Nad letitěm stín - Jiří Knopp

Monika Ryánková, servírka v rekreačním zařízení ROH, si la sednout se svojí přítelkyní Marcelou do vinárny Černá hora, aby zde provedly svůj oblíbený trik. Monika se dlouho neupravovala. Přimalovala si pod modré oči modré stíny, zatřásla hlavou, aby se jí vlasy vhodně rozprostřely po ramenou a zádech, navlékla se do bílých propínacích atů, přepásala se uzounkým pásečkem, na nohy si navlékla italské červené střevíčky a byla připravená. Marcela nervózně pobíhala a vyslovovala velmi ostře svoji nespokojenost s velkými boky, malými ňadry a irokými tvářemi. I kdy k sobě byla velmi sebekritická neprávem, pravdou je, e vedle Moniky přece jen působila o něco méně přitalivě.

Obě dívky na sebe upoutaly pozornost hned po vstupu do vinárny. Monika la přirozeným, pruným krokem, ale Marcela se vlnila jako Italka. Zaujaly výhodné místo proti vstupu, u stolku pro čtyři osoby a objednaly si tonik s ledem.

 Co myslí, není to blbý, Marcelo?

 Je, ale ví o něčem lepím?

 To teda ne.,. Leda, kdybych měla na kníce padesát tisíc.

Netrvalo dlouho a ke stolu si přisedli  samozřejmě s laskavým dovolením obou dam  dva pánové v nejlepích letech. Po chvíli rozpačitého pokalávání se starí z nich zeptal, zda by dámy nepohrdly koňakem. Marcela řekla, e ano, ale a po večeři a pánové objednali čtyřikrát tajemství paeráka Rudly, co je ohromná dobrota ze dvou druhů masa s pomfrity, tatarskou omáčkou a velkou oblohou. Pánové si otřeli vousy, které jim pod nosy vytvořila smetanová pěna z výtečného piva a u tu byly krásné hnědé koňaky a přípitek na hezký večer a krásnou noc. Děvčata se perlivě smála, pánové radostně hýkali a večera ubývalo. Konečně se rozjaření pánové vytasili s pozvánkou na pokoj.

 Tak dobře, ale teď nás na chvilinku omluvte, musíme se upravit.

Na WC se děvčata ujednala, e nejdřív vyrazí Monika a za ní Marcela. Monika vyběhla, ale před schody jí jeden z muů, kteří je hostili, zastoupil cestu.

 Tak kampak děvenko, tohle jsme si přece neujednali.

 Puste mě!

Mu chytil Moniku za ruku. Vteřinu zůstala stát jako přimraená, ale potom se mu vytrhla a dala se na úprk.

Marcela oběma muům neunikla, ale to ji Monika neviděla. Vběhla do detě na silnici. Najednou před ní zaskřípěly brzdy a roztančilo se auto. Kdy zastavilo, vystoupil z něho sympatický mu s knírkem pod nosem a nabídl, e ji odveze, kam potřebuje.

 Jeďte rychle pryč!

 Provedu, slečno!

Řidič se usmál a nasadil poslunému golflkovi ostruhy jak se patří.

 Kdo vás honí?

 Je-jeden chlap.

Teprve teď si mu u volantu začal dívku, která nebyla autostopařka, důkladně prohlíet. Vlasy plavé a dlouhé, půvabný obličej.  Kouříte?

Mlčky přikývla. Vyukl z krabičky amerik jednu sobě a druhou zapálil nejdříve jí. Dlouze vtáhia kouř.

 Moc děkuji, pane …

 Robert Kosina.

 Monika Ryánková.

 Kam chcete zavézt? Jestli nespěcháte … zvu vás na malé posezení. A  nebojte se. Jsem solidní člověk.

 Je to daleko?

 Kousek.

Robert se soustředil na jízdu. Detě neubývalo, stěrače sotva stačily shrnovat proudy vodního přívalu.

Takováhle pěkná enská, pomyslil si Kosina. Před kým to asi utíkala? Rozhodl se, e se nebude vyptávat. Vak ona to poví, a bude chtít. Přejeli přes elezniční přejezd, minuli hotel, postavený před budovou nádraí. Byli v Květnově.

xxx

Kdy Monika Ryánková vstoupila do obýváku Kosinová bytu, posadila se do křesla.

 Domnívám se, e silná káva vám udělá dobře. Přikývla. Chvíli se rozhlíela po místnosti, kde nebyla

jediná květina nebo dečka. Interiér zařízen vkusně a draze, přesto výsledný dojem neodpovídal vynaloeným nákladům. Monika odhadla, e tu chybí enská ruka.

 Ne e bych byl nadmíru zvědavý, ale jestli chcete, můete mi vyprávět, co se vám tak zlého přihodilo.

Upila kávy a upřela modré oči na svůj protějek. Můe mu být tak pětatřicet, tipovala věk. Černé kudrnaté vlasy, jen na skráních pár bílých nitek, pečlivě pěstěný knírek  frajer v nejlepích letech. A přesto na Moniku působil uklidňujícím dojmem. Zvlátní, e mu od prvního okamiku důvěřovala.

 Dělám toti servírku a vyla jsem si s kolegyní…

Robert ji s úsměvem přeruil.

 Ale to je báječné! Čili jsme z brane! To se musí zapít. Vyjmul z baru francouzský koňak a naplnil pozorně dna dvou bachratých napoleonek.

 Ale pokračujte, přeruil jsem vás.

 Dělám servírku, ale v odborářské zotavovně. Na moc peněz si tam člověk nepřijde. Kdy si občas na sebe chci koupit něco pořádného, prostě mi koruny nezbydou. A tak jsme s tou mojí kolegyní Marcelou, bydlíme spolu na svobodárně, vymyslely jednoduchou hru  sedneme si občas do nějakého podniku a čekáme, a si k nám přisednou nějací pánové. Necháme se od nich pohostit a kdy začínají být dotěrní, tak se jim prostě ztratíme. Je to hrozný, viďte  teď, kdy jsem vám to řekla, úplně se stydím.

Neřekla mu, e někdy také neutekly. To kdy pánové u sebe měli hodně peněz, zejména valuty.

 Moniko, co kdybych vám učinil návrh?

Nalil novou dávku koňaku a přiukli si. V duchu si ji představil u nich na place. Atraktivní mladá blondýna za barovým pultem  to by zvýilo konzumaci!

Pootevřela rty a upřela na svého společníka pomněnkové oči.

 Vedu toti tady ve městě denní vinárnu Bílý hrozen, nevím, jestli ji znáte. Moravská značková vína. Vzal bych vás k nám do podniku. Pokud se týká peněz  na tři tisíce měsíčně byste si přila.

 To myslíte váně? Kdybych o vaí nabídce uvaovala, musela bych to nejdřív projednat v práci, jestli by mě pustili.

 To byste nechala na mě, já u bych to zařídil. Take se na to napijeme, ano?

Monika objala dlaní napoleonku. Tuila, e se k ní těstí konečně začíná obracet tou správnou stranou.

Od náhlé smrti rodičů při autohavárii neměla vlastně pořádný domov. Její mnohem starí sestra se sice moc snaila, bydlely spolu v bytě po rodičích, ale sestřina přehnaná starostlivost a úzkostlivost jí nebyla po vůli. V devatenácti letech od sestry odela a protloukala se nejdřív jako pomocná síla, později jako servírka po nejrůznějích horských rekreačních zařízeních Zpočátku ji takový ivot bavil  pár měsíců v Jizerských horách, půl roku v Krkonoích, potom poznávala krásy Jeseníků. A také různé mue a dokonce několik velkých lásek, ale i velkých zklamání. Stálo ji to interrupci. Poprvé proklela vechny muské. Ne na moc dlouho. ivot svobodné dívky se rozběhl nanovo. Občas dostala dopis od sestry, která se mezitím provdala a zvala ji k návratu, nebo alespoň na návtěvu. Ani jí neodpověděla.

Poslední dopis nosila jetě v kabelce.

 Milá Moniko, moc Tě vichni pozdravujeme a vzpomínáme na Tebe. Proč o sobě nedá vůbec vědět? To nemůe alespoň pár řádek? Moniko, nech toho cikánského ivota a vra se domů. Najde si pořádné zaměstnání a nějakého hodného člověka. Při památce naich rodičů, přijeď!

Jenom se uklíbla  to tak, poslouchat svoji vzornou sestřičku a vagra a jejich řečičky o řádném ivotě.

 Ale kde bych bydlela? Na zotavovně mám svobodárnu, namítla, vracejíc se k nečekané nabídce. A k sestře nechci, pomyslela si.

 Ale Moniko, to nebude problém. Seenu vám něco.

 Nemůu vás přece tolik zneuívat… U jste pro mě dneska udělal tolik. Jsem vám moc zavázaná.

 To nerad slyím. U o tom nemluvme.

Robert Kosina by se byl rád s Monikou pomiloval. Vzruovala ho celým svým zjevem. Ale nechtěl ji poplait, ani nic uspěchat.

 Chcete jít u spát?

 Vlastně ani ne. Sprcha mě osvěila. A ten dobrý koňak rozehřál. Je mi docela fajn.

 Odvezl bych vás na ubytovnu. Ale něco jsem vypil. Take musíte počkat do rána. Pustím vám video. Přivezl jsem si nedávno zvenku pár kazet. Chcete horor?

Docela ráda se bojím.

 To jsem dnes viděl.

 Hlavně se bojím, aby se ve dveřích neobjevila vae manelka.

 Nemusíte se obávat. Jsem rozvedený, iju sám jako kůl v plotě, usmál se Kosina.

Pustil televizor a stiskl tlačítko japonského rekordéru… Monika se vila do děje, několikrát zděeně vyjekla a bezděčně chytila svého hostitele za ruku. Hrůzou jí vyprahlo a několikrát sáhla po skleničce koňaku. Ani nepostřehla, e jí Robert neustále doléval.

Ne se stačila vzpamatovat ze straidelného děje, objevila se na obrazovce podívaná jiného druhu. Monika z počátku pocítila stud, e se na něco takového dívá s téměř neznámým muem, ale postupně cítila, jak se jí zmocňuje vzruení.

Kdy produkce skončila, podal jí Kosina ruku, aby jí pomohl z křesla. Docela samozřejmě se k němu přitiskla a tie se rozplakala.

 No tak, Moniko, neplačte…

Jak ji hladil, sklouzl jí upan z ramen. Monika o ničem nepřemýlela, bylo jí hezky a nic jiného nevnímala. Vdy se milovala s hezkým a svobodným muem, v jeho krásném bytě.

XXX

Podplukovník Sláma, velitel leteckého pluku se dívá z okna. Teď k večeru se vedro přece jen zmírnilo. Jeho zástupce pro letecký výcvik sedí u stolu, upíjí sodovku a neustále se potí.

 Něco, ti, Jaroslave, řeknu.

Sláma přivřel okno a posadil se proti podplukovníkovi Jaroslavu Jandovi.

 Dnení létání se mi nelíbilo. Ti kluci jetě skoro nic neumějí a u začínají frajeřit. A já vím odkud to mají  od těch zkuených, starých harcovníků.

 Já jim to říkám pořád, Michale.

Michal Sláma vzpomínal na svoje začátky. Té energie a chuti létat! A chtít dokázat, e zrovna já jsem nejlepí, e mám talent jako nikdo, e vem ukáu … Mě! kamaráda … Od začátku koly soupeřili, kdo je lepí. Jeho kamarád u neije. Kolik zbývalo, aby i on u…

 Ty jim to říká, ale co je to platné? Ví, co jim vypráví Marák? Neví, e jo. Tak já ti to povím  vypráví jim pohádky starýho zbrojnoe  báječní mui na létajících strojích  jeden návod na leteckou nekázeň za druhým. A si ty příběhy nechá na dýchánky se svými vrstevníky, ale a mi neblbne mladý. Stačí malá chybička v pilotái, zjančí a …

 Raděj dál nemluv. Nejsem sice povórčivej, ale… Jo a Marákovi to řeknu. Místo toho bychom mohli s mladými piloty udělat besedu o bezpečnosti létání.

 No dobře, ale tu besedu nějak neformálně. Mně nejde o čárku pro nadřízené. Podívej, a tu besedu připraví Marák, ale tentokrát ve prospěch věci, stejné zajímavou jako ty jeho báchorky.

Janda přikývl a předloil veliteli k podpisu poletový rozbor.

 Jak vidí, Michale, nejlepí je zase Kasal. koda, e od nás odchází. Nelo by s tím něco udělat? On by raději zůstal u nás.

Podplukovník Sláma přeel opět k oknu. Díval se, jak pomalu červánky blednou a vzpomínal, jak to bylo kdysi s ním. Byl do veho hr, létání mu lo a kdy měli někoho vybírat do koly, vdycky ho navrhovali, ale vdycky el do koly někdo jiný. Tebe přece nemůeme pustit. A tak do koly odcházeli ti, kterých se chtěl velitel pluku zbavit. Za pár let se ze koly vrátili a začali Michalovi velet. Tenkrát se nechal předvést k pohovoru a k veliteli divize. Měl z něho strach. Přezdívalo se mu Koeňák, protoe se nikdy neusmál, mluvil krátce, jasně a nesmlouvavě.

,,A prečo chce ís tudýrova?”

Kapitán Sláma nevěděl co odpovědět. Celý zčervenal, v krku mu vyschlo a ádná kloudná odpověď ho nenapadla.

No tak povedz, kapitán!”

Abych, abych se mohl stát generálem.”

Najednou to z něho vyletělo, věta zaduněla, generál vyskočil ze idle a snad poprvé v ivotě se rozesmál.

No, toto je riadny dóvod, kapitán. Bez koly generálom by nemóe.”

Podplukovník Sláma se zadíval zpytavě do očí svého zástupce. Výborný pilot, za létání by dal ivot, ale moc měkký. Vechno by nejraději řeil smírně a dohodou. Nerad měl nepřátele. Michal mu ivot usnadňoval jak mohl a vechny nepříjemnosti řeil za něho.

 Jaroslave, sakra, měj rozum … my si tady Kasala podríme, abychom měli eso pro pluk a měli se s kým chlubit. Jene za pár let zestárne a na novou techniku se u nedostane. Take ho na to překolení poleme, no a uvidí, e nám bude dělat čest. Samozřejmě, e si ho tam nechají a doufám, e ho udělají alespoň zástupcem velitele letky. Má na to.

Janda zesmutněl a zachraptěl něco na souhlas. Vdycky zesmutněl, kdy se za něco styděl. Myslel to dobře, piloti od pluku za nim chodili a prý  soudruhu podplukovníku, řekněte veliteli, a tady Kasala nechá. A netrhá partu. Vy jedinej máte na velitele vliv. Teď by si dal nejraději přes ústa.

 A ví co, Jaroslave, zavolej mi Kasala hned, a ví na čem je.

xxx

Po dnením létání se nikomu nechtělo jít domů. Vysprchovaní seděli v odpočívárně, upíjeli kávu, nebo limonádu a vyprávěli si. Vlastně poslouchali vyprávění majora Maráka. Starý, edivý major s hlubokými vráskami kolem očí a rtů, které měl prý od toho, jak se pořád smál, ji dávno nelátal, ale jako pomocník náčelníka tábu se stále kolem létání motal a mezi piloty byl ve svém ivlu.

 To jsme vám jednou letěli jak blázni.

 To byla asi rychlost  dvě stě v hodině, e jo?

 No hochu, vítr nám foukal do zad, tak to bylo určitě skoro dvě stě padesát.

Místnost se otřásla výbuchem smíchu.

 Mělo to éro vůbec motor?

 Jen nech bejt, poručíku, to byla, kamaráde, nějaká strojovna. Čistá kovářská práce.

Z otevřených oken opět vyrazil hlasitý smích.

 Ná roj tenkrát dostal rozkaz udělat nízkej nálet. Já dělal velitele roje, tak povídám  hoi, kdy nízkej nálet, tak nad patnáct metrů nejdem. Poletíme podél potoka a potom se vynoříme, nenápadně jako smrad a udeříme.

Mladičký poručík s blonďatým knírkem, který podtrhoval jetě více jeho chlapecké vzezření, se sípavě rozesmál a nebyl k utiení.

 Já u ne  mů  u, há, ha, ha … Udeříme, přej.

Do odpočívárny vpadl podplukovník Janda.

 Nadporučík Kasal k veliteli a, Frantiku, ty pojď se mnou.

 Kluci, tak přítě vám to dopovím, ale musíte mi připomenout, kde jsme přestali.

Janda si povzdechl a poloil ruku na Marókovo rameno.

 Co ml to, Frantiku, vyvádí. Proč těm klukům blbne hlavu? Budou si chtít ty tvoje báchorky vyzkouet ve vzduchu a bude průvih jako Brno.

 Ale Jaroui, vdy já v nich jenom probouzím lásku k letectvu. Ta moje vyprávění jim přece nemohou ukodit. Stejně je koda, e u to lítání není co bejvalo. Pamatuje tenkrát, jak jsme …

 Frantiku, já si na nic nepamatuju a nechci pamatovat, ale co vím a budu si pamatovat je, e ti zakazuji před mladýma pilotama vyprávět ty tvoje legendy. To za prvé. A za druhé, e si připraví a provede s mladejma pilotama neformální besedu na téma bezpečnost létání, letecká nekázeň a její důsledky. Ale to ti povídám  musí to být účinný, vtipný a hlavně neformální. Jasný?

 Na to se, Jaroui, můe spolehnout.

 Tak dobře, dobře a ty se, Frantiku, na mě nezlob, e jsem tě musel setřít.

 Jo, ty jsi mé setřel? Já to ani nezpozoroval…

Nadporučík Kasal vpadl na svobodárnu jako kulový

blesk, rozrazil dveře do pokoje, který sdílel s nadporučíkem Rychtaříkem.

