane veliteli, asi se vám něco zdálo, my jsme tu tichouncí jako myky. ádný kravál bychom si ani nedovolili..Bral si je pak jednoho po druhém do své malé kanceláře. Vyptával se zvlá těch, o nich se právem domníval, e jsou ostatním pro

zábavu a pro posměch. Jenome ani ti nemluvili. Mlčeli, nanejvý vykouřili nabídnutou

cigaretu, ale o ničem jiném nechtěli ani slyet. V duchu je mnohokrát proklínal, vdycky se vak snail najít k nim cestu.

18

Vdy přece není moné, aby vichni byli tak úplně zatvrzeli, prohlaoval. Jenome v

průběhu týdnů a měsíců zjistil, e ačkoli měl, co se zatvrzelosti jednotlivých vězňů týče,

pravdu, výsledek to ádný nepřineslo. Ti druzí se toti těch prvních báli. A tak odmítali

jakoukoli spolupráci s mui v uniformách.

Nahoře byl tentokrát klid a tak se referent odlepil od zdi a namířil si to k prosklenému

stanoviti velitele strání směny. Měl před sebou pět set kroků a zdaleka nepředpokládal, e první, co uslyí od kapitána Fořta, sotva dopadne na tvrdou idli, bude vzkaz, aby se okamitě dostavil do kanceláře k náčelníkovi.

On tu starej jetě běhá? e se mu chce,” divil se referent.

Není tam sám. Má u sebe nějakýho kluka z kriminálky. A jak to tak vypadá, ani jeden ani

druhý se příli do postele nechystají,” řekl velitel směny a podíval se na elektrické nástěnné hodiny, na nich se ručičky přehouply přes dvaadvacátou.

Soudruhu náčelníku, praporčík Vejvoda, přiel jsem… Referent umlkl, kdy viděl

podplukovníkovo gesto. Sundal si z hlavy brigadýrku a posadil se do křesla ke

konferenčnímu stolku. Kafe si dá, Járo?” slyel referent náčelníka.

Rád,” řekl Vejvoda, ale vzápětí toho zalitoval. Vrána vstal, doel do vedlejí kanceláře, kde ve dne sedává sekretářka, zapálil pod konvicí plyn a začal hledat sklenici s kávou.

Kdybych věděl, e vy sám… ozval se Vejvoda a Vrána mu přes otevřené dveře odpovídal:

A kdo jiný. Přece sem nebudu volat kvůli pár kafím na noc Průchovou. Zalít vodu jetě

umím.” Poloil před praporčíka álek a přistrčil cukr a krabičku cigaret. Podívej, oč mi vůbec jde. Tady soudruh poručík by potřeboval vědět co nejvíc informací o Bělkovi. Myslel jsem si, e by mohl začít nejprve s tebou.”

Vejvoda se zkusmo bránil. Já vám toho moc nepovím, jako reimák se přece jenom o

jednotlivce tolik nestarám, měli byste se raději obrátit na kapitána Kabíčka, to je Bělkův

vychovatel,” řekl, obraceje se k Makovi. Ten by vám toho jistě pověděl víc. A

zajímavějího.” Vejvodo,” malinko zvýeným hlasem promluvil náčelník. Podívej se laskavě na hodiny. Je pomalu půl jedenácté, nebo ne? Co by tady v tuhle dobu pohledával Kabíček.

19

Vychovávat odsouzené i ve spánku? Zatím se nám to stoprocentně nedaří ani ve dne.”

Vrána se zklidnil a posadil se ke stolku. Jenome ty, kamaráde, jestli se dobře pamatuju, jsi slouíval před léty ve vyetřovací vazbě. V tu dobu tam čekal na soud i Bělka. Měl jsi s ním nějaké potíe. Pamatuji si na to dobře?”

Vejvoda údivem nebyl schopen okamitě odpovědět. Teprve po chvilce začal horlivě kývat

hlavou na souhlas. Ale, e po tolika letech …

Podplukovník Vrána se obrátil k poručíkovi: To u jsou neklamné příznaky stárnutí a

začínající sklerózy. Kolikrát se a divím, jaké podruné detaily mi uvíznou v hlavě. Ale na zásadní problémy a termíny musím mít diář, abych jeden přes druhý nezapomněl.”

Obrátil se znovu k Vejvodovi: Tak teď začne přemýlet a vzpomene si, co dělal Bělka ve

vazbě, jak se tam choval, s kým byl na cele, od koho dostával balíky a peníze, prostě na

vechno. Poručík se tě bude ptát. Je mi jasné, e ne na kadou otázku najde odpověď, ale

o to v tuhle chvíli ani nejde.” Zvedl se z křesla. Popovídejte si příjemně, já se zatím půjdu podívat, jak to vypadá dole.” Sebral z věáku čepici, upravil se před zrcadlem umístěným na stěně, a seel k veliteli strání směny. Poručík Maek se pohodlně rozvalil v křesle a vyzval referenta reimu, aby si udělal odpovídající pohodlí. Ale ten seděl dál upjatý v řemenu, ze kterého nesundal ani černý obuek, ani malou radiostanici.

Jestli vám jde o Bělku ve vyetřovačce,” začal pomalu Vejvoda, musím vám říci, e tak vzpurného vězně jsem dlouho neviděl. Nepamatuju se u přesně, proč ho přivezli, ale trest nevyfasoval u soudu nijak malý.”

Poručík se natáhl pro kartu, leící na sousedním křesle. Tady to je, pět let za loupené

přepadení poty v Netolicich. Měl společníka, nějakého Frantika Víchu.

Oba byli ozbrojení, několikrát vystřelili, i kdy ke zranění nedolo. Bělka před soudem jetě nikdy nestál, přesto se vak nedostal do první nápravně výchovné skupiny, jak bývá zvykem, ale rovnou do druhé. Píe se tady, e soud tak rozhodl na základě jeho narueni.”

To by souhlasilo,” oil Vejvoda. Vdy vám to říkám, byl to skutečný lupič. V cele se choval, jako kdyby ho věznice hostila nejmíň dvakrát do roka. Hned ho bylo plno. Nestlal, neuklízel, to za něj museli dělat ostatní. Kouřil jejich tabák, dělil se s nimi o jejich nákupy, i kdy sám neměl ani korunu a nemohl jim to vrátit.

20

Otravoval stráné a pořád mu nebylo něco vhod. Jenom k náčelníkovi věznice jsem ho vedl

snad pětkrát, pokadé si stěoval na nějakou hloupost. Psal dopisy na soudy a prokuratury,

několikrát i na prezidentskou kancelář. A pořád jedno a to samé, jak s ním patně

zacházíme, e poruujeme ve vazbě principy lidské důstojnosti, no určitě tyhle vězeňské

ságy znáte.” Maek pokýval a Vejvoda pokračoval: Víc vám toho u nepovím. Snad a na

maličkost. Bělka se moc rychle naučil vechny vazební fígly. Spoutěl na nitích motáky,

vyklepával na zeď vězeňskou morzeovku, aby se domluvil s těmi od vedle, rval se, a vůči

nám se choval,” Vejvoda se jen trpce usmál, raději ani nemluvit.”

A tady, jaký se vám zdál v posledních měsících?” zajímalo poručíka.

Nějaká změna tu přece jenom nastala,” připustil Vejvoda. U proto, e o něm za celou dobu, co slouím u druhého oddílu, prakticky nic nevím. Je klidný, tichý, odpracuje si svoje a jak se zdá, o víc se nestará. Nechce mít asi maléry. Vdy to má do civilu za pár… Vejvoda se najednou zarazil. Vlastně bych měl mluvit v minulém čase. Nějak si na to nemohu zvyknout, e je Bělka po smrti. Co na tu konstrukci lezl.”

To bych také rád věděl,” povzdechl si poručík a sklapl notýsek, do kterého si během

Vejvodova vyprávění vepsal několik poznámek.

5

Poručík se zul dole na schodech. Věděl, e teď nesmí dělat ádný zbytečný hluk, ba

dokonce není záhodné ani neopatrně nalápnout, protoe stará prkna na chodbách vrzala

po přenesení váhy na nesprávném místě přímo hrůzostraně. Konečně se dostal ke dveřím.

Jen zvolna a opatrně otáčel klíčem v zámku. Ale závora jetě ani necvakla a dveře se

otevřely dokořán. Stála za nimi poručíkova manelka a dívala se na svého mue pohledem,

kterým zpravidla káráme malé děti, kdy se něčím proviní. Nechtěl jsem tě budit, Jitko,”

omlouval se Maek. Vklouzl do kuchyně a otevřel ledničku. Z jejích útrob vylovil láhev piva, otevřel ji a začal se shánět po skleničce.

22

Kdyby ses nejdřív alespoň trochu najedl,” prohlásila manelka mentorsky, hledíc na pivo v Jirkově ruce. Prsty se dotkla zeleného skla a podivila se, jak do sebe můe takovouhle ledárnu vůbec lít, nota bene pár minut před půlnocí.

Maek pokrčil rameny, protoe naprosto netuil, jaké argumenty by měl pouít, aby

přesvědčil manelku, e právě pivo je to, na co se během zpáteční cesty snad nejvíc těil.

Nepředpokládal ovem, e se s Jitkou jetě uvidí, to ho tak trochu zaskočilo. Měl v úmyslu

posadit se aspoň na několik minut ke starému psacímu stolu a utřídit si mylenky. Měl jich

plnou hlavu, jenome jejich různorodost potřebovala systém, který by do věci vnesl alespoň

jakýs takýs pořádek. U zvečera se rozhodl nezatěovat se zbytečně přemýlením, proč

právě on, poměrně čerstvý absolvent důstojnické koly a kriminalista bez valné praxe, dostal na starost právě tento případ. Zpočátku si tím lámal hlavu, protoe zeptat se přímo kapitána áru by nepovaoval za vhodné. Snad mu pak víc poví major Krňák, náčelník skupiny obecné kriminality. Jenome ten je právě na dovolené v Sočí a nemá ani tuení, co se v

okrese Karlovice právě děje. A se vrátí, jistě zjistí, co a jak, říkal si poručík v duchu. Ale zatím nezbývá, ne čtrnáct dní čekat. Čím je jedna starost vyřeena. Zbývají dvě dalí.

Útvar Sboru nápravné výchovy má své vlastní oddělení vnitřní ochrany. Představují ho sice

jenom dva přísluníci, ale podle slov podplukovníka Vrány jsou to prý velmi schopní a dobří vyetřovatelé. Má tedy nechat výslechy vězňů opravdu pouze na nich? Asi to bude nejrozumnějí. Sám si pak vyslechne jenom ty, které mu jeho kolegové označí za zvlá

zajímavé. Musíme si přece navzájem důvěřovat.

Třetí starost nebyla mení prvních dvou. Kde začnu já sám, ptal se Maek v duchu znovu a

znovu. Kolik lidí si přiberu ke spolupráci, abych nebrzdil jiné. Jaký udělat první krok? Sáhl po svém notýsku a zamyleně v něm zalistoval. Hned ráno bude muset zavolat soudnímu lékaři. Třeba narazí na něco zajímavého, telefoní číslo má…

Zvedl hlavu a teprve teď si uvědomil přítomnost své manelky v pokoji. Zvedl se ze idle a

sesunul se k ní na gauč.

Vidí Jitko, já si tu dumám a ty nemůe pořádně zamhouřit oka, viď.”

23

Nezamlouvej to, slyel poručík skoro jako z poltáře. Bude toho mít moc?”

Nejspí ano. Určitě.” Pohladil ji po ramenou, ukrytých chabě v průsvitné noční koilce.

Chápe to, viď?” skoro zaadonil.

Nic jiného mi ani nezbývá,” řekla mu Jitka napůl se smíchem. Nebo mi snad nabízí jinou alternativu?”

Ne, prohlásit tak neastně, e se chtěj nechtěj musela docela začít smát. Dívala se za

ním, jak kráčí do koupelny tohoto starého bytu, který získal po strýci jako obytné prostory půdního charakteru. Sehnal si pak, by s obtíemi, protoe běháni po úřadech vůbec nebylo jeho váni, fůru materiálu, na který mu půjčila

spořitelna i kamarádi. Věnoval stavbě vekerý volný čas a Jitka se jen divila, kde se v něm bere ta umíněnost, se kterou chtěl svou stavbu století, jak o bytu hovořil, dovést do zdárného konce. Marně mu tenkrát celou věc vymlouvala, poukazujíc na skutečnost, e ji rodiče etří na vkladní kníku a přihláku do stavebního drustva u dávno vyřídili. Tvrdil, e pokud to nebude výslovně nezbytné, do paneláku nechce. Ne snad kvůli lidem, ale kdy on takový betonový barák snad ani nemá dui… Věděla, e není rozumné se s ním přít. Vystudoval

stavební průmyslovku a o domech něco věděl. Kde by si ona, učitelka mateřské koly, ale i

jeho kamarádi a známí pomysleli, e z té půdy dokáe za poměrně krátkou dobu postavit

vyloenou rezidenci. Přitom nedělal nic jenom na efekt, vechno mělo svou přesnou a do

posledního detailu promylenou funkci. Byl prostě profesionál v oboru. Snad moná i proto

vechny překvapilo Jirkovo náhlé rozhodnutí stát se kriminalistou. On se ale nenechal zviklat ani Jitčinými slzami. Mohli se brát, místo toho přila praporčická kola a po ni jetě důstojnická.

Kdy se konečně vrátil zpátky do Karlovic, bylo mu přes estadvacet. Oenil se okamitě.

Jitčini rodiče u tomu pomalu ani nevěřili, báli se, aby holka, které u táhne třiadvacítka, nezůstala náhodou na ocet. Místo bytu jim tedy rodiče koupili auto, nějaký nábytek udělal Jirka sám, dalí sehnal po jiných půdách, a to, co se těmito formami pořídit nedalo, pořídili na novomanelskou půjčku. První dny po svatbě přijímali oba spoustu gratulací. Prý jsou pár, na který je radost pohledět, a aby jim to dlouho vydrelo. Tak to aspoň říkali ti starí.

Mnohá z Jitčiných přítelkyň si ale neodpustila připomínku, e pěkní chlapci, zvlá ti tíhlí 24

a tmavovlasí, prostě sportovní viháci jak vystřiení z reklamních fotografií, nebývají v

manelství příli věrní.

A Jirka přece takový typ je, nebo snad ne? A co se dal k esenbákům, bude mít příleitostí víc ne dost. Co ona, bude vědět, zda je v noci skutečně tam, co jí oznámil? Říkaly to jakoby v ertu, ale ona cítila ten jemný osten závisti. Vdy o jejího mue měly zájem u holky v tanečních. Jirka vyklouznul z koupelny a zjistil, e Jitka spí. Maličkou chvilku zůstal stát nad rozloitou pohovkou a váhal, má-li ji vzbudit či přenést do lonice. Ale pak místo toho sáhl do skříně, vyndal kostkovanou zelenou vlněnou přikrývku s mnoha třásněmi a nápisem Lima a přikryl lehce oddechující enu. Zhasnul a přesunul se do kuchyně. Vyndal z taky několik

popsaných papírů a začal je pozorně studovat. Ráno ho nevzbudil budík, ale cloumající

Jitčina pae. Dělej, zaspali jsme oba. Vyskočil, nasoukal se do světlých kalhot a pádil se alespoň trochu oholit. Motorek strojku vrčel a jak se Jirkovi zdálo, zakusoval se do jeho vousů se značnou nechutí. Snídani odmítl. Stačil se jenom malinko napít čaje a spálit si při tom rty. Celou cestu běel. Auto nechal k dispozici Jitce, která to měla do zaměstnání o hodný kus dál, ne on. Sotva se stačil vydýchat a postavit na pravidelnou ranní kávu, přiel k němu do kanceláře kapitán Záruba a poloil na stůl předběnou lékařskou zprávu o úmrtí Karla Bělky. Co tam … stačil se poručík Maek zeptat, ale kapitán mu bezeslova ukázal na desky. Rychle v nich zalistoval, přeskočil zprávu o celkovém zdravotním stavu zemřelého, stejně rychle se probral přes údaje o rodinné anamnéze, z ní vyplývalo, e ani jmenovaný,

ani jiný člen příbuzenstva netrpěl ádnou duevní chorobou, či stavy deprese a úzkosti.

Sebevraedné pokusy se rovně v rodině nevyskytly. Maek obrátil list. Pozorně pročítal

následující řádky slovo za slovem. Počet zlomených eber, roztrená slezina, prasklá

spodina lebeční, to vechno byly následky pádu. Ale podélně roztíplé kůstky na

prostředníku a ukazováku pravé ruky do tohoto soupisu mnohočetných zlomenin a podlitin

nějak nepatřily. Poručík zvedl hlavu a tázavě se podíval na kapitána Zárubu: Měl bych asi

zavolat doktora Havlíčka. Při jeho známé pečlivosti…

25

Nemusí,” odpověděl Záruba, U jsem s ním mluvil. Přinesl svou zprávu osobně. A má-li na myslí zlomené prsty, nepozastavili jsme se nad nimi jenom my dva, ale i doktor.

Prohlauje zcela jednoznačně, e se nemůe jednat o úraz, způsobený pádem. Spi to

vypadá, jako kdyby strčil ruku do nějakého lisu nebo co.”

Maek si čmáral jakýsi obrázek na kousek papíru a mlčel. Pak se přece jenom odhodlal:

Ono by to mohlo být způsobeno něčí botou, která mrtvému rozdrtila články prstů. Jsou

přece odřené.”

Vyloučit to nemůeme,” připustil Záruba. Přímo se to nabízí. I kdy nemuselo jít o botu, ale třeba o cihlu, nebo nějaký jiný předmět, kterým někdo Bělku vzal přes ruku.” Záruba se podíval na poručíka a pak pokračoval: Jenome my nevíme, Jirko, zda to má přímou souvislost s jeho smrtí. Nejspí ano. Ale pořád to není čím doloit.”

Máme tedy na krku vradu?”

Vechno tomu nasvědčuje,” odpověděl kapitán. Stejně ale musí důkladně prověřit

vechny okolnosti, které by hovořily pro neastnou náhodu. Jinak to nejde, to ví dobře.”

Maek sáhnul na stůl pro svoje papíry a ukázal je kapitánovi: V prvé řadě si musím znovu

prohlédnout místo, kde Bělku nali. Fotky jste mi sice dal, ale to není ono. V noci jsem tam u nechtěl chodit, říkal jsem si, e by to nemělo velký smysl.”

Kapitán Záruba souhlasně přikývl a tak Maek pokračoval. Musím zjistit, jaké poměry panují na stavbě, do jaké míry se odsouzení dostávají do přímého osobního kontaktu s civilisty, a pak hlavně vytvořit určitou časovou studii, která by zmapovala kadý Bělkův krok a do

chvíle, kdy ho naposledy někdo viděl. Pokusím se také zjistit, proč vystoupil na konstrukci, protoe v tom bude nejspí klíč k objasnění celého případu. No,” dodal u méně jistě, potřeboval bych k tomu pár lidí. Tady jsem si je napsal. Kdybyste to zváil a … 

Kapitán Záruba si přečetl tři jména. Pak se podíval na poručíka a řekl: Má je mít. Ale hoďte sebou, mládeníci.” ádnému z lidí na poručíkově seznamu nebylo toti přes třicet let.

26

6

Poručík Maek, kriminální sluba,” ohlásil se na bráně stavenitě. Starý stráný přiskočil k telefonu a roztřesenými prsty listoval v domácím seznamu, aby nael inenýra Budaře.

Chcete stavbyvedoucího, ne?” Zatím ne,” řekl poručík. Přiel jsem toti za vámi.”

Stráný ustal v listováni a naklonil se z okénka: A proč tedy nejdete dovnitř?”

Nepozval jste mě,” zněla poručíkova odpověď.

Jeminkote,” divil se stráný, já jsem myslel, e si mladý na tyhle společenský záleitosti nepotrpí. Alespoň to vidím doma u vnoučat  Skočil obdivuhodně lehce ke dveřím a

otevřel. Je tu sice kravál, jak projídějí vozy, ale na to si rychle zvyknete,” omlouval se a přistrčil poručíkovi idli. Kde máte kolegu?” staral se Maek.

Myslíte z enzetu?” ptal se stráný. Ne,” ohradil se poručík. Ze Sboru nápravné výchovy.”

Děda si chvíli kriminalistu prohlíel. Teprve pak, kdy se ujistil, e to mladík myslel zcela váně, promluvil znovu: To je přece jedno a to samý. Nápravný zařízení. Tak jsme tomu říkali vdycky. A lidi, co tam slouili, byli odjakiva enzeáci. To jetě, kdy patřili pod vnitro.

Ale to víte, my staří pořád mluvíme po stáru. A přitom jsem si vůbec neuvědomil, e vy jste moc mladý na to, abyste tohle mohl zaít, tedy myslím ty reorganizace. A pokud vám o tom jetě nikdo nevyprávěl… Poslyte, vy jste toho Bělku osobně znal?”

Jo, věděl jsem, kterej to je,” připustil stráný. A jaký na vás dělal dojem?”

patný, mladíku, kdy to mermomocí chcete vědět. Stejný, jako vichni ostatní. Mně toti

můete třeba tisíckrát říkat, e ani v kriminále nejsou vichni lidi stejný, ale já si dál povedu svou. Jednou můe lápnout vedle kadý. Ale jak to udělá podruhé, je pro mne na věky věkův lump, se kterým je zbytečné ztrácet slovo. Já vám tedy povím, kdy u jsme u toho,”

rozhorloval se čím dál víc děda, e kdybych já byl soudcem, nikoho, kdo by se mi jako

prokazatelně vinný dostal do rukou, bych bez pořádného trestu nepustil.

Vdy si to vezměte. Jak můe být člověk ve třicíti letech v base u po páté? A takových tu je, to byste se a divil. Co to značí? e předchozí tresty byly tak nízké, e nesplnily svůj účel, a řekněte, e nemám pravdu.

27

Já bych vynáel rozsudky, a by se lumpům točila hlava. A kdy by přili na tábor, makali by jako diví. Copak je to normální, aby měli nárok na osmihodinovou pracovní dobu, jako kadý jiný poctivý občan? A co dělají ve volném čase? Vymýlejí zase nové lumpárny, které

provedou, hned jak se vrátí do civilu. Tak bych je nechal dělat aspoň dvanáctky, aby měli

těch roupů míň. Jenome to zase nejde, protoe na přesčasy pro pány vězně je potřeba

zvlátní povolení..Rezignovaně mávl rukou směrem ke skupině odsouzených, která

nedaleko vrátnice připravovala bednění pro betoná . Ti a jsou rádi, e nejsem v

parlamentu. Já bych jim zařídil basu.”

Maek se se stráným rozloučil a vydal se na prohlídku stavenitě. První, co ho zarazilo,

byla skupina sedících na pytlích s cementem. Vichni se, jak vidno, dobře bavili a nikde

nebylo vidět rozdílu mezi vězněm a civilistou. Kromě oblečení ovem. Maka si vůbec

nevímali. A také on si dával dobrý pozor, aby o jejich hovor neprojevil nápadný zájem.

Jednu větu, která se k němu donesla, si vak pečlivě vryl do paměti. Pronesl ji kdosi z

civilistů: Moc bych za to nedal, e do Bělky strčil na tý konstrukci starej Dolák.”

Haló, mladej, neflákejte se mi tady,” uslyel za zády a uviděl buldozeristu, naskakujícího do kabiny. Nerad bych vás někde zahrnul do písku,” pokračoval mládenec přiblině stejně starý, jako byl sám poručík.

Maek mu s úsměvem pokynul a vsoukal se za ním do kabiny.

Závozníka nepotřebuju, člověče, tak kam se cpe?” docela váně se rozčiloval buldozerista.

Jenome poručík jeho rozhorlení valně nevnímal. Jakoby ledabyle vytáhl z kapsy kalhot

sluební průkaz, zamával jím buldozeristovi před očima a představil se. Do jeho partnera

vjelo tisíc čertů: Já jsem přece na ten melouch nejel. I kdy mě měl Jíra v merku. Řek jsem mu rovnou, obstarej povolení a jsem ochoten makat ti i s mainou na baráku třeba celý týden. Ale bez souhlasu éfa ani ránu. Bumáku nesehnal, tak jsem nejel. Proč radi nejdete za ním a otravujete pořád mne?” A on u vás někdo otravoval?” opatrně se zeptal Maek.

Jo, nějakej kapitán Kloc. Ne Klos, aby bylo jasno, já to v první chvíli patně zaslechnul a vyprskl jsem smíchy.

28

Jenome on to je takovej starí člověk, co asi nemá fóry rád, zvlá kdy se týkají jeho

jména. A tak to na mne hned rozbalil. Někdo zkrátka slyel v hospodě Jíru, jak se vytahuje, e sehnal buldozer na sobotu a na neděli. Jenome já u tu samou černotu před tím pár lidem odmítl. No, a někdo z nich se asi natval a el mě prásknout k vám.” Zarazil se. Teda oznámit, abych se vyjádřil víc stylově, e jo. Jenome já opravdu s mainou nikde nebyl, na to vezměte u jednou provdy jed. Nakonec, nikdo mě neviděl a buldozer není moped.

Kapito?” Poručík Maek se zazubil: Proto jsem tady. Říci vám, e kvůli neodpracovanému melouchu vás u nebudeme otravovat, nebo obtěovat, abych se i já vyjádřil stylově.”

Buldozerista se uchechtl: Ne, e bych vám to stoprocentně věřil, ale jinak jsem rád. Znáte to, kamarádi na vás koukají jako kdybyste bůhví co … I vedoucí brigády za mnou přiel a povídá mi, podívej se, Bárta, vyklop, cos kde provihnul, kdy tě má v merku kriminálka, a nepíeme do hláení zbytečně, e jsme vichni v aůru a pak, a tě zaijou, to nebudeme muset přepisovat. On je brigádní generál samá legrace, vite. Tak jsem ho hned poslal, no

víte asi kam. A jemu bylo jasný, e v ničem nejedu, to je náramně jasnozřivej člověk. On se hlavně bojí, aby si chlapi něco nezavařili s těma muklama …

Mají snad rozum,” pronesl poručík neutrálně.

Někdy malej,” procedil na půl úst buldozerista, ale kdy si vimnul Makova pohledu, hned se začal rychle hrabat po kapsách a zapalovat si cigaretu.

Něco bliího byste mi k tomu neřekl?”

Ne.” Bárta chytil řídící páky. Nebudu nikoho pomlouvat. Co kdy jsou to vechno jenom vymylené kecy jako třeba o těch melouchách? Nerad bych někomu ublíil, kapito?”

Kapito,” zasmál se trochu nuceně poručík a seskočil přes pás na hromadu písku.

Nenaberte si do polobotek, éfe,” zavolal na něj jetě buldozerista z otevřené kabiny a začal před sebou hrnout pořádný kopec říčního písku.

Dál u se poručík ničím nezdroval a namířil si to rovnou ke stanoviti, kde by měl být

nadpraporčík Janouek. Velitel eskorty ho uviděl u na dálku a el mu naproti. Vy nejspí

budete poručík Maek, e?” Poručík pokývl.

29

Přesto bych rád viděl vá průkaz,” řekl nadpraporčík skoro omluvně.

Maek si ho pozorně prohlédl. Malého edivého mue, trochu nahrbeného, který u má

zřejmě důchod na dosah ruky. Máte pravdu, měl jsem se vám prokázat hned, jenome jste

mě trochu zaskočil. Jak víte, kdo jsem? Nikomu z vaich lidí jsem to neříkal.”

Janouek se pobaveně podíval po spolupracovnících. Volal Kazimír z vrátnice. A prý si

dáme bacha, kdy jsme bachaři. Prý je tu nějak moc zvědavý mladík. To víte, děda je ze

staré koly, známe se s ním u dost dlouho a tak by nás nechtěl vidět v nějakém maléru.

Nemějte mu to za zlé.”

Maek jen mávl rukou. Jdu rovnou k věci, a je mezi námi od samého začátku jasno.

Potřebuju vechny informace, které se týkají organizace práce. Pohyb odsouzených, kde

kdo se pohyboval a pohybuje, kdo s kým a kde pracuje a podobně. Ale nepotřebuju vědět,

jak by to mělo ve skutečnosti vypadat, ale jak se to opravdu praktikuje.”

Janouek se zakabonil a pak se trochu dotčeně ozval: Jsme vám samozřejmě k dispozici,

ale nezlobte se na mě, musím hned v úvodu protestovat. Jak můete vědět, e děláme něco

jinak, neli to má správně být?”

Domýlím se,” nevzruivě odpověděl poručík. Před malou chvílí jsem el okolo jedné

skupinky. Místo aby pracovala, měla volnou zábavu.”

To jsou kluci od Kábrta,” souhlasně přikyvoval jeden z přísluníků eskorty. To je smíená parta, civilové a nai. Čekají na materiál. Před chvílí jsme tam byli na kontrole.”

To znamená, e po pracovitích chodíte pravidelně?” zajímalo poručíka.

Je to trochu komplikované, ale hned vás dostaneme do obrazu,” chopil se iniciativy

Janouek. My, tedy jako eskorta, ručíme za to, e nikdo se nám cestou z tábora a zpět, ale ani z pracovitě neztratí. Za pracovní morálku jsou zodpovědni referenti reimu. A ti mají zase vybrány z odsouzených brigadýry, se kterými spolupracují nejenom mistři a předáci na

stavbě, ale i referenti. Brigadýr musí být člověk s autoritou, jinak by si ani nepísknul.”

A co ve smíených kolektivech?” ptal se poručík.

Tam je brigadýr zbytečný. Partu si vdycky řídí její přirozený předák, tedy civilista.”

Dělá to dobrotu?”

Jak kdy. My tady máme tři pevné party vězňů, kteří pracují v rámci stavby a střeeného

oplocení vcelku samostatně.

30

A nejsou s nimi problémy, čtvrtá skupina je takzvaně havarijní. To jsou odsouzení, kteří

chodí na výpomoc do různých kolektivů civilních pracovníků. Buď jako záskok za nemoc či

dovolenou, nebo proto, e je tam zrovna hodně práce. A tam problémy jsou. Jenome to

není typické pouze pro tuto stavbu. Civilové, místo, aby vězně donutili pořádně makat, je v mnoha případech litují.

Nai nejvěrnějí klienti na ně po nějakém čase začnou působit jako neskuteční dobráci, kteří se za mříe dostali omylem. A tak jim občas přinesou na přilepenou láhvičku rumu, jindy zajdou do lékárny a koupí práky, které spousta vězňů přímo zboňuje, nebo přinesou

svačinku z domova. Na druhé straně se ale zase najdou vyírkové, kteří vězně vyuívají.

Kdy je dostanou pod komando, sami přestanou pracovat a normu, třeba při ručních

výkopech, si od odsouzených kupují. Těm pak stačí, kdy sami jak tak splní, aby měli

nárok na přídavek ve stravě, ale vechno navíc si píe jejich civilní kamarád. A zase za

láhvičky, cigarety, za práky. Setkal byste se s tím i jinde, ale mluvme o téhle stavbě. I kdy vedení i my děláme vechno pro to, aby se s podobnými praktikami skoncovalo, vdycky po čase něco vyletí na povrch,” řekl Janouek a skoro vyčerpaný tím dlouhým proslovem

vstoupil do maringotky, aby se napil poněkud zvětralé limonády.

Znáte Doláka?”

Doláka … Jo, jako starýho,” ptal se Janouek.

Nevím, ale vdycky slyím, e je starý. To je tu jetě nějaký mladí?”

Ale ne, on ani Dolák není takový stařec,” vysvětloval nadpraporčík. Je to jeřábník a támhle ho můete navtívit,” ukázal rukou k vysokému jeřábu. Je mu sotva přes čtyřicet, ale vzal si Mirku, teď taky Dolákovou, rozvedenou paničku, a ona je o nějakých sedmnáct let mladí.

Kdy jdou spolu, je to znát. A tak se mu začalo říkat starej. Proč se ptáte?”

Jen tak, ze zájmu,” řekl poručík. Jetě něco byste mi mohl prozradit, mohl se Dolák dostat nějak do styku s Bělkou?”

Nadpraporčík Janouek se na chvilku zamyslel a dlouze se díval po ostatních členech

eskorty. Ale pak prohlásil rozhodně: Vyloučeno.”

Poručík se na něj pátravě podíval a on asi proto dodal: Alespoň si to myslím.

32

7

Na chodbě se svítilo dlouho do noci. Před nadporučíkem Strachotou defilovali u druhý den

vichni odsouzení ze stavební čety. Kadý dostal stejnou otázku. Nejspí si ve mezi sebou

řekli, protoe odpovědi byly pro nezasvěceného překvapivě pohotové, ale také nic neříkající a stejné. Nadporučík vak nejevil ádné známky zneklidnění nebo nespokojenosti. To podporučík Jedlička se v koutě natřásal a u u chtěl pokládat příchozím otázky sám, kdy si vdycky sáhl na hlavu, jako by si právě tím pohybem uvědomil pokyn svého přítele a teď vlastně i náčelníka skupiny Jirky Maka. Před odjezdem do Rychmanic mu Maek kladl na

srdce, aby do výslechů vězňů pracovníkům oddělení ochrany útvaru Sboru nápravné

výchovy nezasahoval. Podporučík se disciplinovaně podřídil, ale kadý dalí příchozí spolu s tou otázkou i odpovědi v něm vyvolávali pocit nespokojenosti. Snail se jej zatlačit, nemyslet u ani na nadporučíka, který se s neměnným výrazem ve tváři ptá stále na toté.

Ani na odsouzené, kteří do této kanceláře vstupuji, smekají z hlavy čepice, staví se do

pozoru a hlásí se oním podivným způsobem, oslovujíce nadporučíka jako pana velitele.

Jedlička se hned při první příleitosti zeptal Strachoty, co je to za titul.

Nadporučík se chvilku díval nechápavě, ale pak si uvědomil, e mladý kriminalista je v

nápravně výchovném ústavu hostem poprvé: To je vitá záleitost. Jistě pochopíte, e

oslovení soudruhu, by z úst vězňů, a u jsou ve vyetřovací vazbě či ve výkonu trestu,

znělo přinejmením podivně. Proto se zde zásadně oslovuje pane, kromě ústavů pro

mladistvé, kde se zdraví jinak, vojensky, salutováním. Odsouzení nás větinou neznají

jmény, spí si pro nás vymysli nějakou přezdívku, pokud mono peprnou a tou nás pak mezi

sebou pojmenovávají. A jeliko, kdy s námi chtějí mluvit, nemohou říci, pane Nováku,

odsouzený ten a ten, pouívají raději povoleného pana velitele.”

A co hodnosti, chodíte přece v uniformách?”

Strachota mávl rukou: Pletou si je, často asi spí úmyslně ne z neznalosti, proto je po nich ani nechceme. Větinou jsme prostě pány veliteli, není v tom nic nepředpisového a my si u

zvykli.”

33

Podporučík se vtiskl do idle a u nejméně po padesáté uslyel stejnou otázku: Co jste dělal od patnácti hodin do konce směny? Viděl jste při tom pohybovat se někde Karla Bělku?”

Naproti Strachotovi seděl mu, v jeho očích byla vidět lhostejnost, ne-li pohrdání. Pod

rozepnutou koilí se mu modralo tetování, obrázky pokrývaly i hřbety rukou, část krku, na

levé půlce obličeje měl vyznačenou jakousi květinu a po ní se plazícího hádka. Mluvil pomalu a bylo znát, e je stejně jako mnozí před ním, na otázku dokonale připraven. Makal jsem a nerozhlíel se vokolo, jeliko řádně hákovat je zde mojí prvořadou povinností, abych alespoň částečně uhradil dluhy, které mi nekalým ivotem na svobodě narostly.”

Strachota se kupodivu nerozčilil, zato kriminalistovi začal na čele vystupovat pot.

Nadporučík jen mávl rukou a pak tie řekl: Ambro, od přednáek jsou tu jiní, tak si ty svoje citové výlevy nechte pro jiné obecenstvo. Mluvte raději k věci.”

Potetovaný vězeň se srdečně zasmál a pak docela upřímně pronesl: Já zapomněl, e vy

tohle nebatíte, pane veliteli. Holt si to musím schovat pro jiný příleitosti. No… Mám-li bejt zgruntu upřímnej, seděli jsme od tří s Horákem a Plachým okolo míchačky. Pravda, občas jsme se taky zvedli a něco do ní nasypali. Ale vám teď jistě nejde o pracovní morálku, e ne?

Ale jinak jsme se z místa ani nehnuli, to vám zaručuju.” A co Bělka?”

Jak bych ho moh někde zmerčit, kdy já dělám úplně na vopačným konci stavby, ne on.

Jeho jste přece pustili k civilům a pokud vím, nechali ho to odpoledne jezdit po place i s

traktorem. Ale to jsem neviděl, to jsem se jenom doslech..

Ambro zavřel ústa a u je neotevřel, i kdy se ho Strachota snail jetě přimět k řeči.

Odpovídal němě, pouze pokrčením ramen nebo pokýváním hlavy k souhlasu i nesouhlasu. A

tak ho Strachota propustil.

Hned za Ambroem vstoupil do místnosti mu, na kterého Jedličku nadporučík upozornil.

Frantiek Vícha. Bělkův spolupachatel při loupeném přepadení, za které si oba u soudu

vykoledovali své. Vícha dokonce o dva roky víc, jeliko byl iniciátorem celé akce a navíc měl u s Bezpečností, prokurátorem a soudem v minulosti co do činění. Teď se díval na Strachotu a Jedličku a zdálo se, e je prvním z těch, co překročili práh, kterého Bělkova smrt alespoň trochu zasáhla.

34

Seděl se sklopenou hlavou, velké ruce sepjaty v pěsti a mlčel.

Co jste dělal od

Strachota ani nestačil domluvit, kdy Vícha spustil: Nechte toho, pane nadporučík. Kadej

u ví, co vás zajímá. A kadej si z toho dělá srandu.” Vy také?”

Vícha se na malou chvíli zarazil, ale netrvalo to snad ani celou sekundu, kdy zvedl hlavu a podíval se Strachotovi pevně do očí: Kdyby nelo o Karla, tak bych z vás měl oufky jako vichni. Takhle ne, ale to není vae zásluha.” Vícha sáhnul do kapsy a vyndal papírovou krabičku, v ní měl silné ubalené cigarety. Můu?” zeptal se tie.

Co to v tom máte?” informoval se nejprve Strachota.

Táborovej miunk. Co se kde vymetlo z koutů. Ale dobrýho tarase je tam poctivá polovina.”

Fuj,” skoro si odplivl nadporučík, jak to, chlapi, můete hulit. To já bych raději přestal,”

meditoval Strachota a přioupl k Víchovi krabičku svých spart.

Vícha si jednu cigaretu vytáhl, přivoněl k ní, pak rázným pohybem utrhnul filtr a zapálil si:

Nemůu se od vás nechat moc rozmazlovat. A co se sorty tabáku týče, nesmíte

zapomenout, e já bych v civilu tohle taky nikdy nelukoval. Tady mi holt nic jinýho

nezbejvá.”

Kdybyste nebyl samý dluh a pořádně pracoval, měl byste i na cigarety,” začal se trochu rozčilovat Strachota. Pořád vichni melete jednu a tu samou písničku. Jako kdybychom my nějak zvlá stáli o to, aby vás byly plné kriminály. Lezete do malérů sami, to přece dobře víte.” Vícha se maličko usmál a Jedlička nějak podvědomě cítil, e vězeň dostal nadporučíka tam, kde ho chtěl mít, na kluzké půdě výměny názorů a mimo dosah otázek, týkajících se případu Karla Bělky. Proto se také nepodivil, kdy si Vícha dovolil závěrečnou invektivu: A co byste dělali, kdyby nebyli muklové a kriminály? Museli byste se zase naučit chodit do pořádný práce a…

Strachota vstal. Obeel Víchu, který při jeho prvních krocích rovně vyskočil ze idle a

postavil se do pozoru. Doel ke skříni, pak udělal náhle obrat a vrátil se za stůl: Vy, Vícho, který jste v ivotě jetě pořádně na nic nesáhnul a u jste potřetí v base, vy nás budete poučovat? Uvědomte si, e máte v třiatřiceti létech za sebou u skoro deset let odpykaného

trestu. Začal jste brzo a ani trochu jste se nepoučil.

35

Navíc jste ke svým lumpárnám zatáhl i Bělku. Nad tím byste měl teď přemýlet. Starosti o

nai existenci ponechte laskavě jiným.”

Vdy já u drím hubu,” zamumlal Vícha cosi jako omluvu, ale i kdy se Strachota posadil, on sám zůstal stát. Ne mě vyhodíte, pane nadporučíku, řeknu vám jen jedno: Pět minut po třetí jsem viděl Karlíka mluvit s Dolákovou, se svačinářkou. Stáli pod konstrukci a náramně se dohadovali. Pak mi zmizeli z oči, take o ostatním nevím vůbec nic.”

Dalí výslechy u nepřinesly ádný výsledek. Opět mluvili vichni stejně. Nikdo o ničem

nevěděl.

Nadporučík Strachota se zvedl a obrátil se k Jedličkovi: Já vím, e si teď myslíte, jak

babrácky vedu tahle jednáni. e vy, kluci od kriminálky, byste si nejspí poradili jinak. Ale nenechte se mýlit. Je to sice zdlouhavějí, ale já je napřed musím utvrdit v přesvědčeni, e jim ten pek batím. A teprve potom, a budou úplně klidni a bezstarostní, vyrukuju s

trumfy. Jinak to prostě nejde.”

Chápu,” souhlasil podporučík. Ale jedna věc mi stále vrtá hlavou. Myslíte, e se vynaloená námaha vyplatí, e o něčem vědí?”

Strachota pokrčil rameny: Kamaráde, tohle kdybych alespoň tuil, tak bych byl mnohem

spokojenějí.”

8

Silnice se klikatila v zatáčkách a před poručíkem Makem se začaly rýsovat kopce. Podíval

se na směrový ukazatel, posluně podle jeho pokynu odbočil z hlavni silnice a pokračoval v

jízdě. Do cíle mu chybí u jenom pár set metrů. Budova okresní správy SNB v Netolicích

stála malý kousek nad náměstím. Kdy tu byl naposledy za kamarádem, náčelníkem

zdejího dopravního inspektorátu, se kterým proli společně praporčickou kolu, vůbec

netuil, e za pár měsíců tu bude znovu, tentokrát nikoli na nezávazné návtěvě. Vylápl pár kamenných schodů a zastavil se pod okénkem s nápisem, upozorňujícím na nutnost předkládáni osobních i sluebních průkazů. Nadstrámistr ve slubě odsunul sklo a kdy

zjistil, e se tu poručík vyzná, nechal ho jit dál.

Maek vyběhl do druhého poschodí a na konci chodby

36

zazvonil na zvonek, na něm byla písmena OOK. Dveře se před nim okamitě rozletěly a on

stál před starím muem v edivém saku, krémových kalhotách a téměř stejné kravatě.

Připadal si v tu chvíli proti němu ve svém věčném svetru nějak nedokonale oblečen.

Představil se a mu mu ukázal, aby vstoupil do jedné z kanceláří, kde to prokazatelně

umělo vzrueným rozhovorem. Nepřijel jsi zrovna nejvhodněji, řekl mu kriminalista. Jsem major Hladík, kterého shání. Já vím, nedal se přeruit poručíkovým gestem, e jsme spolu mluvili telefonicky a já s tvou dneni návtěvou souhlasil. Ale máme tu vloupačku, ze včerejka na dneek, take na dlouhé řeči není čas. Sedni si a dáme se do toho.”

Maek se posadil proti majorovi, který předtím zavolal do chodby a přinesou dvě kafe. Byly to porce takříkajíc protekční, ale jak to tak vypadalo, představovaly majorovu obvyklou míru.

Zalovil v zásuvce a podal Makovi cukr. Sám nesladil, o to pečlivěji vak míchal: Tak u

spus.” Poručík poloil na stůl několik papírů a blok.

Jde mi také o čas, proto jsem neposílal doádačku a nechtěl na vás, abyste psal nějaké

proklamace. A potom taky o přesnost a o vá dojem.”

To mi nevysvětluj, příteli, slouím v téhle brani u nějaký ten pátek a vím, oč ti jde. Tak tedy za prvé.”

Major si připravil tuku a očekával Makovu otázku.

Já to nemyslím přímo takhle, oficiálně,” začal trochu ustupovat. Já bych se od vás rád dozvěděl, co byl Bělka vůbec za člověka, proč se ve dvaadvaceti letech, kdy před tím měl rejstřík čistý, najednou spojil s takovým recidivistou, jako je Vícha a jak to vůbec tenkrát vechno bylo. Vdy u je to pomalu pět let.”

Major se malinko usmál a odemkl trezor: Taky bych si asi na vechno nepamatoval, ale

vyzvedl jsem pro jistotou z archivu vyetřovací spis. Ono to bylo tenkrát o něco sloitějí.

Hned po tom loupeném přepadeni, nakonec na tu potu se můe zajít podívat. Přijela na

to krajská výjezdovka, která se obvykle k větím případům volá. Celou akci řídil vyetřovatel z kraje, tady má jeho jméno. Měl čerstvý doktorát z právnické fakulty, ale nebyl to ádný nováček, protoe mu lo vechno od ruky, jako kdy bičem mrská. Dirigoval svoje lidí, ale i nás. Druhý den jsme Bělku i s Víchou měli.”

Jestli se nemýlím,” začal Maek, oba měli střelné zbraně a vběhli do haly v pravé poledne.

Je to tak?”

37

Je a není,” zněla majorova odpověď. Skutečnou zbraň měl pouze Bělka. Normální

zbrojovku. Revolver sedm pětaedesát. Vícha měl v ruce vzduchovou pistoli na bombičky se

stlačeným vzduchem. U se neprodávají. Pokud nejsi odborník a nevimne si úzkého

otvoru v hlavni, vypadá ta vzduchovka jako německá pistole typu Parabellum. Starí lidé si ji jetě pamatují. S tímhle arzenálem vběhli tedy do haly. Věděli, e v poledne tam moc lidí nebude. Spustili kravál. Měli přes obličeje černé punčochy, na sobě černé tepláky, no divadlo to muselo být pro ty chuděry za přepákami ohromné. Sebrali čtvrt miliónu korun a vypadli.

Bělka při tom jetě vystřelil do vzduchu, to aby se prý nikdo alespoň pět minut nehnul z

místa. Venku skočili do auta. Bylo kradené a mělo značku sousedního okresu. Jenome v tu

chvíli jel okolo zrovna ná hlídkový vůz. Seděli v něm dva strámistři, jména tu někde budou zapsána, z hlavy si je nemůu vybavit,” řekl major a začal listovat ve spisu, a ti dva kluci si vimli jak punčoch přes obličeje, tak velikého kufru, který s sebou táhli. Rozsvítili tedy světla, pustili sirénu a maják a dali se do pronásledování. Smůla byla jenom v tom, e ani jeden z nich nebyl tak dobrý řidič, jako Vícha. Není se co divit, oba si udělali řidičský průkaz a na pohotovostním pluku. V jedné zatáčce se volha dostala do smyku, řidič to prostě nezvládl a nakonec nabourali. Nikomu se nic nestalo, ale Vícha s Bělkou byli mezi tím pomalu za

horama. Jenome, zná to. Oběhli jsme místní obchody, zda si někdo nekupoval tepláky a

punčochy. A vidí, na takovéhle banalitě jsme je dostali. Dodneka se ale nenaly peníze z

lupu ani Bělkova pistole. Tu údajně prodal hned tý den neznámému člověku, ale čert tomu

věř. Jak to ve skutečnosti bylo, dodnes nevíme.”

Poručík Maek se nevěřícně naklonil nad spis: Jak to, e se peníze z lupu nenaly?”

Major pokrčil rameny: Nenaly. A pracovali jsme důkladně, to mi věř. Oba shodně tvrdili, e kdy uviděli za sebou sluební vůz, vyhodili kufr s penězi, aby hlídku zastavili a stačili ujet.

Jeden z členů hlídky to dokonce potvrdil, ale právě proto, e byl ujitěn o jeho záměrném

vyhození, nezastavil a pokračoval v jízdě. Kufr se potom za několik hodin skutečně nael v

polích za městem. Jenome prázdný. Kromě Bělkových a Víchových otisků prstů na něm

byly zřetelné jetě jedny, ale nepodařilo se zjistit, komu patři.

38

Domovní prohlídky a podobná opatření nic nepřinesly.”

Poručík Maek jen kroutil údivem hlavou. Mohl byste mi říci něco o Bělkovi, o rodině,

zázemí a tak?”

Major posunul vyetřovací spis na druhou polovinu stolu: K tomu u mně bezpodmínečně

nepotřebuje. Zprávy o pověsti si vyhledej sám, kdybys měl jetě nějaké dotazy, zavolej.”

Poslední slova u pronesl major do Makových zad.

Poručík se pozorně začítal do prvních řádků. Otec Karla Bělky byl technický úředník a matka zastávala odpovědné místo na odboru sociální péče národního výboru v Netolicích. Oba byli zapojení do veřejného ivota, nikdy na ně nebyly z jejich okolí stínosti. Byli přáteltí,

obětaví. Jejich starí syn Bořivoj rovně. Vystudoval fakultu elektrotechnického inenýrství, několik let il a pracoval v Netolicích, kde se i oenil. Po nějaké době neodolal lákavé nabídce na vedoucí místo kdesi v Severočeském kraji a z rodičovského domu se s

manelkou, a tehdy u dvěma dětmi, odstěhoval.

Karel Bělka byl ale úplně jiný. Ačkoli se mu dostávalo tée péče jako Bořkovi, nedokončil ani gymnázium. Změnil několik míst. Pomocného dělníka rádi vude přijmou, jenome Karel odmítal za těch pár stovek, jak sám tvrdíval, vyvíjet jakoukoli iniciativu. Zkusil to v několika podnicích, ale protoe to vude vypadalo stejně, byl nakonec rád, e odeel na vojnu. Je zajímavé, e z průběhu vojenské sluby nebyly na Bělku stínosti. Nebyl samozřejmě ádný

výtečník, ale své povinnosti si jak tak plnil. Horí to u bylo po návratu do civilu. Pro výtrnictví a přestupky proti pracovní kázni byl několikrát řeen komisí pro ochranu veřejného pořádku národního výboru. Poučení si z toho neodnesl ádné. Pil často a mnoho.

A pokadé to končilo buď rvačkou, kterou vyvolal, nebo alespoň nějakou lumpárnou.

Upozorňoval na sebe při kadé příleitosti. A tak se jednoho dne seznámil s Víchou, kterému se o několik let mladí kluk líbil. Chystal svou velkou ránu a potřeboval k ní schopného komplice. Vybral si Bělku. Poručík Maek obrátil naráz několik listů. Jak je moné, e se

právě tihle dva dali tak dohromady, pomyslel si v duchu. Bělka, syn ze sluné rodiny a Vícha, kde kriminálnické podhoubí sahá a do desátého kolena. Otec byl trestán několikrát, matka sice jenom jednou, ale zato za sto osmdesát tisíc korun, které rozkradla jako vedoucí

restaurace.

39

Vícha sám rodiče brzy napodobil. V estnácti letech se dostal do nápravného zařízení pro

mladistvé. Pokusil se vlastní babičce ukrást vkladní kníku a koupit si malý motocykl.

Přistihla ho a on se dlouho nerozmýlel. Sebral z uhláku pohrabáč a udeřil ji po hlavě.

Vzpamatovávala se z toho dlouho a zdálo se, e ji ty rány od vnuka poznamenaly i na dui.

Často pak mluvila nesouvisle a z cesty.

Druhý trest na sebe nenechal dlouho čekat. Kdy se Vícha vrátil z ústavu, kde pobyl skoro

čtyři roky, protoe ani při dobré vůli mu nikdo nemohl část trestu prominout pro jeho věčné poruování výchovného reimu, zjistila lékařská komise, e je neschopný vojenské sluby, protoe patně slyí. Vícha jásal, jak lacino vydělal dva roky civilního ivota. Jenome je nedokázal vyuít ani z poloviny. Společně s partou kumpánů se dali do vykrádání součástek ze zaparkovaných automobilů, později si u troufli i na jejich prodej a distribuci do

nejrůznějích koutů republiky. Kdy to prásklo, přilo se v průběhu vyetřování také na to, e Vícha udruje poměr se čtrnáctiletou dívkou. Ta sice sama u soudu prohlásila, e Víchovi namluvila, e je jí estnáct pryč, a popravdě řečeno, prý na to i vypadala, ale v ádném

případě to Víchovi nepolepilo, el za mříe znovu.

Sotva se vrátil, dal se do komplotu s Bělkou. Ani to mu nepřineslo úspěch a jsou za společně provedené činy i společně zavření…

Společně, napadlo najednou poručíka. Jak to, e společně?

Vběhl do vedlejí kanceláře, poděkoval majorovi s tím, e se jetě příleitostně zastaví, a rozjel se do dvacet kilometrů vzdálených Valkeřic, kde byla krajská vyetřovací věznice, její pevné zdi pocítili na vlastní kůi i Bělka s Víchou.

To máte poměrně jednoduché,” zasvěcoval za půl hodiny Maka do problematiky zástupce

náčelníka věznice. Tady u nás, ve vyetřovačce, se spolupachatelé k sobě v ádném

případě nesmí dostat. Je to logické, přece je nenecháme, aby se domlouvali na tom, co

řeknou vyetřovateli, a co ne. Kadý musí být zkrátka na jiné cele, a to i v tom případě, e spolupachatelů je třeba dvacet. I to se občas stává, ale o tom vás jisté nemusím poučovat, e?” pobaveně řekl zástupce. Umístění do cel provádí náčelník nebo já.

40

To kdy je nepřítomen nebo má jinou důleitou práci. Jenome my lidi na celách i

přemísujeme. Aby si na sebe nezvykli, aby nenavazovali blií kontakty, a také proto, aby

se právě spolupachatelé nemohli dozvědět, na které cele je jejich parák.”

Zástupce najednou oil: A nechcete se na to vůbec podívat? Je zrovna doba pohybu,

uvidíte to sám. Maek kývnul. Ne snad proto, e by mu to pomohlo v lepím chápání, stačilo několik zástupcových vět, ale myslet si, e nabyté praktické zkuenosti nikdy nejsou k zahození.

Robustní převaděč se seitem v ruce odemkl právě dveře jedné z cel: Obviněný Oravec,

vezměte si vechny svoje věci a vystupte!” Jmenovaného přísluníkova výzva vůbec

nepřekvapila. Strhl z molitanové matrace dvě přikrývky a dvě prostěradla, sáhl do skříňky pro pár svých osobních věcí a pak se otočil do cely: Ahoj, pardi.” Stráný, který a do té chvíle trpělivě nahlíel kukátkem do sousední cely, si ve svých poznámkách o stavu na poschodí odktrl jednoho mue, kterého si naopak

připsal jeho kolega o patro vý. A tak to lo stále do kola. Bylo vidět, e jestli někoho z přemísovaných něco překvapuje, pak to byl právě Maek. Na mue v civilu, volně se pohybující chodbami, tu nebyli očividně zvyklí. Dole na vycházkovém dvoře, vlastně kruhové

ohradě rozdělené vysokými zdmi na dvanáct komůrek, aby se ani tady lidé z jednotlivých cel

nepomíchali, korzovaly eny v hnědých teplákách: Stráný na ně cosi volal, ale ony se mu

docela hlasitě smály. Bylo to slyet přes zavřené okno a nahoru do patra. Zástupce si viml poručíkova udiveného pohledu. S enskými jsou jetě větí problémy, ne s muskými.

Kromě pár mankařek tu jsou větinou pořádné doroty. A to tady jetě nemají tu pravou

příleitost se rozvinout. Ale zeptejte se třeba v Pardubicích nebo v Opavě, tam vám povědí, e enská v kriminálu není nic přijemnýho. Spí naopak, jsou to věčné problémy, a jak říkám, v plném rozsahu se projeví a ve výkonu trestu… Zástupce se najednou zarazil: Ale já vám tady dělám exkurzi a vy u moná pospícháte?” Ne, i kdy to byla jen chvíle, zase jsem o něco chytřejí. Ale kdy dovolíte, jetě něco by mne zajímalo.” Zástupce náčelníka věznice se opřel o rám okna a pozoroval podpraporčíka u brány, který si od přísluníků Veřejné bezpečnosti přebíral dalího delikventa.

42

Ale jinak byla jeho pozornost soustředěna na poručíkovu otázku.

Proč se tato izolace spolupachatelů, tolik dodrovaná ve vyetřovací vazbě, neuplatňuje ve výkonu trestu? Pokrčil rameny. Není jí prostě třeba. Rozsudek je vynesen, trest rovně.

A při zařazování odsouzených do nápravně výchovných ústavů se víc přihlíí k jiným

kritériím, ke skupině, délce trestu, zdravotnímu stavu odsouzeného, jeho vyučení a praxi v

tom kterém oboru. Take se pak můe stát, e se v jednom táboře setkávají i bývalí

komplicové. Pravidlem to samosebou není, ale vyloučit to nelze.”

Poručík vypil se zástupcem náčelníka jetě kávu, dnes v pořadí třetí, ale rozhovor u se týkal jen běných záleitostí, mezi které oba počítali sportovní aktuality a pohyby fotbalistů v klubech při novém přestupním termínu.

Kdy pak Maek sedal do auta, pomyslel si trochu rozladěně, e ačkoli se toho dnes

nedozvěděl vůbec málo, ve vyetření příčiny Bělkovy smrti mu to zatím příli nepomohlo.

9

Kdyby neměl poručík Maek místo tradičního zvonku zamontován v předsíni svého bytu

elektrický gong, patrně by ho zvonění, ke kterému se chystal Igor Jedlička, vytáhlo z vany

přímo za mokré vlasy. Jenome takhle se neustále ozývalo pouze jemné a vcelku decentní

klinkání, které klidnějí povahy k příli rychlé činnosti rozhodně nevyburcuje. Jitka Maková měla odpolední směnu a doma jetě nebyla. A tak Jirkovi nezbylo nic jiného, ne zastavit zurčící sprchu, navléci si koupací plá, samozřejmě manelčin, protoe vlastní si ani

nehodlal pořizovat, a dojít k domovním dveřím. Popravdě řečeno, domníval se, e za nimi

bude stát Jitka, bude mít jako obvykle komicky smutné oči a se sepjatýma rukama bude

tvrdit, e u si klíče nikdy nezapomene. Stávalo se jí to tak často, e manel, jeho

pořádkumilovnost byla do jisté míry obdivuhodná, rezignoval a smířil se s faktem, e a do

konce svého ivota se bude denně střetávat s otázkou, vyslovenou půvabnými rty své eny:

43

Jiříku, neviděl jsi náhodou moje klíče?“Neviděl jsem tvoje klíče, ani taku, ani detník, ani průkazku na tramvaj, neviděl jsem nic,” prohlásil, kdy otevíral. Místo Jitky se vak setkal s udiveným a upoceným obličejem podporučíka Jedličky, který rozváně prohlásil: Já se sem enu, hodinu cinkám na ten tvůj umíráček a kdy se konečně jeho výsost objeví, zjistím e ..

Majitel bytu mávl rukou: Toho si nevímej. To nepatřilo tobě, ale Jitce.”

Teď bylo na Jedličkovi, aby se divil dvojnásob. Otočil se, pak udělal několik úkroků zpět,

podíval se přes točité zábradlí, pak na Maka a nakonec se s patrnou nedůvěrou v očích

zeptal: Ona tu někde je? Maek rozhodil rukama. A ty ji snad vidí?”

To bylo i na Jedličku mnoho. Dopadl v obývacím pokoji na pohovku a spustil na Maka, který

se zatím vedle v lonici strojil: Posly, máte alespoň ledničku na tom místě, co posledně?”

To ti s určitostí potvrdím. Pivo je v ní taky,” informoval návtěvníka Maek.

Proč jsi myslel, e se ptám na lednici? Kvůli kráse smaltu na jejích dveřích? Nebo kvůli

hladkému chodu kompresoru? Kdepak, chlapče, mne obalem neoálí. Zajímá mě jen a jen

vnitřek. Co do formy, je-li obsah prázdný a běda, tvrdil jeden z mých učitelů literatury. Od té doby na reklamní slogany a pestré nálepky moc nedám,” meditoval Jedlička a naléval si do kameninového dbánku láhev Prazdroje. Jídlo a pivo měl rád. Nebyl sice úplně irí, ne

delí, ale mnoho do toho nechybělo. Před několika roky ho nějak bolely nohy. Přiel k lékaři, podělil se s nim o svůj problém, a čekal, jaká léčba bude ordinována. Doktor se ale pacientem nechtěl dát vyruovat. A tak mu jen tak přes rameno povídá: A přestanete

kouřit, a nohy vás budou bolet dál, tak přijďte, popovídáme si o tom.”

Jedlička se pomalu sunul ke dveřím, ale zmohl se jetě na odpověď: Já jsem nekuřák.”

Doktor se podíval na kulaté a vypouklé Jedličkovo břicho. Zahnal ho okamitě na váhu a

kdy spokojen zastavil ručičku kdesi na okraji stupnice, řekl sladce: Nohy nesou moc velké zatíení. Zhubněte o dvacet kilo a bude po bolestech. Ale jak vás tak vidím, vy spí začnete kouřit, ne dret dietu …” Lékař měl v jistém slova smyslu pravdu.

Jedlička na medicínu ovem zatrpkl a za poslední léta ani jednou nezamarodil,

44

aby se nemusel s těmi důleitými pány, kteří radí věci, je se nedají příli dodrovat, bavit.

Dluno vak dodat, e sto pět kilogramů ivé váhy při sto osmdesáti centimetrech vzrůstu

mu neubralo na pohyblivosti. Při rekreačním fotbalu vydrel běhat od brány k bráně s

tvrdoíjností berana, nezkazil nic ani při odbíjené a plavcem byl velmi dobrým. Nejlépe si

vak vedl na pistolové střelnici. Jednu dobu o něj mělo zájem i významné středisko

vrcholového sportu, ale Jedlička tam při několika soustředěních dosahoval kupodivu o dost

horích výsledků, ne při mením tréninkovém zatíení doma. A tak od toho obě strany radi

ustoupily a Jedlička dál střílel ligu za oddíl, vzdálený od jeho bydlitě přes dvě stovky

kilometrů. Dopil pivo a nalil si dalí, kdy se Maek konečně posadil vedle něj: e ti to trvalo, prosím tě. Nenatíral ses náhodou pleovým mlékem? A co vlasy, vyfénovals ?”

Igore, já tě asi něčím bacím,” zasmál se Maek. Ale a po tom, co ze sebe vysype důvod své vzácné návtěvy. Přece mi nebude namlouvat, e jsi se trápil do schodů jen kvůli pivu.

To mají přece v kadé hospodě.”

Ale vude není tak dobře vychlazené,” zálibně mlaskl Jedlička, ale pak najednou zváněl, trochu se napil a pak u se, cele soustředěn, obrátil k Makovi: Jde o jednu velmi zajímavou věc, Jirko.” Nenapínej.”

Byl jsem u výslechů odsouzených ze stavební party, jak jsi mi ostatně nařídil. Měl jsem

zpočátku spoustu výhrad ke způsobu, jak je ten nadporučík provádí. Ale pak se nakonec

ukázalo, e měl pravdu. Zná jejich mentalitu lip, ne my. My se, pravda, taky setkáváme s

recidivisty a věčnými kriminálníky, ale v úplně jiném prostředí a za jiných podmínek.