 Take, kamaráde, balím. Směr Květnov.

 To ti pěkně děkuju, take si zase budu zvykat na někoho jinýho.

 To mě mrzí, Ivane, ale já se dostanu na novou mainu a zbavím se Michaely. U začínala být dotěrná. A tu si vzít, tak bych potřeboval na hlídání celou detektivní kancelář.

 No jo, kdy ty musí mít vdycky tu nejkrásnějí holku z okresu a irokého okolí.

 Jo kamaráde, to je moje slabost.

 Jene takový nejsou pro rodinný ivot.

 Já se taky nechci enit. Pilot má bejt svobodnej.

 To ti děkuju, tos mi měl říct dřív a ne teď, kdy u mám dva syny. Ksakru, u aby mi dali byt, to dojídění mi leze krkem.

 No vidí, kdybys byl svobodnej, půjde se mnou honit nový mainy do Květnová. Hergot, Ivane, není ti to líto?

 Hele, líto, nelito, kluci mě teď moc potřebujou.

Kasal si lehl na postel a hleděl do stropu. V duchu byl ve

vzduchu s novým letounem. Jetě, e se neoenil. Pořád se jen ohlíet co manelka a co děti. Vak to zná z vyprávění. Chlap je přeloený do jiné posádky, jeho manelka tam nemůe sehnat zaměstnání, nebo jesle či kolku, je tam byt jiných rozměrů, musí se kupovat jiné záclony a koberce a také tam nemá kamarádky, své známé v samoobsluze a u řezníka… Kdepak, je čas na létání a bude čas i na manelku a děti. Za pár měsíců bude povýen na kapitána a po absolvování překolovacího kursu má dělat velitele tetky. A bude velitelem pluku, tak se moná oení, moná. O enění pochyboval, ale o tom, e bude velitelem pluku, byl skálopevně přesvědčen. A proč ne? Vdycky a vude byl nejlepí, tak co.

Podíval se na hodinky a vylétl z postele. Přeholil se, natáhl na sebe tričko a rifle a vypadnul ze dveří. Michaela u na něho čekala. Nechtělo se mu loučit. Ne, dnes jí nic neřekne. Napíe jí a z Květnová. Kdepak, neměl rád loučení a slzičky. A co by si kazili krásný večer plakáním. Dnes se chce bavit. Ona se s tím Michaela brzy vyrovná. Vak tady má nápadníků  celou frontu.

xxx

 Chlapi, teď dávejte pozor, něco vám řeknu.

Franta Marák si počkal, a se vichni usadí a zpozorní.

Mladí poručíci byli dychtiví slyet nějakou leteckou latinu, tak nabádali ostatní, aby se ztiili. Mladičký poručík s blonďatým kartáčkem pod nosem se u smál napřed.

 Chlapi, jistě jste u viděli někde v cirkuse takovou tu pyramidu. Dole jsou tři, čtyři pořádní chlapi, na ně vylezou dalí, na ně etě dalí a nakonec se na vrchol tý pyramidy vyplhá jeden, jedinej, usměje se a zvedne ruce. Spustí hudba a obecenstvo se roztleská. No samozřejmě, e tleskají tomu chlápkovi, co ho vichni ti pod ním drej. No a tenhleten chlápek, to je u letectva pilot. Ti vichni, co připravujou dráhu, připravujou mainu, koukaj na obrazovku radiolokátoru, zjiujou počasí, připravujou jídlo a co já vím jetě vechno, tak ti prostě vytvářejí podmínky

 abych to řekl vzletně  aby ten pilot s tou nádhernou mainou splnil bojový úkol. A tenhleten pilot musí být náramně ikovný chlapík, musí to být sportovec tělem i duí, musí to mít v hlavě v pořádku a musí vědět o létání vechno, od začátku a do konce. A ten pilot je povinnej

 u kvůli vem těm lidem v tý pyramidě  udělat vechno pro to, aby ten úkol splnil a to zcela bezpečně, bez hazardu, ale odváně a směle. Takovej pilot se nenarodí, takovej se musí vycvičit a vychovat.

A kdy je to pořádnej pilot, tak je to taky pořádnej chlap, který se před ádnou překákou neposadí na hrnec.

Jak tak koukám, tak se nikdo nesměje, to jsem to dopracoval. No nic, kdy jste tak pozorně poslouchali ty moje naučný kidy, tak teď jeden napínavý příběh  tedy skutečný příběh. To jsem vám takhle jednou po válce hlídkoval nad umavou, vechno v pořádku a najednou z čista jasna začalo z motoru hulit, otáčky ly dolů a já s tou německou potvorou taky. Rozhlíím se na vechny strany, koukám, div mi oči nelezou z důlku, ale nevidím nic jinýho, ne stromy a stromy, řeknu vám, e se pičky těch smrků přibliovaly secsakramentsky rychle. Poulil jsem oči a uviděl jsem v dálce jakési stavení a za ním louku. Namířím tam rypák a dělám co můu, aby ten křáp jetě chvíli vydrel nad tou záplavou umavských hvozdů. V tu chvíli jsem si strach neuvědomil. U jsem rozeznával i veverky a iky jsem moh trhat. Podvozkem jsem mrncnul o komín na tý chalupě a za ní u jsem s tím pratil o louku. Jak to zastavilo, skočím dolů a prchám od mainy. Kadou chvíli mohla bouchnout. Otočil jsem se a vzpomněl jsem si, e jsem v letounu nechal mapu. Hnal jsem se zpátky. Nevím, co mě to napadlo. Vydrápal jsem se z mainy a s mapou v ruce skočil dolů. Ten skok přiel v pravý čas, protoe hned potom ta německá krasavice bouchla. Trochu mě to odhodilo a snad jsem na chvíli i omdlel. Jeden od nás z roje ohlásil, e viděl na louce hořící letadlo a protoe jediný já jsem se nevrátil, začali hned vichni říkat  tak chudák Franta Marák u to má za sebou. Kdy přijeli k hořícímu letadlu a viděli, e jsem ivej, tak jsme se ze samý radosti pěkně namazali a velitel nás vechny potrestal. Samozřejmě právem. Jo sakra, to nejdůleitějí bych vám neřekl. Představte si, e ten hořící motor způsobila sabotá v Krásném Březně, kde po válce působila jetě faistická organizace Wehrwolf. A odtud byl ten neastný motor, který vydrel pouze necelou hodinu. No, hlavně, e jsem vydrel já. Od téhle příhody se motory z Krásného Března do messerschmitů nemontovaly.

Hergot, chlapi, vy se zase nesmějete. No dobře tak, alespoň si na mě nebude podplukovník Sláma stěovat, e vás kazím. Tak abych zase el.

Piloti vstali, roztleskali se a jeden po druhým tiskli starému Marákovi ruce.

 Hergot, děte do háje, chlapi, nebo se vám tady jetě

rozbrečím jako stará lapka. Ale tu radost vám neudělám. To vám raděj povím, co se stalo jednou, někdy před pětatřiceti lety  přesně 18. června 1948 ve 13 hodin. Plechový nebe, dohlednost snad sto kilometrů a moná o kousíček víc. Meteorologové sice předpovídali, e budou padat sračky, ale to znáte, od té doby se nic nezměnilo. Kdyby alespoň měli rosničky, nebo kdyby pálili bylinky jako amani, ale…

Na chodbě začala řádit poplachová siréna. Vichni během pár vteřin opustili odpočívárnu.

xxx

Podplukovník Janda vypadal v letecké kombinéze velmi mladě a to i přes svoji poněkud hřmotnějí postavu. Z jeho tváře vyzařovala dobrosrdečnost se starostlivostí dohromady.

 Tak, chlapi, ehm  vechno jsme si důkladně probrali, tak ádné zmatkování. V kadé situaci zachovat klid, vechno hlásit, prostě podle předpisu. A ádné frajeřinky. Jasný?

Souhlasně zamručeli. Janda se podíval na svého velitele a přítele podplukovníka Slámu. Ten se mírně usmál  opravdu mírně, jen tak trochu roztáhl ústa  na čele mu zůstávala starostlivá vráska. Ta se mu ztratí, a bude mít vechny piloty zpátky na zemi. Vydal pokyn k přeletu na záloní letitě.

Karel Kasal s Ivanem Rychtaříkem spěchali spolu s ostatními k letounům.

 Tak ti, Ivane, řeknu, e jsem si vůbec nepředstavoval, e se s útvarem budu loučit poplachem.

 Jo, kamaráde, ty to neví? Tahle paráda je jenom na tvoji počest. Já pevně věřím, e a bude přistávat, spustí posádková hudba leteckou hymnu, rota vojáků vypálí několik salv, pionýrky ti předají květiny a generál bude mít proslov.

 Tebe jednou za tyhle řeči zastřelím před rozvinutou skříní.

 Vdy bys mě ani netrefil.

Sláma s Jandou odcházeli také.

 Já vím, Michale, e si ti kluci myslí svoje, Říkají, e moc kecám, e mám zbytečné obavy, e je přece vechno v normě, e je to dobrý, jasný, bez problému a prostě paráda. Ne, oni si vůbec nepřipustí, e by se zrovna jim mohlo něco stát. A přece stačí, aby se najednou zhorilo počasí, stačí deová přeháňka při přistávání, nebo elektrický atmosférický výboj, nebo takový průlet bouřkovým mrakem, nebo se zvedne hejno holubů …

 Dej pokoj, Jaroslave, a nemaluj čerta na zeď. Jak o tom mluví, tak si vzpomenu co vechno u se stalo. Ale to ví, mladí piloti, moře je jim po kolena, vechno znají, vude byli, nic si neberou k srdci  a kdy pak začne ve vzduchu zmatkovat a k němu se přidá i řídící létání, tak …

 Přestaň, Michale, teď zas musím napomenout já tebe. ádný čerty malovat nebudeme. V přípravě jsme udělali, co jsme mohli.

 To má pravdu, take jdeme na věc.

Oba vztyčili pravé palce vzhůru k obloze.

xxx

Karel Kasal el na přistání. Na záloním letiti u dlouho nesedal. Rychlost i výku měl dobrou. Náhlý poryv větru ho vak hodil trochu vlevo. Doroloval letoun, potom jemným pohybem podrovnal a přistál v ose dráhy. Jak se po přistání dozvěděl, dost pilotů mělo s přistáním potíe. Poradit si s bočním větrem není legrace.

 Co je s tebou, Ivane? Jse nějakej bledej a vyvalenej.

 Ty bláho! To neví, e mě chtěl sundat dravec? Já ho viděl před sebou  káně  a řvu na ně  le pryč, blboune  jene ono mě asi patně slyelo, no a já u jsem se mu vyhnout nedokázal. Výku jsem měl tři sta. A potom u to bouchlo. To nemá páru, co je to za lehu. Copak ta pecka, to jsme se s miginou jenom otřásli a letíme dál, jene, kamaráde  tos neviděl, vlastně necítil. Ví co je to za děsnej smrad, kdy se peče káně s peřím?

 Tak to teda nevím.

 A buď rád, protoe já jsem se v první chvíli chtěl katapultovat.

 Ivane, přestaň, ty udělá legraci i z váný věci.

 Já za to nemůu, e se tomu hihňá, mě do smíchu nebylo. Od teďka, kdy ucítím nějakou nelibou vůni, tak budu říkat  to je smrad, jako kdy se pálí káně lesní.

 A jak si přistál?

 Řeknu ti jenom jedno, e tím přistáním jsem mainu víc nepokodil. Technici říkali, e motor budou muset svěsit. Kuel je pokozenej, kompresor, příruba protipum-páních a samonasávacích dvířek  no káně si zařádilo. Člověče, představ si, co musí udělat s takovým zajíčkem, kdy se na něho vrhne.

 Zajíce vem čert. Hlavně, e ty jsi to káně přeil. Hele, a co přistání, to musela bejt lahůdka, co?

 No, trochu mi při tom vyschlo v krku. Pořád jsem čekal nějakou zradu, ale moc mi pomohl Janda. Kdy slyí ve sluchátkách ten jeho klidnej baryton, hned je ti veselejc. Teprve a jsem vylez z mainy, uvěřil jsem, e je to v lati. Take, milý Karliku, stále platí, e nejhorí sráka je s blbcem.

Karel Kasal se usmál a bouchl Ivana do zad.

 Půjdeme na jedno, co říká, kdy ti tak vyschlo v krku.

 Beru, ale nejdřív si musíme jetě vyslechnout ivý slova velitele. Ten nás zase rozebere do roubečku. Nejvíc asi dostane ná mladej.

 Copak provedl poručík Kučerka?

 Na přistání el rychlejc, trochu vej a taky nebyl ve směru. Potom mu jetě fouknul vítr zprava pod pytlík, no a tak na konci dráhy vypochodoval asi sto metrů do trávy. Asi chtěl miginu napást, protoe nádre měl u jenom orosený.

 Take pěknej předpoklad.

 Jo, u slyím Slámu  a nyní si rozebereme typický případ nezvládnutí pilotáe při přistání se stranovým větrem.

XXX

Monika přehlédla lokál, který teď, ve dvě hodiny odpoledne, zel prázdnotou, zapálila si a upila tonic. V levém ouku se jí zablýskala módní náunice, na ruce prsten a souprava náramků. Černá minisukně dávala vyniknout jejím pěkně modelovaným nohám s úzkými kotníky, černý svetřík s dosti hlubokým výstřihem upoutával pozornost kadého mue.

Zasnila se a vypočítávala si, co vechno se za posledních pár měsíců v jejím ivotě změnilo. Největí radost měla, kdy jí Bert sehnal na tři roky byt. Má ohromné styky. Jeden montér odjíděl do ciziny i s rodinou, nábytek z dvoupokojového bytu si nastěhoval do jednoho, a kuchyň s pokojem je teď Moniky. Na půjčku si koupila nábytek a gramorádio, ve skříni visí koíek za tři tisíce  ale vypadá, e stál mnohem víc. Jetě touí po nějakém maličkém autíčku  takový fiátek  nemusel by být úplně nový. Úspory rychle přibývají, protoe měsíčně nikdy nedostane míň, ne čtyři tisíce.

Bert je rozený keftman, který dovede zpeněit vechno. Ví o jeho obchodech s bony i valutami, kolem něho se točí půjčování videokazet, ve vinárně se prodává i víno zakoupené v samoobsluze. Na jedné lahvi se vydělá tak třicet korun. Není to mnoho, ale jen kdy kape. Stálí hosté zaokrouhlují účty na celé desetikoruny. Do vinárny Bílý hrozen vstupují pouze dobří hosté. Učňové a studentíci se tu netrpí.

Dveře vinárny se pohnuly a do lokálu nakoukl mu. Udělal pohyb, jakoby chtěl odejít, ale kdy zahlédl Moniku, osmělil se vejít. Monika típla marlboro a vykročila mu v ústrety.

 Prosím kávu a tonik.

Monika odhadla hosta na pětatřicet let. Byl pečlivě ostříhaný, vyholený a oblečený na svůj věk a příli solidně. Na první pohled sympaák. Jinak bývají jejím idolem spíe drsní mui s plnovousem.

Z příchozího přímo čiela solidnost a klid. Napadlo ji, jak dlouho by takový mu odolal, kdyby ho začala svádět. Jistě má doma dvě roztomilé dětičky a manelku putičku, která se v něm shlíí.

 Jirko, kamaráde, jse to ty?

 Roby, co tu dělá?

Robert Kosina plácl do zad svého bývalého spoluáka a smál se.

 Moniko, přineste nám dva dobré koňaky!

Kdy je přináela, neulo jí, e si Bertův přítel zálibně prohlíel její prunou postavu.

 Tak, Moniko, vedle tohohle chlapa jsem seděl hezkých pár let v lavici a opisoval od něj vechno, co se dalo. Představuji ti inenýra Jiřího edinu, kandidáta věd, nejchytřejího chlapa, kterého znám. Na toho byli i kantoři krátký.

 Jen, prosím tě, nepřeháněj, jetě se budu před slečnou červenat.

 Ty a červenat, no to mě podr! Ty, před kterým co neuteklo na strom, tak …

 Slečno, prosím vás, nevěřte mu, i kdy je to vá éf.

 Nevím, pane inenýre. Jsem na rozpacích, komu z vás dvou věřit.

Do vinárny se začali trousit dalí hosté a Monika odběhla, aby se jim věnovala.

 A v jakém oboru pracuje, Jirko?

 Elektronika, průmyslové manipulátory a tak.

 Člověče, to musí bejt v balíku. Elektronika je teď lágr.

 lágr to je, ale v balíku nejsem. Kdyby to nebyl můj koníček, el bych od toho. To ty si ije určitě lip.

 To ví, já vysokou kolu nemám, do hlavy mi učení nelezlo tak dobře jako tobě. Ale nenaříkám si. Mám celkem pěknej kvartýr, jsem fanda do hifi, do videa a taky do golfa. Kamaráde, to je fáro! No, a stihnul jsem postavit i chatu. Nedovede si představit, co mě stála peněz, ne jsem sehnal jen parcelu! Ale zato je u řeky. Občas cestuju. Sluebně ne, pěkně za svý. Byl jsem předloni ve Francii a panělsku, loni v Rakousku a Itálii.

 Vidím, e si ije.

 Kamaráde, ne aby sis myslel, e jsem to vyhrál ve sportce. Anebo nakrad. To se o nás, co děláme v tomhle keftu, rádo říká. Nekradu, ale snaím se, otáčím, kmitám. Prostě podnikám v rámci moností. Podnik prosperuje, nahoře jsou se mnou spokojený, plán obratu a treb plním, hosté si to u nás pochvalují a ivot lape dál. A co e ses objevil v Květnově?

 Sluební jednání v ZASu.

 Aha, to je ten novej závod na slaboproudou techniku, co se dokončuje a pořád nemůe bejt dokončenej,

 prohodil se znalostí věci Kosina.  Chodí k nám náměstek ředitele, inenýr Falta. Toho asi bude znát, ne?

edina přikývl neurčitě hlavou.  To ví, člověk zná spoustu lidí. Kadou chvíli jsem jinde. Loni jsem byl čtrnáct dní v Anglii, teď se chystám do védská a tak to jde pořád dokola.

 Moniko,  luskl Kosina prsty,  ty koňaky jetě jednou!

edina se bránil, ale Kosina ho ujistil, e to je pozornost éfa podniku.

Kdy se Monika opět sklonila nad jejich stolem, zabloudil inenýr okem do jejího hlubokého výstřihu.

 Děkuji,  pronesl galantně a přidal lichotku:  Slečno, tak půvabný servis bych v Květnově nečekal!  Usmála se.  Máte k nám jezdit častěji.

Sotva odplula ladným krokem od stolu, edina se neudrel.

 Teda, Berte, to je třída. Kam na ten personál chodí?

 Jiříku, výběrovej podnik, výběrovej personál.

Zdvihl sklenku. Přiukli si a upili.

edina usrkl ze značkového destilátu Henessy.

Vynořila se mu přitom vzpomínka na kolu a na to, jak na něm Robertek býval závislý. Procházel ze třídy do třídy s odřenýma uima.

Ale vdycky mu to nějak vylo.

Zřejmě i teď.

U od raného věku dovedl áček Kosina obchodovat s kdečím. Od kuliček a později po hambaté fotky. Nikomu vak nezůstal nic dluen, to je fakt. I jemu, edinovi, přinesl za kadý opsaný úkol nějakou maličkost. Moná, e i tenhle dnení koňak není ani tak pozorností éfa podniku, jako spí splátka za nějakou slubu ze kolních dob.

 A co rodina, děti? Dům, tedy chatu, jsi postavil, strom zasadil, syna, doufám, zplodil? usmál se na Roberta.

 Bezdětnej, rozvedenej, co ti mám vyprávět.

 Ale pořád zachovalej.

 Děkuju za uznání. A co ty?

 Nestačil jsem se ani oenit a o ádných dětech zatím nevím. Take jedinou výhodu mám v tom, e platím vysoký daně.

edinův pohled opět zalétl k Monice. Sledoval její světle katanové vlasy, perfektní postavu a ladné pohyby.

 Teď u chápu, poznamenal s uznáním.

 Copak, Jiříku?

 e sis vybral jako éf podniku takovouhle extra-kočku.

 Omyl, příteli. V naí brani platí dvojnásob zásada  co je v domě, není pro mě. Aspoň já ji dodruju.

Byla to jen částečná pravda. Zásadová byla Monika. Aspoň v tom, na co mysleli někdejí spoluáci. Od onoho prvního večera, kdy se s Robertem poznali a ona se mu tak nádherně vzdala, se spolu nemilovali. Pokouel se o ni později několikrát, ale vdycky ho jemně a taktně odmítla.

 Jirko, mám nápad. Zdrí se tu do zítřka?

 Asi ano. Proč?

 Zvu tě k sobě na malý posezení. A přijde taky Monika. Před půl sedmou večer tě tu čekám. V sedm zavíráme.

xxx

Kosina dlouho vybíral vhodnou kazetu. Monika vem nalila.

edina byl jako u vytrení.

 řeknu ti, e to vidím poprvé. Kdy jsem někde venku, nemám čas ani jít na nějaký film. Větinou jsou zasedání dlouho do večera a někdy makáme a do rána. A kdy je trochu volna, tak se jeden před druhým stydíme jít na něco takového a  darmo mluvit.

Napili se a Kosina plácl kamaráda do zad.

 e jse to ty, pustím ti nějaký přírodní krásy.

 Počkej, na cestopis zrovna nejsem zvědav, namítl edina.

 Jirko, nech se překvapit. A povol si kravatu, a tě nekrtí límec!

Na obrazovce se objevilo jezírko s azurovou vodou. Nad hladinou plachtil bílý pták. Na břehu se zvolna vysvlékala do naha krásná dívka. Kdy se vykoupala, začala se slunit. Kamera zabírala zblízka nejintimnějí detaily jejího těla.

Kdy skončila kazeta, Monika znovu vem nalila.

 Jirko, tyhle kazety jsou teď výhodnej artikl. Nemohl bys mi jich pár ze védská přivézt? Tam jsou za babku, nadhodil Kosina.

 Ale já, člověče …

 Neboj, dal bych ti nějaký valuty. Nebude na tom kodnej. Kazety strčí do kapsy. Kdo by tě, takovýho solidu, na celnici kontroloval?

edina vak byl v těchto chvílích zcela zaujat Monikou. Posadila se vedle něho. Byla u také v náladě a bavila se rafinovanou hrou. Koketovala s kandidátem věd a dělalo jí dobře, e to v Robertovi budí árlivost. Aby vydrádila oba kamarády jetě víc, navrhla edinovi:  Pane inenýre, nenapijeme se spolu na tykání? Samozřejmě, e souhlasil. Agresivní polibek, jím ho po přípitku obastnila, mu vyrazil dech.

 Berte, mohu tu zůstat do rána? U je dost pozdě, poádal inenýr ztěklým jazykem. Kosina přikývl. Monika se mýlila. Vůbec neárlil.

 Myslí, Jirko, e mám stejně hezký nohy jako ta modelka v tom videu? řekla Monika edinovi a povytáhla si sukně a k horní části stehen.

 Hezčí, vydechl inenýr.

Tohle ve povaoval Kosina za součást investice, která se vyplatí.

 Jsi krásná, vyznával se edina sípavě.

To u Kosina volal telefonem taxík. Netrvalo dlouho, Monika se s oběma rozloučila a odjela. Kamarádi  spoluáci zůstali u nedopité láhve sami.

xxx

Kdykoliv se schylovalo k uzávěrce, ztrácel Robert Kosina obvyklou suverenitu. Pobíhal, nikde neměl stání, shledával účty a papíry, létal do skladu a do sklepa. Tentokrát se rozhodl riskovat a dát nahlédnout Monice Ryánkové do svého, jindy střeeného zákulisí.

 Moni, pojď mi pomoct s tím papírováním, a tady nemusím tvrdnout do půlnoci.

Souhlasila. Kdysi absolvovala tříměsíční kurs účetnictví a docela si chtěla ověřit, zda si z toho jetě něco pamatuje. Hned si vzala k ruce kalkulačku a pustila se do počítání a vyplňování přísluných kolonek.

 To snad není moný? Kde ses to naučila?

 Chytrá holka se lecčemu přiučí.

 A es mi nepomohla u dřív?

 Jsem snad placená jako účetní?

 Tak to je správná odpověď. Samozřejmě, něco za něco. To je i moje krédo. Kdy mi s tím bude pomáhat, zvýím ti prémie.

 To beru. A e hovoří o penězích  potřebovala bych půjčit deset tisíc.

 Smím se zeptat na co, nebo je to tajný?

 Hodil by se mi malej, mírně ojetej fiátek.

 Ty má řidičák?

 Občanku taky, podotkla ironicky.

 Vidí, mohla sis někdy půjčit můj vůz.

 Auta a manelky se nepůjčují. A milenky teprve ne. To jsi názorně předvedl svýmu kámoovi, kdy jsi mě posadil do taxíku a poslal domů.

 Nejsi ani moje manelka a … bohuel… ani milenka. Ale ty prachy ti můu půjčit.

 Dík. Jinak, jak zjiuju z tvý účetnický dokumentace, kdybys podnik vedl úplně poctivě, dělala by se uzávěrka jednoduejc.

 To jo, ale zase bysme si moc nevydělali.

Kosina rovnal účty a tiskopisy faktur. A opět si evokoval oblíbenou představu, jaké by to bylo, kdyby mu Bílý hrozen říkal pane, ale někde venku, na Západě. Tam by jinak rozvinul svoje obchodnické a manaérské schopnosti, o nich sám sebe ujioval.

Tady se musí dret moc při zdi. Různé způsoby, jak si přilepit a velijaké fígle třeba neustále měnit a kombinovat, aby nespadl do větího průvihu. Musí se vejít do pokuty, nesmí si dovolit, aby se dostal k soudu.

Monika zamkla do stolu minikalkulačku a la se převléci. Co kdyby ji dnes pozval k sobě. Kdy u toho byl Jirka, pozvání neodmítla. A co kdy se zase bude vymlouvat? Přemohl se. Kdyby s ním la dnes do postele, určitě by jí velkoryse řekl, a si těch deset tisíc nechá a nic mu nevrací. Stejně by si je zaslouila. Drí ji s podílama dost zkrátka a přitom obrat v podniku stoupl hlavně její zásluhou. Pěkná holka je magnet pro hosty.

Zatím vázne keft s videokazetami. Vlastně ani ne tak keft, jako půjčování. A jen spolehlivým zájemcům. Zabírá to hodně času a kde ho brát. Nejraději by to někomu svěřil, ale komu? Monice? Vypadá sice férově, ale je to enská. Vzpomněl si na řadu příkladů, kdy v takových situacích větinou eny zklamaly.

Večer za ním přijde tirák, který vozí digitálky a rifle. Zatím spolu vycházejí dobře.

 Moniko, kdy potřebuje ty prachy? Hned?

Přila oblečená a sluelo jí to. Robert Kosina si ji prohlíel, jako by ji viděl poprvé.

 Berte, kdo rychle dává, dvakrát dává.

 Počkej, říkala jsi půjčit a teď mluví o dávání.

 Samozřejmě půjčit. Podepíu ti potvrzení. Ve věcech peněních mám ráda pořádek.

 Dobře. Navrhuju ti měsíční splátky po třech stech korunách. Souhlasí?

 Samozřejmě.

 A teď dávej pozor. Za pomoc v účetnictví ti zvýím prémie měsíčně o tři sta korun. Ty peníze ti budu dávat vdy, kdy ty mě bude splácet těch deset tisíc.

 Fajn. Jestli tomu dobře rozumím, tak ty mně nebude nic dávat a já tobě taky ne. To beru. Zaslouí si nejmíň jedno pěkný políbení.

xxx

Vladimír Drel doel pruným, sportovním krokem a před dveře, vedle nich svítil nápis NEVSTUPOVAT. Zarazil se a znervózněl. Jetě jednou zkontroloval svůj oblek a účes. Celou cestu přemýlel, co je asi důvodem, e se má dostavit ke starému. Svítící nápis pobledl. Nadýchl se, zaklepal a předpisově se ohlásil.

Divizní náčelník vojenské kontrarozvědky si ho zkoumavě prohlíel.

 Víte, proč jsem si vás zavolal?

Drel troinku zaváhal. e by nějaký průvih? V ádném případě nesmí dát najevo nejistotu. Napůl s úsměvem odpověděl:

 Abyste mi dal úkol, soudruhu náčelníku.

 Velmi správně. A jestlipak taky tuíte, jaký úkol?

Tyhle starého oviální úvody u Drel znal. Vdycky

signalizovaly, e je na spadnutí pořádná zabíračka.

 Ano, mám dojem, e se týká úkolů, o kterých jste hovořil na poslední poradě. Opatření na ochranu nové letecké techniky.

 No vidíte. Kdybyste byl piónem NATO, o co byste jevil největí zájem?

Připadal si jako u zkouky. Tentokrát se vak nedíval na pičky svých polobotek, jak to činíval u zkouek, ani na strop, ale přímo náčelníkovi do očí.

 O metodiku a rychlost, s jakou budou nai letci překoleni na novou techniku, kvalitu pilotů, ovladatelnost nových letounů, jejich taktickotechnická data a o morálně politický profil pilotů.

 Take přesně víte, co od vás chci. Jaká opatření se u učinila a návrh, jaká teprve budou po naí linii přijata. Předevím k ostraze letitě. To potřebujeme zabezpečit okamitě.

 Je mi to jasné, soudruhu náčelníku.

- Take mi do pátku předloí návrh, přeel náčelník k důvěrnému tónu.  Nezapomeň, e jim nebude stačit vizuální pozorování. Nelze vyloučit, e se pokusí i o fotografování. Budou se patrně snait získat ke spolupráci někoho přímo z okolí letitě. Víme, e se jim hodí kadá informace, z autobusu, z hostince i ze sídlitě. Zaměří se i na rodiny pilotů, techniků a vůbec na vechny, co se kolem toho budou motat. Samozřejmě i na vojáky základní sluby. Je třeba si vytypovat frajírky, chlubílky a ukecánky a s těmi si pohovořit individuálně. Dal jsem u do plánu preventivní besedy u jednotlivých letek. No, a taky nezapomeňme na alkohol. V tomto směru je moný zdroj úniku informací zcela evidentní.

Nadporučík Drel odcházel od náčelníka u ne tak pruným krokem, jako kdy přicházel. Mylenky se mu cestou v autě do posádky rozbíhaly na vechny strany, jeden nápad střidal druhý. Bude třeba postupovat systematicky. V kanceláři si začal poznamenávat vechno, co ho napadlo. Zítra poznámky uspořádá, roztřídí a seřadí. Jene zítra je u čtvrtek a tak musí hodit vechno na papír. Aby v pátek předloil náčelníkovi jasný zámysl. Nerad dělal pod tlakem času, ale za poslední rok se tento styl plnění úkolů pomalu stával způsobem jediným.

Odpoledne se pustil do studia podrobné mapy, do ní si zakreslil plánek letitě. Studoval výkový terén v okolí a označoval si místa, odkud je moný výhled na letitě. Taková práce ho bavila, protoe topografie byla jeho koníčkem. Málokdo uměl z mapy vyčíst tolik, co on. Uetřil si mnoho času a ujetých kilometrů jenom proto, e si před kadou důleitějí akcí podrobně prostudoval mapu a zkonstruoval profily terénu. Jetě dnes si vytypovaná místa objede. Vzal mapu, sluební dalekohled a nasedl do auta.

Jezdil za volantem velmi rád. Na místě, které si v mapě zakroukoval a označil jedničkou, zastavil. Poodeel pár desítek metrů k okraji lesa na malou vyvýeninu. Přiloil dalekohled k očím a zaznamenával do mapy vechny letitní objekty, které odtud bylo vidět. Bylo jich vidět doát. Ale pro případného lovce informací neznamenalo tohle místo zrovna nejvhodnějí pozorovatelnu. Bylo odkryté a dobře viditelné. Zkouel najít nějaké jiné, odkud by lo pozorovat letitní plochu ze skrytu. Nepodařilo se mu to.

Objíděl jedno na mapě vytypované místo za druhým. Právě se prodíral remízkou na kraji pole, je končilo před úvozem, kudy vedla polní cesta. Rozhlédl se do vech stran dalekohledem a hlasitě, spokojeně se zasmál.

Tohle bylo přímo ideální. Pozorovatel zůstává úplně skryt a letitě má doslova jako na dlani. Tenhle krouek na

mapě si červeně obtáhl. Kdy se porozhlédl kolem, napadlo ho, e je to asi i oblíbené zákoutí pro milence. Zřejmě je za tím účelem často navtěvované, co se dalo vyčíst ze slehlé trávy a desítky nedopalků cigaret. Hrstičku mimoděk sebral a vloil do igelitového sáčku. Na polní cestě byly vyjety koleje od osobních aut. Otisky různých typů pneumatik. Některé zůstaly docela čerstvé. Chvíli nad nimi postál. Co zjistit ze stop? Někdo tady byl se kodovkou, jiný s fiatem a kouřil  dejme tomu marlboro. A co z toho? To jetě neznamená, e to byl pión.

Na obzoru zbyly jen červánky, vůčihledně přibývalo tmy. Také aludek se přihlásil ke slovu a neetrně oznamoval, e je čas k večeři. Vrátil se na pracovitě a zamkl mapu do trezoru.

Z kasáren el domů pěky. Nečekal na výtah, ale po dvou schodech vyběhl do třetího patra bez zadýchání. Odemkl a u slyel z předsíně cupitání a volání.

 Táta piel, táta piel, maminka Evinku bacala.

Usmátý nadporučík popadl malou do náruče a točil se

s ní dokola. Teprve, kdy se vydováděl s dcerkou, objal manelku a letmo ji políbil.

 Moc domů nepospíchá.

 Naopak, moc jsem se na vás těil, děvčata. Opravdu to dřív nelo, Evo. Fakticky.

 Kdybych aspoň věděla, co tě tak zdrelo. Jsme spolu u čtyři roky a jetě jsi mi neřekl, co má tak důleitého na práci, e chodí domů věčně pozdě. Co si mám jinýho .myslet, ne e je v tom enská.

 Evino, představ si mě třeba tak, e sedím za stolem, hlavu v dlaních a vymýlím perpetuum mobile. Občas vymyslím něco bokem, třeba to přece se točí anebo těleso ponořené do kapaliny. No a někdy při tom vymýlení usnu a probudím se a po skončení pracovní doby.

 Pus mě, ty blázne, a dodělám večeři.

 Táta není blázen, táta je táta!

Mladí rodiče se na sebe podívali a vyprskli smíchy.

XXX

Monika Ryánková se probudila v devět hodin. Protahovala se a do ničeho se jí nechtělo. Do práce nemusela, protoe bylo pondělí a to má Bílý hrozen zavřeno. Vybrala si náhodně první LP desku a pustila stereogramo.

Nemotorně vstala, osprchovala se a uvaovala, co si na sebe vezme.

Je pozvána k sestře. Dlouho se návtěvě u ní bránila, ale dnes u není vyhnutí. Starí sestra se cítila povinna neustále ji vychovávat, napomínat a poučovat. Monika se proto snaila učesat, nalíčit a obléknout co moná nejstřízlivěji. Zato k ní přijede ve svém fiátku, který je v současné době její největí láskou.

Sestra ji přijala docela hezky. Objala ji a dala jí takovou maminkovskou pusu.

 No to je dost, e ses ukázala.