Jenome kdy u jsou za mříemi tři, čtyři, nebo dokonce i víc let, mají úplně odliné

hodnoty. Respektive představu o nich. Takhle nějak mi to Strachota vysvětloval a já mu

musel dát za pravdu. Zvlá potom, kdy se přihlásil jeden z těch, kteří se nejprve tvářili jako bůhvíjací těcí frajeři, řekl Strachotovi, e útěk toho chlápka, jak ho pak chytili někde na nádraí s kufrem, ví u oč jde?” zeptal se pro jistotu Jedlička.

Maek mlčky kývl. No tak ten útěk neměl být nejparádnéjím číslem galaprogramu.”

45

Počkej, jak to myslí?” přeruil Jedličku poručík a el mu do kuchyně pro něco k zakousnutí.

Bylo v tom prý pět lidí. A měli to vymylené jak ve filmové gangsterce. Počítali s tím, e při večerní kontrole přepadnou referenta reimu a ukrtí ho. Jeden z té pětice se převlékne do jeho uniformy a půjde k veliteli směny. Ten ho v noci na dálku nepozná a kdy uvidí

uniformu, pustí ho k sobě. Jemu pak měl ten vybraný vězeň hodit na krk ňůru a poslat ho

odemknout sklad zbraní, pokud by nechtěl vyhovět, měl ho ukrtit, vzít mu pistoli a klíče a sklad zbraní otevřít sám. Potom měl vyzbrojit samopaly své komplice, vsednout do sanitky a v ní se zbylými čtyřmi lotry ujídět ke státní hranici.”

Maek jenom kroutil hlavou: Počkej, Igore, nezdá se ti to trochu přitaené za vlasy?”

Strachota, kdy to slyel, tak se jenom oklepal. A protoe zná své Papenheimské, asi věděl proč. Já ti to jenom doplním. Ve skladu by si prý vzali uniformy přísluníků a na finančním, no, Jedlička se plácl do stehna, tam nejspí peníze, e jo. Mimo jiné chtěli také celý útvar zapálit, zejména část, kde jsou výrobní haly a kanceláře přísluníků.”

Poručík Maek se divil. Přecházel obývacím pokojem sem a tam a stále se Jedličky vyptával

na dalí a dalí podrobnosti. A pak řekl: Počkej, Igore, něco tady přece nehraje. Pro nic a za nic mi to přece nevypráví.”

To je právě ono, Jirko. Kvůli tomu jsem plhal do výek tvé zatracené půdy. On o tom

chystaném útěku toti Bělka věděl.” Chtěl jít s nimi?”

Pravděpodobně ne. On ten rozhovor, kdy se rozdělovaly role, vyslechl spí náhodou. Vyuil

prý chvilky klidu a lehl si na staveniti mezi panely. Myslel, e bude troku spát, ale pak zaslechl hlasy a bylo mu okamitě jasné, o koho jde a co kují za pikle. Měl ale smůlu, kdy chtěl nepozorovaně zmizet, vimli si ho. Ta pětice toti nala skrý hned ve vedlejí proluce mezi naskládaným materiálem. Utéct prý nemohl.

A tak jim slíbil, e o tom, co slyel, neprozradí ani slovo. Údajně to prý dodrel. Vyprávěl o tom jenom tomu vězni, který s tím nakonec, i kdy pozdě, přiel za Strachotou.”

A proč to neoznámil někomu z přísluníků sám Bělka? Chtěl si hrát na charakter? Nebo

nechtěl být v jejich očích práskačem?”

46

Těko se to v tuhle chvíli posuzuje, Jirko. Já bych myslel, e to nebylo dáno kolegialitou, ale strachem. Alespoň tak to ten vězeň reprodukoval.” Oni mu vyhroovali? A čím?”

To se právě neví. Ale Bělka řekl svému kamarádovi něco v tom smyslu, e je nemůe shodit

ani kdyby chtěl, protoe oni zase vědí něco na něj a dokázali by mu udělat ze zbytku ivota v kriminále skutečné peklo.”

Posly, Igore,” vytáhl poručík Maek svůj nezbytný zápisník, ten kamarád, to je Vícha?”

Ale kde. Nějaký Zdeněk Sýkora, u starí člověk. Měl obrovitánskou zpronevěru, jako

stavbyvedoucí rozprodal půl stavenitě soukromníkům na byty a garáe, materiálu

spotřeboval, jako kdyby chtěl splnit pětiletku za tři roky, ale nepostavil pomalu nic. Lidi posílal na melouchy v pracovní době, dával jim na to i materiál, na druhou stranu od nich zase bral prémie, no takový soukromník ve velkém. Dostal deset let a také hned napoprvé dvojku.

Tedy jako skupinu. Ale jinak je to prý odborník na slovo vzatý. Také dělá ostatním na stavbě brigadýra. A s Bělkou si prý náramně rozuměli.”

Počkej, to sem teď neple. Útěk se ale neuskutečnil. Tedy v tom plánovaném rozsahu.

Znamená to, e je Bělka nakonec přece jenom ohlásil?” zajímalo poručíka.

Vichni si mysleli, e ano. Na onu kontrolu toti místo jednoho přísluníka, jak bývalo běné, přiil tři. A tím to vechno padlo.” Poručík Jedlička se teprve teď zakousl do namazaného rohlíku. Oni je chtěli, tedy vlastně jeho, protoe měl být jen jeden, přepadnout na lonici?”

Ne, ale na společné chodbě. Barák má čtyři lonice. V době kontroly musí stát vichni

nastoupení u postelí. Oni chtěli čekat venku. No, to u nakonec ví.”

Nevím toho jetě moc, ale co by mě zajímalo nejvíc, je konec. Jak to vechno dopadlo?” třel si Maek spánky. Jak, to je alespoň podle toho Sýkory náramně jednoduché. Kdy bylo po kontrole a li si zakouřit na chodbu, tvářili se vichni, jako by se nic nestalo. Ale po návratu na světnici měl Bělka na matraci připíchnutý veliký nápis. Stálo na něm, e je udavačská svině. Ostatní se k němu okamitě začali chovat rezervovaně. I kdy to vypadalo, e nemají

o příčině toho napadení nejmení potuchy. Ale v base zřejmě stačí jen nepatrné podezření,

e by s nimi jeden nedrel partu, a je zle. Pro něj.”

47

Dobře, Igore, to je vechno opravdu moc zajímavé, ale proč si Strachota nenechal zavolat

těch pět lidí a nepřimáčkl je trochu ke zdi? Kdo ví, moná e by promluvili a něco na sebe

prozradili.” A neví, jak by to měl podle tebe udělat, kdy ádné z těch pěti jmen nepadlo?

Bělka je toti Sýkorovi neprozradil a jak to tak vypadá, neřekl je vůbec nikomu.”

V zámku zaharail klíč a Jitka Maková s nákupní takou v ruce vplula do předsíně. Jetě

nestačila ani dokončit větu, v ní chválila svého mue, e je jednou ze sluby včas doma,

kdy ji rázným gestem zarazil: Jitko, v televizi jdou dneska nějaký písničky, na to ráda

kouká, tak si nezapomeň přepnout na druhý program.”

Kam zase jde?” smutně protáhla manelka.

Jedu do Rychmanic. Promluvit si s jedním útěkářem. Chtěl bych se ho zeptat, jestli jich

nemělo být původně pět.”

Podporučík Jedlička podal Makové ruku a jen tak jakoby mimochodem prohlásil: A po

písničkách si jdi lehnout a spí dva dny. On toti, Jitko, ten útěkář, o kterém Jiříček mluví, u není v Rychmanicích, tedy za rohem, ale byl zcela logicky přeloen jinam. Do ústavu, ze kterého u dlouhá léta nikdo neutekl, protoe po skálách se patně leze.

Co není z mé strany pokus o vtip. Strachota mi to alespoň tak vylíčil. Take se tvůj manel, Jitko, dost projede.”

Soudruhu podporučíku,” ozvalo se od věáku, z něho sundával Maek semiovou bundu,

jeliko je moné, e bych ve vlahé letní noci mohl za volantem usnout, povezu si tě s sebou jako ivého budíka. Moná cestou i něco vymyslíme. Co tomu říká?”

Jedlička zůstal neskonale klidný. Co by, jsem rád. Já toti myslel, e mne tam pole

samotného. A jeliko auto by mi náčelník nepodepsal, musel bych vlakem, a ví, jaká je to

dálka?” Spokojeně se jetě jednou rozloučil s Jitkou a vypochodoval před dům. Stoupl si k pravým dveřím kodovky a čekal, a mu poručík odjistí zámek. Pak se s úsměvem rozvalil na sedadle spolujezdce. Řidičský průkaz neměl, protoe jestli se vůbec kdy něčeho bál, pak

volantu ve vlastních rukou. Mohl tedy klidně přemýlet, ve kterém z nočních motorestů mají

jetě otevřeno, jeliko v teple, které tyto dny panovalo, by jedno pivo, a třeba i malé, vůbec nekodilo.

48

10

Strámistr Pavel Vrecký nebyl ve své kůi. Kapitán Záruba ho začlenil do týmu poručíka

Maka, a prý něco okouká, kdy by se sám chtěl jednou stát kriminalistou. Jenome

vechno dopadlo poněkud jinak. Podporučík Jirava, který měl být Makovi rovně k

dispozici, musel převzít samostatný případ a náhradu za něho u Maek nedostal. A tak

Vrecký, namísto aby se jen díval a občas podle pokynů něco vykonal, musel se začít starat

docela sám. Maek s Jedličkou před chvíli odjeli na umpersko a jeho poslali do hospody v

Zátií, aby si promluvil pár slov s buldozeristou Bártou, který se tam večer obvykle stavuje na jedno, dvě piva. Vrecký el, nic jiného mu nezbývalo, ale v duchu to nesl jako křivdu. Proč na takovouhle práci neposlal Maek Jedličku, kterému by posezeni v hospodě, by

začouzené, nedělalo ádné problémy? Poručíkovi vak neřekl ani slovo a naopak si pečlivě

opakoval, na co se má buldozeristy zeptat. Kdy bral za kliku prosklených dveří, připadal si jako detektiv, plíící se do doupěte galerky. Zasmál se v duchu své fantazii a vstoupil.

Jenome obraz, který mu měl zmizet z podvědomí, začal dokonce nabývat jasnějích barev.

Kdo tě sem prásknul, tudente,” zaslechl od prvního stolu. Tady se limonáda nevede. Tady se scházejí jenom tvrdý a fajnový muský. Koček jen málo, a ty,” jeden z mluvčích ukázal do kouta, kde seděly dva páry, bejvaj větinou u propachtovaný. Pojď si sednout k nám,”

pokračoval ten nejhalasnějí. Vzadu se na pivo moc dlouho čeká. éf si za celoivotní

ouráni po lokálech a při okrádáni poctivejch tamgastů uhnal platfus a tak teď chodí od pípy jen výjimečně. Co si dá?”

Vrecký se podíval na společnost a pak hlasitě pronesl objednávku: Kafe.”

Nechápavé pohledy mu byly odpovědí. Kdy mlčel, dostalo se mu nápovědy. Ty si nedá

pivo?” Nikdy ho příli nemiloval, ale poznal, co se od něho ádá. A tak se znovu otočil k nálevnímu pultu: To kafe bych prosil se čtyřmi velkými rumy.”

Poplácali ho po zádech a představili se křestními jmény. On udělal toté, Řekl jim, e čeká na buldozeristu. Sklidil jejich souhlas. Ale musel předtím říci, e shání nějaký flek na stavbě a e se chtěl s buldozeristou poradit.

49

Osobně ho sice nezná, podotkl, ale někdo doma mu ho doporučil.

Strámistr Vrecký mohl klidně pouit této výmluvy. Byl ve městě skutečně cizí, zařadili ho sem pouze na několikaměsíční praxi a z té ukrojil první týden.

A nemůeme ti poradit my sami?” docela upřimně se ptal jeden z muů od stolu. Co jsi vyučenej? Vrecký se vypjal: Automechanik. Ale nechtěl bych se zapíchnout někde v dílně, chtěl bych jezdit. Nejraději s náklaďákem. Prý se dá na stavbě vydělat pár sluných korun,

je to pravda?” řekl strámistr a sám se divil, jak mu ta role, kterou si právě vymyslel, docela sedí. Milionář se z tebe nestane, to dá rozum,” zasmál se dalí a objednal nové pití. Ale pro kluky po vojně, jako jsi ty, je to docela balík.”

Teď u byl Vrecký klidnějí. Ano, sami mu přece přidělili místo. Je po vojně, zni to

věrohodně.

Koukej, kamaráde, zejtra ráno v půl estý a jsi před vrátnici. A střízlivěj. Na osobním

nemají rádi, kdy se jde někdo představit a táhne z něj prápor. Správně se domnívají, e

člověk, který nemá respekt před úřadem ani první den, nebude ta nejvhodnějí pracovní sila.

Ale jinak je to na stavbě dost dobrý. A na ten průser.”

Vím, slyel jsem o tom,” přitakal Vrecký. Někoho tam prý oddělali,” řekl a ztiil hlas, protoe se sám lekl toho, co právě vyslovil.

Tady se nemá co bát, Pavlíku,” vykřikl nejstarí z nich. Toho mukla tutově někdo

odrovnal, to si pi. Akorát nikdo neví kdo. A jak by taky, je nás tam i bez vězňů pěkná

hromada…

Vrecký začal opět pomalu nabývat rovnováhu, před chvílí málem ztracenou: Moc velkou

radost z těch vězňů asi nemáte, co?

Vichni se začali smát: Něco ti řekneme, kamaráde, a to není ádnej fór. Koukáme na ně

pochopitelně skrzevá prsty, protoe a jsme kluci jak chceme patný, zavřený jsme jetě

nebyli a bohdá nikdy nic tak hroznýho neprovihneme, abysme museli mít oplejtačky s

paragrafama. Ale,” zvýil hlas, řeknu ti, e toho muklové postaví a vyrobí za rok poehnaně.

Makají hlavně na bytovkách a nebýt jich, čekalo by se na kvartýry o nějakou dobu dýl. Tím

nechci říct, e je vechno jejich zásluha, oni s nima musejí mít dozorci pěkný povyraení, ale je fakt, e kus práce udělají. Nakonec to vidíme sami na vlastni oči.”

50

Maléry se jim ovem nevyhýbají,” vrátil se nejstarí k původnímu námětu rozhovoru. Vono tedy, kdyby ten Bělka nemelil, nemuselo se mu nic stát.”

S čím můe zavřený chlap melit, neví?” nadhodil strámistr pochybnost.

Koukal bys,” ozvali se unisono i kdy v jeho případě to bylo vlastně trochu obráceně. Ale to není nae věc.” Chlapi,” rozhorlil se Vrecký a objednal dalí rundu, jestli o tom nechcete mluvit, mlčte, já se neurazím.”

Hostinský postavil k rumům na stůl tácek s peprnými jednohubkami, na nich se zimničně

chvěly kopečky majonézy: Dejte si kluci, taky něco do bachoru, a se vám lip pije… a od pochodoval na svých skutečně plochých nohou.

Vrecký se natáhl nad stůl, a přiukl si s jejich sklenkami.

To bylo asi takhle. Jarda Hejkal je takový divný kvítko. Jednou u v kriminálu byl, ale kvůli čemu přesně nevíme. Teď si koleduje o novej flastr. Jednoho dne toti přiel s tím, e má geniální nápad. Pak obcházel vězně, ale tak, aby to jejich dozorci neviděli. Sliboval, e jim ledacos obstará, kdy za to zaplatí normálními penězi. Moc se nechytil, ale u toho Bělky zabrat. Napsal Hejkalovi dopis pro matku, aby mu po jeho doručiteli poslala do kriminálu

třicet tisíc korun. Slyí tu sumu, jo?”

Vrecký beze slova pokývl hlavou. Hejkal to taky vechno vyřídil a ty peníze opravdu

přivezl. Jenome začal brát Bělku na hůl. Ten si samozřejmě nemohl vzít peníze do ústavu a

uloit je ve skříňce. Nařízení jsou prostě jiný a kdyby mohli ít odsouzený za peníze

příbuzných, mnohý by pak asi ani nemáknul… Tak ten Hejkal koupil třeba Bělkovi láhev

rumu, ale naúčtoval si za ni sto korun. Prej jako za riziko. Bělka párkrát mlčel, ale pak řekl, e si to takhle nedomluvili, a aby Hejkal koukal navalit peníze zpátky, e si s nima nějak poradí.” Mluvčí se pořádně napil. Vrecký těch pár sekund nemohl na idli netrpělivostí pomalu ani vydret.

Hejkal se Bělkovi vysmál. e z těch prachů neuvidí ani korunu. Nikde nic nepodepsal,

svědky nemá Bělka ani jeho máma, a tudí mu nikdo nedokáe, e vůbec kdy nějaký peníze

přijal. Prý by to taky pro ádnýho drbana nedělal. No, a jak to dořekl, tak ji měl. Bělka mu ji natočil hákem, a se Hejkal odlepil od země. Dal mu pak jetě asi dvě. Hejkal taky na druhou ichtu peníze přinesl, ale řekl před pár lidma, e tu ránu Bělkovi nedaruje, e na něj brzo dojde řada.”

52

Snad nemyslel..divil se Vrecký.

Jo, hochu, co myslel, to ví jen on sám. Ale je fakt, e za tři dny spadnul Bělka z konstrukce.”

Napili se, prohodili jetě pár vtipů na adresu hostinského, který jim vracel stejnou minci a rozloučili se s tím, e Vrecký bude stát ráno v půl esté před vrátnici s osobními doklady.

O ostatní se u postarají sami.

Loučili se srdečně, ale strámistra hnětla otázka, co má vlastně vechno do rána udělat a

zařídit, kdy je poručík Maek s věčně hladovým a íznivým Jedličkou mimo dosah a jiného

tu pořádně nezná…

11

Operační důstojník vyslechl pozorně vyprávění strámistra Vreckého a pak bezmocně

rozhodil rukama: Uvědom si, e tohle není tak akutní případ, abych byl oprávněn

rozhodovat o dalím postupu. Jsou tu přece tvoji nadřízení. Nedá se nic dělat, některého z

nich vzbudíme.” Zvedl telefon a vytočil číslo: Je tu problém, soudruhu náčelníku,” řekl skoro omluvně a v jedné stručné větě objasnil kapitánu Zárubovi, oč se jedná. Pak zavěsil. Má tu počkat,” obrátil se na strámistra.

Vrecký poposedl na idli. Chtěl něco říci, ale operační důstojník se mezitím podíval na

svítící panel a začal podle blikajících světel zaznamenávat do tlusté knihy nějaké údaje, jim strámistr příli nerozuměl. Výraz pisatele byl vak natolik soustředěný, e se Vrecký neodváil na nic zeptat. Bylo tu ticho, ruené jenom slabým tikáním hodin.

Zelené koberce a odhlučňovací desky vude na stěnách, spolu s velikým operátorským

pultem, dávaly středisku charakter rozhlasového studia. Chyběla jen červená árovka a

nápis-Ticho, natáčí se.

Tady bych nechtěl slouit, pomyslil si Vrecký a dál pozoroval operačního důstojníka.

Takové ticho. A potom, nic se tu neděje. Musí tu být nuda.

Vrecký měl na tuto úvahu právo, jeliko skutečný ruch ve středisku doposud nezail.

Nemohl proto ani dost dobře odhadnout, ale ani tuit, jak tu bývají nervy napnuté k prasknutí, jak se tu kadá sekunda zdá být někdy nekonečná a naopak jak rychle tu občas utíkají hodiny.

53

Nevěděl, e operační důstojník by mnohdy raději vstal od mikrofonu a místo pokynů,

udělovaných na dálku, běel provést zákrok sám. V tuto chvíli zde vak skutečně vládl a

ospalý klid.

Přeruilo ho jemné cinknutí zvonku. Operační a strámistr se na sebe podívali a Vrecký

vyskočil ze své idle a otevřel. Za dveřmi stál kapitán Záruba.

Letmo mávnul rukou do místnosti, co mělo nejspí znamenat: Pojď.”

Vrecký si to alespoň tak vysvětlil a protoe kapitán stále nic neříkal, domníval se, e

pochopil jeho gesto správně. Doli do prvního poschodí. Záruba otevřel kancelář, trochu

unaveně se sloil za stůl a vybídl Vreckého, aby se posadil. Dlouho pak z krabičky vybíral cigaretu, ne se rozhodl doopravdy si zapálit: Kouřím moc,” vysvětloval Vreckému.

Alespoň večer se snaím trochu omezit nikotinové dávky.” Nedomluvil a vydechl kouř skoro s úlevou. Něco jsi zbabral, viď,” řekl najednou bez přechodu a znělo to pořád stejně klidně a nevzruivě, jako předchozí slova o kouření. Vůbec ne, podivil se nahlas Vrecký, naopak si myslím, e se mi podařila moc dobrá akce. Já teď vniknu do stavebního podniku jako jejich zaměstnanec a … Nevnikne vůbec nikam, příteli,” zarazil ho hned v rozletu Záruba.

Ale proč, je to přece skvělá ance,” divil se strámistr nechápavě. Uznejte přece, soudruhu náčelníku, e taková příleitost se nám u třeba vůbec nenaskytne.”

Poslouchej,” nenechal se vyvést kapitán z rovnováhy, jedná se toti o to, zda o takovou příleitost skutečně stojíme. Já vím, ono to vypadá velice lákavě, skoro dobrodruně.

Připadal by sis jako skutečný kriminalista, nemám pravdu? Jenome, a teď dávej pozor a

neura se, byl bys schopen vyřeit případ v takovémto inkognitu sám? Odpovím za tebe:

Nebyl. A hned ti řeknu proč. Nemá jetě ani dostatek zkueností, neví, čeho si má

vímat, jak jednat s lidmi… Strámistr chtěl protestovat, ale Záruba ho pohledem umlčel a pokračoval: Říkal jsem, aby ses neuráel. Ty se to vechno jednou naučí. Moná líp ne

Maek, který je přes své mládí kriminalistou na velmi dobré úrovni, moná toho jednou

bude vědět o bezpečnostní práci víc ne já nebo major áska.

54

Ale zatím tomu tak není, zatím bys nevěděl, co si počít. A teď si představ, e by ses nemohl s nikým poradit, měl bys omezené spojení a tak dál. To jsou věci, o kterých bychom se spolu mohli bavit hodiny. Nakonec,” kapitán se trochu usmál, pokud vím, měl jsi počkat v hospodě na buldozeristu a zeptat se ho, namísto Maka, na jednu otázku. Udělal jsi to?”

On Bárta nepřiel, soudruhu náčelníku,” odpověděl Vrecký. Ví proč?” Ne.” Pokusil ses to zjistit?” Ne, ani mne to nenapadlo.” Tak to udělej, protoe pokud vím, Olda Bárta v Zátií zpravidla večer nechybí. Chodí tam na jídlo, aby nemusel věčně něco kuchtit na ubytovně.”

řekl kapitán. A na co ses ho měl vlastně zeptat?” zajímalo Zárubu.

Strámistr se moc divil, e náčelník také něco neví. Maek chtěl vědět, proč by měl mít

Dolák na Bělku takovou pifku, kdy se o něm ukalo po stavbě, e to mohl být klidně on,kdo ho shodil s konstrukce.” Hm, neutrálně se zatvářil Záruba. A co ses dověděl v hospodě?”

Vrecký se dal do vyprávění a kapitán ho ani jednou nepřeruil. Promluvil teprve, kdy

strámistr oznámil: To je vechno, soudruhu náčelníku.”

Záruba vstal a poplácal Vreckého po rameni. Není toho málo, nezapomeň to vechno

takhle podrobně říci i poručíku Makovi, a se vrátí. Připusme, e s trochou náhody, ale

odvedl jsi kus dobré práce. Informace o Hejkalovi je náramná. Pokud se ovem potvrdí jako

pravdivá.” Vrecký se zavrtěl na idli. Ale jak se to dozvíme?”

Začneme od toho úplně nejjednoduího,” oznámil kapitán. Zítra ráno půjde před bránu, jak jste se domluvili. Pokud by na to tvoji tři přátelé zapomněli, pak je najde.”

Tak přece?” zaradoval se strámistr.

Jistě,” uzavíral tento bod náčelník. Začne tím, e se pořádně představí. Se sluebním průkazem v ruce. Pak je sem přivede a sepíe s nimi protokol o výpovědi svědků. Pokud budou vypovídat o Hejkalovi stejně, jako při rumu v hospodě, dáte se s Makem a Jedličkou

do prověrky. Konečně, to u si Jirka zorganizuje sám.”

55

Dobře, souhlasil Vrecký trochu zklamaně. Ale jestli se můu na něco zeptat..

Samozřejmě.” Tak, jak já jsem si to představoval, se to dneska nedělá?” Vrecký visel očima na Zárubovi a napjatě čekal odpověď.

Kapitán se zvedl a vystrkal strámistra na chodbu. Zcela mimořádné případy vyaduji občas

zcela mimořádné prostředky. Jenome tenhle jím neni, Pavle.”

Strámistr pokýval hlavou, co mohlo znamenat souhlas. A pak poslouchal dalí Zárubova

slova: Řekni poručíku Makovi, e se místo buldozeristy mohl klidně obrátit na mne. Já bych mu pak řekl, e Dolák je Dolákové manel. Docela pěkné enské. Oba pracují na stavbě.

Pracoval tam i Bělka. Na tom nic nemění fakt, e jako vězeň. Nesměj se, postrčil Záruba

strámistra, za vím hledejte enu, to platí v kriminalistice i dnes, stejně jako před sto léty.”

Vrecký překvapeně polkl: Odkud víte, e je na stavbě i Doláková? Maek se dozvěděl jen

o manelovi.” Lidi přece rádi vyprávějí příhody těch druhých. Mnohdy stačí jen poslouchat.

Konečně, sám jsi toho příkladem.”

Strámistr rozhodně potřásl hlavou: Já se o druhých lidech bavím jenom sluebně.

Soukromě,” trochu se zarazil, ale pak zvýeným a důrazným hlasem prohlásil: Soukromě

respektuji jejich soukromí.”

Ocitli se na ulici. Drobně milo. Asfalt se leskl ve světle zářivek, které byly objednu z

úsporných důvodů vypnuty, ani by intenzita osvětlení nějak zvlá utrpěla. U okrajů silnice, pod obrubníkem chodníku, se zvolna zvětovala vrstvička prachu smíchaného s vodou a začala se proměňovat v mazlavé bláto. Kapitán Záruba věděl téměř s určitostí, e ráno bude

mít na stole hláení o nějaké dopravní nehodě, při ní řidič podcenil nebezpečí mírného,

tudí nebezpečného detě, a někde v zatáčce dostal na kluzkém povrchu smyk. Při tom

pomylení se trochu zamračil a pak se znovu obrátil k Vreckému: Nemyslel jsem tím, e

rád mluví.” Co tedy, soudruhu náčelníku?

e jsi dokázal velmi dobře poslouchat.” Zapnul si zdrhovadlo nepromokavé bundy, kterou si vzal prozíravě na sebe, kdy odcházel z domova. Otočil se na podpatku a el.

56

Vrecký se za ním chvilku díval. Mení ramenatý chlap, napadlo ho. Úplně vední

zevnějek. Pro mladé z hlediska věku ji nezajímavý, pro ty před důchodem jetě mladý.

Mnohým náčelník a mnohým podřízený, Řeklo by se, nezáviděníhodná pozice. Jenome

kapitán Záruba, jak ho alespoň strámistr Vrecký měl monost poznat, o ničem takovém

zřejmě ani neuvaoval. Byl stále stejný. Pořád mírně usměvavý, pořád tak rozafný a klidný, stále uválivý, nikdy nervózní a u vůbec ne rozčilený. Jaký byl třeba ve chvílích jednání s jinými, teď Vreckého nezajímalo. Pro něj byl kapitán jednoznačně správný chlap.

12

Kdy je Záruba tak chytrej,” prohlásil podporučík Igor Jedlička, tak a si řeí vechny případy v okrese sám a my si vezmeme dovolenou. Vidí, nevěří nám, chodil okolo kanceláře a drel se za hlavu, co mělo demonstrovat stav jeho duevního rozpoloení.

Ani Maek se netvářil právě nadeně, kdy mu Vrecký vyřídil vzkaz od náčelníka. Vrátili se toti teprve před několika málo minutami ze své cesty, ani jeden ani druhý se jetě nedostal domů, aby se alespoň trochu umyl a převlékl, a u tu byl dalí úkol. Úkol, s ním poručík Maek počítal, ale který mohl podle něj jetě nějakou chvilku počkat. Kdeto teď, kdy se do věci zainteresoval i náčelník odboru …

Maek zastavil pochodujícího Jedličku: Nedělej tu opičky, není pro koho, Igore. Záruba má

nejspí pravdu, měl jsem se do věci s tím Dolákem pustit hned, na umpersko jsi mohl jet

sám a …

Určitě jsme toho zase tak moc nezvorali. Jinak by nás Záruba určitě volal a dal nám směr,

nemyslí, Jirko,” začal teď naopak Maka uklidňovat Jedlička. Podívej, já se na toho Doláka podívám sám, a ty si bě na chvíli lehnout. Je tady jetě ten Hejkal, pokud to ti tři betonáři vechno naemu benjamínkovi znovu potvrdí. A Hejkala bys mu asi neměl nechat. Bylo by to na něj velké sousto. No, a úplné nakonec je tu jetě problém s tím útěkem. Jenome jak

zjistíme, kdo v tom vlastně lítal, to je mi pro tuto chvíli záhadou.”

Poručík Maek mlčel. Před očima mu běel film. Rychle ubíhající kilometry, kamarádovo

ertování, pak zastávka před Olomoucí na skutečné uzené klobásy.

57

Co přilo pak, bylo přinejmením nečekané.

V malé místnosti, určené k výslechům a příleitostným návtěvám advokátů, proti nim seděl

mu, který byl ve výkonu trestu u pojedenácté a byl na to jaksepatří pyný. ,,Podívejte,

pane poručík, já s tím chystaným zdrhnutím neměl tenkrát nic společného. Já jsem takovej

vlk samotář, vdycky jsem byl tý zásady, e člověk má věřit jenom sám sobě. O tom, e pár

ílenců připravuje riskantní podnik, jsem samosebou věděl. A nebyl jsem nejspí sám.

Jenome já bych se do ničeho takovýho nikdy nebyl pustil. Říkám vám znovu, na vechno

jsem vdycky chodil sám. I tak jste mě vdycky dostali, ale já z toho nejsem smutnej. Svý

jsem si uil. Ale kdybych se s někým o cokoli dělil, nepobyl bych na svobodě ani tak dlouho.

Kamarádi jsou kamarádi jen pokud máte love. Paklie vám dojdou, zahoděj vás jako vajgla.

Při nejblií příleitosti vás prásknou. Ne snad úmyslně, to bych jim asi křivdil, ale vdy to znáte sám. Kdy chtějí odpoutat pozornost od vlastní osoby, jsou schopný označit kterýmukoli policajtovi za nebezpečnou osobu i svou vlastní matku…

Maek sice samorostlého vězeňského filozofa poněkud mírnil, ale ten, jak se zdálo, měl i

přes svůj individualistický postoj potřebu se vypovídat: Bylo jich prej pět. Lákali k sobě jetě dalí lidi, ale asi nikoho nepřesvědčili. Bylo to opravdu moc ílený, to budu tvrdit furt.