 Ale to ví, není čas.

 Ty mi povídej o čase. Vdy se stará jenom o sebe. Kdybys věděla, co mám starostí. To ví, dítě a v práci odpovědnost.

Lída Bicanová chrlila na sestru své rodinné starosti a líčila je tak barvitě, e by ji Monika málem politovala.

 No jo, má to těký, proto se radi vdávat nebudu.

Lída se zarazila. Poznala, e to s těmi nářky přehnala

a začala couvat.

 Počkej, ony jsou také pěkné chvíle, kdy ti dítě dělá radost a vidí v něm takové svoje pokračování. On ten rodinnej ivot má taky něco do sebe. Přece bys nechtěla zůstat svobodná.

 A proč ne. Proč se mám vázat na jednoho chlapa?

 Moniko, jak to mluví? Umí si představit, co by těm tvým řečem řekla maminka?

 Hele, Lído, nevytahuj maminku z hrobu. Já nevím o co ti jde? Nic od tebe nepotřebuju, tak co se do mě naváí?

 Moniko, ije nemorálně. Celý dny se pohybuje v tom hampejzu, chlapy si vodí na noc domů …

 Tak za prvé to není ádnej hampejz, ale slunej podnik. A to s těma chlapama je nesmysl.

Lida obrátila řízky, které se smaily na plynovém sporáku a začala lehat bramborovou kai, kterou Monika vdycky zboňovala. Alespoň, kdy jetě byla malá. Nechtěla se s Monikou pohádat, ale nevěděla jak na ni.

 Mončo, já ti nebudu nic dokazovat, nejsem tvůj soudce. Myslím to s tebou dobře. Má jetě ráda bramborovou kai?

 Ty si to pamatuje? To ji dělá kvůli mně?

 A pro koho jinýho?

Obě sestry se objaly. Připravily si hezkou tabuli i s pěknou květinou ve vázičce.

 Chce pivo, nebo kompot?

 Lído, já vím, e bys byla ráda, kdybych řekla kompot, ale já bych si dala pivo.

 Tak je to dobrý, já taky.

Monika se usmála  tak vida, alespoň, e v tom pivu se shodnou, řízečky byly křehounké a bramborová kae skutečně jako hedvábná.

 Ví, Moniko, měla bych pro tebe pěkný místo. Hele, nekoukej hned otráveně a nech si to nejdřív projít hlavou.

 Ale já jsem se svým zaměstnáním spokojená.

 Já vím, ty jsi spokojená, ale s jakejma lidma se tam stýká? Vdy tam větinou choděj jenom takový  no  hele, sluný lidi jdou z práce domů. Jakýho chlapa tam můe potkat? To ví, v hospodě si enicha nenajde.

 A kdo ti říká, e se chci vdát? Mně je takhle docela dobře.

Lída Bicanová sklidila ze stolu a postavila vodu na kávu. Kroutila hlavou a vzpomínala, jak bývala Monika hodná, kdy jetě nosívala dětské aty. Lída ji často hlídala, vodila ji do parku a hrála si s ní. Kadý, kdo kolem nich proel, neopomněl prohodit  ty má hezkou sestřičku, to je milá panenka… Kdyby tak teď viděli, co z ní vyrostlo.

 Moniko, říkal Vaek, e u nich na letiti přibírají do zaměstnání mladé lidi, není to tam patně placené. A on dělá ve výboru ROH, pomohl by ti najít nějaké místo, které by se ti hodilo. Třeba v jídelně nebo v účtárně. A ví, co tam je sluných a svobodných mládenců, i mezi pilotama. Bude ti pětadvacet, měla bys u taky pomýlet na vdávání… na děti…

 Nech toho, Lído. Nemám zájem. A vůbec, proč se ten tvůj starej o mě tak stará?

 Ty má výrazy! Nikdy jsem o Vakovi jinak nemluvila ne jako o manelovi. A je to konečně i tvůj vagr.

 Tak promiň. Opravdu, nemějte péči. A kdy u je řeč o zaměstnání  tolik, na kolik si přijdu teď, bych nikde nedostala. To mi věř.

 Peníze nejsou vecko, Moniko. Taky je přece důleitý, v jakém kolektivu dělá a hlavně, co dělá.

 Heleď, Lído, jsem dospělá a budu si dělat, co budu chtít. A jestli vám snad vadí, e jsem zaměstnaná v pohostinství, nemusíme se stýkat.

 Já jsem to myslela jen pro tvoje dobro.

Monika se sbírala k odchodu.

 Děkuju ti za oběd. Dokud jsi nezačala mluvit o tom nesmyslu, moc se mi u tebe líbilo.

 Jetě si to rozmysli, pohladila sestru po vlasech.

 Lidko, nemám si co rozmýlet. Čau!

 Dveře má u nás vdycky otevřené, Moni.

xxx

 Soudruzi, vechny vás vítám a zahajuji překolovací kurs.

Karel Kasal seděl na učebně a snail se vnímat kadé slovo plukovníka z vyího velitelství. Ale jeho mylenky se co chvíli vracely zpátky … Včera si prohlédl zdejí město spolu s ostatními. Seli se tu a čeká je stejný úkol. S mnohými se znal ze koly, s některými jen od vidění. Největí radost měl z toho, e sem s ním nastoupil také Ivan Rychtařík. Vojenská ubytovací správa zapracovala nevídaným tempem. Ivan se bude zanedlouho stěhovat do Květnová. Zařídil to zřejmě podplukovník Sláma, který mladým fandil. Včera večer zali s Ivanem posedět do místní taneční restaurace.

 Jsem rád, Ivane, e začneme zase lítat spolu.

 Já taky. Hlavně, e nebudu dlouho bez rodinky. Moc by mi chybělo, kdybych s klukama přestal sportovat. To chce hned od matička nasadit tvrdou výchovu a nepřeruit ji—

Kasal se usmál. Troku závistivě. Uvědomil si, e ačkoliv jsou s Ivanem stejně staří, problémy a starosti mají rozdílné. Kasalovi se ulevilo, e se odpoutal od Michaely. Stále častěji nadhazovala svatbu. Stál před problémem, jak známost ukončit. S eněním se nemínil ukvapovat. Ani v nové posádce nechtěl tuto svoji zásadu poruit. Na druhé straně si uvědomoval, e mu roky přibývají a rodinné zázemí ádná ubytovna nenahradí.

 Karle, ten kvartýr bude ohromnej. U se těím, a se pustím do malování. Abychom se stěhovali do čistého.

 Tak já ti píchnu.

 Fakt? To by bylo fajn. A u jsi někdy maloval?

 Neboj, vechno zvládnu pígl nýgl.

 Ale tohle bude malování, ne milování.

 Hele, jestli bude rejt, tak si vymaluje sám.

Rychtařík se jen vesele culil. Usrkli vína a porozhlédli se po lokále. Pár tanečních dvojic se na sebe mačkalo na miniaturním parkýtku. U větiny stolů vak posedávaly osamocené dívky. Pokukovaly zvědavě po dvojici pilotů.

 Karle, kdy tady kolem vidím ty kočky, docela ti do budoucna závidím.

 Tak si nech zajít chu, kamaráde. Nebo to začerstva napíu tvý Blaničce.

 To bys udělal?

 Jo.

 Hergot, já mám kámoe, jen si ho vystřihnout a dát za rámeček.

Dopili sedmičku sauvignonu, zaplatili a li domů. Vlastně na svobodárnu. Chvíli kráčeli mlčky, co noha nohu mine. Přemýleli kadý o svých problémech a starostech. Ivan o stěhování a vymalování bytu. U se sice s Blankou dohodli, e tapetovat nebudou, ani ádné tapetové válečky, jenom hladkou malbu. Stropy bílé a stěny nějakými světlounkými odstíny. Usmál se, kdy si vzpomněl, jak mu Blanka kladla na srdce  vyber takový barvy, aby se mi líbily. Jenom nechci zelenou, tu si nech do kasáren, modrá je studená, červená drádí a prý nutí lidi, aby se hádali. Ivan se smál a ptal se, zda existují jetě nějaké barvy, ne ty, které vyjmenovala. Největí radost měl z toho, e dostal třípokojový byt. Dosud bydleli ve dvou plus jedna. Kluci budou mít vlastní pokoj a oni s Blankou lonici jenom pro sebe.

 A co ty, Karle, jak dlouho se bude potloukat sólově po svobodárnách? To tě to jetě nepřestalo bavit?

 Slíbili mi samostatnou garsonku.

 Hlavně, aby se ti tam vela válenda pro dva. Jsem zvědav, kterou si na ni pozve jako první!

 Moc ti to kecá, Ivánku. Co kdybychom kousek poutíkali?

 Tak poběíme, ale jen jestli vydrí, srabe.

 Tak schválně, kdo tam bude dřív!

Z města na letitě to byly asi tři kilometry. Kdy začali běet, zbývalo jim něco přes kilometr. Dva páry mladých, trénovaných nohou začaly kmitat takovou rychlostí, jakoby lo o rekord. Jetě ve sprchách se oba dohadovali, kdo vlastně vyhrál.

 Přítě si postavíme u svobodárny cílovou kameru.

 Počkej, a bude přezkouení z kilometru, tak nám to Guma stopne.

Tělovýchovnému náčelníkovi přezdívali Guma  nikdo u pořádně nevěděl proč. Snad e má tělo jako z gumy. Zlí jazykové vak tvrdili, e dostal přízvisko proto, e to má vygumovaný. Ale ti se rekrutovali z jedinců, jim tělovýchova a sport činily potíe.

 Výkonný pilot na nadzvukové technice musí být gymnasta, akrobat a atlet  a to jak lehkej, tak těkej!

Tenhle Gumův výrok se stal téměř legendárni. Po pravdě řečeno, nelíbil se ani těm, kteří nejraději hráli fotbal. Guma neměl kopanou rád, protoe, jak říkal, vzniká při ní nejvíce úrazů. Fotbal dovolil a tehdy, kdy byli vichni od gymnastiky a běhání tak vysílení, e míč sotva ukopli…

 Pevně věřím, e vyuijete kadé volné chvilky k samostudiu. Máme zájem, abyste překolovací kurs zvládli vichni na výtečnou. Nová technika na vás u čeká. Přeju vám hodně zdaru, ukončil zahajovací řeč plukovník a vrátil Kasalovy mylenky zpět na učebnu. Vypadal celou dobu přísně, ale kdy domluvil, rozzářil se mu ve tváři klukovský úsměv a černá čupřina vlasů se mu svezla do čela. Byl jedním z prvních, kdo se překolil na nový typ letounu v Sovětském svazu. Nyní se stal velitelem jejich kursu.

XXX

Robert Kosina otevřel těké dubové dveře s vyřezávaným reliéfem vinného hroznu a zmizel ve své kanceláři. Monika si připravila barový pult. Čistila utěrkou sklenice a kdy skončila, pohlédla na hodinky. Přesně v deset odemkla vchod do vinárny. Začínala otevírací doba.

Prvního návtěvníka si prohlédla s nedůvěrou. Malého, hubeného chlapíka s odstálýma uima a pichlavýma očima tu dosud neviděla.

 Potřebuju mluvit s Kosinou, vytasil se revizorským tónem.

 Pane vedoucí, návtěva, zavolala do chodby.

Kdy Kosina zahlédl příchozího, vzal ho důvěrně za rukáv a vtáhl do své kanceláře. Monika zůstala udivena. Robert občas jedná mezi čtyřma očima s velijakými typy, ale tenhle piskoř… Nikdy to zatím neudělala, ale tentokrát se po pičkách přiblíila ke dveřím kanceláře a přiloila k nim ucho.

 Já spěchám, Berte, musí to ode mě převzít jetě dneska.

 Zbláznil ses?

 Já ne.

 Tak to tedy přivez. Ale nemysli si, e budu přeplácet. Třicet procent z maloobchodní ceny. Víc ani halíř.

 Netvi mě, Berte! Padesát jako dycky.

 To u po mně nechtěj. Neví, co je to za riziko.

 Já taky riskuju. Kdo je na tom lip? Ty mi dá za flaku deset korun a sám ji prodá za edesát! Nehraj si se mnou. Jestli mě natve, tak uvidí.

 Dobrý. Necháme to po stáru. Ale přivez to v dodávce s nápisem JEDNOTA, se ví parádou a s lejstrama v ruce.

Monika se odtáhla od dveří a vrátila k pultu. Znovu vzala utěrku a začala letit sklenice. Potichu cedila mezi zuby:  Ten zloděj zlodějská!

Za chvíli vrzly dveře a k pultu přiel Kosina s podivným hostem.

 Moniko, dva gruzíňáčky, ano?

 A pro slečnu nic? uklíbl se hubeňour.

 Já v práci nepiji.

 Aha, rozumím. A po práci?

Monika by mu nejraději dala pěstí mezi oči.

Robert Kosina rozpačitě zakalal.

 Moniko, dovol, abych ti představil svého dobrého přítele Standu Sokolíka.

 Velice mě těí, slečno. Vy mě asi neznáte, e? Kdybyste něco potřebovala, seenu vechno na světě.

 Ne, děkuji, nic nepotřebuji.

 e by ena jako vy nic nepotřebovala?

 Nestyď se, Moniko, Standa dovede obstarat vechno.

Kosina mezitím odeel ke dvěma hostům, aby je

obslouil. Sokolík chytil Moniku za ruku a vsunul jí do dlaně stočenou stovku.  Ber, dokud dávám.

Monika zůstala stát jako přimraená. Pak mu stokorunu hodila zpátky na stůl.

 Co si to dovolujete?

 Jenom nedělej ramena! Jse stejná zlodějka jako tvůj éf! Kdy budu chtít, připíchnu vás voba jako motejly a ani nezaklepete křidýlkama!

Vstal a odeel z vinárny.

Vzápětí přiběhl za Monikou Kosina.  Prosím tě, co se stalo?

 Ten tvůj dobrý přftel si mě popletl s nějakou lapkou. A dokonce se mi snail dát forus. A taky vyhrooval.

 Nesmí ho tak brát. Dy je to jen takovej lopata, uklidňoval ji Kosina.

xxx

Kadé pondělí měl Bílý hrozen zavřeno. Monika se jetě po deváté dopoledne protahovala v posteli. Sotva se vysprchovala, zazvonil zvonek. Přehodila si přes sebe upan a otevřela. Za dveřmi stál Kosina, v ruce kytici rudých růí.

 Copak se děje?

 Blahopřeju k narozeninám.

 Ale já je mám a zítra!

 Zítra nebude na oslavu čas. Oblékni se, jedeme na chatu. Jetě jsi ji neviděla.

 Ale proč jsi mi včera nic neřekl! Nejsem připravena

a…

 ádné ale. Venku je krásně a ty chce sedět doma?

Monika vloila růe do brouené vázy a nalila do ní vodu.

 Dík za tu kytici.

 O tom nemluv.

 Heleď, ale odpoledne se vrátíme!

 Vrátíme se, kdy bude chtít.

Nasedli do Kosinová golfa. Za necelé tři čtvrti hodiny přijeli do údolí řeky, kde začínala chatová oblast.

 Tak se podívej, támhle nahoře, u těch třech borovic.

 Ta je nádherná, Berte.

Monika poádala, aby na chvíli zastavil. Vystoupila z auta a protáhla se. Na stráni stálo několik hezkých chat, ale ta Bertova byla skutečně nejhezčí. Do dálky se třpytila bílá omítka, tmavě hnědé dřevěné okenice, dveře a vrata do garáe působily teple a zároveň moderně. Zasklená veranda odráela paprsky dopoledního slunce.

Bert zavíral auto do garáe, Monika vyběhla na terasu a dívala se dolů, kde mezi stromy a keři probleskovala říční hladina.

 Půjdu se podívat k vodě!

Scházela po strmých schodech a k malému molu, kde kotvila pramička. Lehce se pohupovala a voda kolem ní pomlaskávala. Monice zářily oči.

 Ta loď je taky tvoje?

Bert přikývl a zamyleně hleděl do proudu řeky.

 Tady je krásně! povzdechla.

Obrátil se k ní.  Moniko, já vím, poslední dobou jsem tě zanedbával, ale jen proto, e mám honičku v keftě.

 Proč se dává do party s tím Sokolíkem?

 Vydělávat peníze není snadný.

Kosina zaátral po kapsách, vytáhl krabičku cigaret a nabídl Monice. Kdy oba vydechli kouř, teprve se rozhovořili.

 Standa si jede po svým vlastním prkně. Co a jak dělá, to mě ani ve snu nezajímá.

 Mně se ten chlap nelíbí. Chová se tak, jakoby na tebe něco věděl. Něco, čím tě drí v achu.

 To je blbost, co by na mě mohl vědět?

 To musí vědět ty, ne já.

Kouřili a mlčky hleděli do řeky, na které byly tisíce malinkých zrcátek. Monika si znovu vybavila rozhovor Sokolíka s Bertem, který vyslechla za dveřmi. Kosina o něm nemá tuení a proto teď předstírá, e o nic neběí.

Doli a k zátočině řeky, která u byla ve stínu vysoké skály, řeka tady plynula černá, jakoby smutná. Otočili se a vraceli se po břehu zpátky.

Zatopil v krbu a dal Monice taku s jídlem, aby je zatím připravila v malé kuchyňce, kde bylo vechno potřebné k rychlé úpravě pokrmů. Teprve kdy se posadila do pohodlného křesla a ucítila sálavé teplo ze smrkových polen, která popraskávala v krbu, rozhlédla se po vnitřku chaty a uasla. Stěny byly vyzdobeny historickými avlemi, bambitkami, svícny, mnoha paroími jelenů, daňků a srnců a uprostřed visela vycpaná hlava obrovského kňoura.

 Berte, ty jsi snad vykradl nějaký zámek!

Monika se na Kosinu podívala. Ten vak nehnul ani brvou a nepřítomné civěl do ohně. Pak vstal a přinesl ze sklepa kameninový dbán s vínem. Nalil do dvou sklenic.

~ Tak na tvoje zítřejí narozeniny!

 Jenom jeden přípitek, Berte. Odpoledne musí za volant.

Tahle improvizovaná vyjíďka na éfovu chatu jí příli připomínala okázalé gesto.

Zítra má narozeniny. To je fakt.

A Kosina jí předvádí svůj majetek. Proč si na to vybral zrovna tuhle příleitost? Aby ji ohromil?

Zatím si nepřipoutěla, e jí ivot po osmnácti rychle uběhl.

A příli překotně. A vlastně i nějak bezcílně. Několik chvilkových a prchavých známostí a taky zklamání.

Na mue moc těstí neměla.

Na takové, jaké si představovala a o jakých snila, kdy jetě jako mladá holka věřila v ideály princů z pohádek.

Jak je to dávno.

Vdycky se těila, jak bude slavit své narozeniny. Nějaké své velké narozeniny. Ón s velkým 0 bude sedět proti ní, usmívat se na ni, na stole zazáří třípatrový dort s tolika růovými svíčkami, kolik jí bude roků. Pohladí ji něně po ruce a zaeptá  Moniko, lásko moje, přeji ti, abys se mnou byla astná …

A teď proti ní sedí vedoucí vinárny jako paa ve svém království, které si nakrad a nedočkavě drmolí:

 Pětadvacet je člověku jen jedenkrát, ale na jedno připití to nestačí. První se musí do dna!

Vypil sklenici jedním doukem, Monika dopila jen zdráhavě. Otřel si hřbetem ruky ústa a chtivě ji políbil. Odtáhla se a zapálila si cigaretu. Jestli jsi mě sem dotáhl jen proto, abys mě opil a v rámci oslav mých narozenin tady začal provádět erotickou seanci, tak se zmýlil, ujistila se v duchu.

 Moniko, je nejvyí čas, abych si s tebou váně pohovořil.

Poněkud ji tím úvodem překvapil.

 Tak ven s tím, pronesla klidně.  Stejně je na tobě vidět, e se k něčemu chystá.

 Moniko, ví, e tě potřebuju. Jene…

 Nenapínej mě a pověz, co ode mě chce.

 Takhle to mezi námi u dál jít nemůe.

 A co jako?

 Kadej den jsme spolu a vlastně nejsme.

Naplnil sklenice vínem. Opět vypil do dna. Monika se své sklenky nedotkla.

 Opravdu ti nerozumím, Berte, zatvářila se nechápavě, ačkoliv začínala tuit, kam míří.

 Chci, abys byla se mnou. Ne jenom na place v podniku.

 čili i po uzavírací době?

 Navrhuji ti, abychom spolu ili.

 To myslí váné?

 Ty mi nevěří?

 Natolik jsem tě poznala, e ti sice věřím, ale s rezervou.

 Jak to, s jakou rezervou? zatvářil se uraeně.

 Copak jsem ti u dost nepomoh? Kdy jsi přila, měla jsi odřenej kufřík a pár hadrů na sebe. Obstaral jsem ti byt, za sedům měsíců, co tě zaměstnávám, sis přila na pěkný peníze. Má auto, na který jsem ti půjčil. Můe mi laskavě prozradit, v čem je ta tvá rezerva?

 V tom, e nerada hraju v ivotě roli, která mi nesedí. Do který mě někdo nutí. Dívej se na to tak  budu dělat v tvém podniku dál á doufám, e ne patně. Ale spát s tebou nebudu.

 Ani kdybych se s tebou oenil?

 Na to musejí být dva, Berte. Právě jsi mi připomněl, co jsi pro mě vecko udělal. Fajn, beru. Ale ber i ty, e jsem snad za tu dobu nebyla pro Bílej hrozen marná pracovní síla. Dneska jsi mi vyčet i tu půjčku. Já ti ji do halíře vrátím. Za čas bys mi vyče, e jsem tě uvrtala do manelství. Jen abych se ti usadila v kvartýru a týhle komfortní chatě, kde bych nedělala stejně nic jinýho, ne ivou koeinu. Abys měl na čem leet pod těma vycpanejma hlavama.

 Mlč!

Popadl dbán a znovu si nalil.

 Prosím tě, u nepij! Slíbil jsi mi, e se odpoledne vrátíme.

 Vrátíme se, a já budu chtít! vykřikl zlostně.

Monika si ho lhostejně změřila.

 Takhle jsem si oslavu svých pětadvacetin nepředstavovala, uklíbla se.  Tohle vědět, nikam jsem s tebou nejela.

 Proč jsi na mě taková, začal lítostivým tónem.

 Moniko, vdy já tě miluju. A nabízím ti manelství. Začneme spolu novej ivot!

Vstala z dubové selské idle.

 Uvařím ti kafe, pak se trochu projde na vzduchu a doufám, e do odpoledne vystřízliví.

 Nikam nechoď, zasyčel vztekle.  U mám těch tvejch řečiček dost. Nedělej ze sebe fajnovku, aspoň ne přede mnou. Já ti ukáu, e na tyhle svý pětadvacetiny dovopravdy nezapomene!

 U se stalo, nemusí se dál namáhat.

Otočila se a vykročila ke dveřím.

Vyskočil a chytil ji surově za pai.

 Nikam nepůjde, kočičko!

 Pus mě, okamitě! Jsi stejnej jako tvůj kumpán Sokolík. Teď u se nedivím, e ti ena utekla.

 Ale ty mně neuteče!

Strhl ji a povalil na podlahu. Začala křičet. Zakryl jí dlaní ústa a druhou rukou vjel pod halenku. Ví silou ho kousla do dlaně a zápěstím udeřila do obličeje. Podařilo se jí vysmeknout a vstát. Ne se vzpamatoval, byla z chaty venku. Rozběhla se a prchala nazdařbůh pryč. Slzy hněvu a lítosti jí stékaly po tvářích.

Několikrát se ohlédla.

Neuviděla ho.

Přesto přidala do běhu. V dálce spatřila silnici. Kdy k ní utvaná a udýchaná dorazila, teprve se poněkud zklidnila. Ve zmatku nevěděla, kde se vůbec nachází. A kterým směrem se dát. Klopýtala na vysokých podpatcích a bylo jí jedno, kam jde. Jen pryč, přikazovala si. Co nejdál od toho zvířete.

Ula snad kilometr, kdy zaslechla hukot motoru.

Dojel ji těký náklaďák a zpomalil. Z kabiny se vyklonil řidičův spolujezdec.

 Nebolejí vás nohy, slečno?

Vděčně na něj pohlédla a přikývla.  Jdu správně na Květnov?

 Nastupte si, my se trochu zmáčkneme. Máte kliku, jedeme na stejnou taci. Pěky byste tam nedola ani do zítřka.

 Moc vám děkuju.

xxx

Náčelník divizní kontrarozvědky zahájil poradu s pracovníky VKR. Přivítal majora inenýra Zimu, specialistu z nadřízené správy.

 Jde nám o to, specifikovat oblast zájmu nepřátelských rozvědek o nai novou leteckou techniku, začal major a pohladil si vysoké čelo.

 Je nezvratným faktem, e dnení bojový letoun si ji nelze představit bez prostředků radioelektronického boje. Radioelektronika se stává v soudobém ozbrojeném zápase jedním z nejdůleitějích prostředků, který zabezpečuje vedení jak útočné, tak obranné operace. Na této skutečnosti je zaloen moderní způsob boje se systémem řízení vojsk protivníka, označovaný jako radioelektronický boj. Obsahem tohoto boje je radiolektronický průzkum, ruení nepřátelských radioelektronických systémů, umlčování a ničení těchto systémů a ochrana vlastních radioelektronických systémů. Ale o tom jste u určité slyeli a taky něco víte, e?

V místnosti souhlasné zaumělo.

 Tedy krátce řečeno, v současnosti je prostředkům radioelektronického boje na palubách letounů věnována zvýená pozornost. V podstatě se dělí na zařízení, která provádějí průzkum elektroniky protivníka a upozorňují pilota, e je ozářen elektromagnetickou energií a dále na prostředky aktivního ruení. Ty napomáhají překonávat nepřátelskou protivzdunou obranu a tak umoňují plnit bojový úkol. Tím se dostáváme k otázce: Dá se usuzovat, e by nepřátelská rozvědka mohla projevit zájem o adekvátní přístroje, kterými jsou vybaveny nae letouny? Odpověď zní: Zcela určitě, zvlátě proto, e ve vojenských kruzích států NATO se názory na vedení a pouívanou Techniku radioelektronického boje různí. Tato zařízení jsou toti velmi drahá. Jednotlivé konkurenční firmy se pochopitelně snaí získat zakázku na vývoj a výrobu těchto systémů předevím pro sebe. Zařízení, která jsou montována do letounů, nesplňují vdy předpokládané cíle. Jsem přesvědčen, e mají zájem porovnat výkonnost jejich a naich aparatur. Zejména aktivní ruiče vyadují, aby měly dostatečný účinek, velmi výkonné zdroje. Tedy generátory a v tom je dalí problém  jak je umístit do malého prostoru letadla. Jedním z řeení je kontejner, ale kam potom jetě zavěsit pumu, či přídavnou nádr. Problémů je tedy v této oblasti celá řada a lze důvodně předpokládat, e nepřátelská rozvědka bude mít zájem právě o tato zařízení, zejména o to, jak jsou výkonná.

Major inenýr Zima se odmlčel a poděkoval za kávu, kterou před něj postavila náčelníkova sekretářka. S chutí se napil a pokračoval:

 Chtěl bych obrátit vai pozornost k docela prozaické věci, jakou je lak. Energetická úroveň odraeného elektromagnetického paprsku od letounu je závislá na tvaru letadla, jeho velikosti, druhu materiálu a jeho nátěru. Zdůrazňuji jeho nátěru. Výzkum, a to velmi usilovný, je

veden s cílem získat takový nátěr letounu, aby pohltil co nejvíce energie, vyslané k němu třeba radiolokátorem. Chtěl bych podotknout, e nátěry naich letounů jsou v tomto směru velmi účinné. A tak se můe stát předmětem pionáe zdánlivě banální věcička  kousek odkrábnutého laku.

Několik účastníků porady se nedůvěřivě zasmálo, ale náčelník je umlčel pohledem.  Soudruzi, na případné poznámky a dotazy bude jetě čas.

 Já vím, vypadá to jako maličkost, reagoval na údiv přítomných major Zima.  Ale nezapomeňte, e k prostředkům pasivní ochrany nepatří pouze koutové a jiné odraeče záření, či klamné cíle. Právě a čím dál víc se aplikují různé protiradiolokační nátěry a materiály, které takové záření pohlcují. Váný zájem o to, získat vzorky naich protiradiolokačních nátěrů, jimi jsou opatřeny nae letouny, u nepřátelská rozvědka projevila. Aeklo by se tedy  obyčejný lak, ale jeho vlastnosti mohou předčit sloitá a velmi drahá elektronická zařízení. Takové protiradiolokační potahy letadel se vyrábějí z kaučuku, různých pěnoplastů a keramiky. Přidávají se k nim různé materiály pohlcující záření, jako saze, či grafit, ale řada dalích. Tyto materiály se přirozeně nanáejí jen na určité části letounu, zejména na čelní profil. Je prokazatelný fakt, e se tím zkracuje vzdálenost, na ni můe být letoun radiolokátorem odhalen.

 Soudruzi, myslím, e je na čase přeruit nae jednání krátkou přestávkou, řekl náčelník.  Ná host u kávu dostal. Protoe přednáí a my jenom posloucháme. Ale kdo chce té, nech zvedne ruku.

A na náčelníka zvedli ruce vichni ostatní. Málo platné, káva se stala nápojem porad.

Na chodbě se o pauze shlukli s álky kávy v ruce, někteří si k ní i zapálili, kolem majora Zimy. Nečekali, a dojde čas, určený v programu přednáky k otázkám a dotazům.

 Soudruhu majore, jak jste se zmínil o těch nátěrech, co o ně projevili z druhé strany zájem … Smím se zeptat, kde to bylo?

 Vidí? vstoupil do debaty náčelník.  To zas zajímá Vláďu Drela nejvíc. Asi má strach, jestli to náhodou nebylo v Květnově a on něco nezaspal. Zatímco objíděl letitě a dělal si náčrty do mapy. V hloučku zauměl smích.

 Soudruhu náčelníku, vy mě podceňujete, ohradil se

s úsměvem nadporučík Drel.  Prostory kolem letitě znám detailně, i bez mapy. Ale myslel jsem si, e do plánu opatření, který jste mi uloil, nebude na kodu připojit i topografický náčrtky.

 Ty má vdycky po ruce argument. Hlavně na náčelníka, viď?

 Mohu vás uklidnit, soudruhu, odpověděl Drelovi major Zima.

 Nebylo to u útvarů vaí divize. K tomu pokusu západoněmecké rozvědky dolo u pluku protivzduné obrany v Jetenicích.

xxx

Lída Bicanová právě chystala večeři, kdy zazvonil zvonek. Její manel Vaek vstal a el otevřít.

 No to jsou k nám hosti! Vítám tě, Moniko!

Lída se zarazila. V první chvíli se zalekla, e se něco stalo. Jene co a komu? ádné příbuzné u nemají. Chvatně chtěla stáhnout hrnec se sporáku a spálila se.

 Do prčic, vykřikla zlostně.

 Ty mě pěkně vítá, ségro.

 Počkej, hned prostřu a navečeří se s námi.

 Nepřila jsem na večeři.

 Ale je kyselo.

 Tak to tedy neodmítnu.

Kdy se najedli a prohodili pár vět o vem a o ničem, nastalo ticho. Manelé Bicanovi byli přesvědčeni, e neohláená návtěva má nějaký důvod. Nemuseli dlouho čekat.

 Lído, tak já bych to vzala.

 A co jako?

 To místo na letiti, jak jsi posledně říkala, e by byla monost.

Oba manelé se po sobě dívali a nevěřícně zakroutili hlavami.

 Počkejte, to vypadá, jako kdy jsem vás nemile překvapila.

 Ale ne! Právě naopak! Nečekali jsme, e by ses rozhodla. Konečně jsi dostala rozum, zaradovala se Lída.

 Spí jsem.se natvala. Chytila jsem se s vedoucím. Myslel si, e si ke mně můe dovolit vechno. Take souhlasil s rozvázáním pracovního poměru dohodou. A bude rád, e to pro něj dopadne tak hladce.

 A já jsem ráda, e půjde dělat kloudnou práci mezi sluný lidi.

 Moniko, na rovinu, obrátil se k ní Bican.  Není v tom nějaký jiný důvod, e chce odtamtud odejít?

 Jakej jinej důvod, Vaku?

 Třeba například maňas, říká se tak manku, ne?

 Tak na tohle jsem si dávala moc velkej pozor. A můj éf jetě větí, protoe, jak jistě ví, hmotnou odpovědnost nese vedoucí. A ne servírka.

 To je známo. Jene není málo případů, kdy se na manku podílí i personál. Nic ve zlém, krásná vagrová, ale na toho fiátka sis naetřila z platu?

 Vdy je to ojetá unka, váený vagře. Za estnáct táců. Neříkám, e jsem si na něj ukudlila z platu. A netvrdím, e si servírka při keftu v denní vinárně nepřijde na obstojný dýka. Jestli mi chce věřit, tak věř, e v ádný levotě jsem s vedoucím nejela a nejedu. Nejsem padlá na hlavu. Prosté  nenechám si líbit, aby si éf ze mne pokouel udělat holku pro vechno. To teda ani náhodou, vychrlila ze sebe, a jl tváře zrudly.

 Tak se hned nerozčiluj, napomenula ji Lída.  Vaek to myslí dobře. Chápej, e kdy tě má doporučit tam, kde dělá a kde si ho vichni váí…

 Heleď, Moniko, přeruil manelku Bican,  my ti

opravdu chceme pomoct. Jsi mladá, hezká, ne hloupá a bylo by tě koda, kdybys… má celej ivot před sebou–-

 Co teda mám udělat?

 Za prvé si udělej volno. Přijde za mnou na letitě a dá si mě zavolat k bráně. Zavedu tě k nám na kádrovku, tam si s tebou pohovoří. No a dají ti vyplnit ádost o přijetí a různý dotazníky. To ví, zaměstnání u vojenské správy není jako u restaurací a jídelen.

 Tak u vás se roznáejí jídla jinak? uklíbla se.

 Bude je roznáet jinde a bez dýka. Ale snad u ti Lída naznačila, e po čase bys měla monost pracovat třeba v účtárně. Ale zatím nám chybějí síly v jídelně.

 A kdy mě na tu servírku u vás neprokádrujou?

 Uvede-li vechno podle pravdy, zdůraznil Bican  tak já se za tebe zaručím.

 Vaku, moc ti děkuju.

Náhle, jakoby se vzpamatovala, rozhlédla se po kuchyni.

 Já jsem ale pitomá teta. Kde máte Liduku? Zalovila

v kabelce a vytáhla plastikovou krabičku. Dětskou digitální hru Jen počkej, zajíci.  Chtěla jsem jí to dát. To prý mezi dětmi teď letí.

 Lidka je u Vakovy babičky, vzala si ji na týden k sobě, do Brozan. Aspoň bude na zdravém vzduchu a uvidí ivý králíky a slepice. To ví, teď to jetě jde. Napřesrok, a půjde Liduka do koly, to bude horí. Dáreček od tety Moniky jí dáme, a se vrátí. Bude z něj mít radost. Vak si tě zatím jako tety moc neuila, povzdechla Lída.

 Já to vechno napravím, řekla tie Monika a plácla sestru přátelsky po rameni.

 Hlavně abys napravila sebe, usmála se na ni Lída.