Maek se zakabonil: Vy znáte někoho z nich jménem?” Mu se na něho podíval

překvapeně: To si pite. Vechny je znám, to dá rozum. Ale na to jste se mohli zeptat i v

Rychmanicích, nemuseli jste se táhnout a sem. Jedlička vyskočil a zasáhl do výslechu:

Pokud je mi známo, popřel jste vechno i u soudu, kde vám byl za útěk zvýen trest. A

najednou … To je přece úplně jasný. Tenkrát jsem musel mlčet, protoe by se to jistě do

lágru doneslo a já bych tam neobstál. Muklíci jsou někdy moc hákliví… Ale teď, kdy jsem

jinde, vám klidně povím, co potřebujete.”

Podporučík pokračoval: Jak je tedy moné, e vám se útěk povedl, a oni se o něj v podstatě ani nepokusili, jeliko si mysleli, e jsou vyzrazeni?”

Vzal jsem roha hned druhej den. Nebylo to tak sloitý. Jeden ofér najel na stavbě do plotu a povalil ho. Já dostal za úkol ho spravit.

58

Tak to víte…” Dal se do tichého smíchu.

Poručík Maek se díval nevěřícně: Proč jste tedy neustále u výslechů i u soudu tvrdil, e

mělo jít o skupinový útěk, do něho jste byl vlákán? Proč jste vykládal, e se na vás ostatní z neznámých příčin vykalali a nechali vás v tom lítat samotného?”

To máte tak, pane poručíku. Vdycky je lepí vystupovat jako svedená obě, ne jako

iniciátor. Flastry jsou pak mení. Ale řeknu vám, e nejhorí bylo zapírat jména. To dalo

fachu. A přitom ádný nebyly. Alespoň v mém případě. Musel jsem si vymyslet takovou

báchorku, e jsme se dorozumívali pouze písemně a nikdy jsem nevěděl, od koho lístky, co

jsem nacházel pod dekou, jsou. Stejně mně to vyetřovatel nevěřil, ale vyvrátit mi to také

nikdo nedokázal…

Poručík Maek zakroutil ustaraně hlavou. To nám jetě chybělo, řekl si v duchu a poloil

odsouzenému poslední otázku: Kdy u jste to takhle zkomplikoval, pak mi alespoň

povězte, zda ta pětice pořád jetě sedí v Rychmanicích. Myslím ta, která chtěla provést

skutečný skupinový útěk, nikoli tu, kterou jste si vymyslel.”

Mu se na chvíli zamyslel: Pokud vím, měli by tam být jetě vichni: Kadlec, ten je u

moná doma, ale Horáček, Bidlo, Mařík a Veteník tam jetě jsou.”

Poručík se zvedl a chystal se přivolat některého z přísluníků Sboru nápravné výchovy, aby

odsouzeného odvedl, kdy se iniciativy chopil jetě jednou Jedlička: Jestli jsem dobře

informován, větina chystaných útěků se odhalí. Zpravidla někdo z těch, co se o něm

nechtěně nebo i vědomě dozví, nemlčí, a řekne to někomu z přísluníků. Proč to nikdo

neudělal i v tomhle případě?”

To je tak, rozumějte, ti chlapi jsou moc ostrý hoi a mají spoustu kamarádů uvnitř lágru.

Kdyby se prokeclo kdo je shodil, neměl by to ten dotyčný vůbec lehký. Spí naopak, a proto

asi vichni mlčeli. Museli. Anebo nemuseli, ale báli se. Výsledek byl vak stejnej…

Zpáteční cesta byla pro oba důstojníky u méně radostná. K dovrení veho se v Makově

kodovce rozsypal v rozdělovači palec, tintítko za pětikorunu, a on s sebou pochopitelně

náhradní neměl. Trvalo hodnou dobu, ne jim zastavil řidič nejenom ochotný, ale onu

součástku i vlastnící. Domů dojeli nad ránem.

Přesto vechno se Maek narovnal a prohlásil na podporučíkovu adresu:

59

Vechno bude jinak. Lehnout si půjde ty a já se na toho Doláka podívám sám.

Ne mohl Jedlička cokoli namítnout, ozvalo se zaklepáni a do dveří vstoupil starí mu s

kloboukem v ruce. Maek i Jedlička si tohoto detailu vimli snad ze veho nejdříve, protoe návtěvníkovy ruce byly jetě větí, ne příslovečné lopaty. Byly to snad ocelové líce bagru, říkali si oba, zejména, kdy po chvíli ucítili, co v provedeni tohoto mue znamená přátelský stisk ruky.Já jsem kapitán Václav Kabiček z Rychmanic.” Podíval se na oba kriminalisty.

Hledám poručíka Maka. Jsem z útvaru Sboru nápravné výchovy,” dodal u vcelku

zbytečně. Maek mu nabídl idli a trochu bezradně se podíval na Jedličku. Ale ten u stál

mezi dveřmi a docela klukovsky povykoval: Vechno je jinak. Lehnout si nepůjde nikdo.

Ledae by měl ten pán, co za ním půjdu na stavbu, v kabině svého monstra postel.”

Maek se musel zasmát docela hlasitě a bezprostředně. Sejdeme se večer u mne. Pozvi i

Pavla. Zavolám Jitce, a nám udělá něco k jídlu a …

Pak budeme společně pracovat, co. Je to od tebe hezké, Jirko, ale alespoň dneska, na dvě

hodinky, vdy ví, co je v televizi za fotbal,” hořekoval Jedlička.

,,Vím, odpověděl Maek a podíval se, co jejich rozhovoru říká kapitán Kabiček. Ale ten

seděl, jako kdyby se ho to absolutně netýkalo. Maek přesto vystrnadil Jedličku na chodbu:

Zvu vás právě proto, e o fotbalu moc dobře vím. Podíváme se na něj v barvách. Jitka mi

ráno, kdy jsem jí volal, e jsme se v pořádku vrátili, oznámila, e její rodiče ustrnuli nad častou samotou své krátce provdané dcery, která tráví sama tolik večerů u televize, e se rozhodli darovat ji svou barevnou. A přivezou ji dnes odpoledne.”

Jedlička se nepřestával divit. Ty má kliku, člověče, a na co se budou koukat oni?”

Zatím si vezmou nai černobílou. A na podzim si prý moná koupí novou barevnou. Ale

nevědí to určitě, protoe oni se toti na televizi stejně skoro nedívají.”

A co tedy dělaji?” zajímalo podporučíka.

Představ si, chodí kadý večer na procházky,” ukončil rozhovor Maek, který si najednou uvědomil, e nechal kapitána Kabíčka u i tak dlouho čekat.

Otevřel tedy znovu dveře a vysypal ze sebe omluvu.

60

Jenome kapitán ji zahnal mávnutím své obrovské ruky jako dotěrnou mouchu. Vstal a kdy

se takto tyčil nad poručíkem, uvědomil si Maek, e je to vlastně chlap jako hora.

Kapitán udělal dva tři rozpačité kroky: Nevím, odkud bych začal. Protoe kdy to řeknu

krátce a stručně, budu vypadat směně. Co bych nerad.”

Nebudete,” ujistil ho Maek, ačkoli vůbec nevěděl, proč a s čím kapitán přiel.

Jsem v Rychmanicich vychovatelem na jednom oddílu,” řekl Kabíček a pozorně si poručíka prohlíel. Právě na tom, odkud byl Bělka.”

Maek stále nic.

A nikdo zatím za mnou nepřiel, aby se se mnou poradil, anebo poádal o spolupráci. Vím,

e je to troufalé a zdánlivě velmi jeitné, co jsem tady teď předvedl, ale já skutečně věřím, e bych vám mohl být při vyetřování v ledačems uitečný. Tak jsem doel za podplukovníkem Vránou a řekl jsem mu, co si o svém podílu na vyetřování myslím a on se

mnou nejenom souhlasil, dokonce se i divil, proč u mne na kriminálku dávno neposlal, kdy

moje jméno padlo v rozhovoru s vámi několik hodin po té neastné události.”

Máte pravdu,” upamatoval se Maek. Mluvil o vás praporčík Vejvoda. A já jsem si tu také udělal poznámku,” vytáhl Maek blok, abych vás později navtívil. Podívejte.” Nastrčil kapitánovi popsanou stránku, v jejím záhlaví stálo podtreno červenou tukou: Vyhledat kpt. Kabíčka.

Kapitán se podíval na datum a pak se zeptal: A proč jste to do teďka neudělal?

Váený soudruhu,” povzdychl si poručík. Mám bohuel čím dál tím více obav, e jsem toho v souvislosti s tímto případem nestačil udělat jetě mnohem víc …

13

Igor Jedlička byl skeptik. Ani v nejmením nevěřil, e najde Vavřince Doláka doma.

Předpokládal spí dlouhou pou po okolních restauracích, kde mu a ochotný výčepní ukáe

do kouta a tam bude sedět mu, kterého hledá. Měl pro tuhle svoji mylenku i určité logické opodstatnění. Člověk, který údajně vyhrouje druhým smrtí, a u to myslí váně nebo ne, se asi rád posilňuje alkoholem.

62

A tak se dost divil, kdy mu na první zazvonění přiel ke dveřím otevřít chlap v trenýrkách a s rozečtenou knihou v ruce.Vy jste pan Dolák?” zeptal se Jedlička a představil se.

Jo. Vavřinec, detektiv a sportovec.”

Podporučík se asi díval trochu nechápavě, protoe Dolák okamitě dodal: Jak je vidět,

nečtete čtyřlístky. Vy jetě nemáte děti, je to tak?”

Nejenom to,” zasmál se Jedlička. Nemám dokonce ani jejich případnou matku.”

Svobodný člověk,” povzdechl Dolák. Vy si toho jistě ani v nejmením neváíte, ale co já bych za to dal, kdybych se byl neenil, to si ani neumíte představit.” Ustoupil ze dveří a pozval podporučíka dovnitř. Loknete si se mnou?” zeptal se a vytáhl z kredence jetě nenačatou láhev rumu.

Ani ne, odtuil Jedlička. Nalejte si sám.”

Já to moc nepiju,” zněla Dolákova odpověď a půllitrovka opět putovala na původní místo.

Sám prý pije jenom rozvrácený alkoholik, a to, zapla bůh, zatím jetě zdaleka nejsem.”

Najednou zváněl: Kvůli něčemu jste přiel? Dost bych se divil, e by kriminálka za mnou

přila jenom proto, abych se tu nenudil.”

V tom máte jistě pravdu,” kývl Jedlička a rozhodl se zeptat se přímo a bez vekerých oklik:

Co jste dělal estého tohoto měsíce mezi patnáctou a estnáctou hodinou? Byl jste v tu

dobu na stavbě, to vím.”

A zabil jsem mukla jménem Karel Bělka, jeliko se mi motal okolo manelky. Vylákal jsem

ho na konstrukci a oupnul ho dolů. Víc nemám, co bych k tomu dodal.” Jeho hlas byl klidný a nevzruivý.

Vy o tom víte?”

O čem?”

No, jestli to, co jste říkal o Bělkovi a vaí eně, víte na sto procent.” Poručík nespustil s Doláka oči.

To je dlouhá historie,” Dolák vstal a začal hledat cigarety. Jestli máte dost času …”

Dolák si dlouho prohlíel cigaretu, pak stejně hypnoticky zkoumal hlavičku zápalky, aby si

konečně zapálil a začal mluvit: Je mi dvaačtyřicet. Mirce dvacet pět. Kdy jsme se před

dvěma lety brali, chechtal se mi kde kdo. Prej, za chvíli ti začne běhat za mladíma. Přece si nemyslí, e na tak mladou enskou stačí sám, znáte přece ty chlapské průpovídky.

63

Nebral jsem je váně, protoe jsem byl přesvědčen, e nejsou ani váně míněny. A i kdyby

byly,” dodal zvýeným hlasem, stejně bych na ně nebral zřetel. My jsme s Mirkou oba

rozvedení. Já u dlouho, ena ode mne odela, protoe chtěla děti a já jí je jaksi nemohl dát, Mirka krátce. Ani ne půl roku. To je dlouhé manelství co?”

Jedlička mlčel, ale Dolák, jak se zdálo, na jeho slova nečekal.

Čtrnáct dní po svatbě jí nafackoval, protoe mu nepřipravila ráno k posteli čistou koili, za měsíc na to si přivedl do bytu partu násosků a ona je musela obsluhovat. Odvděčil se jí tak, e si o ní s kamarádama zahrál karty. Oko. Kdo vyhraje tři hry, můe s ní do postele místo něj. Natěstí prý ten kluk, co si tohle právo v kartách vymastil, byl poměrně rozumný. Ne, e by snad o Mirku neměl zájem, holka je to pěkná, ale nechal si prostě říct. Jenom ji poprosil, a ho nechá v manelově posteli alespoň do rána vyspat, e by pro ostudu s partou nevydrel. Prý to tak občas dělají, a holky, které s sebou vodí, nemají zásadní námitky.

I kdy u ní je to přece jenom jiné, je vdaná ..

Dolák si zapálil jinou cigaretu. Mirka byla ráda, e to takhle dopadlo. Jenome se jí

nepodařilo vymluvit manelovi, e v noci k ničemu nedolo. Ztloukl ji znovu. A to u bylo na ni moc. Utekla mu, poádala o rozvod, a nastěhovala se k nám na ubytovnu.”

Jedlička se pohnul na idli: Kde ona předtím bydlela?”

V Netolicích.” Hm, protáhl podporučík.

Vím, nač naráíte. Tam odtud je i Bělka,” řekl Dolák. Ale k tomu se dostaneme. Nebudu vám líčit podrobnosti, ale dali jsme se s Mirkou dohromady a vzali se. Dělalo to dobrotu, navzdory lidským drbům. Pak ale přili na stavbu vězňové. A s nimi i Bělka. Nevím jak, ale

někde se s ním Mirka dala do řeči. To víte, svačinářka má po place pohyb a dostane se

vude. Já bych si toho nejspí nebyl vimnul. To máte těké, kdy sedíte na jeřábu a

ukládáte panely, pod váma běhá spousta lidí a vy si musíte hlídat centimetry, koukat okolo

se prostě nedá. Ale zase, kamarádi se postarají. A u to myslí dobře, nebo ne.”

Mluvil teď pomalu a bylo vidět, e mu kadé slovo působí značné potíe. Mirky jsem se

zeptal, co je na těch řečičkách pravdy, řekla mi, a se nestarám, e ví, co dělá. S Bělkou se prý zná u od mala. Kdy ho poprvé viděla ve vězeňských atech, bylo jí ho líto.

64

A tak se ho prý snaí trochu povzbudit. To e je vechno.” Zvedl se, znovu otevřel dvířka kredence a postavil na stůl láhev, kterou nabízel hned ze začátku: Vy si váně nedáte?”

Kdy se neurazíte, tak ne, řekl Jedlička.

Dolák si tedy nalil sám a obrátil do sebe na jeden ráz pořádnou dávku. Pak pokračoval: Za

pár dní jsem se ale dozvěděl, e to její povzbuzování není nijak platonické. Někdo je viděl, jak se objímají… Neutahovali si z vás?” zajímalo podporučíka.

Ne. Mirka mi to zase potvrdila. e prý sice nelo o ádné objímání, jenom ho pohladila,

protoe byl straně smutný, ale to víte, nahlodaný u jsem byl.” Co jste udělal?”

Navrhnul jsem Mirce, a změní zaměstnání. A to jsem neměl dělat.”

Proč?” zajímalo Jedličku.

Hrozně moc se do mne pustila. e prý jsem árlivý kozel a kdoví, co jetě. Víte, ona má

ekonomickou kolu, klidně by mohla dělat ve městě v účtárně nebo třeba sekretářku, ale já ji tenkrát, kdy jsme se poznali a ona dělala v úřadě za pár korun, navrhnul, aby la k nám na stavbu. U psacího stolu e sice zatím nic volného není, ale časem jistě bude. A do práce i z práce budeme chodit spolu…” Byla to árlivost, co vás k tomu vedlo?”

Ani ne, znovu se napil Dolák, ale neznělo to z jeho úst příli přesvědčivě. No a kdy jsem jí teď říkal, a jde jinam, vysmála se mi. A já, věřte mi, nevěděl jak dál. Budete se asi divit, nemáte zatím tyhle zkuenosti, ale já ji mám opravdu rád … A pak jsem udělal něco, co mi ona nemůe zapomenout.” Co to bylo?” skoro z Doláka páčil podporučík.Zastavil jsem v jedné pauze toho Bělku a řekl mu, e jestli se bude kolem Mirky jetě ometat, zabiju ho.”

Jedlička chvíli mlčel: Do jaké míry jste to myslel váně?” pokračoval pak dalí otázkou.

Na tom nezáleí,” mávl Dolák rukou. Podstatnějí je, e to nebral váně ten mukl. Chechtal se mi do obličeje a dokonce se odváil zeptat, kolik lidí si na to hodlám pozvat. Sám e to asi těko zvládnu.” Co vy na to?”

Pratil jsem ho mezi oči, a upadnul. Uráet se nedám, zvlá od takovýho … “

65

Jedlička pozoroval Doláka, kterému při téhle řeči cukaly svaly a pomyslel si, e kdy se

Dolák rozmáchl, nemohlo jit vskutku o pohlazeni.

Jenome, co se nestalo,” pokračoval mu těce. Bělka si Mirce postěoval. Přestala na mne mluvit. Navíc to ten syčák jetě řekl některým vězňům a ti se zase postarali, aby to věděli i nai chlapi ze stavby. Teď se mi za zády posmívají, e mi mukl nasadil parohy.”

To je jistě zajímavé,” pokýval Jedlička a zvedal se ze idle, ale neodpověděl jste mi na moji první otázku.” Na jakou?”

Co jste dělal estého tohoto měsíce mezi třetí a čtvrtou hodinou odpoledne.”

Co by,” divil se Dolák. Seděl jsem v kabině a makal. Máme padla a v půl páté, to nevíte?”

Teď u ano,” řekl Jedlička a rychle se rozloučil. Kdy u stál dole na chodníku před domem a rozmýlel, co podnikne dál, ucítil najednou upřený pohled, který se mu opírá do zad.

Ohlédl se a uviděl za záclonou v Dolákově bytě postavu, která rychle odskočila, sotva e

uviděla, kam se podporučík dívá. Jedlička se tie zasmál. Podíval se na hodinky a kdy

zjistil, e do večerního fotbalu chybí jetě notná dávka času, rozhodl se jetě k jedné

návtěvě.

14

Kapitán Václav Kabíček seděl na učebně v krouku několika vězňů. Vypadal tak trochu jako

sedlák, s rozloitými rameny, vlasy sčesané dozadu. Modré oči mu dávaly zdání

jednoduchého a milého starího mue. Kdy v Rychmanicích nastoupil, byl vězňům trochu k

smíchu. Smáli se mu pro jeho pomalou, rozvánou mluvu, pro jeho mírně nahrbená záda,

pro optimismus, s ním doufal napravovat hlavy svých nedobrovolných svěřenců. Pak ho

jednou viděli, jak zvedl ze země stokilový kus eleza a odhodil ho stranou, aby nepřekáel, jako by to byl dřevěný klacek. Od té doby se na něho dívali s větím respektem, protoe mnozí si dokázali váit jen těch, kteří byli silnějí ne oni sami.

Kapitán Kabíček přiel do Rychmanic z Kopáčova, z první nápravně výchovné skupiny. Jako

vychovatel se tam léta poctivě snail o nové a moderní způsoby působení na odsouzené.

66

Několik let, a docela s úspěchy, prováděl skupinové poradenství a začal s ním i v

rychmanické dvojce, by se ho kolegové často ptali, zda to má u tak naruených vězňů

nějaký smysl. Za zkouku to stojí,” odpovídal vdycky.

Netrpěl iluzemi, e by za několik měsíců dokázal obrátit čerta v anděla, ale poctivě se snait i u těch nejzatvrzelejích vzbudit zájem o normální ivot. A po něm to zkoueli i mnozí dalí vychovatelé. Půjdete brzo domů, chlapci,” seděl a měl ruce sepjaté v klíně. Ani jeden z vás tu nejste míň, ne čtyři roky. Za tu dobu se venku hodně změnilo, budete se divit.”

Nové úseky praského metra, dalí kilometry dálnice, Palác kultury, Národní divadlo před

znovuotevřením … To vechno jste nám u říkal,” ozval se jeden z krouku.

Nejenom to. Stavby uvidíte na vlastní oči a hned. Ale bude vám moná dlouho trvat, ne si

uvědomíte, e se u lidé ve větině případů nehodlají smířit s vaimi lumpárnami.”

Pane vychovateli,” řekl mu asi třicetiletý, nevyprávějte nám takové věci. Pokud se to nebude týkat jich osobně, vybodnou se na vechno. Dělali to tak vdycky, tak proč by se najednou měli přeonačit.”

A vy, Kutile,” zeptal se Kabíček, myslíte si, e celý ivot vystačíte s podvody? e se věčně budete věet na krk starým paničkám?” Nevím, co budu dělat.

Kurátorka mi nabízela několik fleků, ale vechno ve fabrikách. Jenome hákovat na píchačky

já nejsem zvyklej, trochu svobody by to chtělo a ne jenom lítat kolem mainy. Na druhou

stranu ale, za katr zpátky bych taky nechtěl…

To samé jste tvrdil před časem taky,” povzdechl si vychovatel. Po pár měsících jste tu byl zpátky. Teď slibujete, ale sotva se octnete venku ..

Kabíček se najednou otočil k celé skupině: Vůbec, přemýleli jste o tom, jak bude vypadat

vae první odpoledne po proputění z trestu? Anebo první hodiny?”

Souhlasně zabručeli: To dá rozum.” A jak tedy?”

O slovo se přihlásil silný čtyřicátník: Vlezu do první hospody, která se mí připlete do cesty.

Já vím, pane kapitáne, e vy to nerad slyíte. Ty příklady, kdy se chlapi namazali hned za

bránou a provedli z vopice dalí malér a za pár dní jste je tu měli i s dopravou, si dobře

pamatuju.

67

Ale já se nemíním vorat. Jenom si dát pořádnej gulá, vostrej, s hromadou pepře a koření,

jak to znají jen kuchtíci z niích cenovek. A potom pivo. Pane vychovateli, víte, jak já se těím na pivo, vorosený, hořký, se smetanovou pěnou, prostě nádherný. Já se na to pivo těím víc, ne na co jinýho. Ale dám si jen dvě. A pak půjdu do tý ubytovny, co jste pro mne s kurátorkou vyhledali. Makal jsem na stavbě tady, budu i tam. Večer přijdou lidi z fachy, budou se ptát, odkud jsem, kdy řeknu, e rovnou z krimu, napřed si odsednou a budou si

pečlivě zamykat kufry, pak přijde jeden sólově, co u má nějaký ten tráf za sebou a pokusí se mne pumpnout o peníze, a kdy řeknu, e nemám, nabídne mi krásně jednoduchou vloupačku do podnikový kantýny, kterou jakiv nikdo nehlídá. Já ho polu do hajzlu, take se mnou nebude pro začátek mluvit u vůbec nikdo. A to je moje perspektiva nejenom pro první hodiny. Makat, nevědět pro koho a dret hubu.” Mu si sedl. Kabíček se na něho malou

chvíli díval. Věděl, e nemá skutečně kam jít. Manelka, která ho v podstatě svým stálým

nářkem na chudobu jejich rodiny donutila k rozkrádání ve skladu stavebnin, se s ním

okamitě po jeho zatčení dala rozvést. Co by tomu řekli lidé, kdyby ila s kriminálníkem. Měl toho na svědomí dost. Rozprodal načerno materiál za osmdesát tisíc korun a tak soud kromě patřičného počtu let, které obalovaný stráví za mříemi, stanovil okamitě i druhou

nápravně výchovnou skupinu. Teď měl jít domů. Po esti letech. Nedávno mu psal syn.

Nemá prý ho ani napadnout za ním a za sestrou chodit. Mají jiného otce, a ten je jim milejí ne vlastní. Kromě jiného nekrade… Tohle vechno Kabíček věděl. Ale kdy začal mluvit, vůbec mue neutěoval. Bude to přesně tak, jak říkáte, Vokurko. Mohl byste, pravda, tvrdit, e jste z jiné stavby a poádal jste třeba kvůli rozvodu o přeloení, jenome ono by to mohlo jednou vyplavat na povrch, take byste si asi na dlouho nepomohl. Máte-li odvahu, říci vem do očí, e jste přiel z kriminálu, říkejte jim to na potkání. A kdy říkáte makat, makejte. Oni na to jednou přijdou, e vůbec nejste pína chlap, e jste prostě jednou zakopnul. I kdy

mezi námi, já si o tom pořád myslím své. Vy jste zakopával kadodenně dva roky, a to u

jste měl dost příleitostí, se vím přestat a nějak čestně se s tím vyrovnat. Ale to sem teď nepatří.. Ukázal prstem na jiného: Co by podle vás měl Vokurka za veho nejdřív udělat?”

68

Najít si pořádnou enskou. Co umí vařit, je ráda doma a nechlastá. Od chlastu toti není k chlapům nikdy moc daleko. Já to chci udělat taky. Kdy je člověk sám, má občas blbý nápady.” Vzadu se kdosi ozval: Kde ale tu slunou a pořádnou enskou vzít. Ona se kadá třese radostí, aby si k sobě nakvartýrovala chlapa z báně. Nás si hleděj jenom lapky, a to jetě dokud u nás cejtějí nějaký prachy.” Kabíček se otočil tváří k mluvčímu: To je v zásadě stejný problém, jako s Vokurkou a jeho budoucími spolupracovníky. I enu, dobrou enu, jak tu bylo správně řečeno, musíte nejprve přesvědčit o svých kvalitách.

Myslím teď hlavně morálních,” aby přehluil jejich smích zvýil Kabíček malounko hlas a dodal s úsměvem: O těch jiných, které máte na mysli vy, nepochybuji. Bude to moná nějakou dobu trvat, ale vyplatí se to. Přesvědčit své okolí, e jste s minulostí skoncovali.”

Ačkoli se jim nijak odcházet nechtělo, vstali na vychovatelův pokyn a odebrali se ke dveřím.

Jednoho z odsouzených si Kabíček přitáhl k sobě a tak, aby to ostatní neslyeli, prohlásil:

Kadlec, vy se častěji myjte. Chlap, který má pinavý krk, taky moc důvěry nevzbuzuje.”

Mu cosi zakoktal a rudý a za uima zmizel ve dveřích.

Kapitán Kabíček se vrátil na učebnu a zeptal se poručíka Maka, který tam po celou dobu

seděl: Co tomu říkáte?” Abych nelhal, nevím. Tihle vypadali docela sluně. Jenome vy je znáte lip.” Máte odhad. Byli opravdu sluní, uvaujeme-li toti ve zdejích relacích. Jednak jsou v takzvaném předvýstupním oddělení, kde je připravujeme u i na ivot venku, a za druhé,” kapitán rozhodil rukama, skupinová terapie se v naich podmínkách nedá dělat s vyloenými lotry. To je jedno ze základních pravidel, jím nás vyzbrojili teoretikové. Musíme si vybrat lidi, kteří mají sami alespoň jistou snahu po nápravě. Jediný zatvrzelec, který u tady přemýlí, co vykrade a se vrátí na svobodu, by vám vechno zmařil. Chlapi jsou dost chytlaví a mnohdy ze sebe před druhými dělají bůhvíjaké vyvrhele, jen aby byli těm horím

na roveň. Nedivte se, tady často platí úplně obrácené hodnoty. A narovnat je do původní

polohy alespoň u části odsouzených, to dá pořádnou zabíračku.”

Máte často úspěch?” zeptal se Maek.

Není to jednoznačné. Podívejte, pracuji s lidmi, kteří ve své větině byli u dvakrát či

vícekrát trestáni.

69

Prvotrestanci jsou výjimkou, ale zato mají za sebou tak závanou činnost, e bylo nutné dát je sem a ne do jedničky. A máte-li takovýhle materiál, a s tím u musím počítat, gratuluju si, kdy se dvacet procent z těch, co u mne na oddíle pobyli, do výkonu trestu u nikdy nevrátí.

To jsem, abych tak řekl, přímo posedlý pýchou.”

To je hrozné,” zakroutil hlavou Maek. Kdybych já pracoval s dvacetiprocentní úspěností, musel by mne náčelník snad na hodinu propustit. A i kdyby ne, odeel bych sám. A vy tady s dvaceti procenty a pořád se nevzdáváte… Díval se na vychovatele s neskrývanou úctou.

Věděl, e přirovnání v procentech je u něho i u vychovatele naprosto odliné, ale byl zároveň přesvědčen, e on by asi neměl tu správnou výdr, ten optimismus, který kapitán znovu a znovu, by nikoli nekriticky, svým svěřencům naléval do il. Optimismus, víru v sebe sama…

O několik minut později seděl poručík Maek v rohu nepříli prostorné místnosti, zády se

opíral o zeď a nohy se marně snail zasunout pod malý konfrenční stůl, k němu bylo

přisunuto snad jetě mení křesílko. Díval se při tom na kapitána Kabíčka, který soustředěně připravoval kávu do dvou álků. Můj předchůdce byl kutil. Měřil sotva sto edesát centimetrů. Ten nábytek si dělal sám, na míru. Vyhazovat je mi ho líto, dal si s ním takovou práci… I kdy ani na moji postavu není, jak se říká, uitý. Ten kolega pořád touil po kariéře kriminalisty, jestli se to tak dá říci. Chtěl dělat to, co vy. Jenome nebyl přijat. Právě pro ty centimetry. Poradili mu, aby se zkusil přihlásit tady. Přiel a uspěl. Byl to kadým coulem dobrý chlap. Ale vydrel jenom dva roky a vrátil se do civilu.” Proč?” zajímalo Maka.

Prý byl vdycky zvyklý dělat jenom takovou práci, která má smysl. A ta nae ji podle něj

neměla.” Kapitán stáhl opatrně z vařiče konvičku a vlil vroucí vodu do álků. Tvrdil po několika měsících, e něco tak bezútěného, jako je snaha po převýchově vězňů, snad ani nemůe existovat. Protoe navzdory energii, kterou vyvíjel, si jeho svěřenci ili dál svým

ivotem. A to jak tady, v ústavu, tak po návratu domů. Do ádosti o proputění napsal, e

chce odejít, jeliko nevidí ádný konkrétní výsledek své snahy.” Maek chvilku mlčel, ale potom se obrátil na kapitána s otázkou: Vás něco podobného nikdy nenapadlo?”

70

Dát výpověď?” upřesňoval Kabíček otázku.Také,” odtuil Maek. Ale teď mám na mysli chmury o neuitečnosti vlastní práce.” Zatím ve mně tenhle, řekněme vtíravý názor, nezvítězil. Podívejte se, přisunul si blí malou idli, nechci teď vůbec argumentovat slovy, e tuhle práci někdo dělat musí. Ale čas od času se vám přece jenom stane, a vy to pociujete jako vzpruhu, e dostanete dopis od člověka, kterého jste měl třeba čtyři roky v oddíle. Přiel jako zdánlivě nenapravitelný lupič a já nevím, co jetě. Vy během času zjistíte, e mu stačí patný příklad, e je snadno ovlivnitelný. A pak musíte dělat co umíte, abyste na něj dokázal zapůsobit víc, ne jeho spoluvězňové. Kdy ten člověk v průběhu měsíců začíná dostávat na ivot normální názor, a navíc vám jetě z civilu napíe, jak se uchytil a e za půl roku, co pracuje někde v továrně, jetě ani jednou nezamekal směnu, máte nejenom radost. No vida, zase jeden, říkáte si, který má to nejhorí za sebou. Pro mne je to

povzbuzení, protoe i kdyby to bylo jen v několika málo případech za bůhví kolik měsíců či

roků, můu si říct, e jsem pomohl zachránit člověka pro ivot. Pomohl, rozumíte,” zdůraznil Kabíček, protoe on musí chtít předevím sám. Maek opatrně upil horkou kávu: S Bělkou jste měl velké potíe?” Ano, Bělka,” zamyslel se kapitán a Makovi na okamik připomněl starého profesora z jednoho filmu pro pamětníky, Bělka byl vpravdě klasickou ukázkou toho, o čem tu mluvíme. Přiel k nám s nejhorí monou referencí. Sice prvotrestaný, ale naruený a hrůza. Rváč, výtrník, co vám mám povídat, hned ho bylo vude plno. U

ádného maléru nesměl chybět. Dělalo to na mne dojem, jako kdyby se chtěl před těmi

zkuenějími předvádět, dokázat, e není ádný jelimánek, e mezi ně patří. Jeho vyvádění

trvalo skoro dva roky. Několikrát jsem ho musel řeit, na řadu přily i kázeňské tresty,

uzavřené oddělení, izolace a podobně. I u náčelníka ústavu byl častým hostem. Pak mu

umřel táta. Přiel se ádostí, abychom ho pustili na pohřeb. Jenome poslat ho samotného

nepřicházelo tenkrát v úvahu. Jedině v doprovodu, a to musel jetě zaplatit. Jinak to nejde

…Maek kapitána přeruil: Neměl strach z ostudy?” Nejspí měl. Proto si tolik oddechl, kdy uviděl člena eskorty v civilu. ádné potíe cestou nedělal. Jeli vlakem, podpraporčík Vrabec z toho měl trochu obavy,

72

vude moc lidí, zmatek, pouta na ruce mu při tom dávat nechtěl. Ale Bělka seděl jako

zařezaný. Pravda, na hřbitově si na něj spousta lidí ukazovalo prstem, ale to nějak nevnímal.