 Budu se snait. Věřte tomu, e jsem o sobě v poslední době dost přemejlela. To říkám naprosto váně.

 My to taky váně bereme, přikývl Bican.  Take, kdy ti to vyjde, abys za mnou mohla přijít?

 Počkej, zítra ne. Ale pozítří určitě. Jak se tam k vám na letitě vůbec jede?

 Nejlíp autobusem, dvanáctkou. Má stanici na náměstí. Na konečné vystoupí a uvidí u zdálky bránu. A kdybys chtěla jet autem, tak ho nechá stát někde za stanicí autobusů. Před bránou se parkovat nesmí.

 Pojedu autobusem, Vaku.

xxx

Proedivělý podplukovník několikrát na chodbě zatleskal. Z malého azylu, označeného dvěma nulami, se vyřítilo několik důstojníků, aby co nejrychleji zaujali místa na učebně. Ta malá místnůstka slouila, kromě svého hlavního poslání, té jako kuřárna. Nový velitel pluku major Malý byl zapřisáhlým nepřítelem tohoto zlozvyku a vytlačil poivače nikotinu z kanceláří i chodeb.

 Nástup na učebnu!

Náčelník tábu zkontroloval početní stavy jednotlivých letek a postavil se čelem ke vchodu. Sotva se podíval na hodinky, vstoupil do učebny mladý, tíhlý, černovlasý major.

 Soudruzi důstojníci! Soudruhu majore, přísluníci létajícího personálu pluku připraveni k zaměstnání!

Velitel pluku se rozhlédl po shromáděných důstojnících a pozdravil je. Sálem zahřměla jejich odpověď:

 Zdar, soudruhu majore!

Ne vydal povel: pohov, sednout, upozornil několik poručíků, e nestojí řádně v pozoru.

 Letecká nekázeň začíná u maličkostí na zemi. ádám velitele letek, aby své přísluníky poučili, jak vypadá postoj pozor, jak má být kadý ostříhán a upraven. Nebo se snad takovými věcmi mám zabývat já, teď, kdy nás čekají tak závané úkoly?

Na učebně zavládlo mrazivé ticho, a bolely ui. Z majora Malého vyzařovala síla, energie a rozhodnost. I kdy jeho gesta nebyla přehnaná, upoutávala pozornost. Mluvil klidně, ne příli hlasitě, přesto mu kadý rozuměl.

 Soudruzi, přistupujeme k nejsloitějímu druhu letové přípravy. K procvičování manévrových vzduných bojů jednotlivce a skupin. Jak jsem si důkladně prověřil, je vae připravenost na dobré úrovni. Vichni jste absolvovali základní překolení na nový typ letounu. Bez větích problémů jste zvládli údery na pozemní cíle i vzduné boje s manévrujícím protivníkem, říkám a zdůrazňuji  bez větích problémů. To znamená, e mení nedostatky byly. Musíme je nadále soustavně odstraňovat.

Velitel se zmínil o některých konkrétních nedostatcích, které se vyskytly při nácvicích úderů na pozemní cíle. Jeho řeč měla, jak se říká, hlavu i patu. Předchozí velitel pluku mluvit neuměl. Pilot to byl výborný, ale předávat své zkuenosti nedokázal. Svoji řeč protkával slovy samozřejmě a jistěe. Jeho podřízení si při jeho řeči dělali čárky, kolikrát tato slova pouil. A tak jim často ucházel smysl toho, o čem k nim hovořil. Nový velitel naopak dovedl své podřízené plně zaujmout.

 Kadý z vás absolvoval výcvik ve vyí technice pilotáe, včetně vyí techniky pilotáe ve dvojici. Teď je na vás, abyste dokázali, e jste dostatečně připraveni zvládnout i vzduné boje s manévrujícím cílem. Nezbytnost tohoto druhu výcviku vyplývá ze zkueností z lokálních válek, vedených po druhé světové válce. A z poznatků o vedení soudobého boje, kdy při střetu s větími skupinami protivníkových letounů dochází k rozpadu vzduného boje na individuální souboje. Proto se nácviku vzduného boje meních skupin budeme věnovat.

Do oken učebny ji pěkně dlouho prailo slunce. Velitel pluku přeruil zaměstnání, dal otevřít okna a stáhnout rolety. Někdo nahlas poznamenal: bude kino. Ozval se přiduený smích. Usmál se i Malý.

 Kino bude, a to začnete létat. Jen bych rád, aby to nebyl ani horor, ani veselohra. Podívejte, i kdy budete v rámci výcviku provádět vzduné boje podle předem smluveného plánu, musíte si uvědomit, e smluvený plán není podrobný scénář televizní inscenace. Bude záleet na vaí rozhodnosti a schopnosti vytvořit si podmínky pro vlastní zteč, případně provést takový účinný manévr, abyste se dostali, jak se říká, zpod zteče protivníka. Pamatujte si, e pro úspěch ve vzduném boji je nejdúleitějí zjistit protivníka dřív ne on vás. To vám umoní převzít iniciativu a provést zteč jako první. U v tom je úspěch. Moná, e si řeknete  do téhle doby to bylo samé: hlavně pozor na bezpečnost létání, a nedojde k ádnému předpokladu k letecké mimořádné události, ke sblíení a podobně. A teď si máme simulovat takové předpoklady uvědoměle. Tak za prvé  o bezpečnosti při procvičování manévrových vzduných bojů k vám promluví inspektor bezpečnosti létání. Nebudu ho předbíhat a brát mu vítr z plachet. Jen vám připomínám, abyste nezačali jančit a v přemíře snahy zapomněli na vechno kolem sebe. Pamatujte si, e improvizovat můe jenom opravdový mistr. Hazardovat nesmí nikdo.

O přestávce se vichni vyhrnuli na chodbu, jen velitel s náčelníkem tábu a zástupci zůstali na učebně. Jeden po druhém předkládali veliteli pluku k podpisu osobní plány, přípravy na zaměstnání a jiné dokumenty.

 Chlapi, čím víc bojujeme s tou byrokracií, tím víc spisů vyrábíte.

 Soudruhu majore, volali z velitelství divize, e se na nás přijede podívat zástupce velitele.

 Pokládal bych skoro za uráku, kdyby se k nám na manévrové vzduné boje podívat nepřijel.

 Hlavně aby nám vydrelo to plechový nebe.

 Co říká meteorkář?

 Ráno hmlisto, odpoledne tak isto.

Náčelník tábu napodobil hlas synoptika kapitána Se-diiačika a sklidil úspěch.

 Náhodou mu předpovědi poslední dobou vycházejí a fantasticky.

 To proto, e má revma v koleně.

Velitel si posteskl, e vichni měli přestávku, kromě něho.

 No, co se dá dělat, čas kvapí, budeme pokračovat.

Náčelník tábu el opět zatleskat na chodbu. Učebna se rychle zaplnila. Někdo v klubku poručíků zadeklamoval  a na topole podle skal, zelený muik zatleskal. Smích zanikl v povelu a hláení. Velitel pluku dal pokyn pohov, sednout, přistoupil k řečnickému pultíku a pokračoval v přípravě.

 Soudruzi, velení naeho pluku nechce ponechat nic náhodě. Proto kladu takový důraz na přípravné období. Jen tak se nám podaří předejít moným problémům a nedostatkům při samotném procvičování. Ukládám velitelům letek provést na kadý jednotlivý let důkladný dohovor na zemi a tento dohovor potom přesně dodrovat ve vzduchu. A dále vás chci upozornit, e kadý pilot bude před zahájením procvičování manévrových vzduných bojů přímo ve vzduchu náročně přezkouen ze znalostí základních leteckých předpisů, ze znalosti samotné letecké techniky, z řeení zvlátních případů za letu a z ovládání a vyuití výzbroje. Soudruzi, zvládnutím úkolů manévrových vzduných bojů se zvýí nae připravenost k plněni hlavního úkolu, jím je ostraha vzduného prostoru republiky a včasná likvidace nepřátelských prostředků vzduného napadení.

Velitel pluku skončil. Nebylo jeho zvykem pronáet sáhodlouhé projevy, ale před tímto zaměstnáním si jej neodpustil. Předal slovo svému zástupci pro letecký výcvik a s náčelníkem tábu odeli na dohovor s veliteli zabezpečujících útvarů.

 Soudruhu podplukovníku, vechno, na čem se dohodneme, si před zahájením létání prověříme. Velitel praporu je na dovolené a jeho zástupci mám důvod nedůvěřovat. Na minulé létání nebyly vechny prostředky v pořádku. Chci dosáhnout, aby mu to klapalo, jak má být. A si o mě myslí co chce, ale v přípravě na létání nemíním odpustit ani zdánlivou maličkost.

xxx

Ve tři čtvrti na sedm vystoupil Václav Bican se svou mladou vagrovou Monikou z autobusu u letitě. Na první pracovní den se oblékla velmi střízlivě. Nejhorí bylo časné vstávání, nebyla na ně zvyklá.

Pojednou se ocitla v prostředí, které dosud vůbec neznala. Kolem samé vojenské stejnokroje, představování

a podáváni rukou. Jenom v jídelním bloku jí to poněkud připomínalo civilní restaurační zařízení v zotavovnách ROH, kde kdysi začínala. Zaraeně se usmívala na vechny strany a měla dojem, e jenom překáí.

 Jsem ode dneka vá náčelník, mé jméno je Hubec.

 Těí mě, pane vedoucí.

Hubec zakalal a zakroutil krkem, jako by ho krtil límeček u koile.

 Víte, soudruko, hm …

 Říkejte mi Moniko.

 Tedy, jak bych vám to vysvětlil, Moniko. My se na vojně oslovujeme soudruko a soudruhu a občantí pracovníci k tomu přidávají hodnost. To znamená, e vy mi budete zkrátka říkat soudruhu majore. Platí?

 Ano, soudruhu majore. Ale co ostatní, vdy já hodnosti vůbec neznám.

 Nemějte obavy, postupně vás se vemi seznámím. Jenom mi u neříkejte pane vedoucí.

 No a já jsem, soudruko Moniko, nadpraporčík Neko-la.

 Těí mě. Vy jste víc ne soudruh major, kdy máte tolika těch hvězd?

Oba týlaři se pobaveně zasmáli.

 Já mám sice hvězdiček víc, ale malých a stříbrných. Také ohrádku mám stříbrnou, ale soudruh náčelník má sice jednu hvězdičku, ale velkou a jetě k tomu zlatou.

 Já vás, Moniko, představím pro jistotu i veliteli, politrukovi a náčelníkovi tábu, abyste je náhodou neposlala krábat brambory. U těch ostatních se klidně můete splíst. A teď vás předám soudruhovi nadpraporčíkovi, který vás seznámí se vím, co bude vaí povinností.

Hned prvního dne vyfasovala Monika pracovní oděv, skříňku s visacím zámkem a jetě stačila podepsat hmotnou odpovědnost za jídelní nádobí a příbory.

Nadpraporčík Nekola se po přijímacích formalitách dostavil do kanceláře majora Hubce. Rozpačitě pokalával. Major se právě chystal zavřít trezor.

 Soudruhu náčelníku, a ta Monika jde dělat někam jinam.

 A pročpak? Co se vám na ní nelíbí?

 Ona otázka nezní tak, e nelíbí. Je to sakramentsky pěkné děvče. Má vechno, co má správná enská mít. A tak mám strach, e za ní chlapi polezou, budou ji zdrovat od práce, tím i nás a vůbec …

 Soudruh Nekola, od toho jsme tady přece my, abys-me ji uhlídali.

 Já vám říkám, e bych měl radi na starost rotu vojáků, ne jednu takovouhle pěknou kočku.

 Vy to, Nekola, přeháníte.

 Nepřeháním. Dejte na mě, e je lepí, kdy taková holka bude dělat někde jinde. Pro nás je lepí stará, hubatá a pracovitá. Jako nae Sustová.

 No jo, moná má pravdu. Vak u si Sustová u mně byla postesknout. Povídá  náčelníku, pěknou sexbombu jste si sem vzal. A kdo za ni bude dělat? Já?

 Tak vidíte!

 No, zkusíme to s tou Monikou a uvidíme, uzavřel debatu major Hubec.

 Holka, já necítím kostru, povzdechla Monika a natáhla nohy daleko před sebe.

 Z toho si nic nedělej. Vak si zvykne. První den se to zdá vude těký, utěovala ji sestra. Monika k ní zala hned z práce, jak slíbila.

 Nedá si kafe? To ti spraví náladu. Hele, podívej se, co jsem si sem nasadila a u to vyráí, ukázala Lída na květináč za oknem.

Tvoje starosti bych chtěla mít, pomyslela si Monika. V duchu si přeříkávala  ano, soudruhu majore, ano, soudruhu nadpraporčíku.

 Moniko, prosím tě, dr se a chovej se tam sluně. Na vinárnu zapomeň. Tohle je jinej svět, jiný lidi a jiný prostředí. Pamatuj, e Vaek dal za tebe záruky. Kdy uvidějí, e dovede máknout a postavit se k práci…

Monika kývala, ale musela se ovládat, aby nevylétla a neřekla jí to, co má v této chvíli na jazyku:  Bude Vaek z obliga, e jim nedohodil vadnou příbuznou.

Místo toho jen něco zahučela a brzy se odporoučela.

xxx

Karel Kasal si dovezl svoji kodovku. Od nedělního rána stála před vchodem třípatrové novostavby vojenského sídlitě v Květnově, kde přidělili Ivanu Rychtaříkovi rodinný byt. Větina obyvatel se v této hodině oddávala nedělnímu odpočinku, na rozdíl od dvojice pilotů.

Ivan Rychtařík stál na vypůjčeném stole v kuchyni, Karel Kasal na okraji vany v koupelně. Oběma v rukách kmitaly

tětky. Na hlavách měli čepice, sloené z novinového papíru, take se podobali skutečným malířským řemeslníkům. Pohvizdovali si, práce je těila.

 To bude Blanička koukat, jak jsme to perfektně vyvedli, prohodil Karel, kdy dokončil koupelnu.

 U aby přijela. Stěhování jsem objednal na přítí týden.

 Hele, proč se těm mazancům na stěně říká kocouři a né kočky?

 Ty taky myslí jenom na enskej rod.

Oba kamarádi se hecovali a malování pokračovalo rychle kupředu. Stropy dokončovali, za chvíli se ji pustí do stěn.

 Karle, teď to necháme uschnout a dáme si gábl. Ivan poloil na talíř ohřáté párky a otevřel pivo.

 Nezlob se, e servíruju na jeden talíř, ale zatím mám vechno vypůjčené.

 Hlavně, abys měl dost párků. Pivo mi chutná nejlepí z láhve.

 Ty, Karle, viděls tu novou ábu v jídelně?

 O tom nepochybuj. Je to kus na můj vkus. Na vydávání jídla je jí koda.

 Člověče, ta je tak perfektní, e bych z ní měl strach.

 Strach z pěkný enský? Ty, pilot bez bázně a hany! Teda, enatej pilot. To chápu, e by leckterýmu enatýmu dovedla zamotat iku.

 Proviantnímu Hubcovi sotva. Ten si dá spí něco dobrýho do pupku. Smlsnout si na uzeným bůčku, to jo. Ale na mladý kočce? Proto asi mu ji taky přidělili. Aby měli jistotu, e se o ni otře nejvej koilatou anekdotou. Prý nad ní drí ochrannou ruku její vára z hospodářský správy, kterej ji sem dohodil.

 Ivoi, co ty vecko neví!

 Průzkumná sluba letky pracuje rychle a spolehlivě, uchechtl se Rychtařík.  Monika Ryánková, svobodná, má vlastní bydlení. Co jetě bys rád věděl?

 No né, divil se upřímně Kasal.  Doufám, e taky astně zamilovaná? Nebo dokonce zasnoubená?

 Ty jse specialista na astně zasnoubený, co?

 ivot je soutě, Ivoku.

 Říká. A co Michaela? Měla vánou známost, inenýra z pozemních staveb, rozela se s ním kvůli tobě a…

 Můe se k němu zase vrátit.

 Jak to? Ty u jsi to s ní skončil?

 Vojna dala, vojna vzala.

 Tomu teda nerozumím.

 Kdy jsem jí naznačil, e zvednu z Horkovic kotvy a usalaím se tady, začala nejdřív brečet, pak vyčítat, e jsem si ji měl u dávno vzít a e by se mnou jako se enatým nehejbali. Co je blbost, jak sám uzná.

Proti tomuto argumentu enatý Rychtařík, otec dvou dětí, nemohl nic namítnout.

 Hele, moc kecáme, dopil z lahve pivo Kasal.  Pojď radi na ty stěny, a to odsejpá.

XXX

Na učebnu piloti nespěchali. Také teď se tam trousili po jednom. Pilot bez létání se cítí jako ryba na suchu. Copak se něco vyrovná tomu nádhernému pocitu  utrhnout mainu od země, stoupat stále vý a řítit se závratnou rychlostí do volného prostoru! Vechno se vzdaluje a zmenuje, i problémy jako by zůstávaly dole.

Jene bez teorie létat nelze. Piloti ovem uznávají aerodynamiku, letovodskou přípravu  prostě ve, co bezprostředně potřebují k létání. Jene teď je čekala přednáka o nutnosti zachovávat přísné utajení, vztahující se na novou leteckou techniku, na kterou se přecvičují.

 Na to snad nemusíme sedět dvě hodiny na učebně.

 Zase nějaká přednáka.

Přestaňte remcat, chlapi! A nasuňte se do lavic!

Za chvíli vstoupil do místnosti tíhlý mládenec v civilu. Představil se jako nadporučík Vladimír Drel, orgán vojenské kontrarozvědky. Piloti nasadili váné tváře. Pousmál se, odkalal si a začal mluvit.

Kasal očekával, e bude opakovat to, co u mnohokrát slyeli, ale nadporučík ho překvapil. Začal tím, jak vypadá konkrétní situace v okolí letitě. Uvedl, kolik soukromých vozidel ze západních států se v poslední době pohybovalo kolem Květnová.

 Letitě a nejblií okolí si ohlídáme sami. Vás vak ádám, abyste s nikým nepovolaným o kursu a o tom, co děláte, nehovořili. Ani se svými blízkými, manelkami, či známými. Západní rozvědky vyhledávají a shromaďují kdejakou informaci, která se můe na první pohled zdát bezvýznamnou.

Z počátku brali piloti Drela poněkud s rezervou. Zdálo se jim, e vechno, co říká, u znají. Nakonec vak sympatický nadporučík nestačil odpovídat na příval dotazů. Piloty zajímaly moderní elektronické přístroje, jich protivník pouívá, technika odposlouchávání a pozorování.

 To, e je v Květnově letitě, neutajíme. To ví ve městě a okolí kadé malé dítě, ale to, co utajit můeme, utajit musíme.

Debata byla v plném proudu. Nakonec padla i otázka, kde Drel bydlí, aby se v nutném případě mimo sluební dobu mohli na něho obrátit.

 Ale tak to budeme sousedi! vykřikl Ivan Rychtařík.  e jsem tě u nás v domě neviděl?

 Ale já jsem si viml, jak jste se soudruhem Kasalem dělali malíře pokojů!

Učebna se otřásla smíchem.

 Vidím, e jsi správný bystrý očko, kterýmu nic neujde.

 A se bude stěhovat, tak ti v rámci sousedské výpomoci píchnu. Mám doma i stěhovací popruhy, překvapil ho Drel.

 To jsi se tolikrát stěhoval, e se ti je vyplatilo sehnat? Stěhovací kíry jsou vzácnej artikl, ozval se čísi hlas.

 Květnov je moje třetí tace v Čechách. Jinak pocházím z Valmezu, teda z Valaského Meziříčí. A kdy u mě vyslýcháte, taky jsem i lítal. Jene ne dlouho, pousmál se trpce. Viděl v očích pilotů otazníky. A tak se znovu rozpovídal, tentokrát na téma jim daleko blií.

O tom, jak začínal ve Svazarmu na větroních a kdy se mu splnila touha a přijali jej po maturitě na průmyslovce do Koic na vysokou leteckou, nebylo nad něj snad astnějího áka.

 Jene člověk se nemá moc těit, kdy je astnej. To je můj případ, povzdechl Drel. A dovyprávěl o své nedokončené pilotní dráze. Při cvičném seskoku padákem, jetě na kole, si narazil dosti váně krční obratel.

I kdy se zranění vyléčilo, dolo mezi obratli ke změnám. Za knipl u ho lékařská komise nepustila. Protoe v případě katapultování, s ním konečně musí kadý pilot počítat, dojde k abnormálnímu tlaku na krční páteř. A to by v jeho případě mohlo znamenat konec.

 Počkej, tak o tom případě se na kole vyprávělo, vzpomněl si nadporučík Kasal.  Mluvil o něm v jedný

přednáce i psycholog, kdy s námi probíral, to si přesně pamatuju, problémy katapultáe jako moného psychického traumatu.

 Jene u mně o ádné trauma nelo. Spí o takovej smutnej pocit, e jsem vypad z vlaku, sotva jsem do něho nastoupil. Z vlaku do stanice Touha. Myslím, e se tak nějak jmenovala i jedna divadelní hra.

 A nemohl jsi přejít na vrtulníky?

 Kdy já opravdu touil bejt nadzvukovým stíhačem jako jste vy.

V učebné se rozhostilo ticho, vyvolané nečekaným vyznáním.

 Chlapi, ale do vaí letecké rodiny jsem se nepřestal počítat, dodal Drel.

 Proto tě taky beru s tím stěhováním za slovo, přehodil splavně atmosféru na správnou výhybku Rychtařík.  My letci si musíme pomáhat i na zemi.

 O to jsem vás chtěl vlastně i já dnes poádat, řekl kontrarozvědčík.

xxx

Část letitního areálu tvoří zeleně omítnutá budova ve tvaru krychle, obklopená záhony, kde jsou vysázeny ozdobné borovice a břízky. Od budovy vede betonový chodník do mladého lesíka a za ním vyúsuje u jedné z pojíděcích drah.

V té budově se kromě jiného koná ve zvlátní místnosti předletová příprava, v jiné je vyhodnocovací středisko, letový stimulátor a ve spodním patře se nachází ambulance plukovního lékaře, který tu vedle běné ordinace provádí předepsanou předletovou kontrolu. Před startem hovoří s piloty nadzvukových letounů o jejich psychickém stavu, měří jim tep, tlak i teplotu.

V přízemí budovy se nachází kuchyně a jídelna pro létající a technický personál a malá prodejna Army.

Nadpraporčík Nekola chvátal z jídelny, jako by měl namydlené kecky. Na chodbě téměř vrazil do majora Hubce.

 Já jsem vám to, náčelníku, říkal. Já vás varoval. A je to tady.

 Co se děje, Nekola?

 Pojďte se podívat do jídelny. Jak se objeví Monika,

můou si chlapi krky vykroutit a zapomínají jíst. Já vám říkám, e z toho bude průvih.

Major Hubec vzal Nekolu přátelsky kolem ramen.

 Ale no tak, vak a se podívají na hezký děvče. Kdy chlap uvidí pěknou enskou, hned dostane lepí náladu. A naopak vechno sní, neremcá a nepíe do knihy přání a stíností.

 Já jsem si nejdřív myslel, náčelníku, e by si mohla na sebe vzít něco takovýho nepřiléhavýho. Jene Monika by byla pěkná i v pytli od brambor.

 Koukám, Nekola, e sis ji taky pěkně prohlídnul, co?

 Náčelníku, vy mě neberete váně, ale počkejte, na moje slova dojde.

Monika se v té chvíli kolem nich mihla, vběhla z jídelny do kuchyně a brala si z regálu čisté talíře. Tváře měla červené a usměvavé. Ne se Hubec s Nekolou vzpamatovali, byla opět v jídelně …

 Tak a pro dneek je to vechno, soudruhu nadpraporčíku.

Monika dosedla na idli a své krásné, dlouhé nohy natáhla před sebe. Otřela si pot z čela, sundala si čelenku a zatřásla hlavou, a se jí bohaté vlasy zlatě zatřpytily a rozprostřely po ramenou a zádech.

 No, musím vám říct, soudruko Moniko, e sebou umíte hodit. Nechci vás přechválit, ale  jde vám to pěkně.

 Víte co? Říkejte mi jenom Moniko!

 No jak chcete, Moniko. Jo a co takhle kafíčko?

 Tak to by bodlo.

Přesto, e byla unavena, cítila se dobře. Nevěděla ani pořádně, proč. Snad měla radost, jak po ní do jednoho pokukují strávníci. Dávali najevo, e se jim líbí a přitom si nedovolovali ádné dotěrnosti, jako hosté ve vinárně. Babka ustová jí ukázala vechno co a jak má dělat a chovala se k ní docela mile, maminkovsky. I z bručouna Nekoly u vyloudila při kafi úsměv. Oblékla se a vyběhla z kasáren, aby stihla autobus, který odjídí do města za deset minut.

xxx

Do vinárny Bílý hrozen vstoupil inenýr Jiří edina. Jeho zrak zalétl k barovému pultu, kde se nudila buclatá černovláska s vyzývavým dekoltem a ohromnými červenými náunicemi. Pohled edinu překvapil. Čekal Moniku.

 Je tu pan vedoucí?

 Co chcete?

edina se musel v té chvíli velmi ovládat, aby tu arogantní, přezíravou a neochotnou servírku nesetřel. Co se stalo s krásnou Monikou, e tady není?

 Pan vedoucí je v kanceláři?

 Jo.

edina proel kolem toho zjevu, který za barovým pultem nahradil Moniku. Kosina, zahrabaný písemnostmi, se rozzářil, vyskočil ze idle a poplácal přítele po zádech.

 Kde má Moniku?

 Moniku, Moniku  kadej by chtěl Moniku. Prostě la na lepí.

 Kde by se mohla mít lépe? Prosím tě, jak jsi mohl dopustit, aby za ní nastoupila ta přiblblá buchta! Výběrový podnik má mít výběrový personál. To jsi říkal posledně ty.

 Jo, kamaráde, nejsou lidi. Hele, jak já musím rotit. Babrám se tady v účetnictví a u mi z toho jde hlava kolem. Zasedni, hned něco naleju, a ty mě zatím potě tím, co jsi přinesl.

edina vytáhl z aktovky několik videokazet. Vykládal Bertovi, co zail na celnici strachu a e u by to víckrát neopakoval. Pornografický obsah byl zakamuflován obaly od instruktáních filmů k obsluze výpočetní techniky.

 Vidí, Jirko, jak jsi vynalézavej. Za chvíli strachu to přece stálo.

 Berte, nezlob se, ale opravdu nestálo. Hele, tadyhle ty dolary mi zbyly.

 Ty si nech, to má za ten strach.

 Ne, já nic nechci, to bylo z přátelství. A u o tom nemluv.

 Tak dík. Má to u mě schovaný. Na revan.

Kosina jetě chvíli zpovídal přítele, jak to vypadá ve

védsku. edina se pouze zmínil o tom, e absolvoval jednání o nákupu výpočetní techniky a kdo promluvil na malé slavnosti, která následovala po uzavření kontraktu.

 A kde je Monika? Chtěl bych ji vidět.

 Vidět?

 Moná, e ti to připadá zvlátní. Ale fakt bych ji chtěl vidět.

 Já proti tomu nic nemám a dám ti její adresu. Jestli ale bude doma, to ti zaručit nemůu.

 A e ti odela tak najednou?

 To ví, v enských se nevyzná. Prasklo jí v bedně a hned tady práskla dveřma. Jene to si u mě ádná nesmí dovolit, i kdyby to byla monacká princezna. Chce jít, tak sl bě. A víckrát se nevracej. Ale jedno vrátit musí. Prachy, co jsem ti půjčil.

 Ona si od tebe vypůjčila?

 Deset táců. Něco si přidala sama a já jí jetě přes svoje známý sehnal za pakatel toho ojetýho fiátka. Takovej jsem byl grand. Mohla to mít na splátky po třech stovkách měsíčně, kdyby tady zůstala. Nezaplatila ani první splátku a odtáhla. Teď zacvakne do halíře a hezky vecko najednou. Mám na to dluní úpis. Já ho od ní neádal. Sama mi ho podepsala. e prý chce mít pořádek. Tak ho bude mít. I kdybych to měl dát k soudu.

 Ty bys ji chtěl alovat?

 V tomhle neznám bratra, rozumí? Vola ze mě nikdo dělat nebude. Ani slečna Ryánková. Můe jí to vyřídit.

 A kde je vůbec zaměstnaná?

 Ségra jí sehnala místo u vojáků na letiti.

 Tady v Květnově? Na vojenském letiti? netajil se překvapením edina.

 Jo. Ale co tam dělá, nevím. A ani mé to nezajímá. Jen jedním jsem si jistej. e si poplakala nad výplatní páskou. Na co si přila u mě v podniku, to jí tam určitě nedají. A stejně tam dlouho nevydrí.

 Proč myslí?

 Jak taková holka jednou čuchne k penězům, ádnej francouzskej parfém jí nebude vonět lip. Ale třeba si tam narazí nějakýho flígra, ti vydělávají prachů jak mraků.

edina se zvedl k odchodu.

 Počkej, Jirko, jetě jsem ti ani nenalil.

 Díky, Berte. Stejně bych se nemohl napít. Mám venku vůz.

xxx

 Jé, to jste vy, pane inenýre? Tak u jste se vrátil? Pojďte dál a nezouvejte se.

 Pokud se pamatuji, navrhla jsi mi posledně tykání, Moniko.

 Tak tě tedy vítám, Jiří!

 Tady jsem si ti dovolil přinést nějakou maličkost, jestli se neurazí.

Rozbalila hedvábný papír a otevřela koenkovou etui.

 No ty jsi dobrej, takovej krásnej náramek mi přinese a říká  maličkost.

 Je ze Stockholmu. Rád jsem ti jej přivezl. A teď jsem přijel do Květnová jen kvůli tobě, abych tě viděl. Kvůli tobě jsem i Bertovi přivezl ze védská ty kazety. Nebýt tebe, ani by mě nenapadlo něco takového podnikat.

edina se odmlčel a pozoroval Moniku, jak si navléká na útlé zápěstí elegantní náramek, spletený ze zlatých miniaturních řetízků.

Uchopil ji oběma rukama za pai a políbil na hřbet ruky.

 Moniko, ani neví, jak jsem astný, e u nejsi u Berta. Kdy jsem dnes veel do Bílého hroznu a uviděl na tvém místě jinou, rozesmutnilo mě to. Ale teď jsem rád, e u tam nedělá. Já vím, chce mi asi říct, e ti pomohl, kdy ti bylo nejhůř. Ano, moná, ale on  mysli si o mně třeba něco zlého, e pomlouvám přítele, ale Bert není můj přítel, jen bývalý spoluák. On  by byl tvoje zkáza. Věř mi to.

Moniku příval edinových slov poněkud zarazil. Proč tak vyjel na Berta? Není to jen chytristika? Co kdy ho za ní poslal Bert sondovat půdu? Zjistit, jak se jí daří, zda ji rozkol s bývalým éfem přece jen nepoloil na lopatky a ona nepomýlí na kajícný návrat k Bílému hroznu?

 Jak vidí, pořád iju. I kdy ne jako servírka u

začal přebírat od technika svůj letoun. Nastal rit

 Jak vidí, pořád iju. I kdy ne jako servírka u pana Kosiny. Řekl ti proč?

 Mohu tě ujistit, e jsem se ho na to neptal. Povauji se toti pořád jetě za dentlmena, Moniko.

Pátravě si prohlíela nečekaného hosta, který ji jetě nečekaněji obdaroval zlatým náramkem. U od prvního setkání, kdy jí ho Bert představil jako inenýra a kandidáta věd, na ni zapůsobil seriózním dojmem. Dosud neměla monost blíe se seznámit s lidmi tohoto společenského zařazení. A stále se nemohla zbavit určitého ostychu, e s ním teď sedí ve svém bytě a tyká mu. Není to ádný z těch stárnoucích plejbojů, jejich oplzlým dvořením byla ve vinárně nucena naslouchat, obastňujíc je profesionálním úsměvem, za který přicházela odměna v podobě kavalírského tuzéru. Není to ani typ charakterních herců, kteří představují ve filmu a v televizi ponejvíce lékaře. V kadém případě inteligentní a interesantní zralý mu. Za jeden tuctový mejdan u Berta jí přivezl ze védská zlatý suvenýr. Jakou kompenzaci za něj asi čeká?

 Výborně, Jiří. Vstala z křesla ladným pohybem manekýnky. Měla na sobě černé, přiléhavé kalhoty a domácí modrotiskovou blůzku s hlubím dekoltem trojúhelníkového tvaru, v jeho pici, v počínajícím zálivu ňader se pohupoval řetízek s miniaturními digitálkami. Jeden z paovaných artiklů, jím také obchodoval Bert.. Natočila si k očím displej hodinek.

 Patnáct dvacet osm. Dentlmenům je bohuel dovoleno pít první whisky a po páté odpoledne.

 To mi v Anglii taky tvrdili, Moniko, pousmál se edina.  Ale u to ani tam neplatí.

 Take dovolí, abych ti nabídla skotskou s ledem?

 Pod jedinou podmínkou  e nebudu pít sám.

 Host má právo klást podmínky, přikývla, pohodivi dlouhými, bohatými vlasy.

 Pak tedy jetě jednu prosbu. Smí se zde kouřit? Vytáhl krabičku marlborek.

 Samozřejmě. To je i moje značka.

Po obvyklé ceremonii, zvané přípitek na zdraví, zapnula Monika kazetový magnetofon s nahrávkou Javorů, je patřila k jejím oblíbeným. Přitlumila zvukovou kulisu, očekávajíc, e začne edina o něčem mluvit. Sama neměla o čem. Nechtěla si připustit, e přiel jen proto, aby si ji koupil za ten náramek na pár hodin do postele. Mrzelo by ji předevím to, e se zklamala v odhadu, který si o něm učinila. Ačkoliv musela v duchu připustit, e svým chováním tehdy na mejdanu u Berta mu mohla k tomu zavdat příčinu.

Chvilka zámlky a pak uslyela slova, která jí vyrazila dech.

 Moniko, chce se za mne provdat?

Zaznělo to jako naprogramovaná věta z počítače. Přesně, věcně. Váně. A téměř neosobně.

 Já …? bylo jediné, na co se zmohla.

 Nemusí odpovědět hned. Rád počkám a přijdu si pro odpověď jindy. Třeba zítra. Pozítří. Za týden. Za měsíc. Ale přijdu. A musím ji slyet, Moniko. Vzal ji za obě ruce a jemně je sevřel.

 Milý Jiří… za to, cos mi řekl, ti děkuju.

Přitiskla mu lehký polibek na čelo.

 Já ti děkuji, Moniko.

 Ví co? Ne si budeme povídat dál, slib mi jednu věc.

 Slibuju ti ji předem.

 e mi řekne pravdu. Mírným pohybem se mu vymanila z rukou.

 O čem?

 Mluvil jsi o tom … o tvé… nabídce, kterou jsi mi právě učinil, s Bertem?

 Dávám ti čestné slovo, e ne.

Vstala a chvíli rozpačitě přemýlela. Pak vzala do kletí kousky ledu, vhodila je do sklenek a dolila z hranaté lahve balantejnku. Kdy se znovu napili, řekl edina, jakoby se náhle ro?hodl:  Abys věděla, e mluvím naprostou pravdu, tak ti tedy povím vecko. I kdy je mi to dosti trapné. Robertek se rozčiloval, e od něj jistá dáma odela a nezaplatila mu deset tisíc, které jí půjčil.