Kdy bylo po vem, přila Bělkova matka, aby syn el alespoň na hodinku domů. S

Vrabcem, samozřejmě. Jenome podpraporčík to musel odmítnout. Bělková se dala do

pláče a řekla synovi, e vlastně jeho vinou musí v nejhorí chvíli svého ivota zůstat sama.

To u brečel i Bělka. Zasáhlo ho to, řeknu teď moná něco nevhodného, ale myslím si, e

víc, ne otcova smrt. Od té doby dal pokoj. A co jsme ho vybrali pro práci na stavbě, nepadla na něj jediná stínost. Bylo najednou znát, jak se těí domů, jak si začíná váit poctivých lidí okolo sebe … Zaslechl jsem něco o jeho stycích se svačinářkou Dolákovou,” řekl Maek a zvedl se z křesla, víte o tom něco?”

Kapitán si chvíli mnul ruce, pak je poloil na desku stolu, podíval se na poručíka a řekl

pevně: Doneslo se mi to. I kdy s nimi na pracovitě nejezdím. Nic jsem s tím nedělal, by bych podle předpisů pravděpodobně měl. Jenome já si říkal, e třeba ta ena, jeho vztah k ní, nějak umocní Bělkovu u tak viditelnou snahu po návratu mezi normální lidi. A tak jsem

mlčel.” Mluvil jste o tom s Bělkou?”

Ne. Dlouho jsem se k tomu chystal. Ale pořád se mi zdálo, e na podobný rozhovor nejsem

dobře připraven. Teď u to, bohuel, nenapravím.”

15

Podporučík Igor Jedlička proel nevímavě kolem kukaně stavbařské ubytovny, jeliko ani

jemu ena, skloněná nad pletacími dráty, nevěnovala nejmení pozornost. Zřejmě tam na

návtěvy byli zvyklí a nějakými zápisy se příli nezatěovali. Kdy se chtěl zeptat jednoho z muů, pochodujícího okolo něj ke koupelnám, kde najde Oldřicha Bártu, padly mu do oka dveře a na nich nalepený ohromný plakát s vyobrazením mamutího stavebního stroje s

patřičnou reklamou firmy Caterpilar. Nad anglický nápis do volného pole kdosi připsal: Bártův sen. Od těchto dvou slov vedla ipka ke kabině stroje, kde za řídícími pákami a ovládacím mechanismem seděla spoře oděná dívka se zářícím úsměvem, která měla zřejmě

demonstrovat snadnou obsluhu tohoto kolosu.

73

Zaklepal, a kdy se zevnitř ozvalo rázné: Nevylom tím boucháním futra,” vstoupil. V nikterak valně zařízeném pokoji seděl na červené válendě buldozerista a přehraboval se v kufru, jeho obsah byl zčásti vysypán na podlahu. Neví, kde jsem mohl nechat svetr?” zeptal se, ani zvedl hlavu. Moná jsem ho někomu půjčil, ale zaboha si nemůu vzpomenout.”

Dám po něm vyhlásit pátrání,” řekl Jedlička a strčil buldozeristovi pod nos odznak kriminální sluby. Bárta vyskočil jako utknutý: Hergot, chlapi, co pořád blbnete. Vdy u mi jeden od vás slíbil, e mi dáte pokoj.”

Počkej,” řekl Jedlička nevzruivě a bez vyzvání se posadil na idli. Copak koueme?”

To ne, ale uznejte, e kdy se kolem mne motáte, mám právo být nervózní…

Klidně mi můe tykat, Oldo,” navrhl zničeho nic Jedlička. Jestli sis toho vimnul, já to u dělám. Jsem Igor,” napřáhl k buldozeristovi ruku, který jí bez váhání potřásl.

Abych tě dlouho nenapínal. Můj éf, poručík Maek, u s tebou mluvil, říkal mi to. Ale já si nějak myslím, e bys nám toho mohl povědět víc. Pokud mě pamě neklame, tvrdí se o tobě veobecně, e jsi fér chlap. Trochu pruďas, ale i to je v normě.”

To u jsi vechno dokázal vyčenichat?” zeptal se Bárta, ani by z tónu jeho slov zazněla snaha Jedličku urazit. I víc, divil by ses,” usadil ho podporučík. Ale to ostatní jsou nepříli podstatné věci. Rozhodující je pro mne jen jedno.”

A co, prosím tě, pokud mám právo se vůbec zeptat?” zajímalo Bártu.

Mohl bys nám pomoci, pokud bys samozřejmě chtěl.” S čím?” S Bělkou.”

Nikdy jsem s ním kloudně nepromluvil.” Ale třeba sis viml, co se kolem něj motalo za lidi.”

Bárta vstal z válendy a mávnul rukou: To mám namočit kadýho, kdo mu dal cigaretu?

Nejsem práskač.“Podporučík se rovně zvedl a postavil se proti buldozeristovi.

Byli zhruba stejně velcí, jen Jedličkova zaoblená figura kontrastovala se lachovitým

Bártovým tělem. Nic takového od tebe nechci, Oldo, ale uznej, je tu smrák.

74

A v tom případě musí jít útlocit stranou.” Vdy já vím, zabručel Bárta. Chce pivo?”

Jo,” souhlasil Jedlička. Vzal do ruky láhev a kdy se nedočkal skleničky, následoval

buldozeristova příkladu a lokl si rovnou. Podívej, jen tak pro nic za nic Bělka na konstrukci nelezl. Řeknou ti přímo, e na podrobnou expertizu teprve čekáme, ale vechno vypadá tak, e ho tam buď někdo poslal, nebo vylákal. Kdy budeme vědět tohle, máme z padesáti

procent vyhráno. A jsem toho názoru, e lidi, kterým by Bělka uvěřil, respektive jejich

pokynu by uposlechl, není zase tak mnoho. Například Doláková, co říká?”

Já ti něco povím, Igore. Mysli si o tom, co chce, ale Mirka mě s tím Bělkou dost tvala. Já sám jsem jí kolikrát říkal, e jestli potřebuje pořádnýho chlapa, kdy u tak zblbla a vzala si Vavřince, tak e se můe obrátit třeba na mne a nemusí se slejzat s muklem, nemám pravdu?” Jedlička nepřikývl, nýbr poloil dalí otázku: A co ona na to?”

e jsem pitoměj.” Bárta přecházel místností sem a tam. Já to samozřejmě vypustil z huby spí jako fór, připoutím, e ne zrovna moc podařenej, ale …

Ale kdyby souhlasila, bral bys, co?” A ty na mém místě? No řekni, Igore.”

Mne do toho nemíchej, teď je řeč o tobě,” zasmál se podporučík. Jde prostě o tohle, řeči o ní a Bělkovi nebyly vymylené a Dolák měl důvod árlit. Je to tak?”

To ti můe stoprocentně potvrdit snad jenom ona. Já sám je nikdy při ničem nepřistihl.

I kdy, proč to nepřiznat, jednou jsem se o to pokusil. Ne ze zlý vůle, ale ze zvědavosti.

Hlídal jsem je oba. Kdy se Mirka ztratila z placu, podíval jsem se na jeho pracovitě. A on taky chyběl. Jenome museli zalézt někam, kde by to nikdo nečekal. Já je toti nenael. Ale za půl hodiny na to u zase lítala Mirka po stavbě, psala si objednávky a on makal jako vzteklej.” Jak je to vůbec s těma svačinama? Proč tu musí být svačinářka?”

Není kantýna. Obědy přiváejí z města ve várnicích. A pro nás je jednoduí podat

objednávku na ichtě, ne si pořád pamatovat, e si musím koupit večer kus salámu.”

Kdyby Doláková řekla Bělkovi, a za ní vyleze nahoru, přiel by?” Bárta mlčel.

75

No tak, Oldo, nedělej drahoty,” povzbuzoval ho Jedlička.

Nejspí ano, i kdy nechápu, proč by to dělala.”

Je mezi civilními pracovníky jetě někdo jiný, na jeho vyzvání by Bělka dal? Co myslí?”

Těko říct, natolik jsem ho neznal, to jsem ti přece říkal hned na začátku, říká se, e měl nějaké kefty s Hejkalem, ale s jistotou to potvrdit nemůu.”

Jedlička se na chvilku zamyslel: Oldo, co kdyby mu vzkázal Dolák. el by?”

Bárta zavrtěl nesouhlasně hlavou: Chce toho po mně moc, Igore. Ale kdy to vezmu podle

sebe, el bych jenom tenkrát, kdybych věděl, co chce. Nebo kdybych měl čistej tít a mohl

mu odpovědět, e to co slyel, jsou pomluvy. Jinak asi ne. Jenome na druhou stranu, kdy

připustíme, e na kadém prochu je pravdy trochu, já na Dolákově místě bych se nedral tak

vysoko. Pár facek můu dát chlapovi i v přízemí, jestli mi dobře rozumí.”

Třeba mu lo o to, aby je nikdo nezvaný neposlouchal,” namítl podporučík.

Jo, ale ani tak se mi to nezdá, nezlob se,” pevně prohlásil Bárta. To u potom vypadá, e Dolák o vztahu své eny s Bělkou věděl víc, ne si myslíme.”

Věděl toho dost, Oldo. A hodně tuil.” Přece ale nechce říci, e on…”

To jsem také nevyslovil. Pokud vím, ádné obvinění tady nepadlo. I kdy, jestli si dobře

vzpomíná, estého mezi patnáctou a estnáctou hodinou jeřáb na stavbě nepracoval. Dolák

ohlásil poruchu a údajně čekal na údrbáře, a opraví nějaký pokozený kabel.”

To je vechno hezký, ale někdo ho tam přece musel vidět.”

Neviděl. Elektrikář přiel, Doláka nenael, tak závadu opravil sám.”

Má pravdu, Igore,” pomalu pronesl Bárta. Jenom s tím rozdílem, e jsem mu chvíli

pomáhal. Neměl jsem zrovna co na práci a tak jsem se el k jeřábu podívat… Dolák tam

opravdu nebyl.”

Ale nechyběl jenom on. Někam se zatoulal i Hejkal. Třeba si chtěl s Bělkou vyřídit účty za těch pár lupek, které od něj dostal,” pokračoval podporučík sám. Tohle tedy víte?”

Jak vidí. Jenome to sem teď nepatří. Já bych se chtěl konečně dostat k tomu, co od tebe

potřebuju.

76

Zjistit, kde ten Hejkal skutečně byl.” Nebojí se tak trochu, e mu vechno vykecám?”

zajímalo Bártu. Ani náhodou.”

Jak si tím můe být tak jistý?” Buldozerista nechápavě krouil hlavou.

Můu,” odtuil Jedlička. Major Blahota, jestli ti to jméno něco říká, tě přímo doporučil.”

Hm, zasmál se buldozerista. Teď u je mi jasné, odkud vítr vane. Jednou nebo dvakrát

jsem se dozvěděl důleitou informaci v případu, který vyetřoval. lo tenkrát o velkou

rozkrádačku v naem podniku, tedy v tom, co jsem dělal před tím. A nějak jsem nemohl

přenést přes srdce, jak se pár roáků pakuje na úkor celý firmy. Jenome to je u dávno…

Dva roky, Oldo, to vím přesně. A nám bys pomoci nechtěl?”

Pokud by lo o vypátráni vraha, tak ano. Z řeení milostných avantýr nějaké paničky mě

doufám vynecháte.”

Ty nezajímají ani nás,” řekl Jedlička, vzápětí vak dodal: Pokud ovem nemají přímý vztah k trestnému činu.”

Ví co, Igore, nebudeme to teď rozebírat. Na toho Hejkala se doptám. Stav se zítra, jo?”

Spolehni se, Oldo. A jetě něco,” Jedlička u drel kliku, kdy jsi viděl Dolákovou ztratit se s Bělkou?” Neviděl jsem je spolu,” upřesňoval Bárta, Nezkresluj, bylo to tak, e ani jednoho ani druhého jsem nemohl ve stejnou dobu najít a před tím si spolu cosi domlouvali. Ale jenom ve vteřině.” Kdy to bylo?” Bárta se najednou zarazil: Já blbec..

Co je?” skoro vykřikl podporučík.

Bylo to před obědem, chvilinku před ním, tak v jednu. No a za tři hodiny na to..

77

16

Pavel Vrecký se chvilku motal v chodbě, ale potom se rozhodl a stiskl tlačítko zvonku.

Nepřiel mu otevřít poručík, ale jeho ena. Vtáhla ho do předsíně, kde ho nechala stát. S

útěrkou v ruce zmizela v otevřených dveřích kuchyně a odtud volala na Vreckého: Pojďte,

Jirka u na vás čeká. Kde je Igor?” Nevím,” odpověděl a váhavě překročil práh pokoje.

Jedl jsi u něco?” byla první otázka, kterou mu Maek poloil hned po pozdravu.

Já, ano… Tak ano nebo ne?” ádala Jitka z kuchyně.

Spí ne. Ale nedělejte si se mnou starosti.”

Na to se tě nikdo neptá. Večeře bude v momentě. Jitka je zase zcela naopak zvyklá

servírovat v pravidelný čas. Pokud má ovem komu, viď,” řekl Maek na manelčinu adresu.

To není nic, čím by ses mohl chlubit,” zněla odpověď. Počkáte na Igora, nebo se do toho dáte sami?” Záleí na tom, jak dalece nám Pavel jetě vydrí, ani by omdlel hlady,” smál se Maek. Zazvonil zvonek.

Igor nedočkavě nahlíel do kuchyně a nebýt Jitčina okřikování, Jistě by i zvedl pokličky.

Ty a se jednou oení,” vyčítavě prohlásila Maková, bude tvoje enská chudák. Přijde poslední a první bys chtěl mít nandáno. e se nestydí.” V koutcích úst jí vesele hrál úsměv.

Jedli mlčky. Vrecký proto, e mlčeli ostatní a on sám se nedokázal osmělit, Maek o čemsi

přemýlel. Jedlička měl plná ústa smaených pomfritů a Maková,

ta s trochou obav pozorovala, jak bude trojlístku muů chutnat musaka z lilků a vepřového

masa, do kteréhoto experimentu se dnes pustila jaksi premiérově. Ale podle spokojených

tváří bylo patrné, e se večeře povedla. Začala se proto věnovat i vlastnímu talíři.

Kdy spolkli poslední sousto, Jedlička obřadně vstal, políbil ruku hostitelce a drmolil jednu vzletnou frázi za druhou, a se vichni museli docela pobaveně smát. Jenome po chvíli nezávazného vtipkování Maek prohlásil, e na legrácky není bohuel čas, pokud se chtějí

koukat na fotbal. Předtím si toti musí jetě pár věcí probrat. Maková se opět zavřela v

kuchyni, odkud za chvilku přinesla álky kávy.

78

Zeptala se sice, kolikátá e to dnes u bude, ale odpovědi se jí nedostalo. Jirka seděl

soustředěně nad popsanými stránkami poznámek a poslouchal Jedličku, který líčil svoji

návtěvu u Vavřince Doláka a Oldřicha Bárty.

Maek ho nepřeruoval. Teď to nebylo třeba. Jakkoli byl Igor povahy spíe upovídané, v

momentě váné práce dokázal naprosto spolehlivě oddělit podstatné od balastu a jeho

postřehy se vyznačovaly přesností a logikou.

Mám tedy za to,” končil, e z mého hlediska jsou tady tři lidé, kteří mohli mít s Bělkou nějaké konflikty. Netroufám si tvrdit, e byly toho rázu, aby někoho z těchto tří donutily k vradě, ale musíme je vzít v úvahu. Dolák, Doláková, Hejkal. Dolák jako podváděný manel, Doláková, která si nakonec vechno rozmyslí a tímto způsobem se nepohodlného vztahu

zbaví, Hejkal, který byl s Bělkou zapleten do finančních machinací a jemu se z nich

nakonec nepodařilo vytěit tolik, kolik doufal. Pak jetě dostal výprask. Proto bych se na ně zaměřil. To je prozatím vechno.”

Trochu jsi mě předběhl, Igore. Ale to vůbec nevadí, řekl pomalu Maek. Chtěl jsem vám

vlastně úvodem něco ukázat,” dodal a otevřel taku, opřenou o nohu sedací soupravy. Tady v těch deskách je doplněná lékařská zpráva a zpráva technika. Obě dvě potvrzují, e Bělka nesletěl z konstrukce rozestavěné budovy náhodou.”

To jsme přece u věděli,” oponoval Jedlička.

Předpokládali, Igore. Jak vidět, správně, ale doposud nám to nikdo nepotvrdil. A teď.”

Zalistoval v papírech, vloených do desek. Doktorovi se nelíbila zlomenina, tedy příčná

zlomenina prstů Bělkovy ruky. U v první fázi uváděl, e pravděpodobně nemá nic

společného s úrazy, způsobenými pádem. Napadlo mne, jestli to někdo nemohl mrtvému

způsobit dupnutím botou, nebo třeba údery přes prsty. V té chvíli jsem si vzpomněl na cihlu, asi proto, e je jich na stavbě vude dost. A náhodou jsem měl pravdu. Pokozená kůe a tkáň podle prachu a drobných úlomků, které zůstaly zaryté Bělkovi do rukou, hovoří zcela

jasně. Několik okamiků předtím, ne zemřel, mu nějaká cizí osoba způsobila cihlou

zlomeniny prstů. Vím, e u vězňů nelze sebepokozování nikdy vyloučit, ale technik

zpracoval dalí stopy, které tuto eventualitu prostě vylučují. Bělka toti visel na konstrukci.

Drel se jí rukama.

79

Jestli do něho někdo strčil, nebo uklouzl a padal, není zatím jasné, ale je fakt, e se dokázal jetě chytit spojovacích tyči. Teprve potom ho někdo uhodil přes ruku tak silně, e se pustil a zabil se. Stopy po cihle jsou toti na tyčích patrny. To by bylo asi zhruba ve, co jsem vám měl říci hned úvodem. Protoe pak bych se nejspí zeptal, zda by to ena vůbec dokázala, Igore. Co říká?” Vyloučit to nelze. enské svedou i hori věci. Ale jak můeme tvrdit to či ono, kdy s ní nikdo z nás do téhle chvíle nemluvil?”

Nejenom souhlasím,” ujal se Maek opět slova, ale beru tu výtku celou na sebe. Myslel jsem si, e tam odtud vítr nefouká a tak jsem návtěvu u ní odloil na zítřek. Kromě jiného taky proto, e se na ten rozhovor musím pořádně připravit. Mohl by nám ledacos osvětlit.”

Jejího mue, myslím Doláka, můeme jako podezřelého taky vynechat,” ozval se najednou Vrecký. Počkej, Pavle,” zarazil ho Maek. Jak to můe s takovou jistotou tvrdit?”

Byl jsem za těmi svými kumpány z hospody, soudruhu poručíku. Zlikvidovat své detektivní

ambice, jak by tomu řekl kapitán Záruba. A i kdy na mne napřed koukali dost nevraivě,

nakonec jsme se přece jenom dohodli. A tihle tři potvrzuji Dolákovo alibi. Alespoň na dobu, o kterou nám jde, tedy mezi patnáctou a estnáctou hodinou.”

Jak to?” nevydrel Jedlička. Dolák sám mi nic takového neříkal.”

On toti v tu dobu paoval přes plot pytle s cementem. S multikárou tam stál jeho soused,

s nim si prý staví na zahradě rekreační domek. Maji to u řeky a…

Jestli je to pravda, tak s Dolákem zatočím, e se nebude stačit ani pořádně rozhlídnout,”

vyletěl Jedlička.

Počkej,” zarazil ho Maek. Tohle oznámíme klukům z hospodářské kriminálky. Ale a se to potvrdí. Ti chlapi, co ti to řekli, Pavle, nemohli se splést?”

Asi ne. Vlastně Doláka nachytali. Měli u toho spoustu řeči a straili ho, e hned zavolají stavitele. A on jim slíbil, e kdy budou mlčet, zaplatí jim v hospodě útratu za tři dny. Prý je ale ve skutečnosti ani nenapadlo někomu něco hlásit. Vědí, e se to nemá, ale podle nich se na stavbě proustruje daleko víc materiálu, ne ta trocha cementu. Tak co prý z toho dělat problém.” Moment,” přeruil Vreckého poručík Maek. A proč ti to tedy vyslepičili?”

80

Nějak jsem jim asi musel naznačit, e povaujeme Doláka za moného pachatele. Vědom si

toho sice nejsem,” díval se omluvně na Maka i na Jedličku, ale oni to tak pochopili a pak mi řekli tohle.” Jak vidím,” vzdychl Jedlička, je po fotbale. Mám za to, e mne teď pole k sousedovi toho povedeného Doláka, abych ověřil, jestli to hraje. Pokud mono, mám také zjistit, zda vůbec nějaký cement na zahradě mají. Číslo are by pak bylo jistě záhodno

srovnat s čísly ve skladu na stavbě a zjistit, zda se vyskytují, je to tak?”

Je. Ovem s tím rozdílem, e tohle vechno si vezme na starost Pavel. Ty pojede do

Rychmanic za nadporučíkem Strachotou. Nezapomeň, e máme jména čtyř Bělkových

spoluvězňů, jim, alespoň podle nich, zmařil plán útěku. Ani o nich vlastně jetě moc

nevíme.” Maek se najednou chytil za hlavu: Nějak se nám to rozrůstá. Místo, abychom

docházeli k opačným závěrům.”

Neboj se, náčelníku,” uklidňoval ho Jedlička. Prověříme jetě nějakých padesát edesát lidí a hned budeme moudřejí.”

Na legrácky mám ze veho nejvíc náladu,” ohradil se Maek. I kdy,” zatvářil se dost neastně, ono to vlastně ani na vtip nevypadá. Zvedáme se kluci.” Kam půjde ty?”

K Dolákovům. Ale nikoli za ním, ale za ní.” Fotbal u běí,” upozornil ho Jedlička.

Jenome enské na něj zpravidla nekoukají.”

17

Vavřinec Dolák nebyl doma.

Otevřít přila jeho ena. Počkala, a se jí Maek představí, a pak se významně podívala na

malé náramkové hodinky, jako by chtěla říci, e v tuhle dobu by u neměla obtěovat ani

Bezpečnost. Oblečena byla jen do pyama, jeho osy tiskla k tělu: Myslela jsem, e je to

Vávra..

Čekáte návtěvu?” protáhl poručík. Ale nebojte se, já vás dlouho nezdrím.” Přitom byl vak okamitě odhodlán dělat vechno pro to, aby se jí dočkal jetě v bytě Dolákové.

Nerozumíte,” zasmála se stále jetě mezi dveřmi.

82

Vávra je Vavřinec, manel, říkal, abych na něj nečekala, e přijde později, ale na to já nikdy nedám. Kdyby si neudělal za večer alespoň jednu kontrolu, nebyl by celý. On je toti ochoten podezírat mne i z toho, e svádím nezletilé a starce.”

Poodstoupila a teprve teď pozvala poručíka dál: Vy klidně můete, před úřady má Vávra

respekt. Ale sluební průkaz drte v ruce, sotva vstoupí do dveří, jinak .. Pere se?”

Ne. Nikdy neměl proč. Nepodvádím ho. Ale on je taková neastná povaha. ít s nim je

hotové peklo… s tím průkazem to myslím váně. Jednou tady skutečně nael chlapa.

Pojiováka. Ti si přece nenechají ujít nové nájemníky v rajónu. Předváděl mi tiskopisy

pojistek, přesvědčoval, jistě to znáte. Do toho přiel Vávra. A u to začalo. Vynadal mu a

vyhodil mu papíry z okna. Kdyby včas nedal aktovku pod pai, určitě by letěla taky.”

Povzdechla si a na čele jí naskočily vrásky. Já to chytila hned potom, slunějí to ovem

nebylo.” Teprve teď se z předsíně dostali do bytu. Usadila Maka na rozloený gauč, odkud zřejmě vlee sledovala jakousi nezáivnou inscenaci, kterou v televizi připravili na druhý program zřejmě z toho důvodu, aby manelky nevyčítaly svým fotbalovým fandům, o co zase

večer přily. Jenom pár otázek. Nebudou příjemné, ale vyhnout se jim nemohu.”

Chvilinku nerozhodně přelapovala. Víte co, to u vás tolik nezdrí. Já se převléknu. V tom pyamu jaksi…”

Souhlasil. Trvalo jí to ostatně méně času, ne kolik předpokládal. Střízlivé aty, jen

malounko upravený účes. ádná snaha udělat dojem, jak se s tím Maek čas od času v

podobných případech setkával.Tak se do toho dejte, a je to za námi.”

Z dřevěné dózy vytáhla cigaretu, zapálila si a skutečně zhluboka vtáhla kouř. Maek si viml, jak se jí chvěji ruce. Kde jste byla estého mezi patnáctou a estnáctou hodinou?” rozhodl se pro přímý postup. Ve městě, zařídit si jednu věc. Mám na to svědky.”

Z ničeho vás neobviňuji, proč tedy hned předkládáte alibi?” zeptal se poručík.

Nedělejte se. Za pět minut se mne na toté zeptáte sám. Třeba oklikou, ale neříkejte mi, e vás to nezajímá.” Maek se musel v duchu pousmát. Uznával, e Doláková má v tomto směru naprostou pravdu.

83

Tak tedy, kdy u jste to nakousla, kde jste byla konkrétně a kdo vám můe potvrdit, e to tak skutečně bylo?” Vyndal z brany zápisník.

la jsem se k pani kovránkové ujistit, zda je ten její byt, o který jsem měla zájem, jetě volný.” Vy se budete stěhovat?”

Pokud tím oslovením myslíte pouze mne, pak ano. Vavřinec zůstane tady.” Poprvé za tu

dobu oslovila manela skutečným křestním jménem.

On o tom u ví?” zajímalo poručíka.

Těko říci. Já jsem mu to nevykládala. Ale mohl se to dozvědět od někoho jiného. Byt jsem

toti sháněla veřejně, s ničím jsem se netajila.”

Poručík Maek se divil: To byste bydlela u paní kovránkové v podnájmu?” Ne.”

Take měníte jeden byt za dva, rozumím-li tomu dobře,” řekl Maek.

Vůbec tomu nerozumíte, soudruhu poručíku,” řekla rezolutně Doláková. Kdy jsem o tom doma neřekla, znamená to přece, e o tomto bytě se vůbec nemluví.

Můete mi to nějak blí vysvětlit?”

Pokud jste přiel vyetřovat bytové spekulace, prosím. Paní kovránková je stará osoba.

Její syn si postavil rodinný domek a v něm má spoustu místa. Ne, e by chtěl od matky

nějakou práci, jak to obvykle bývá, ale myslí si, e by u nich bylo matce lépe. A čas od času by jim mohla pohlídat děti, aby pří kadém zamarodění nemusela být mladá doma, znáte to, ne?” Maek prohlásil, e děti jetě nemá a Doláková okamitě zarazila slovní vodopád:

Nemůete mít?”

Role se najednou vyměnily. Maek zrozpačitěl: Já nevím. Snad ano, alespoň v to věříme,

jenome zatím …

Nic mi nepovídejte. Ale přeju vaí paní, aby měla víc těstí, ne já … Vysmrkala se do

maličkého kapesníku. Spí abych to dopovídala, co? Maek přikývnul.

kovránková má byt v osobním vlastnictví. Prodá mi ho.” Cena?” zajímalo Maka.

Dvacet pět tisíc! Neni to málo, ale není to taky moc. Byt je to hezký. Kuchyň a pokoj, ale s bohatým přísluenstvím, jak se píe v inzerátech.”

Vy jste se tedy rozhodla definitivně od manela odejít?”

84

Mám smůlu, to je u můj osud. První mu byl roák, druhý,” ukázala na svatební fotografii, pořízenou nejspí nepříli zkueným amatérem, se zdál být učiněné dobrotisko. Jenome mu to dlouho nevydrelo. Je to tyran, opravdu. Nesnesitelný árlivec. ádná by to s ním

nevydrela, věřte mi.

Poručík se díval do svých poznámek. Kdy zvedl hlavu, zapalovala si Doláková dalí

cigaretu. Jeho věk v tom nehrál roli?”

Zvýila hlas: Podívejte se, soudruhu poručíku, nejste ani doktor v předmanelské poradně,

ani rozvodový soudce. Tohle je moje osobní věc, tak to laskavě koukejte vynechat. Ptejte se, na co se má ptát Bezpečnost. Já toti moc dobře vím, proč jste přiel.”

Určitě?” zapochyboval Maek.

Trochu hystericky se zasmála. Zajímá vás, jak jsem se zapletla s Bělkou. A jestli jsem ho

náhodou nezabila já!” Jak víte, e ho někdo zabil?”

Znám ho lip, ne vy vichni dohromady. Byl to docela normální a sluný kluk. Já vím,”

zamávala rukama, jako by chtěla zaplait slova, je od Maka očekávala, e se dostal na

ikmou plochu a bůhví, co jetě provedl. Jenome on by to u nikdy neudělal. Nebyl v jádru

vůbec patný. A právě proto, e měl rád ivot, e chtěl být znovu jako kadý z nás, normální, by si nic neudělal. Jestli mi nebudete věřit nic jiného, pak v tomhle se na mne spolehněte.”

Skoro plakala. Měla jste ho ráda?”

To je těké. Znali jsme se léta. Byl vlastně můj první kluk. To u je osm let. Říkali jsme si, e se jednou vezmeme. Vídávali jsme se denně. Bydleli jsme jen kousek od sebe. Ale on pak začal nějak bláznit a já… říkala jsem si, e přece není jediný. Kadý jsme li svou cestou.

Pak jsem ho viděla na stavbě. Samosebou jsem věděla, co provedl. Ale pořád jsem si ho

představovala jako lupiče ve filmových gangsterkách. Otrlého lumpa a tak. Byl jiný-edivý v obličeji, tak nějak pokorný a zlomený. Nala jsem si chvíli, abych s ním mohla promluvit.

Vím, nesmí se to, ale já musela…”

Slzy jí najednou tekly proudem. Nedokončila mylenku, zvedla se a odběhla někam, kde

podle poručíka měla být nejspí koupelna. Vrátila se za minutu zcela vyrovnaná: Abych to

zkrátila a ubrala na citových výlevech, e,” řekla smutně. Byli jsme dva lidé tak trochu na dně. A to nás opět okamitě sblíilo..

85

Párkrát jsme se seli, aby nás nikdo neviděl. Nemyslete,” dodala rychle, kdy viděla, jak si ji poručík zkoumavě prohlíí, vdycky jsme si řekli jenom pár slov, nic víc. Netvrdím, e bychom nad ničím jiným nepřemýleli, ale Karla mohli v kterýkoli okamik začít hledat. Bylo by to nesmírně nepříjemné. Věděli jsme prostě oba, co si můeme za daných podmínek dovolit. A tak jsme se těili z představy, jak budeme, a Karla pustí, ít spolu.”

Na tom jste se skutečně domluvili?” ptal se Maek.

Jistě,” odpověděla. Proč si jinak myslíte, e já bych sháněla byt a on peníze?”

Maek zpozorněl. Poslal pro ně Hejkala, nemám pravdu?”

Máte. Za pár stovek nechal koupit chlapům nějaké pití a cigarety.”

Jenome Hejkal ho bral na hůl, pokud vím. Tak ho Bělka trochu sejmul, co?” pomalu řekl Maek.

To by Karlovi nevadilo, řikal, e má peněz dost. Ale Jarda mu nechtěl vyklopit těch

pětadvacet tisíc na byt. Tak mu nějakou vrazil.” Řekla to samozřejmě. Asi to povaovala za normální průchod spravedlnosti. Pak mu Hejkal dal vechny peníze?” Ano.”

A vy jste z nich la zaplatit byt.”

Ne.” Odmlčela se tentokrát na dlouhou dobu. la jsem se přeptat, jestli s tím kovránková stále počítá. To víte, stará paní, tam nikdy nevíte, jak se rozhodne za dvacet minut. Peníze jsem měla přinést a večer. Karel mi je slíbil dát patnáct minut před tím, ne je autobus odveze ze stavby.” Tedy v estnáct patnáct?” Ano.”

Maek se zvedl. Ze veho, co tu bylo řečeno, mu nejvíce leely v hlavě poslední věty Mirky

Dolákové. Protoe u mrtvého se nenala ani koruna. A podle veho je musel mít u

připravené u sebe. Jinak by je těko stihl odevzdat. Loučil se u domovních dveří. Kdy udělal pár kroků po chodníku, potkal Vavřince Doláka, který si to rázoval domů.

86

18

Netolice byly na dohled. Jedu sem podruhé, říkal si v duchu Maek, s rukama poloenýma

na volant kodovky, a pořád nejsem o nic chytřejí, ne předtím. Je odtud Doláková s

Bělkou. Krátkou dobu tu bydlel i Vícha. Tady vyloupili potu. Tady je kolegové ze zdejí

kriminálky zadreli. Ale co dál? Bělka je po smrti. Dolákové to udělalo krt přes ivotni plány.

Nese to sice statečně, ale to můe být jenom póza pro okolí. I kdy, kdo ví? Za kolika lidmi jetě budu muset jit, kolik věci prověřit, uvaoval, kdy se proplétal uličkami k náměstí. Je to zkrátka tak, jak jednou prohlásil náčelník federální kriminální ústředny na otázku redaktora některého časopisu. Ano, mám rád detektivky. Ty dobré dokonce moc rád. Jenom jedno mi v nich větinou chybí. Toti ta vední dřina. Kadý případ musí kriminalista doslova vylapat.

Je to nesmírně únavné a čtenáře by to nejspí nudilo. Ale jenom tak se to ve skutečnosti

odehrává.” Únavné, to je pravé slovo, řekl pořád jetě sám pro sebe poručík Maek. A s trochou lítosti si vzpomněl na včerejí večer. Pohár mistrů evropských zemi opět putuje do Anglie. To je vechno, co se od manelky dozvěděl. Výsledek si jetě nestačil v ranních

novinách přečíst. Popravdě řečeno, měl teď úplně jiné starosti.

Vrecký potvrdil Dolákovo alibi. Skutečně v kritickou dobu kradl cement. Není to sice pro

něho ádná lichotivá vizitka, ale on je rád, e u ho nikdo z nás, co se týče spojitosti s

Bělkou, nebude obtěovat. Rozkrádačka ho, jak vidno, příli netíí.

Jedlička, který spal na zadním sedadle, přijel od nadporučíka Strachoty poměrně brzy. Ten

jetě zahlédl čestné kolo anglických hráčů kolem rozjásaných tribun, ale skóre také nezná.

Ví vak naprosto přesně, e čtyři vězňové, kteří plánovali útěk a jen jim měl podle veho

Bělka překazit, se mu v ádném případě mstít nemohli. Alespoň ne tak, jak by si Maek

myslel. Je sice pravda, e Kadlec je u mimo ústav, ovem nikoli na svobodě. Pobyl na ní

jen necelých čtyřiadvacet hodin. Pak se napil na kurá a vlezl do jednoho hotelu na druhém

konci republiky, kde se veselili rozjaření zahraniční honci. Vloupat se na pokoje nebyl pro starého bytaře problém. Bral jenom peníze a perky, v posledním pokoji se mu vak zalíbila i krásná japonská brokovnice.

87

Kdy s ní vycházel z pokoje,spatřil ho recepční. Ztropil poplach a Kadlecovi nebylo platné ani to, e v náhlém zmatku sestřelil lustr. Je zase ve vazbě a Bělkovi se tudí nemohl dostat na kůi. Ale ani zbývající tři to být nemohli. Nadporučík Strachota se toti o chystaném útěku dozvěděl také. Pravda, sice a několik dní poté, co měl být realizován, ale i to mu stačilo, aby se domluvil s podplukovníkem Vránou a celou čtveřici zařadili do pracovní skupiny, která nikdy neopustila tábor. ádný z nich tedy na stavbě nebyl. A Strachota více méně vylučuje monost, e by se nael někdo, kdo by odstranil Bělku na jejich pokyn. Tak daleko to v

naich věznicích a ústavech přece jenom nedolo. Nakonec, ani ona zá vůči Bělkovi prý

neměla dlouhého trvání. Měsíc, moná dva. Pak se na vechno téměř zapomnělo. Tím spí,

e Strachota jim nemohl dokázat přípravu a pokus o útěk, by se o to poctivě snail…

Maek zabrzdil a zatřásl spícím podporučíkem: Igore, jsme tady.” Zastavili před hezkým rodinným domkem s pečlivě udrovanou zahrádkou. Okna byla otevřená dokořán a zdálo se tudí, e majitel bude doma. Na mosazné tabulce pod zvonkem bylo jetě stále vyryto jméno

zemřelého Bělkova otce. Zazvonili, li zcela úmyslně oba. Věděli toti, co je čeká. Paní

Bělkové nebyl osud v posledních létech nijak příznivě nakloněn. Zavřený Karel, pak

manelova smrt, teď ztráta syna. U o ní věděla. Podplukovník Vrána ji informoval osobně.

A ani pro něho to nebylo lehké …

Dola k brance a otevřela ji dokořán. Neplakala, ale v očích měla tragický výraz. Prosím …

Promiňte, paní Bělková, e vás v tuhle chvíli obtěujeme,” začal Maek opatrně. Jsme z kriminální sluby. Poručík Maek, podporučík Jedlička,” představil oba.

Prosím,” řekla znovu a ukázala na otevřenou branku.

Přijměte nai soustrast,” pronesl Igor Jedlička tie.

Přesto, e to byl zločinec?” řekla najednou a hlas jí zněl studeně a kovově.

Byl to člověk, který jednou lápl vedle,” ozval se Maek. To víte stejně tak dobře, jako my.

Chvíli stáli mlčky. Děkuju vám,” ozvala se pak Bělková. Na tohle spousta lidi zapomněla.”

Neplakala. Makovi se zdálo, e ji klid stojí velké přemáhání a tak se snail, aby jeho otázka zněla pokud mono nevýrazně: 88

Můeme vás tedy na chvilku zdret? Pochopte nás, prosím, e nemáme jinou volbu. Leda,

e byste.. Rozumím,” přeruila ho. A nebojte se, nezhroutím se.” Snaila se na podporu svých slov vyloudit na tváři úsměv, ale byl to jen pokus se alostným výsledkem. Ostatně, čekala jsem vás. Podplukovník Vrána říkal, e se vechno vyetřuje… Jenome, čekala jsem

někoho starího, ne jste vy. I kdy nevím proč.”

Maek se ujal slova: Abychom nezdrovali, paní Bělková. Vy jste poslala po mui jménem

Jaroslav Hejkal synovi do ústavu třicet tisíc korun, je to tak?

Ano,” prohlásila tie, ale rozhodně. Nevyčítejte mi, prosím, e se to nemá, a já to musím vědět. Dokonce to opravdu vím. Ale kdy jsem dostala dopis, nemohla jsem dělat nic jiného.”

Jak jste poznala, e vzkaz je opravdu od vaeho syna?” divil se Jedlička. Mohli vás

podvést, ten Hejkal byl třeba nastrčená figura nějaké party.”

Přinesl mi dopis. Poznám přece synovo písmo. Chcete ho vidět?” Nečekala na souhlas a

pomalu odela k příborníku. Z krabice od jakési honosné bonboniéry vyndala obálku, ve

které byly dva listy papíru, čtěte,” vybídla je.

Ahoj, maminko,” stálo záhlaví. Posílám ti svůj pozdrav neobvyklou cestou, ale přes lágrovou cenzuru bych ho vyřídit nemohl. Nezlob se, e ani tak nemohu příli vysvětlovat.

Ale potřebuju nutně poslat po člověku, který doručil můj dopis, třicet tisíc korun. Nechci je tak úplně pro sebe, vidí, e jsem alespoň upřímný, ale pro Mirku Neumannovou, jestli si na ni jetě pamatuje, i kdy se teď jmenuje jinak. Potkal jsem ji tady. Zavřená samozřejmě není.

Měla jsi ji vdycky ráda a já, a vyjdu ven, bych s ní podle veho asi il. Zdá se, e

potřebujeme jeden druhého. Tak ti moc děkuju. Karel. P.S. A ti ten člověk ukáe občanku.

Jinak peníze nedávej. Jsme tak domluveni. K.

A ten druhý list,” zajímalo Maka.

To je stvrzenka. Syn o ní sice nic nepsal, ale já u mám takovou povahu. Nechala jsem si

prostě příjem od pana Hejkala potvrdit.”

Co tomu říkal?” ptal se podporučík Jedlička.

89

Moc se mu do toho nechtělo, ale kdy viděl, e bych jinak peníze nevydala, nakonec přece

jenom podepsal, I s číslem občanského průkazu.

Maek se zavrtěl na idli: Musíte mít…” pak si najednou uvědomil, co říká a začal znovu:

Musela jste mít svého syna velice ráda, paní Bělková, kdy jste vlastně bez záruky

investovala takovou sumu.”

Slova ji zasáhla. Nahrbila se a zpopelavěla. Její odpověď vak byla přesvědčivá a nezazněla v ní ádná falená nota: Dítě je dítě, soudruhu poručíku. Bylo by pořád moje. A by udělalo v ivotě cokoli patného. I kdyby to byl třeba vrah, pořád by to byl můj syn. Nikdy bych ho nemohla odehnat od rodičovského prahu, jsem přece matka. Abych mu pomohla nést jeho úděl. Doufám, e on by mi ve chvílích nejtěích oplatil stejnou. Z tohoto pohledu jsou

peníze věcí naprosto zanedbatelnou. A navíc,” dodala, byly jeho, nikoli moje.”

Jak to,” divil se poručík. Pokud jsem se dobře díval do soudních spisů, pak ádné peníze neměl. Jinak by mu přece byly zabaveny na úhradu způsobené kody a dalích nákladů.”

Nerozumíme si, vzdychla Bělková. Dědil přece po otci.”

Já vím, paní Bělková, e tahle diskuse není příli příjemná, ale kdy dovolíte, tak velké

přece dědictví nebylo…”

Pokývla hlavou mezi staenými rameny. To jistě ne, ale já jsem jetě prodala chatu. Bez

manela pro mne neměla smysl. A napsala jsem Karlovi, e a se vrátí, má u mne třicet tisíc korun. Jako základ pro nový ivot. A teď si pro ně vzkázal. Chápu, e ne zcela legální cestou. Ale natolik přece znám předpisy, abych věděla, e v případě zaslání peněz

sloenkou by se Karlovi nedostala do ruky ani pětikoruna. Vechno by padlo na jeho dluhy.

Proto jsem dlouho nepřemýlela. Ostatně, kdybych věděla, e je to na nějakou patnost,

neposlala bych je. Potřeboval je vak pro Mirku a to rozhodlo.”

Poslední otázku, paní Bělková, jestli samozřejmě můu,” řekl poručík Maek.

Kývla.

Prohlásil by vá syn o třiceti tisících, e je to spousta peněz?”

Nevím,” řekla prostě. Dokud il se mnou a s muem, ádné peníze pořádně ani

nepotřeboval. Měl vechno, nač si jenom vzpomněl.

90

Manel mi to často vyčítal a říkal, jak Karla rozmazluji. Nejspí měl pravdu. Proto dost dobře nepochopím, na co chtěl peníze, kdy se rozhodl vykrást spořitelnu. Protoe jemu v zásadě stačilo říct, a měl by ode mne vechno. Pokud by si ovem nepřál vilu s bazénem a garáí a

v ní mercedesku. Na to bych pochopitelně neměla… Ale teď, za dráty, se mu jistě kadá

suma musela zdát obrovská a nedostupná. Zamyslela se. Není to nejspí odpověď, jakou

jste si přál slyet, ale jinou nemám.” Maek se mírnou úklonou hlavy loučil, kdy ho najednou Bělková popadla za předloktí a s obavou ve staeném hrdle zaeptala: Myslíte si, e by byl schopen, kdyby il, začít znovu, tak jak se má?” Určitě, paní Bělková. Jeho vychovatel je o tom pevně přesvědčen a nemáme důvod nevěřit mu. Stiskla pevně Makovi i Jedličkovi ruku: Děkuju vám.

I kdy s touhle jistotou to pro mne bude jetě horí.. Stála pak jetě dlouho u branky, dívala se za nimi, dokud neodjeli a neodpovídala na pozdravy kolemjdoucích, které pro silnou clonu slz ani nevnímala.

19

Kdy vstoupil poručík Maek do kanceláře kapitána Kabíčka, musel potlačit úsměv, který mu

naskočil na tváři při představě, jak se bude kroutit v titěrném vychovatelově nábytku. Měl

dokonce na jazyku jakousi poznámku v tom smyslu, e asi bude lepí, vzhledem k výce

obou, napřítě projednávat společné záleitosti u pultů v nádraním automatu, kde si

alespoň pohodlně stoupnou. Ale humor ho okamitě přeel. Kapitán stál toti za stolem, v

ruce drel hustě popsaný list papíru a hovořil k odsouzenému, který stál v pozoru na druhé

straně stolu: Pro soustavné poruování řádu o výkonu trestu odnětí svobody, zejména za

odmítání úklidu na světnici, trestám vás nepovolením příjmu balíčku. Odchodí” Kdo to byl?”

zajímalo Maka. Ani se neptejte. Jeden z těch, kvůli kterým to můj předchůdce raději vzdal.

Já toho slova nerad pouívám, ale kdy o někom řeknu, e je nenapravitelný, pak si za tím

stojím. A tohle je jeden z nich.”

92

Kapitán se zvolna uklidňoval a jeho rozmrzelý obličej Maka do jisté míry překvapoval.

Domníval se e vychovatele snad nic na světě nedokáe vyvést z míry.

Díváte se, jak se mnou cloumá vztek?” zeptal se Kabíček, jako by četl Makovy mylenky.

Jenome to není ten pravý hněv, při kterém bych bouchnul pěstí do stolu. To je momentální

pocit beznaděje. Propadáme tomu občas, ale skutečně jenom občas, vichni. Pak se

navzájem ujiujeme, e není tak zle, e se nějaké výsledky přece jenom dostaví…

Tenhle chlapík, co odeel, s ním se nedá hnout?”

Kapitán Kabíček mávnul rukou: Nejspí ne. Je zavřený u po páté. A jediné, co ho zajímá,

je vymýlení plánů na dalí akce, které spustí, sotva se dostane domů. Navíc nám tu jetě

kolí ty, kteří neumějí co on, ale rádi by to jednou někam dotáhli. Pochopitelně míněno v

jejich hodnotách.” Za co tu je?

Pořád za toté. Vloupání do bytů, hospod, obchodů, chat, zkrátka vleze vude, kde se dá

něco sebrat.” Je nebezpečný,” zajímalo Maka.

Je,” odpověděl sue kapitán. Ale ne pro vás.” Nerozumím,” řekl Maek.

To nic, hned vám to vysvětlím,” přehrabovat se vychovatel v zásuvce. Přečtěte si tohle.”

Poručík se zahleděl na strojem popsané listy rozsudku. Bořivoj Humpál je vinen, e…

Maek se zarazil… Odmítl vykonat pokyn referenta reimu Sboru nápravné výchovy a na

důkaz nesouhlasu vchrstnul pokozenému do obličeje rozředěnou kyselinu solnou, kterou si

ukryl po čitění toalet. Na tento čin se dlouho připravoval, jeliko do kyseliny nasypal drobné ocelové póny, nasbírané od vrtačky, na které pracoval…

To mohl být malér,” prohlásil kapitán a otevřel dvě zteplalé limonády. Natěstí nejsou vichni odsouzení tak zběsilí jako tenhle. Jeden z nich popadl hned hadici a postříkal vodou postieného referenta od hlavy a k patě. Dostal se z toho díky němu dost snadno. A na pár spálených flíčků v obličeji, které si ale nechal zarůst plnovousem. Horí bylo a to, co následovalo.” Pokud byste mi to dopovídal, byl bych vám vděčen,” napil se trochu Maek.

Zajímá mne to.” Není téměř co dodat. Ten referent u tu také není. Začal se mstít na

ostatních odsouzených. Přily neoprávněné tresty, sem tam i uhodil.

93

Náčelník ho měl párkrát v parádě, ale nakonec musel dát návrh na jeho proputění.”

Ani Maek, ani Kabíček dlouho nepromluvili. Bylo ticho, e slyeli kadé odseknuti sekundy

na elektrických nástěnných hodinách. Pak se kapitán trochu rozpačitě usmál: Vy jste sem

ale určitě nepřiel poslouchat stesky, e? Tak ven s tím, co vás přivádí tak důleitého, e jste předem ani nezatelefonoval?” Bělka, jak jinak,” řekl Maek. Nějak s tím nemohu hnout.”

Ale jistě to dokáete, to já poznám,” s jistotou v hlase prohlásil vychovatel a vůbec to z jeho úst neznělo jako laciné povzbuzování. Přál bych vám úspěch u k vůli Bělkovi samotnému.

Měl spoustu plánů s čím začne, a se odtud vrátí, do jakého místa nastoupí…

S tím vím se vám svěřil?” ptal se poručík.

Nejenom mně, ale třeba i kurátorce, protoe právě ona mu nabídla a zajistila místo. Jenom

o jednom nevíme a bohuel, u se to asi těko dozvíme,” zamyslel se Kabíček.

Je něco nejasného?” Kdy u jsem to nakousl, abych také pokračoval, e.”

Maek s trochou netrpělivosti přisvědčil.

Bělka mi řekl, a nebyl jsem jediný, komu se svěřil, e hned první den po návratu domů

dokáe lidem okolo sebe, jaký udělal za minulostí krt. e je prostě jedním gestem

přesvědčí. Oni s ním pak budou jednat jako s poctivým chlapem.“Jak to chtěl dokázat,

nevíte?” Ne.” Vychovatel rozpačitě pokrčil rameny.

Popravdě, ani já, ani kurátorka, jsme to z něj nepáčili. Mysleli jsme si, e je to trochu

přehnané vychloubání. Za jeden den si toti nezíská v cizím prostředí důvěru ani člověk s

pověstí bez poskvrny, nato chlapík,který má za sebou pět let vězení.”

Ale přesto vechno,” poručík se tázavě podíval na vychovatele, něco takového mohlo

existovat. Třeba v jeho fantazii, na tom u nezáleí. Potřeboval bych ale vědět, co to bylo.

Nemohl byste to zjistit?” Poručíkův hlas zněl naléhavě. To co teď řeknu, nebude vůči vám asi příli etrné, ale já se domnívám, e musel mít někoho i mezi vězni, komu se svěřoval, s kým se často bavil. Pět let je dlouhá doba a on přece nemohl ít v izolaci a čekat, a si bude moci vylít srdce například vám. A svěřit se člověk občas někomu potřebuje.

94

Nenapadá vás komu? Co třeba Víchovi, byl to přece jenom jeho kamarád a spolupachatel?”

Kapitán Kabíček přeel k psacímu stolu a otevřel zásuvku. Vyndal čistý list papíru a napsal na něj úhledným písmem několik jmen: Víchy se bál. Vyhýbal se mu. Několikrát prohlásil, e s ním nechce mít u nikdy nic společného. Odmítal s Víchou i mluvit. Ne, kdyby se svěřil celému kriminálu, jemu určitě ne. Ale s těmihle byste to měl zkusit.”

Maek si jména pozorně přečti, ale pak jedním rázným gestem odsunul list zpět ke

kapitánovi. Promluvte s nimi vy. Nikdo jiný nemá podle mne anci. Znáte je, a oni znají vás.

Někteří vám dost věří. Měli by asi obavy povědět mi cokoli, aby se do něčeho nenamočili.

Říkám to dobře?” Kapitán Kabíček seděl za stolem a třel si spánky: Jistě, pokusím se, ale záruku za výsledek vám dát nemohu. To jistě chápete.”

Přesto vás prosím, snate se. Moc na tom záleí.”

Podlaha z keramických dladic odráela Makovy spěné kroky. Nemířil vak k východu. Do

kanceláře nadporučíka Strachoty skoro běel.

20

Celý táb spolu s náčelníkem útvaru Sboru nápravné výchovy tvrdil poručíku Makovi, e

jeho teorii nepovaují za pravděpodobnou. Ale on si stál pevně na svém. Sotva se toti

ukázal u nadporučíka Strachoty, hlásil se telefonicky Igor Jedlička. Oznamoval, e Hejkal má docela sluné alibi. V kritickou dobu seděl v ordinaci lékaře a pokouel se vymámit ze sestřičky recepty na algenu, bez ní mu prý v nejbliích chvílích praskne bolestí hlava.

Podle toho, jak se uklíbl nad jednou krabičkou, usoudila sestra, e by bral raději podstatně větí mnoství. On se pak v tom smyslu i vyjádřil. Doporučila mu proto, aby přiel druhý den, kdy bude od rána ordinovat lékař. Ten, pokud to uzná za nutné, předepíe Hejkalovi vhodné léky sám. Sestra sice přesně neví, alespoň ne na minuty, jak dlouho se pacient zdrel, ale

vcelku by to odpovídalo. Lékař odeel ve tři a hned po něm Hejkal vstoupil do čekárny.

K odchodu se pak vůbec neměl a pokouel se smluvit si se sestřičkou schůzku na večer.

95

Bavila se jeho neobratnými nabídkami a nechala ho sedět a do patnácti padesáti, kdy mu

řekla, a u konečně vypadne, e se musí převléci a jít domů. Měl jetě několik

rádobysvětáckých poznámek, ale el. Je tam sice jetě několik minut rozmezí, Hejkal by

stačil z ordinace dojít za pět minut ke konstrukci, ale zní to dost nepravděpodobně. Sestra ho toti zahlédla z okna a to mířil přesně na opačnou stranu, k atnám … Potvrzuje to Oldřich Bárta. Za pár minut po tomto telefonátu seděl poručík Maek v kanceláři náčelníka a v tichém doprovodu nadporučíka Strachoty vysvětloval svůj záměr:  Zlobte se na mne, jak

chcete, ale já se nemohu zbavit dojmu, e Bělkův vrah je tady, v ústavu. Mezi těmi

sedmdesáti devíti chlapy, kteří byli estého na stavbě.”

Důvod?” zeptal se podplukovník Vrána.

Hned se k tomu dostanu. A kdy dovolíte, půjdu na to obráceně. Vyloučím předem

eventualitu, e Bělka vylezl na konstrukci jako na rozhlednu.

Někoho, kdo ho vůbec neznal, to natvalo, vyplhal za ním, pratil ho po hlavě a pak jetě

přes ruce, a kdy viděl jak padá dolů, spokojeně odeel.” Podplukovník Vrána tie souhlasil.

Znamená to tedy, e s devadesátiprocentní pravděpodobností el na nedokončenou stavbu,

protoe se tam chtěl s někým sejít. My jsme zatím prověřili několik lidí, ke kterým měl Bělka vztah. Anebo oni k němu. Bezvýsledně. Nikdo z nich to podle veho nebyl. Tedy nikdo z civilních pracovníků stavby. Kam se tedy, podle vás, mám dál obrátit, kdy ne sem. Jiná

alternativa toti neexistuje.”

Podplukovník Vrána stále mlčel. Chápal, e úvaha mladého kriminalisty má logiku. Přesto

vak vznesl dotaz: Podívejte, soudruhu poručíku, já se mohu osobně třeba stokrát

domnívat, e jste na něco nepřiel, nebo e vechno mohlo být zcela jinak. Jenome od toho

jste tu vy, abyste určoval, kterým směrem pátrání povedete. A my jsme ochotni vám pomoci,

třebae, a to si přiznejme, výsledek pro nás nemůe být lichotivý. U jenom ta skutečnost, e se přinejmením jeden z odsouzených svévolně vzdaloval z místa svého určení bez vědomí přísluníků eskorty a referentů reimu. Je sice faktem, by ani ten nás neospravedlní, e

jsme dodreli vechny platné předpisy. Ale i tak …. ale to u jsou nae starosti,” dodal rychle. Tak co byste od nás teď potřeboval?”

Bělka musel mít u sebe před smrtí, nebo v okamiku smrti, dvacet pět tisíc korun.

96

Jak k nim přiel, to u jsem se soudruhem nadporučíkem,” ukázal hlavou na Strachotu,

probral. Jenome u mrtvého nebyl ani haléř. Vycházím tudí z tohoto faktu a tvrdím, e ten, kdo ho zabil, to udělal buď kvůli této sumě, nebo kvůli něčemu jinému, ale věděl, e Bělka u sebe tyto peníze má a vzal mu je. Jestlie je pachatel, alespoň podle mého názoru, mezi odsouzenými tady v Rychmanicích, bude mít peníze schovány u sebe. A tak navrhuju

pořádnou prohlídku vech jejich věcí.”

Náčelník zvedl telefon a řekl sekretářce: Svolej mi táb. Do pěti, minut a jsou tu vichni.”

Debata trvala skoro hodinu. Jeden po druhém vysvětlovali Makovi, e vzhledem k

pravidelným prohlídkám, které se podle plánu provádějí, je takřka nemoné, aby si

odsouzený ukryl věci, které podle řádu nesmí mít u sebe. Pravda, zaměření těchto prohlídek

je bezpečnostního charakteru, kontroluje se zejména, zda vězni u sebe nemají nějaké

nástroje, je by jim dopomohly k útěku, či kterými by mohli ohrozit bezpečnost přísluníků

nebo spoluvězňů. Ale i tak,.. Kontrolují se jejich osobní skříňky, prohlíejí papíry, zda

nevedou nepovolenou korespondenci.

Podplukovník Vrána se podíval na Maka a dodal: Já vás samozřejmě nezrazuji, ale

uvědomte si jetě jednu věc. Tady jim nejsou ádné peníze nic platné. Nic si za ně nepořídí.”

Ale na druhou stranu se peníze jistě nevypařily do vzduchu, to uznáte,” trval na svém Maek. To jistě,” souhlasil náčelník. Bude po vaem.”

Obrátil se ke svému zástupci: Svolá vechny referenty.

Zdrí i odcházející strání směnu. Prohlídka bude komplexní. Ze spisovny si vytáhnete

karty vech stavbařů. Zaměříte se zejména na ty, kterým má v nejblií době končit výkon

trestu. Začátek akce bude v osmnáct nula nula. Chcete být přítomen?” obrátil se na

poručíka.

Jestli je to moné, pak ano.”

Je to moné,” souhlasil náčelník. Ale dám vám doprovod, abyste se někam nepřipletl,”

dodal s úsměvem a ukázal na nadporučíka Strachotu. Budete to mít i s vysvětlivkami od

průvodce.”

Trvalo to skoro tři hodiny. Makovi prohlídka do jisté míry připomínala činnost výjezdové

skupiny na místě trestného činu, alespoň co se týkalo pečlivosti, s jakou přísluníci Sboru nápravné výchovy hledali usvědčující předmět.

97

Filcuňk,” zaslechl slova odsouzeného, který postřehl, oč se v nejblií době bude jednat.

Pak se jeden z přísluníků rozeběhl ke Strachotovi. Maek cítil jak mu zabuilo srdce. e by přece jenom …

Podívejte, soudruhu nadporučíku,” napřáhl ruku a podával Strachotovi plechovku od

pomerančového dusu. Co má být,” ptal se nadporučík.

Vy to necítíte?” divil se mladý přísluník.

Teprve teď si Maek i Strachota uvědomili vůni koňaku. Kde se to tu vzalo?”

Přilo to včera Novotnému v balíku. Od manelky. Ale kontrolovali jsme ho.”

Strachota strhl papírový obal. Otočil plechovkou v prstech a výmluvně ji podal Makovi. Na

slabém plechu vyčnívala malounko nad povrch světlá skvrna po letování: Zase nějaký

koumák. Dus vylil a napral to celé alkoholem. Přesněji, skoro celé, aby letování nebylo pod obalem vidět. Take si potom Novotného vypůjčíme.”

On si přece sám nic neposlal,” namítl Maek.

To jistě ne, ale měl alkohol odevzdat. Já vím, e to zní podivně, ale zase jsme u řádů a u věcí povolených a nepovolených.” Stává se to často?”

Jestli máte na mysli pilníky zapečené v buchtě, s tím se u opravdu nesetkáváme. Ale

jinak…” nadporučík mávnul rukou. Třeba peníze zabalené do celofánu a zalité sádlem

nejsou pro nás ádným překvapením. I pokusy poslat alkohol jsou časté. I kdy s tímto

způsobem jsem se dosud neobeznámil,” nadhodil v ruce plechovku.

Moment,” zarazil nadporučíka Maek. Mluvil jste o penězích. Ale sami jste mi před tím řekli, e tady nejsou nikomu nic platné.”

To máte pravdu. Tady ne. Ale jak u víte, spousta odsouzených pracuje dohromady s

civilisty mimo prostory ústavu. Mezi nimi jsou i lidé v minulosti trestaní, a mají tudí k naim klientům sympatie. Anebo s nimi nějakým způsobem cítí. Ti od nich peníze berou a kupují jim věci, které jsou jinak v ústavu zakázány. Třeba zrovna alkohol. Nebo léky. Pro feaře,

takových máme také dost.”

Maek najednou oil: Tohle mě mohlo napadnout hned. Konec konců, počínal si tak i

Bělka.” Nadporučík pozoroval Maka se zjevným zájmem.

Ty peníze si přece mohl ná člověk schovat u některého z pracovníků stavby.

98

Nemusel je ani donést a sem ..

Nejspí to tak bude, soudruhu poručíku,” zasalutoval rovně poručík se zlatými ňůrami velitele strání směny. Pár věciček, které tu nemají co pohledávat, jsme sice nali, ale peníze nikde nebyly. A věřte mi, e kdyby je tu někdo schoval, tak nám neunikly. Nejsou tu.

Na to vezměte jed.” O několik minut později stál Maek u náčelníka útvaru a omlouval se mu za naruení pravidelného reimu i za zbytečné obtěování mnoha přísluníků.

Proč ty řeči,” zarazil ho podplukovník Vrána. Konečně, výsledek je poučný zvlá pro nás, i kdy vás zřejmě zklamal. Z toho co jste viděl vyplývá, e se musíme stále jetě učit.

Vymýlejí na nás podfuky, nemůeme trapně přihlíet.”

Kdy poručík opustil bránu nápravně výchovného ústavu, napadlo ho, e ačkoli si byl

vdycky vědom společenského významu práce přísluníků Sboru nápravné výchovy, přesto

ji málokdy dokázal docenit. Asi jako kadý, kdo nemá příleitost přesvědčit se o ní,

samozřejmě jako naprosto bezúhonný člověk, na vlastní oči. Co se z pochopitelných

důvodů podaří málokomu.

21

Stoupal po starých schodech k půdě a s úasem pozoroval, jak mu těknou nohy. Chtělo by

to pořádný spánek, říkal si v duchu. Letmo zkontroloval ručičky na hodinkách. U je zase po půlnoci, zaregistroval. Hlavou mu běely mylenky. Hned ráno musí poslat kluky opět do terénu. Nebudou mít velkou radost. Čtvrtý den se pořádně nedostali do postele. Ale kolikrát u to bylo i horí… A to vlastně u kriminální sluby teprve začínají.

Vyndal z kapsy klíče a odemkl. V bytě se svítilo. Jitka zase čeká, řekl sám sobě vyčítavě.

Jeho ena se objevila v prosklených dveřích a ukázala hlavou do obývacího pokoje: Má

návtěvu.” Neděs mě, zvlá v tuhle hodinu. Kdo je to?”

Igor. Přivedl jetě jednoho, ale vá kolega to není. Zatím jsem ho jetě nikdy neviděla.”

Jsi moc hodná, Jitko. A s tímhle případem skončím, uděláme si pár hezkých dní.

99

Zlehka ji políbil. Bě spát, ráno jde přece od esti.”

Ohřeju ti jetě jídlo. S pivem,” usmála se, nepočítej. Vypili ti ho. Zvlá ten kluk, co ho Igor přivedl, vypadá, e by zmohl i soudek, nejenom ty čtyři láhve, co jsi měl v lednici.”

Vstoupil do pokoje. Oldřicha Bártu poznal okamitě. A ani on nestál proti Makovi v

rozpacích. Nakonec, jejich rozmluva uvnitř kabiny buldozeru nebyla tak vzdálená, aby mohla

být zapomenuta.

Igor Jedlička udiveně kroutil hlavou. V Rychmanicích mi řekli, e jsi odjel po desáté. To jsi el pěky, nebo co?” Byl jsem jetě na správě. Něco si ověřit.”

Vidí a my tu na tebe čekáme u skoro od devíti. Zvlá Olda má zajímavou zprávu.” Ukázal na buldozeristu, který si u mezitím znovu sednul.

Igor vás trochu zaktivizoval, vím o tom. Co pro nás máte?” Poručík se rovně posadil a přejel si dlaní oční víčka.

Bárta očividně nevěděl, z které strany se má do vyprávění pustit. Jedličkovi vysypal vechno tak, jak ho napadlo, ale Igor, to je úplně jiný případ, ne tenhle zamylený mladík. I kdy, ani on na náfuku nevypadá … Mám stručně?”

Skoro bych řekl, e naopak,” povzbudil buldozeristu Maek. Nebude vám vadit, kdy se při tom najím?” Vzal Jitce z ruky podnos a pustil se do jídla. Manelka jetě otevřela sekretář a postavila na konferenční stolek sedmičku červeného vína: Kdy u není pivo … Alespoň se vám bude lip povídat.” Popřála jim dobrou noc a zmizela v koupelně. Vývrtku a skleničky nael Jedlička sám. Byl v téhle domácnosti přece jenom velice častým hostem.

Tady Igor mi řekl, a se trochu zaměřím na Jardu Hejkala. Tak jsem se na něj trochu nalepil.

Ne zase moc, protoe my se nemáme rádi. Lépe řečeno, on nesnáí mne.”

Proč?” poloil Maek otázku.

Nejsem v tom sám. Nemá rád nikoho, kdo se snaí pořádně makat. No, a rázem jsme u

zakopaného psa, jak se občas říká. Hejkal toti tímhle způsobem přistupuje i k vlastní práci.

Oidí, co můe a vůbec kouká, aby se nepřetrhnul. Jeho finanční situace podle toho vypadá.

Navíc je rozvedený a platí na dvě děti. Take si umíte představit, e má větinou hluboko do kapsy.

100

V hospodě u mu pomalu popsali futro, a to za něj jetě kolikrát vezmou útratu kluci. Tím

pádem mi bylo nápadný, e je najednou samý prachy. Převčírem zaplatil vechny dluhy a

dneska si přinesl na ubytovnu fungl novej japonskej magnetofon s rádiem. Koupil údajně

bony a jel si pro něj do Tuzexu. Záruční list na něj opravdu má.

Nemohl ho někde,” Maek volil výraz, ale pak vyslovil rovnou, co si myslel, ukrást?”

Ruku do ohně bych za něj samosebou nedal,” zakroutil Bárta hlavou. Je to pína chlap, ale nikdy nikomu nic nevzal. Myslím, e na to nemá odvahu.”

Kde by tedy, podle vás, mohl přijít k penězům?” To nevím, ale má je. Alespoň zvečera měl jetě pěkně napakovanou prkenici.“Maek vstal a podal Bártovi ruku. Díky. Nezlobte se, e víno v tuhle chvíli nevypijeme. Pozvu vás někdy jindy. Zaručeně. Jenome my máme s Igorem jetě nějakou práci.” Jedlička rezignovaně poloil dosud plnou skleničku a postavil se před Maka: Soudruhu poručíku, podporučík Jedlička se hlásí ke splnění úkolu. Pokud by to samozřejmě nepočkalo do rána.”

Neakuj,” klepl ho Maek přes rameno. Jedeme.”

Můu alespoň vědět kam?” Za Hejkalem, na ubytovnu.”

Zatímco se Jedlička s Bártou chystali k odchodu, zvedl Maek telefon. Operační důstojník

okresní správy SNB se mu ozval okamitě. Soudruhu kapitáne, nemáme v rajónu od

estého tohoto měsíce nějakou vloupačku? Kde by chyběly větí peníze?” Chvilku

poslouchal. Říkáte byt doktora Kolínka? Píu si to. Ano předevčírem. Pachatele e kluci

před chvílí zadreli? To nevadí.” Na druhém konci linky se ozval překvapený důstojník s připomínkou, co je to za nesmysl, proč e by to mělo vadit, kdy je to naopak výtečné, protoe bytoví zloději se, jak známo, hledají dost obtíně. Ale Maek ho upokojil a slíbil, e mu zítra vechno vysvětlí.

102

22

Vrátný na ubytovně byl z jiného těsta ne jeho kolegyně, kterou u Jedlička znal. Dlouho si pozorně prohlíel sluební průkazy kriminalistů, ne se konečně odhodlal, aby jim řekl, na kterém pokoji Hejkal přebývá. Věděli to sice u od Bárty, ale toho poslali jetě alespoň na hodinu pryč, aby se nevrátil společně s nimi. Vyběhli do druhého patra a zaklepali. Jedlička téměř současně stiskl kliku. Jděte do háje, ádnej chlast u nemám,” ozvalo se zevnitř.

Mlčeli a jetě jednou zabouchali. Neotevřu, kdybyste se třeba zbláznili,” slyeli vykřikovat Hejkala. Otevřete, Bezpečnost!” rozhodl se neprotahovat svou přítomnost na chodbě Maek.

Co je to za nesmysl?” smál se Hejkal. Dělejte si blbečka z někoho jiného, ale ne ze mne, pitomci!” Okamitě otevřete, jinak vyrazíme dveře,” zacloumal Jedlička klikou a pozoroval, jak se na prázdné chodbě pomalu začínají otevírat sousední pokoje a z nich vykukují zvědavé hlavy. V zámku to cvaklo a byli uvnitř. Představili se a poádali Hejkala o občanský průkaz. Půjdete s námi, pane Hejkale,” prohlásil pevně poručík Maek. Jste podezřelý z krádee vloupáním do bytu doktora Kolínka a z odcizení částky zhruba padesáti tisíc korun.”

Hejkal chvíli mlčel, ale pak se zatvářil docela pobaveně. Tak to jste vedle, pánové. S tím já nemám nic společného. Nic na mne nenahrajete. Trestní rejstřík mám chválabohu čistý, nemám se čeho bát.” Teď se zase zasmál Maek: My jsme také nepřili kvůli tomu,

abychom vás straili. Ale uznejte sám, není to trochu podezřelé? Vy, věčný dluník, jste

najednou samé peníze? Nota bene v dobu, kdy je vykraden byt nedaleko odsud? Pachatel

také nebyl ádný profesionál. Mám-li být upřímný, byla to fuersky odvedená práce. Asi

taková, jakou byste předvedl vy. A jakou vlastně děláte i v zaměstnání. Ten člověk neměl

ádnou potřebnou kvalifikaci, byl to jistě začátečník v oboru. Asi s čistým rejstříkem …

Já vám ale říkám, e jsem to neudělal,” bránil se u méně suverénně Hejkal.

To říkejte komu chcete. Od zítřka například naemu vyetřovateli.

103

Budete mít příleitost.” Jedlička se díval na Hejkala znuděným pohledem, který měl naznačit, kolik takových, jako je on, u viděl.

Vy mne chcete opravdu dát za mříe?” divil se Hejkal. Ano.

Ale na to nemáte právo, to musí prokurátor…

U jste stačil prostudovat paragrafy?” usmál se Maek. Trochu brzo na nevinného člověka.

A navíc patně. Do cely předběného zadrení vás můe orgán Bezpečnosti umístit na dobu

čtyřiceti osmi hodin i bez souhlasu prokurátora. Ten bude mít alespoň dost času, uvalit na

vás po uplynutí této lhůty vazbu.”

To vechno je nějaký hrozný omyl,” skoro naříkal Hejkal a Maek si v duchu uvědomil, e Bárta měl nejspí pravdu, kdy tvrdil, e tenhle chlap by neměl ke krádeím odvahu.

Omyl?” zeptal se Maek. Jak vám to máme věřit?” Zkoumavě si Hejkala prohlíel a pozoroval, jak bledne. Keftoval jste s vězni. Bral je při tom pořádně na hůl. Ani jste se nestyděl. A aby nebyla mýlka, i to je v rozporu s paragrafy. By ne takového rázu, aby vás hned napoprvé poslali mezi ně, kdy jste si je tak oblíbil. O návtěvě Bělkovy matky a o

přivezených penězích toho také víme dost, i o potíích, které jste si s Bělkou, vzhledem k

vaí neochotě předat je právoplatnému majiteli, nadrobil.”

Nevíte toho dost,” řekl najednou Hejkal pevně. Ty peníze, které jsem u zpoloviny stačil rozfofrovat, jsou právě Bělkovy. To abyste věděli, e s ádným bytem nemám nic společného.” Bělka vám je půjčil?” divil se Jedlička. Nebo dal znovu do úschovy?”

Ano,” přisvědčil Hejkal. Jak vám to zdůvodnil?” Makovi se zdálo, e mu mluví příli pomalu. Nijak. Nepřiel sám. Poslal s nimi Víchu.” Jak jste poznal, e jde o tyté peníze?”

Stovka jako stovka, to máte pravdu. Ale byly ve stejné obálce. A kde by se jinak vzalo mezi muklama tolik peněz, nemyslíte?” Odpověď zněla logicky a přesvědčivě.

Co vám tedy říkal Vícha,” útočili kriminalisté téměř současně.

e si je Bělka vyzvedne, a půjde z basy. Ale a se prý neopováím na ně sáhnout.. A vy?”

104

Za půl hodiny potom jsem se dozvěděl, e je Bělka po smrti.”

Tudí jste se rozhodl nakládat s nimi jako se svými, je to tak?”

Je. Hejkal se podíval na oba kriminalisty: Na to je taky paragraf?”

Nevěnovali mu v tuto chvíli příli pozornost a tie se o něčem domlouvali. Pak promluvil

podporučík Jedlička: Na zítřek si vyberete dovolenou. Na stavbě se ani neukáete. U mistra to zařídíme sami. A vy neopustíte ubytovnu, jasné?”

Jasné,” odpověděl s úlevou, e to alespoň prozatím dopadlo takhle.

23

Strámistr Vrecký se pokouel usnout. Ale a se obracel z jedné strany na druhou či civěl

do temného stropu, nedařilo se mu. Podle Makových pokynů navtívil Dolákova souseda a

spolustavebníka. Moc se mu s pravdou ven nechtělo. Ne snad kvůli cementu, ale multikára,

s ní náklad odváel, byla podniku místního hospodářství, kde byl zaměstnán. A to bude

mazec, a se v práci tohle domáknou, opakoval neustále. Pokouel se strámistra dokonce

uplatit. Nabídl tisícovku … No, to mu jetě přitíí.

Pytle nael v jakési provizorní kůlně uprostřed rozlehlé zahrady. Zapečetil ji, vechno

důkladně sepsal a nechal u operačního důstojníka, aby to ráno předal klukům z

hospodářské. Na konec sdělení jim připsal jetě jeden zajímavý poznatek: Pytle sice podle

veho pocházejí ze skladu na stavbě, ale skladník, kterého jsem musel vyzvednout doma, je

nepostrádá. Dolák vak nemá jako jeřábník na cement právo, tudí to musel buď odtáhnout

někomu, kdo vyfasoval, nebo se s někým přímo dohodnout. Skladník dále tvrdí, e dvacet

pytlů je v měřítku velké stavby tak zanedbatelná poloka, e by si toho nikdy ani nemohl

vimnout… S tím u si ale kluci jistě poradí, pomyslel si Vrecký a přemýlel, kde v tuhle dobu můe být Maek s Jedličkou. Nejspí také spí, co by dělali, usoudil nakonec a znovu se zavrtal do poltáře. Snad by v tu chvíli býval i usnul, jenome na dveře se ozvalo slabé zaukáni. Nadzvedl se na loktech a poslouchal, zda se zvuk ozve znovu.

105

Přiel a s nim i tiché voláni: Pavle, otevři. To jsem já, Maek.”

Vyskočil, stiskl vypinač stolní lampy a el ke dveřím. Nebylo zamčeno. Mohli jste jít dál.”

První se dovnitř vřítil podporučík Jedlička a jedním skokem zabral místo na Vreckého

rozestlané válendě. Spím, nebudit,” prohlásil a začal si zouvat boty.

Děje se něco, soudruhu poručíku?” zeptal se Vrecký a pozorně sledoval Maka, na jeho tváři u nebylo vidět edivou barvu únavy.

Nic mimořádného, Pavle. Práce, jak vidí, neubývá.” Posadil se za stůl a poloil na desku nezbytný zápisník, chvíli v něm přemýlivě listoval. Pak ouchl do Jedličky, který jak se alespoň zdálo, mínil doopravdy spát. Sledujte mě chvilku, pak si snad pár hodin zdřímneme.

Jedlička se pomalu narovnal: Sleduju tě u pár let, pro dneek to s tebou jetě vydrím.

I kdy je to někdy hrůza.” Zazíval, aby dodal svým slovům na přesvědčivosti.

Nemá tu kafe, mladej?” zeptal se Vreckého.

Ne, bohuel,” odpověděl strámistr. Já kafe vlastně nepiju, jenom kdy musím …

Co nás to napadlo, náčelníku,” divadelně se chytil Jedlička za hlavu. Měli jsme jít k nám, máma by se postarala.”

Maek se vak tvářil natolik soustředěně, e Igor bez jakéhokoli napomínání zmlknul.

Teprve potom začal mluvit Maek. Hovořil pomalu a na kadé slovo kladl důraz: Věc se má

asi následovně. Prohlásil jsem v nápravně výchovném ústavu před náčelníkem a jeho lidmi,

e Bělkův vrah musí být mezi odsouzenými, pracujícími na stavbě. Dolák, Doláková i Hejkal

nám podle veho vypadli ze hry.” Odmlčel se.

To tvoje hláení hospodářské jsme četli, Pavle,” obrátil se na Vreckého. Pro Doláka znamená alibi. Alespoň, co se vrady týče. U druhých dvou je potřeba časové údaje jetě jednou ověřit. Igor sice mluvil s paní kovránkovou, která potvrdila, e v uvedený den a

hodinu u ní Mirka Doláková byla. Vechno by souhlasilo, pokud by la ovem pěky. Jene

ona mohla mít auto. Ne, sama ádné nevlastní, ale mohl ji odvézt kterýkoli ze řidičů

náklaďáku na stavbě. A počkat těch pár minut před domem. Bárta si jistě také nevymýlí,

sestru z ordinace zná a tak z ní informaci o Hejkalově návtěvě vymámil vcelku bez

problémů, ale je třeba pohovořit i s lékařem.

106

Zjistit, jestli skutečně odeel ve tři, jestli to náhodou nebylo dřív, zkontrolovat na píchací kartě sestru, zda odcházela po patnácté hodině a padesáté minutě. Pokud kartu nemá, musíme se zeptat vrátného. Ten by měl v tom případě její příchod a odchod, ale moná i

lékařův, evidovat. A jenom pro jistotu by bylo dobré se poohlédnout, od koho koupil Hejkal

bony. Je to jasné?”

Jedlička pohotově odpověděl, e jemu je jasné od samého začátku vechno a opět si lehnul.

Jenome Maek se otočil k Vreckému: To je úkol pro tebe, Pavle.

Nic dobrodruného, viď,” podíval se do jeho trochu zklamaného obličeje. Ale tak to,

kamaráde, u kriminálky chodí. Pořád jen něco prověřuje a ověřuje. Bez toho to nejde.”

Poslouchej, náčelníku,” znovu se posadil Jedlička, ty si tedy myslí, e by v tom přece jenom mohl být jetě někdo jiný ne vězňové? Proč jsi to tedy tvrdil? A dokonce na fóru?”

Ví dobře, e to tak není, Igore. Ta alibi jsou skutečně věrohodná, ale a si s celým

případem sedneme před kapitána Zárubu a majora ásku, nesmíme mít v operativním

spise ani skulinku.”

V tom případě jsme ale vedle, jak má ctěná jmenovkyně, zvedl se Jedlička z postele.

Chybí nám toti pořádný motiv. Dolák ho měl. árlivost, prosím, to obstojí, nebylo by to

poprvé, co jsme s podobným případem pracovali. By to vdycky nebere přímo smrtelné

konce. Doláková? Zatím o něm nevíme. Ale mohla ho rovně mít. Chodila s Bělkou jako

holka. Mohl jí provést něco moc patného. A tak se chtěla pomstít. Hejkal? Myslel si, e má Bělkových třicet táců v kapse. Mohl ho oddělat, aby o ně nepřiel. Lidi se přepadají a tlučou pro daleko mení sumu… Nepřeruuj mě, prosím,” zarazil poručíka. Vím, co chce říci, Jirko. e ti lidé mají alibi. Já je také neobviňuju, mluvím jenom o moných motivech. A jaký motiv by mohli mít vězňové? Kdy vypustíme Bělkovo osočení, e prozradil útěk, a na které se, alespoň podle toho, co se dělo dál, buď zapomnělo, nebo si páni lotříci nějak zjistili, e to vechno bylo jinak, pak tu není nic, vůbec nic, co by tvou teorii potvrzovalo.”

A co těch třicet tisíc. Přesněji pětadvacet,” poměrně nesměle řekl Vrecký. O nich přece věděla spousta odsouzených. Mohl na ně mít kdokoli zálusk, zvlá kdy věděli, e je Hejkal pod nátlakem Bělkovi předal.”

107

Nesmysl,” vyjel Jedlička. O penězích věděli i někteří civilisté. To bys pak musel podezírat skoro kadého.“Maek jetě chvilku mlčel, čmáral si do zápisníku podivné obrazce. Pak energicky list vytrhl a zmačkaný hodil přes celou místnost do koe. Domnívám se, e lo o

víc, ne o tuhle sumu. Přinejmením o desetkrát tolik.” Kde by se, Jirko, vzala?”

Z loupee v Netolické spořitelně,” odpověděl Maek. Ty se přece nenaly,” konstatoval Vrecký. Maek začal skládat zápisník a tuky. Pomalu a pečlivě je rovnal do aktovky, odkud vzápětí vytáhl klíčky od auta. Právě proto, e se nenaly. A taky proto, e se s Bělkovými penězi najednou přihrnul Vícha. Pokud si jetě vzpomínáte, k mrtvému tělu, alespoň podle vyjádření technika, kterému stoprocentně věřím, ádný nepřiel. Nikdo mu tudí nemohl vzít

obálku a po jeho smrti. Ale on chtěl dát v estnáct patnáct peníze Dolákové. Musel je tedy mít právě v okamiku smrti, lépe řečeno několik minut či sekund před ní, u sebe. S největí pravděpodobností tedy osoba, která z Bělky ty peníze vymámila, nebo které je u jakýmkoli způsobem předal, viděla Bělku jako poslední na ivu. Přičem já jsem přesvědčen, e právě

to je ná hledaný vrah. I kdy mu podle veho o tyhle peníze nelo.” Co navrhuje?” zeptal se najednou zcela věcně podporučík Jedlička. Pavlovi je úkol jasný,” řekl Maek. Pustí se do něj hned ráno, myslím tím tak brzo ráno, jak jen je moné burcovat sluné lidi. Myslím si, e est je u docela rozumná hodina. Začni u kovránkové, Pavle, starí lidé toho zpravidla po ránu u moc nenaspí, nebo ví co, ve vrátnici na stavbě, tam by vlastně neměli spát vůbec. Můe jít,” poručík se podíval na hodinky, vlastně hned.” Jakou lahůdku má pro mne?” ptal se Jedlička. Doufám, e já si nemusím tolik oupat podráky, jako ná elév.” Ne.

Ale zavolá kapitána Zárubu a poádá ho, aby nám na dneek dal k dispozici auto s

řidičem. Pak pojede do Netolic za majorem Hladíkem. Co spolu důkladně proberete, je ti

doufám jasné.” Maek se hotovil k ochodu, ale Jedlička ho na okamik zarazil.

Mně je jasné vechno, nejsem amatér, ale jestli by se vae veličenstvo laskavě obtěovalo

sdělit svým podkoním, kam jde samo a kdy a kde se sejdeme.” Igor se v tu chvíli tvářil jako učiněné neviňátko.

108

Maek ho vak vzal zcela váné. Má pravdu. Sraz je ve čtyři hodiny odpoledne u

podplukovníka Vrány. Poádám kapitána Zárubu, aby přiel také.”

Jedlička si hvízdl: Tím pádem vidím, e jsi s případem skončil. Mé tuení sice říká, e má pravdu, ale ví co se říká, ádné hop, je-li tu jetě Taxisův příkop. Ale,” Jedlička u se smál, místo svého působení nám hodlá i nadále tajit?”

Jistě ne, bránil se Maek. Hned teď jdu za kapitánem Zárubou.”

Chudák,” řekl Vrecký. V noci ho tahám z postele já, nad ránem vy. Jetě těstí, e ho jen tak něco nerozhází.“On toti nikdy nic nepodceňuje, Pavle, v tom je to.” Maek se u drel kliky. Podívej se na něj, strámistře,” otočil se Jedlička k Vreckému. Ná éf jde za Zárubou a pak nejspí do peřin ke své drahé manelce, nebo nám svůj dalí pobyt tají.”

Maek hodil taku na stůl a znovu si sedl: Pak jedu do Rychmanic, ale spát mě tam asi

nenechají.” Tak u jdi,” nabádal ho Jedlička a podával mu taku. Stejně si myslím, jestli tě dozorci nelanaří a neslibují větí plat. Jsi u nich skoro pořád …

Maek samozřejmě rozuměl Jedličkovu pokusu o ert, ale přesto řekl zcela váně: Tam

podle mne vechno začalo. Je-li to pravda, pak tam musí případ skončit.”

24

Podplukovník Vrána rázoval po zeleném koberci své kanceláře a téměř po kadém druhém

kroku se ohnul nad stolem, aby do připravených papírů vepsal několik poznámek. Podle

plného popelníku a sundaného saka uniformy i náhodný návtěvník poznal, e náčelník

útvaru je v budově u hezky dlouho, pokud ji večer vůbec opustil. pinavé álky od kávy,

ukryté za plentou v sekretářčině kanceláři, vak dávaly za pravdu spíe druhé alternativě.

Na podplukovníkově stole tie zapípal telefon. Vrána ho zvedl a energicky prohlásil, e slyí dost dobře, a tedy sluba u vchodu do aparátu tolik nekřičí. Pak se posadil a řekl pouze: A jde dál.” Netrvalo příli dlouho a ozvalo se klepání, které tlumilo čalounění náčelníkových dveří. Vstupte,” řekl hlasitě, protoe si uvědomil svíticí nápis Nevstupovat , který zapnul, sotva se večer posadil k práci.

109

Maek veel s omluvným úsměvem: ,,Chtěl jsem buď kapitána Kabíčka nebo nadporučíka

Strachotu, ale kdy mi řekli, e jste se jetě nestačil od včerejka dostat domů, jdu rovnou za vámi. Vidí,” pouil najednou náčelník tykáni. Já tě čekal.”

Víte, jde mi o jedno. Toti aby Frantiek Vícha neodjel na pracovitě. Proto jsem tu také tak brzo, vysvětloval Maek. Pokud vím, tohle rozhodnutí můete vydat jedině vy.”

To samozřejmě zařídím.” Zvedl telefon, vytočil číslo velitele strání směny a stručně oznámil: Vícha nikam nepojede. Pro jistotu ho oupněte na volnou izolaci… Jak mu to máte zdůvodnit? Nijak! Kdy bude třeba, popovídám si s nim osobně. To mu můete říci. Na stavbu pojede Salaba z táborové reie. No jistě, údrbář. Podplukovník chvilku poslouchal

námitky a pak hovor rázně ukončil: Zatím jetě dlouho topit nebudeme. A kdy kotel počkal

do dneka, do zítřka to jistě vydrí. Nakonec, topná sezóna jetě nezačíná…

Nějaké problémy?” zeptal se Maek, sotva Vrána poloil telefon. Ukázal při tom na

hromádku popsaných archů.

Jak se to vezme,” vysvětloval podplukovník. Mám tu inspekci náčelníka správy Sboru

nápravné výchovy. To ví, mrtvý vězeň …

Co zjiují, jestli se můu zeptat,” řekl Maek a vzápětí si uvědomil, e jeho otázka nebyla moná příli taktní.

Co proetřuje inspekce, hochu. V první řadě maléry. V konkrétním případě je zajímá, zda

jsme neprovihli něco při střeeni odsouzených na pracoviti.”

Doufám, e ne,” podpořil ho poručík.

Já rovně,” pokýval podplukovník. Pracovitě je řádně oplocené a střeené z věí. Uvnitř mají odsouzeni více či méně jistou volnost pohybu. Jinak by přece nemohli pracovat.

Kontroly samosebou provádíme,

ale nemůu mít na kadého odsouzeného jednoho stráného. To by byl nesmysl. Ostatně,

tohle vechno inspekce ví. Ale ty u nakonec taky, e? usmál se Vrána.

Tak trochu,” řekl nepříli jistě poručík Maek. Jenome já se vás vlastně nepřiel vyptávat na tohle. Půjčil byste mi kapitána Kabíčka? A potom nadporučíka Strachotu. Víchu také, samosebou.”

110

Chce je vzít k vám na okres?” divil se náčelník.

Maek rozhodně mávnul rukou: Tak jsem to nemyslel. Potřebuju je právě tady.”

Má volnou ruku. S mým souhlasem si organizuj vechno, jak potřebuje. Přece se u

známe… Kdy jste mi dal tolik pravomoci,” trochu se usmál Maek, dovolil jsem si jetě něco. By jsem se s vámi neradil.” Oč jde?” zpozorněl Vrána.

Pozval jsem k vám do kanceláře na odpoledne malou poradu. Lidi od nás i od vás. Nemáte

nic proti tomu? Rád bych, abyste byl u toho.”

Naopak.” Náčelník vstal a podal poručíkovi ruku. Byl bych hrozně namíchnutej, kdybys mne vynechal.”

Poručík Maek se vymotal z administrativní budovy, zamával do prosklené kanceláře velitele

strání směny a odpověděl na pozdrav několika dalím přísluníkům, přicházejícím hlavní

bránou do útvaru. Vida, kolik jich tady u znám, napadlo Maka, kdy předtím stiskl zvonek, aby se dostal do dalí části útvaru ke kapitánu Kabíčkovi. Ten ho vítal hned mezi dveřmi a do tváře měl vepsán starostlivý výraz. Měl jsem tu Zdeňka Smutného. Toho mankaře,

přece,” připomněl Kabíček poručíkovi. Měl jsem ho napsaného na seznamu, který jsem vám dával, kdy jste chtěl znát lidi, jim se mohl Bělka eventuálně svěřovat se svými problémy.

Vzpomínáte?” Vychovatel zalovil v zásuvce a poloil lístek na stůl.

Říkal jste, a s nimi promluvím sám, tak jsem to udělal. A představte si, měl jste pravdu.

Z profesionálního hlediska mne ovem mrzí, e Bělka ke mně přece jenom nenael tu

pravou důvěru.“Co říkali?” netrpělivě se ptal Maek.

Ti tři nic. A Smutný,” vysvětloval vychovatel. Předevím, a to bylo na celé záleitosti dost pikantní, vysvětloval, proč Bělka přede mnou mlčel. Tedy přesněji, proč mi místo náznaku nenalil čistého vína. On se toti obával, e bychom zakročili z moci úřední a peníze zabavili, take by je nemohl odevzdat sám …

Tak přece,” vydechl Maek a doslova zapadl do malého křesla. Já to tuil… Prosím vás, soudruhu kapitáne, máte z kanceláře přímé spojení k nám na centrálu?”

Jistě,” trochu se divil Kabíček. Jsou to tři sedmičky.”

Maek se vrhl k telefonu. Kdy dostal spojení a uslyel známý hlas, doslova křičel. Věro,

hoď mě okamitě na okresní správu do Netolic.

112

Netrpělivě mačkal v ruce sluchátko, major Hladík, to jsem rád. Je u vás jetě podporučík

Jedlička? e jste tam spolu? Výborně! Víte tedy, oč mi jde. Mohl byste mi alespoň velmi

stručně odpovědět? Podrobnosti mi vyřídí Igor… e jsem se při své návtěvě na nic

takového neptal? Nedivte, se, soudruhu majore. Jednak mi lo o Bělkovu a Víchovu

charakteristiku, o jejich čin, a potom..Maek se usmíval, nic takového mě v tu chvíli ani

nenapadlo, rozumíte mi? Vy jste měl tenkrát taky moc naspěch, v podstatě jsme ani neměli

čas… Říkáte, e je to moné, důkazy nemáte, ale nevylučujete tuhle monost… Teprve

druhý den, říkáte, u Bělků na chatě.., děkuju vám.” Zavěsil a měl pocit, e uběhl nejméně pět kilometrů. Povídejte, soudruhu kapitáne, a omluvte mě.”

To nic, já jenom, e nerozumím, oč běí. Myslím tím vá telefonát.” Kapitán se tvářil starostlivě.Nic si z toho nedělejte, vechno vám hned vysvětlím, to jenom vy mě nesmíte tak napínat. Po tom vem … Tak co říkal Smutný?”

Pokud byste s ním chtěl mluvit, je k dispozici. Pracuje na finanční účtárně …”

Coe?” divil se Maek. Je to obrovský mankař.”

Bylo na kapitánovi, aby vysvětlil, e tady nemá co zpronevěřit, navíc jeho kondice fyzické

práci neodpovídá. Na to jsou přísné klasifikační lékařské prohlídky. A jedna ze soudruek

z finančního je na mateřské dovolené, take Smutný úřaduje za ni. Počítá z úkolových listů

výplaty odsouzených, provádí sráky. Je na něj spolehnutí,” končil vychovatel informaci.

Zatím ho nepotřebuju. Vyprávějte sám.” povzbudil Maek kapitána.

Tak tedy,” odkalal si Kabíček, Smutný sám to věděl teprve pár dní. Neví přesně, zda čtrnáct či dvacet, tady se čas tak úzkostlivě neměří, jako venku. Zvlá, kdy má někdo dlouhý trest, jako právě Smutný. Bělka se mu svěřil, e peníze z loupee ve spořitelně se jim s Víchou podařilo ukrýt. A on, a tady skončí, do koruny vechny odevzdá. Bude mít alespoň čisté ruce a nikdo mu nebude moci tolik vyčítat. Navíc bude tím pádem bez dluhů, protoe

vazbu a soudní náklady má u zaplacené. Chtěl se prý oenit s Mirkou Dolákovou, ale to asi

víte.” Není sice jetě rozvedená, ale tak nějak to mělo být..pronesl Maek v zamylení.

113

Kam peníze ukryli?” zeptal se po chvíli.

To nevím, soudruhu poručíku. Neví to ani Smutný. Ptal se na to Bělky, ale ten mu nic

neprozradil.” Proč,” divil se Maek. I tak u řekl hodně, měl to dokončit.”

Smutný se domnívá,” pokračoval vychovatel, e se Bělka bál, aby to přece jenom ve slabé chvilce Víchovi neřekl.” Smutný se kamarádil i s Víchou?” divil se Maek.

Musel byste ho znát,” podotknul kapitán. On si velmi snadno získává důvěru lidí. Konec konců, bez toho by asi nemohl dělat dlouhá léta své finanční transakce… A s Víchou je na jednom oddílu. Dokonce spolu spí na jedné lonici.”

Kde je finanční, pojďte,” vyskočil najednou Maek a vyrazil na chodbu. Kapitán mu sotva stačil. V účtárně zvedli překvapeně hlavy, kdy Maek bez předchozího zaklepání vrazil do dveří. Mu za jedním stolem vyskočil: Odsouzený Smutný při práci na výkazech, pane

vychovateli,” hlásil se Kabíčkovi, který doběhl Maka a na prahu.

Poručík Maek, kriminální sluba,” představil se Maek poměrně zbytečně, protoe Smutný stejně čekal, a jak se zachová kapitán Kabíček.

Odpovíte panu poručíkovi na několik otázek,” řekl Kabíček a posadil se.

Zajisté, pane kapitáne,” zněla odpověď odsouzeného. A se pan poručík ptá. Budu-li

samozřejmě znát odpověď…

Jako nic jiného,” přeruil Smutného Maek, jemu se vězňova úslunost zdála příli hraná.

Řekl jste Víchovi, e Bělka hodlá odevzdat peníze z jejich společného lupu?”

V ádném případě, pane poručíku. Ale Vícha to přece od Karla Bělků věděl. On mu to řekl

sám.” Teď bylo na Makovi, aby zůstal překvapeně stát. Jak to?”

Smutného obličej se v kontrastu k jeho jménu prokazatelně rozveselil. Bylo vidět, e mu činí nesmírnou radost, můe-li lidi kolem sebe něčím neobvyklým překvapovat. Vy přece u jistě sám víte o Bělkových třiceti tisících. O nich věděl samozřejmě i Vícha. Ten zase od Hejkala, protoe to je chlap, co je ochotný prodat za krabičku cigaret i nejlepího kamaráda. A to, prosím, nemá zapotřebí, je přece na svobodě. Tudí je to pacholek. Vím, e to z mých úst

zní trochu nepřirozeně, ale já se domnívám, e ten člověk nemá zbla charakteru..

114

Od toho tu nejsme, Smutný,” zastavil řeč odsouzeného kapitán Kabíček. Jetě jste zcela neprokázal, e máte právo kritizovat druhé!”

Ano, pane vychovateli,” zkoprněl Smutný a Maek se začal trochu obávat, zda kapitánova jistě zcela oprávněná replika nezabrzdi výřečnost odsouzeného. Natěstí se tak nestalo a Smutný pokračoval: Vícha tedy na stavbě přiběhl za Bělkou, jak se opováil sáhnout na

jejich společné peníze. A Karel mu řekl, e nejsou jejich a nikdy nebyly. e je vrátí. Vícha mu prý říkal, e to nemůe udělat, protoe ho v tu ránu zavřou zase. Prý pro klamání úřadů. Ale to je přece hloupost a věděli to oba. Vícha prý pak změknul, věděl, e jde ven a dlouho po Karlovi a stejně nic nezmůe a tak řekl, a to tedy vrátí za oba.”

Moment,” přeruil Smutného poručík. Kdy jste u těch výplat, kolik má Bělka naspořeno?”

Nic, pane poručíku,” odpověděl odsouzený, ani se kamkoli podíval. Vechno mu jde na ten dluh, soud je rozdělil s Víchou na polovinu.”

Dobře, ale kdyby byl peníze z loupee odevzdal, byla by mu jistě ponechána částka, kterou

u ve výkonu trestu zaplatil, nemám pravdu?”

Jste dobře informován, pane poručíku,” lichotil Smutný. Bylo by to … hned to najdu …

čtyřicet jedna tisíc korun. Bělka dřel jak roub.”

S těmi tedy počítal,” zamyleně a spí pro sebe prohlásil Maek. Mirce Dolákové toti řekl, e má peněz dost. Myslel tím tyhle,” vysvětlil Maek kapitánu Kabíčkovi a ukázal na velké plachty výkazů.

A teď za Strachotou,” řekl na chodbě. Potřebuju Víchu jako sůl.”

Nadporučíku Strachotovi nebylo třeba nic dlouze vysvětlovat. Za několik minut u stál Vicha v jeho kanceláři a pozorně se díval na vychovatele a jemu dosud neznámého mue.

Nadporučík Strachota mu ukázal na idli, aby se posadil a stoupl si za Maka, aby dal

odsouzenému najevo, kdo se s nim přiel zaobírat.

Nejprve protestuju proti izolaci,” začal Vícha sám od sebe. Potřebuju makat a splácet dluhy a vy mi to kazíte,” dodal skoro výhruně a podíval se na Maka.

Protestovat můete a potom,” zarazil ho okamitě Strachota. Na to by vás uil, Vícha, jenome vae pracovní morálka není zase natolik dobrá, abyste se tady s ní oháněl.

115

Tak konec tyátrů a mluvte, jen kdy se vás bude poručík ptát. Znělo to drsně, ale na Víchu to prokazatelně platilo.

,,Kdy vám řekl Bělka, e vrátíte peníze, co jste uloupili?” poloil Maek první otázku.

Hned potom, co jsem se domáknul, e mu Jarda něco dotáhnul z domova. A byl jsem pro.”

Jak jste si mohl myslet, e peníze jsou z lupu. Řekli jste jetě někomu jinému, kam jste je ukryli?”

Neřekli,” zpozorněl očividně Vícha. Ale to víte, lidi se tu vyměňujou, někomu se mohl zmínit a ten to třeba vybral. To jsem se skutečně namíchnul, protoe já je chtěl taky vrátit, moná, e jsem na to přiel dřív, ne on. Mám u kriminálu plný zuby, rád bych se taky jednou zařadil mezi sluný lidi…

Dejme tomu,” předeel rychle Maek nadporučíka Strachotu, který měl, alespoň podle

výrazu tváře, na jazyku nějakou peprnou připomínku. Pak jste si ale s Bělkou domluvil

schůzku, mám pravdu?” Jo,” dost neochotně připustil Vícha. O čem jste mluvili?”

U jsem s ním nemluvil.”

To je divné,” zakroutil Maek hlavou. A jak se vám tedy dostaly do ruky jeho peníze?”

Chvilku bylo ticho a pak se Vícha začal smát: Já věděl, e ten Hejkal je ukecanej, ale e by takhle… Bělka mi je dal. On e je prý nepotřebuje. Chtěl je mít na přilepenou a pro kluky.

A já e prý mám větí dluhy, alimenty a tak …”

Vy jste si je vzal a dal zase Hejkalovi do úschovy.” Maek si psal drobným písmem stručné poznámky.

Jo. Nic jiného mi nezbývalo. Tady se přechovávat nesmějí,” řekl Vícha důrazně a podíval se na poručíka i na vychovatele.

To je v pořádku,” prohlásil Maek a poprvé se na Víchu usmál.. Jetě detail, ne skončíme.

Přesně řečeno, dvě nejasnosti. Pokud byste mohl…

To je samozřejmý, pane poručíku,” ochotně prohlásil Vícha.

Tedy zaprvé, kam jste peníze schovali?”

Vícha najednou svěsil hlavu: To já nevím. Zail je někam Karel. Chytili nás na jejich chatě.

On se tam lépe vyznal. Alespoň si myslím, e budou někde tam …

On vám nikdy přesně neřekl, kde jsou?”

116

Ve vazbě to nelo, tam jsme byli kadý jinde. A tady,” rozhodil rukama, nebudete mi to věřit, pane poručíku, ale Karel mi to chtěl říct, ale já o to nestál, člověk nemusí vdycky vědět vechno, e jo.” Někdy je to dokonce to nejrozumnějí řeení,” pronesl Maek sladce. A jetě poslední otázku: Kdy vám dal Bělka obálku s penězi?”

To vím náhodou docela přesně, pane poručíku. Hned ráno.”

Které ráno?” ádal zpřesnění Maek.

To, co se pak odpoledne zabil… chudák,” řekl Vícha docela tie.

Maek se otočil ke dvěma přísluníkům a kývl hlavou. Nadporučík Strachota zvedl telefon a

z jakéhosi papírku do něho přečetl: Vícha jde na lonici. Dejte mu nějakou práci, třeba v

kuchyni. S tou izolací to byl omyl v osobě. Měl tam jít… podíval se do papírku, pak na Víchu a dodal: To vám řeknu za chvíli.”

Poručík Maek sklapl zápisník. To by bylo vechno, pane Vícho. Jsem moc rád, e jste mi

pomohl udělat ve věci pořádek. Ale s jedním,” zatvářil se velmi starostlivě, s jedním vás zklamu.” Vícha mlčel a čekal.

Peníze z loupee se toti opravdu u nikdy nevrátí. Vá dobrý úmysl zůstane tudí

neproveden. Jestlie nevíte, kam je Bělka ukryl, těko je u budeme hledat. Je sice pravda, e jsem objednal nákladnou techniku a z Prahy, která by nám mohla pomoci, ale to je jednak nejisté a jednak, podíval se na datumovku svých hodinek, soudruzi mají teď jiné úkoly a nebudou mít čas, a koncem přítího měsíce. Prohledáme chatu, co jiného také, e, ale jestli nic nenajdeme, nezbyde, ne dluh doplatit. Tak u to chodí…”

Vícha se zatvářil zkroueně. No co se dá dělat,” uzavřel Maek. Budu se alespoň snait, abych vám za prokázanou dobrou vůli vymohl u náčelníka ústavu nějakou kázeňskou odměnu. Zaslouíte si ji.” Kapitán Kabíček se ihned poté naklonil k poručíku Makovi: To jste přece nemyslel váně, s tou odměnou.” Ale myslel, Vaku,” odpověděl nadporučík Strachota za Maka. ,,S tím u se bude muset vyrovnat,” dodal a přátelsky poklepal poručíka na rameno. V tom gestu bylo obsaeno i uznání.

117

25

Trojlístek kriminalistů spolu s kapitánem Zárubou usedl za kratí stranou stolu, naproti

podplukovníku Vránovi, který zůstal sedět na své idli za velkým psacím stolem. Přísluníci Sboru nápravné výchovy, které náčelník pozval ke společné poradě, přili najednou. Jen nadporučík Strachota chyběl. Vrána se rozhodl nečekat. Zvedl telefon, objednal u sekretářky jedenáct álků kávy, pro sebe pak zvlátě silnou, a nařídil, a je během jednání nikdo neruí.

Pouze ve skutečně naléhavém případě,” dodal a podíval se na prázdnou idli, kde při

jednání tábu vdycky nadpoporučík Strachota seděl. A seeňte někde vnitřní ochranu,

jetě tu není a jindy má kvůli půl minutě zdrení spousty řečí.”

Nestačil ani domluvit, kdy se dveře rozletěly a nadporučík Strachota pospíchal ke svému

místu: Byl jsem soudruhu náčelníku ..

Potom,” rozhodl Vrána. V kanceláři bylo ticho ruené jenom pokládáním álků, roznáených sekretářkou. Jak vidět, s kávou počítala dopředu. Na prachu se otočila.

Jetě něco, soudruhu náčelníku?”

Vrána odmítavě zavrtěl hlavou: Pozval jsem vás, soudruzi, na popud chlapců z kriminálky.

Protoe se jetě vichni neznáte, nejprve bych vás představil.” Začal od přísluníků Sboru národní bezpečnosti, pak teprve jmenoval hodnosti, jména a funkce vech podřízených, kteří tu byli přítomni. Chtěl bych jetě říci, e případ, který se nám tu stal, není příli

záviděníhodný. A to ani pro jednu stranu. Smrt odsouzeného, by ani soudruzi z inspekce

nezjistili nae zavinění, vrhá na útvar nedobré světlo. Bezpečnost pak měla ztíenou úlohu v tom, e v naich podmínkách přece jenom nepracují kadý den a tudí se museli nejenom sloitě orientovat, ale chtě nechtě vniknout do naí problematiky. Děkuju jim, protoe jejich přístup ke spolupráci byl skutečně neformální a dolo během něho i k navázání přátelských a soudruských kontaktů mezi oběma slokami. I kdy tím nechci říci, e by před tím byly

vztahy patné, ale v průběhu tvrdé práce se lidi přece jenom poznají nejlépe.” Podíval se na vechny přítomné. Ale já nemíním zdrovat úvodními projevy. Prosím tedy kapitána Zárubu.”

Náčelník odboru Veřejné bezpečnosti zvedl hlavu a mlčel.

118

Teprve po chvíli ticha promluvil: Soudruh podplukovník mě trochu zaskočil. Svůj dik jsem

chtěl toti vyjádřit já jemu a vám z útvaru. Komplimenty jsme tudí vyčerpali a já se

domnívám, e zejména z naí strany jsou na místě. Konečně, o vaem vzorném přístupu

budeme informovat na celookresní meziresortní poradě . . P o s a dil se a ukázal na poručíka Maka: Vechno ostatní vám řekne tady soudruh poručík. Měli jsme malou operativku jetě před touto poradou, bude tedy mluvit za nás za vechny.”

Poručík vstal a rozevřel před sebou svůj zápisník: Nebudu zde sáhodlouze líčit vechna

známá fakta a údaje. Jste nakonec větinou informováni. Tedy alespoň stručně a pro

pořádek. Dne estého tohoto měsíce byl krátce po estnácté hodině pohřeován přísluníky

eskorty odsouzený Karel Bělka. Vzniklo podezření z útěku a byly proto podniknuty vekeré

předepsané úkony. Jak se zjistilo později, Bělka neutekl, ale byl nalezen mrtvý po pádu z

rozestavěné budovy.

Na prstech jedné ruky měl příčně zlomené kosti a kůi rozedřenou po úderech. Lékař spolu s

oddělením kriminalistické techniky zjistili, e v oděrkách je cihelný prach a e toto zranění nemohl utrpět Bělka ani pádem, ale ani na pracoviti, kde s podobným materiálem nepřiel jako betonář do styku. Vechno nasvědčovalo tomu, e úraz utrpěl několik sekund před

smrtí. Tato skutečnost vyvolala oprávněné podezření, e Bělka byl z konstrukce shozen

úmyslně, tedy zavraděn. Prověřili jsme důkladně několik osob z civilistů i z odsouzených.

Jako první přicházela v úvahu varianta pomsty vězňů za zmařený útěk, ale ta se nepotvrdila

v celku ani v detailech. Navíc ani mui, kteří útěk plánovali, nebyli v tu dobu na stavbě a museli by pomstu provést prostřednictvím dalí osoby, co se neprokázalo.”

Podplukovník Vrána vstoupil Makovi do řeči: Bohuel, o přípravách na tento útěk jsme se

dozvěděli pozdě. Vnitřní ochrana prostě zaspala. Ale to u jsme si vyříkali.”

Poručík Maek se podíval na Strachotu, jemu byla výtka určena, a pak pokračoval:

Prověřovali jsme samozřejmě i civilní osoby, k nim měl Bělka nějaký vztah anebo s nimi

se dostal na stavbě do kontaktu. Několik jsme jich vyloučili okamitě. Pak zůstali jako moní podezřelí Vařinec Dolák, Mirka Doláková a Jaroslav Hejkal. Vichni vak měli poměrně pevné alibi, které strámistr Vrecký pečlivě ověřil,” ukázal na Pavla, a potvrdil.

119

Prostřednictvím agentury jsme se dozvěděli, e Hejkal dostal od Víchy peníze, které

původně patřily Bělkovi. On sám je toti od jeho matky vyzvedl. To u konečně víte, neříkám nic nového. Navíc jsme znovu zjiovali, jak to bylo s téměř čtvrt miliónem korun z loupee, jí se Bělka s Víchou dopustili před léty v Netolicích, a které se, opět neříkám nic nového, nenaly. Podle vyjádření kriminalistů tamní okresní správy SNB měli oba pachatelé čas peníze ukrýt. Oba vak tuto monost rozhodně popřeli. A tím se dostáváme znovu k Víchovi.

Lépe řečeno, začal bych u kapitána Kabíčka, který nám rovně velmi pomohl. Bělka toti

několikrát a na několika místech prohlásil, e po svém návratu do civilu udělá gesto, které ho před lidmi do jisté míry očistí. Podařilo se nám zjistit, e hodlal vrátit odcizené peníze. Věděl to i Vícha, který nám ale tvrdil, e on by udělal toté, jen kdyby věděl, kde peníze jsou. Já se vak domnívám o naprostém opaku. Bělka měl toti, a to víme od jeho vychovatele, z Víchy strach a neustále se mu vyhýbal. Dělal by to, kdyby byli oba stejného názoru? Asi nikoli. A pak najednou spadne Bělka z estého patra, kdy předtím, jak Vícha tvrdí, mu předává obálku s penězi, kterou ale slíbil Mirce Dolákové na zakoupení bytu. Měl ji odevzdat v

estnáct hodin patnáct minut. A přitom ji v tuté dobu má u sebe u Vícha, který tvrdl, e ji dostal od Bělky hned ráno. Jenome v poledne ji Bělka jetě sliboval Dolákové. Proč jí nedal peníze hned, je sice otázkou, ale já předpokládám, e je měl někde schované a nemohl je z úkrytu v tu dobu vyzvednout, ani by vzbudil pozornost.

Doláková také odela k majitelce bytu s tím, e pokud si takříkajíc plácnou, přinese jetě

večer zálohu. A teď znovu k Víchovi. Jeho předchozí trestná činnost i jeho povaha, přístup k výkonu trestu, to vechno ukazuje na protřelého a před ničím se nezastavivího recidivistu.

Jeho řeči o odevzdání lupu povauji proto za neopodstatněné. Navíc kdy tvrdl, e neví, kde jsou ukryty. Věděli o nich s Bělkou jistě oba, oba byli přece zadreni spolu a na stejném místě. Během vyetřování u soudu Bělka mlčel. Vlivem výchovného působení, které se mu

dostalo v tomto ústavu, vak doel k poznání, e musí nějakým způsobem napravit svou

vinu. Nezapomínejme, e byl poprvé, i kdy hned tvrdě, trestán. Vícha měl ovem opustit

zdejí bránu teprve po Bělkovi. Kdyby ten odevzdal peníze, nemohl mu v tom ádným

způsobem zabránit. Vylákal proto Bělku na rozestavěnou budovu a hodil ho dolů.

120

Nikdy bych si to netroufl tvrdit, kdybych pro to neměl alespoň nepřímý důkaz. I kdy jsem byl i tak přesvědčen, e to jinak být nemohlo.

Ale jetě během dneního dopoledne za mnou přiel velitel eskorty nadpraporčík Janouek.

Kdyby byl tak laskav, a zopakoval zde, co mi řekl.” Nadpraporčík vstal, otočil se čelem k náčelníkovi útvaru a zeptal se: Jestli tedy můu … Podplukovník Vrána netrpělivě přikývl. Já jsem tomu zpočátku nepřikádal velkou pozornost, lo vlastně jen o takovou prkotinu, jak jsem si myslel… Vícha měl betonářům jetě s Gajdoem stavět bednění. Kdy jsem chvilku

po třetí hodině přiel na jejich pracovitě, makal tam Gajdo sám, jen se z něho kouřilo. Ptal jsem se ho, kde je Vícha a on mi řekl, e mu bylo po obědě nějak patně a tak si na chvilku odskočil. Kam, to nevěděl.” Věděl,” postavil se najednou nadporučík Strachota. I kdy ne zcela přesně. Proto jsem také přiel na poradu pozdě. Měl jsem toho Gajdoe u sebe.

Gajdo přiznává,” poloil na stůl listy papírů s jeho výpovědí, e mu Vícha nařídil, a kouká makat za dva, e za to dostane litr rumu a třicet balíků tabáku. Kdy se ho Gajdo ptal, kde ty věci seene, řekl mu, e je Bělka jetě rád zaplatí. Gajdo sice nemá hodinky, ale řekl mi dále, e Vícha odeel k rozestavěné budově a vrátil se za půl hodiny. Pak Gajdoovi nařídil, aby o vem mlčel. Ten ho poslechl, ale jen do chvíle, ne si začal spojovat Víchovu nepřítomnost s Bělkovou smrtí. Jeliko známe Gajdoe dost dobře, nemůe nás překvapit,

e neel za nikým z nás, ale znovu za Víchou. Zkouel ho vydírat. Ale potázal se se zlou.

Vícha ho začal krtit a řekl mu,jestli nechce dopadnout jako Bělka, a se pakuje. Pak se ale přece jenom zalekl, e Gajdo něco vyvaní, a slíbil mu, pokud se dostane z kriminálu na den přesně podle rozsudku, e Gajdoově manelce přiveze padesát tisíc korun. Ta mu pak

dá dopisem zprávu. Vymysleli si na to nějaké heslo, tady,” ukázal na protokol, je

zaznamenané. Za padesát tisíc by Gajdo zapřel i vlastní matku. Navíc, kdy se jetě

dohodli, e v opačném případě můe Gajdo zaádat o předvedení k náčelníkovi a vechno

mu říci. Tady Vícha předpokládal, e by to Gajdo stejně ze vzteku udělal.”

Nadporučík Strachota se posadil. Vechny oči se znovu obrátily na poručíka Maka. A to je

vlastně vechno.

122

Vícha zavradil Bělku proto, aby nemohl odevzdat peníze z loupee, s nimi do přítího

ivota počítal.” Podplukovník Vrána se nadzvedl na idli: To je vechno hezké, ale co jestli on o tom úkrytu neví?”

Na ta slova odpověděl kapitán Záruba: Ví, jistě ví. Ale my to potřebujeme dokázat. Bez vaí pomoci to ovem nepůjde.” Jsme vám samozřejmě k dispozici, o tom u přece nemusíme mluvit.” Poručík Maek,” pokračoval Záruba, navyprávěl Víchovi cosi o moderní technice, kterou do měsíce peníze najdeme. Potřebujeme proto, abyste mu na pár dní přeruil trest.

Za odměnu. To přece jde. Jestlie by úkryt neznal, nemělo by pro něj smysl Bělku

odstraňovat. Přiel by o ně přece tak, jako tak. Jenome on o něm ví. A půjde si peníze

vybrat dřív, ne bychom na ně mohli přijít my. Pokud k tomu ovem dostane příleitost.

Mám-li být upřímný, poručík Maek počítal s vaím souhlasem předem.”

To je vechno hezké,” podplukovník Vrána nevydrel sedět. Ale co kdy se do ústavu

nevrátí? Jednoho maléru máme a nad hlavu …

Budeme s ním na kadém jeho kroku, nemějte obavy,” uklidňoval náčelníka kapitán Záruba.

A teď jetě technické provedení,” bručel náčelník. Přeruení výkonu trestu je ta nejvyí odměna, kterou můe odsouzený dostat. Ve druhé nápravně výchovné skupině je jich jako afránu, na prstech jedné ruky bych spočítal, kolik jsem jich udělil. Musím to přece nějak

zdůvodnit, jinak tomu nebude věřit ani on sám.”

Měl bych nápad, soudruhu náčelníku,” ozval se najednou dosud mlčící mu, kterého Vrána představoval jako svého zástupce. Je to asi deset dni, dělal jsem raporty za vás. Vícha přiel se ádostí, aby mohl jet k civilnímu soudu. Jeho ena ádá zvýeni alimentů a on se

domnívá, e vzhledem k jeho dluhům je to neúnosné.” No a, co má být?” divil se Vrána.

Odmítl jsem ho. Soud můe přece proběhnout v jeho nepřítomnosti a jestli mu na tom tak

záleí, a si písemně vezme advokáta, který ho bude zastupovat. Moc naden tím nebyl.

Mohli bychom si ho proto zavolat a říci mu, tedy vy, e já jsem celou věc podcenil a vy se

naopak domníváte, e by u soudu být měl. A pustíte ho.

Zase to zůstane na mně, u se trochu smál podplukovník.

123

Ale nebude to moc náhlé, aby něco nevytuil..

Ale ne, soudruhu náčelníku. Soud má za osm dní. Stačí, kdy mu to řeknete za týden, den

před odjezdem. Ale věci u musí mít na cestu připravené. To bych zařídil.”

Kapitán Záruba zvedl dva vztyčené prsty. Dva dny. Musíte mu dát dva dny. Nebo alespoň

jeden s pozdním nočním návratem.” Bude mít dva. Spolehněte se. A nezapomeňte, nesmí

utéct.” Vichni se zvedli a podávali si ruce. Kdyby se podívali z okna na táborový dvůr, na místo určené kuřákům, viděli by Víchu, jak spokojeně potahuje kouř z právě ubalené cigarety.

26

Soudní projednávání bylo krátké. Soudce vůbec nebral Víchovu připomínku na vědomí a

pronesl něco v tom smyslu, e on v nápravně výchovném ústavu dostane alespoň základní

potřeby i bez jakýchkoli pracovních zásluh, kdeto matka dětí se na jejich obivu musí něco naohánět. Doporučil mu větí pracovní úsilí a rozhodl zvýit výivné na dvě nezletilé děti do výe poadavku navrhovatelky. Od soudu namířil do protějí hospody. Dostal v táboře sice jen peníze na jízdné a stravu, ale věřil, e se najde někdo, kdo mu pivo a rum zaplatí. V

opačném případě si nedá nic k jídlu … Měl těstí. Nakrátko ostříhaný mladík se za chvíli

posadil k němu. Nevracel se z vojny, to bylo jasné u z prvního pohledu. Strámistr Vrecký, kterého Vícha neznal a který ho tudí mohl spolu s několika dalími přísluníky Bezpečnosti sledovat, si s úasem připomněl známou poučku, e lidé prolí výkonem trestu se vzájemně velmi dobře poznají, táhne je to k sobě … Alespoň ty, kteří toho mají na paletě víc. Pozoroval je dobré dvě hodiny. Pak zaplatil a odeel, protoe do výčepu se posadil hřmotný instalatér v montérkách a se pinavou branou přes rameno. Byl vystřídán podle plánu.

V sedm hodin večer stál Vícha u pokladny na nádraí a kupoval si lístek. Nebylo to vak do

Rychmanic. Za dvacet pět minut byl na místě. Letovisko plné chat a rekračních domků.

Vude ticho a klid. Ve vední dny sem jezdí jen málokdo.

124

Postupoval rychle a jistě. Doel a ke kraji lesa, tam si lehl a dlouho pozoroval malou

dřevěnou chatu se zabedněnými červenými okenicemi. Kdy se zvedl, byla tma. Jen občas

se za tmavými mraky ukázal měsíc. Přeskočit nízký ivý plot zakrslých tisů nebylo pro Víchu nikterak obtíné. Doel potichu k boudě na nářadí. Nebyla nikterak zajitěná. Majitel, který chatu od paní Bělkové koupil, neměl o své nářadí zřejmě strach. Vícha vyndal krumpáč a lopatu a vrátil se zpět k ivému plotu. Chvilku postál, aby se přesvědčil, e v okolí je vechno v pořádku. Pak opět překročil plot. Udělal dvacet dlouhých kroků a pak ostře zahnul k lesu.

I přes značnou tmu bylo patrné, e počítá. Po dalích sto krocích se zastavil a hodil lopatu na zem. Krumpáčem začal kopat pod vzrostlým hlohem. Netrvalo dlouho a narazil na kámen.

Krumpáč zaskřípal. Zvedl lopatu a podle zvuků ji pouil jako páčidla. Pak se shýbl k

vykopané jámě. Chvíli hrabal rukama, cosi vylovil a strčil pod koili. Kámen opět uloil na místo, naházel na něj zeminu a vechno přikryl trávou. Popadl nářadí a udělal krok zpátky k chatě. V tom okamiku se kolem něho rozsvítily silné reflektory. Stál v kruhu, z něho nebylo úniku. Instinktivně zvedl ruce a chránil si oči před prudkým náporem světla. Podporučík Jedlička přiskočil a zručným pohybem nasadil Víchovi pouta. V autě nepadlo jediné slovo.

Byl z toho zmaten. Čekal křik a obvinění. Ale nikdo z kriminalistů a uniformovaných

přísluníků Bezpečnosti na něho nepromluvil. Odvezli ho na okresní správu a zaklapli za ním dveře cely předběného zadrení. Opět v tichu a beze slov. Celé dvě hodiny byl okolo klid, který ho přiváděl k zoufalství. Pak sám zmáčknul tlačítko signalizace. Po necelé minutě

seděl v místnosti, kde se shromádilo několik lidí. Na stole viděl balíček peněz, který mu

odebrali. Tak mluvte,” řekl vyetřovatel a podíval se na kapitána Zárubu i na poručíka Maka. Vechno u stejně víte,” chraptěl a poádal o vodu. Prachy jsme ulili a vyhodili z auta prázdnej kufřík. Esenbáci v autě, co jeli za námi, na ten pek skočili. Kde jsme to zahrabali, to jste viděli. Vechno lo dobře. Ale jenom ze začátku. Ve vazbě se Karel drel jako ostřílenej borec. Nic nepoloil. Zblbnul a v lágru. Skočil na řeči o převýchově, o morálce, řekl i výchováři, e chce oslnit… Ten starej kapitán nevěděl jak, ale mě to dolo okamitě.

125

A Bělka to i přiznal. Mluvil jsem s nim. Co jsem měl dělat. Sedělo se mi v kriminálu dobře jen s tím pomylením, e na nás čeká balík. Měl jsem si ho nechat vyfouknout jenom proto, e se někdo rozhodl pro nápravu? Tak jsem pozval Bělku na barák, na ten nedodělanej. Dá

rozum, e by tam jen tak nelez . Měl ze mne vítr. Ale já mu nakdákal, e mistr tam potřebuje vytáhnout nějaký trámy. Ty jsem zatím dole připravil. Na to skočil. Jak lo o povely, zvlá od bachařů, mohl se samou snahou přetrhnout… Nahoře jsem to na něj vybalil. A přestane dělat blbosti, jinak … Hodil mi ty prachy, co měl pro svou kočku, vědělo o tom moc lidí, i já, prej naer se … Grand jeden … Ale prachy e stejně vrátí. Řekne to prej Kabíčkoví jetě dneska. Dal jsem mu pěstí dvě pecky. Přerazil to dřevěný zábradlí, ale stačil se rukama chytit. Visel dolů a hrůzou ani nekřičel. Mne najednou popadnul ílenej vztek na toho idiota, kterej mi chce zkazit výsledek jediný pořádný rány, co mi v ivotě vyla. A tak jsem popadnul cihlu a vzal ho přes prsty. Stačilo bacit jednou.. Jetě dvě hodiny odpovídal Vícha na otázky kriminalistů a vyetřovatele. Pak podepsal jeden list protokolu za druhým, kdy předtím dlouho četl kadé slovo. Kdy ho odváděli, začalo venku svítat.

Konec