 Uboák! Hnusnej uboák, vykřikla rozhořčeně.  Já mu je přece vrátím! Vdy jsem mu to řekla. A má to ode mě černý na bílým!

 Chápu tvoje pohorení, Moniko. Ale nech mě tu trapnost dopovědět do konce. Kosina prý nebude čekat, Má v ruce tvůj, tak říkajíc, dluní úpis a chce ty peníze od tebe vymáhat soudně. Celou sumu najednou.

 Na to přeci nemá právo!

 Milá holčičko, on si na to právo vydupe. Já znám Robíka Kosinu trochu déle a myslím, e i lépe, ne ty. Pokud jde o peníze, samozřejmě o jeho peníze, nezná vlastního bratra  to jen opakuju jeho slova, na kterých si dal velice záleet.

 Aha, u tomu rozumím. Poslal tě za mnou jako svýho exekutora!

 Ničemu nerozumí. A na toho exekutora jsem před vteřinou zapomněl. Jinak bych se musel urazit, omluvit, e jsem ruil a odejít.

 Promiň, Jiří, já jsem tak rozčilená, e u ani nevím, co mluvím.

Uchopila do dlaně sklenku a vypila ji jedním doukem do dna. edina učinil toté.

 Spláchli jsme, doufám, oba své momentální pohnutí mysli. Já tě prosím za prominutí, Moniko, e jsem se dal tak neuváeně strhnout svým slibem a řekl ti pravdu i o téhle trapné záleitosti. Znovu ti opakuji  jsem rád, e jsi od Berta odela. On by byl tvoje zkáza.

 Co teda mám dělat, Jirko? Jak mu mám ty peníze vrátit? Kde bych je najednou vzala? téměř zavzlykala.

 Ponech to na mně, berunko, pohladil ji po vlasech.

 Vyřídím to s mistrem Kosinou sám. K jeho i tvé spokojenosti. U se tím nevzruuj, ano?

 Ale Jirko…

 ádné ale. Teď mi zas ty musí něco slíbit, jako já předtím tobě. A jsme si fifty-fifty.

Vzhlédla k němu uslzenýma očima.

 e od téhle chvíle, za prvé  nepadne u ani slovo o Bertovi.

 Slibuju. A za druhé?

 e bude dovoleno Jiřímu edinovi pokračovat v povídání s Monikou Ryánkovou. Jmenovaná ho přeruila dotazem na člověka, o kterém u nepadne ani slovo, jak právě slíbila.

 Platí. Ale na to si zvlá přiukneme, aby se jmenovaná vrátila do rovnováhy. Opětovně naplnila sklenky ledem a naloutlou skotskou.

 A aby se mi lip hovořilo, dodal edina.  O tom vem, z čeho jsem se ti chtěl vyzpovídat jetě dřív, ne se rozhodne pro odpověď.

Upili. edina vloil do rtů dvě marlborky, zapálil je a jednu podal Monice, jakoby chtěl naznačit obřadnost polibku na ústa.

Vzápětí uslyela slova, která ji znovu vyrazila dech.

 Stane-li se Monikou edinovou, odjedeme spolu jetě letos do Holandska.

Opět to zaznělo jako naprogramovaná věta z počítače. Přesně, věcně, váně. A téměř neosobně.

 Abych ti to vysvětlil. Podnik, ve kterém pracuji, uzavřel kontrakt na koprodukci s koncernem Philips. Videomagnetofony, elektronické spotřebiče a tak dál. Před měsícem se rozhodlo, e tam budu nai stranu dva roky zastupovat. Od letoního října. Plat jako náměstek ředitele, ovem v guldenech. Sluební byt v Amsterodamu, k tomu sluební vůz. Přiděleno firmou Philips zdarma. Jediné, co mi nepřidělili  manelku. Nae vedení by ovem rádo vidělo, kdybych tam nejel sám. Na svobodné oputěné zástupce tam číhá mnoho naparfémovaných vějiček a to odvádí od práce. Na druhé straně by měla zástupce naeho podniku jeho manelka přísluně reprezentovat. Nejen zjevem, ale také společenským vystupováním, armem, vrozenou inteligencí. To vecko dneska patří k profesionalitě en, jejich manelé se etablovali v mezinárodním podnikání. Kdy jsem tě uviděl poprvé,

Moniko, jak si vede v tuzemském podniku Bílý hrozen, řekl jsem si, e je tě tam koda.

Hleděla na něho rozířenýma očima, jakoby se zdráhala věřit, e ve, co jí a dosud řekl, se týká jí, bývalé servírky a nyní zaměstnankyně jídelny na květnovském letiti.

Vzal ji za dlaň a políbil lehce na konečky prstů.  Moniko, ty jsi v mém povědomí něco jako předvídaný moment změny kvality funkce… promiň, já u se nedovedu ani vyjadřovat v jiných pojmech, to je profesionální deformace. Zkrátka a česky. Zamiloval jsem se do tebe na první pohled. Z toho mě nevyvede ani Sally z Mlaďáku, která by mi asi odpověděla, kdybych ji poádal v listárně o radu, e je to v pětatřiceti anomálie. Ty mi moná odpoví, e je to vecko pouze kalkulace perspektivního kádra ediny, kterému jde o udrení výnosného místa v Holandsku. Proto jsem ti řekl, e nemusí odpovědět hned. Počkám si a přijdu pro odpověď jindy.

I zamilovaní elektronici… snad mají naději?

 Jiří, ty jsi mně úplně zamotal hlavu.

 Nápodobně, Moniko.

 Pochop aspoň jedno. Dejme tomu, zasmála se,  e by nám dvěma navlíkli na národním výboru prstýnky …

 Ty bys jej navlékla mně a já tobě. To nedělá oddávající úředník, poznamenal edina.

No dobře. A co dál? Oběd, nějaký přípitky, ty u jsme teď vlastně absolvovali několikrát. O to nejde.

 A o co jde?

 Večer bych ti… musela splnit manelskou povinnost. Jenom proto, e jsem se ti podepsala do matriky.

Hlava jí náhle poklesla na rameno. Oči měla zavřené.

Vstal a tie odkráčel do kuchyně. Na plynovém sporáku objevil’ konvici, natočil do ní vodu, krtl zapalovačem a odhadoval, kde najde nějako dózu s kávou. Odhrnul posuvné víko příborníku. Přátelsky mu pokynul načatý staniolový sáček s mletou výběrovou kávou Fénix. V duchu ocenil perfektní uklizenost kuchyně a blýskavou čistotu álků. Také cukřenka byla na svém místě, v zásuvce jako vojáčci v řadě čekaly stříbrné ličky.

Vůně čerstvě připravené kávy zavanula bytem.

Kdy postavil tenkostěnný álek před Moniku, otevřela oči a chvíli před sebe nechápavě zírala.

 To u je ráno? vyhrkla, probírajíc se z chvilkového útlumu.

Druhý álek poloil před sebe a polohlasem zanotoval.

 Zítra bude krásný den, někam spolu pojedem… Uvědomila si Jiřího edinu. Čilého, neunaveného,

galantního. Nezatáhl ji do postele. I kdy by se mu asi po tom vem, co od něj slyela, moná příli nebránila. Vydrela to u s jinými. A jen tak. Tenhle člověk jí vak nabídl něco, co ji přímo okovalo.

Upila kávy, sbírajíc do uzlíku vechny smysly.

Je to vlastně fajn chlap, prolétlo ji hlavou.

 Já to dopiju a zvednu kotvy, Moniko, odtuil, zapaluje si cigaretu.

 Mně nenabídne?!

 Nabídl jsem ti cigaretový polibek u jednou, podruhé jsem se neodváil.

 Poodsunula álek s kávou, mátoně vstala.

 Jsem straně unavená, Jirko.

 A ráno musí vstávat, chudáčku. V kolik?

 Ani se neptej. V est. Autobus musím chytit do půl sedmé.

 Kde vůbec dělá? Snad na píchačky ve fabrice?

 Ty tam zavedené nemáme. Ale dokud budu u vojáků, budu tam docházet přesně. To zase patří k mé profesionalitě.

 Dokud? Slyel jsem dobře? Mám tomu rozumět

 dokud mi neřekne své ano, Moniko?

 Jiří, počkej a nechytej mě za kadý slůvko. Pochop. Známe se z jednoho ujetýho mejdanu a teď pár hodin.

 Pro mě to byl tenkrát krásný večer a dnes proívám nádherné hodiny.

 Nic o mně neví a já o tobě vlastně taky nic. Akorát to, e má před sebou zahraniční post a já vyhlídku na vdávání. Musím si to nechat projít hlavou. To přece není jen tak, abych kývla  já to beru, éfe. I kdy bys byl moná sympatickej éf.

 Myslí, e manel, ne? Třeba jen na dvouletou zkuební dobu, usmál se edina.  Po dvou letech mi můe v Amsterodamu klidně říct  adijé, drahý choti. A já.se na tebe nebudu vůbec zlobit.

Vstal a sbíral se k odchodu.  Musím si v hotelu obstarat nocleh. Whisky byla báječná, ale za volant u dneska nemůu.

Otevřeným oknem zalétlo do pokoje vzdálené dunění. Opakovalo se v několika intervalech za sebou.

Zdvihl tím směrem hlavu.  Dělají vám tady pěkný rámus.

 Normálka. To vypadá, e budou noční lety. To ví, u se v tom trochu vyznám. Vstala také a upravila si vlasy.

 Take mi nezbývá, ne abych se ti omluvil, e jsem tě bez ohláení přepad.

 Spí jsi mé zaskočil.

U dveří se k němu naklonila a vtiskla mu polibek na tvář.

 Pro tu odpověď si přijdu, Moniko.

 Byl jsi dentlmen, Jirko. A za ten náramek ti jetě jednou děkuju.

 Ví co? I kdy je to poněkud staromódní, povauj ho za zásnubní dárek. Kdy ho bude nosit, zůstává mi naděje.

xxx

 Ivane!

Nadporučík Rychtařík se ohlédl a kdy poznal Vláďu Drela, zastavil se a počkal na něho.

 Ahoj, jde se podívat na letitě?

 Nejradi bych si el zalétat s vámi.

 Stará láska nerezaví, pořád?

 Kolikrát jsem si myslel, e u jsem z toho venku, ale je to jako droga. Asi se z toho u nedostanu. Jak zaslechnu zařvat motory, táhne mě to mezi éra.

 Teď nás čeká vybraná lahůdka  manévrový vzduný boje.

 K tomu jsem se u nedostal. Můj pilotní výcvik skončil a příli brzy. Jak to vůbec nacvičujete?

 Asi takhle.

Ivan Rychtařík se zastavil a poloil svoji leteckou kabelu do trávy, protoe k názornému vysvětlení potřeboval obě ruce. Levá představovala nepřátelský letoun, pravá vlastního stíhače. Z dálky vypadal jako dirigent, který řídí jakýsi neviditelný orchestr.

 Jakmile dostane povolení od řídícího létání, startuje a letí do určeného prostoru, kde se vzduný boj má odehrávat. Rádio si přeladí na kanál velitelského stanovitě. Odtud ti letovod dává údaje o pohybu nepřátelského letounu. Samozřejmě o letounu  cíli, který nepřátelské letadlo představuje. Ten začíná manévrovat nejdříve v horizontální rovině.

 Počkej, na to sl jetě vzpomínám. To znamená, e

zapne forsá a provádí vodorovnou zatáčku na maximální rychlosti a s maximálním náklonem a přetíením.

Teď u začal pohybovat paemi i Drel. Taková gestikulace pilotů není řídkým jevem. Obdobně si rukama předehrávají sportovní výkon gymnasté, nebo skokani.

 Ano. A ty jde po něm. Dělá zatáčku, nebo ikmý přemet s posunutým středem a tímto manévrem se snaí dostat k němu tak, abys na něj moh spustit střelbu z kanónu.

 A on se samozřejmě musí snait zmizet z mého dosahu. Čili co udělá?

 Podle toho, jak na tom je. Nejčastěji začne manévrovat ve vertikální rovině. To znamená, e začne bojovou zatáčku na forsáním reimu. No a ty se na něj začne znova tlačit. Buď s vyuitím převahy výky, nebo rychlosti  to u si musí vybrat podle situace. Začne si vytvářet podmínky pro odpal řízených raket. Odpal provádí nejlíp v okamiku, kdy se cíl nachází v horním bodě manévru. Při přetíení jednoho a dvou gé a z dálky tak tisíc metrů. Po odpálení raket se nadále sbliuje s cílem a na dálce dvě stě, tři sta metrů provádí opakovanou střelbu z kanónů.

 Samozřejmě, jen fotokulometem.

 Ano, vechny výsledky tvého snaení registruje fotokulomet. Po vyhodnocení se dozví, zda jsi cíl sestřelil, nebo jsi ho jenom vyplail.

 To můe být zajímavé.

 Zajímavý to je, kdy ses trefil. Paklie ti fotokulomet dokáe, e jsi střílel vedle, jse akorát pěkně natvanej.

 A tím to hasne?

 I kdepak, protivníka nesmíme podceňovat. Přivede letoun do klesavé spirály  asi takhle  zapne forsá, nabírá maximální rychlost, aby se od tebe odpoutal co nejdál. No a ty musí včas zareagovat, vymyslet nějakou fintu, vyvést mu nějakou kuliárnu, kterou nečeká a zas mu jde po krku a provádí dalí zteč.

 Take to je jako v boji.

 Jo, a na to, e nelítá ostrá munice a rakety.

 Take je to pěkná fuka.

 To si pi. Je to zabíračka jak pro pilota, tak pro letoun. Vechno se dělá na maximálním reimu. Kdy po takovým nácviku manévrového boje vyleze z mainy, jse mokrej, jako kdybys vylezl z vany.

Vladimír Drel se zamyslel. Znal epizody vzduných bojů, jak je zaznamenali ve svých pamětech piloti, kteří bojovali ve druhé světové válce. Přečetl vechny a nejednou. Mersejev, Koedub, Koevnikov, to byly vzory jeho klukovských let. Tolik se jim chtěl podobat.

 Jetě jednu otázku, Ivane. Dělá radi cíl, nebo tě víc baví útočit?

 Raději útočím. Hru na schovávanou jsem nikdy moc nemiloval. Rád bych se někdy dostal na kobylku Karlovi Kasalovi, ale vím, e na něj nemám. Člověče, na toho asi nemá nikdo.

Ivan se podíval na hodinky a popadl vak.

 Vláďo, ahoj, mám nejvyí čas. Velitel pluku nám dává zakouřit. To ví, čeká, e se na nás přijede podívat i velitel letectva, tak chce mít vechno nej. Budou tady i z výzkumáku. Vezmou si do merku nás i mainy.

 Tak se měj, Ivane!

Nadporučík Drel zdvihl palec k modré obloze a Ivan udělal toté. V tomto nějakém leteckém pozdravu je obsaeno to, co by se jinak muselo vyjádřit mnoha slovy  a se ti vechno podaří, a má úspěch, a splní úkol, a tě maina poslouchá jako hodinky, a se ti nestane ádná mimořádka, a měkce přistane …

Obrátil se a zvolna se vracel k budově tábu pluku.

Zajde za dozorčím útvaru.

Aby se zeptal, zda v průběhu noci nezjistila strání směna na stanovitích kolem letitě něco, co by si zasluhovalo jeho pozornosti.

xxx

 Promiňte, slečno Moniko, jestli nepohrdnete mým přibliovadlem, svezu vás do města, nebo kam potřebujete.

 Já s neznámými mui nejezdím.

 Domníval jsem se, e vám nejsem neznámý. Sedím u druhého stolu vlevo. Dneska jste mi dala větí rotěnku.

 Tak to bylo ovem pouze náhodou.

 I kdy náhodou, mně to přilo milé. Dovolíte, abych se představil? Jistej Karel Kasal. Učinil mírnou úklonu a zasalutoval.

 Ryánková. Napřáhla váhavě ruku. Dlouze ji stiskl a přidal úsměv, který dosud u en vdy osvědčeně zabíral,

nebo naplno odhalil neporuený dvojřad zdravých, bílých zubů.  Potěení na mé straně.

 Vy jste pilot?

 Něco takového, ale dneska nelítám. Deklasoval jsem se na řidiče kodovky. Kdy je tak pěkně a nemám slubu, chtěl jsem si vyjet. Jen tak.

 U nechcete?

 Ale ano. Jetě před chvílí jsem chtěl jet sám. jene kdy jsem vás uviděl, tak mě napadlo, co kdybych vás pozval, abych nemusel jet sám. To jsem to pěkně zamodrchal, e?

 Já taky nejradi jezdím sama.

 Take mé pozvání nepřijímáte?

Usmála se a pohodila hlavou, a se jí zlatisté kadeře rozevlály. Teprve teď si ho pozorněji prohlédla. Docela pěkný chlap. Souměrný obličej, hnědé oči, kterým se říká ivé, černé vlasy. irí v ramenou, tíhlá postava. Sportovní typ. Z jeho chování vyzařovala sympatická energie, ale nevtíravá.

 To jsem neřekla.

 Děkuji za důvěru.

Otevřel dvířka kodovky a pomohl Monice nastoupit. Lehce a graciézně se prosmýkla na přední sedadlo.

 Kam to bude? prohodil konvenčním tónem, obvyklým u taxíkářů.

 Do města, pane řidiči, odpověděla stejným stylem.

Nastartoval, zařadil rychlost a bravurně se odpíchl. Jel

ostře, ale z kadého přidávání a ubrání plynu i otočení volantem jí bylo patrno, e se nepředvádí. e má vůz v rukou a bezpečně jej ovládá.

 Smím si zakouřit? zeptala se po chvíli.  Nebo je to nekuřácké pracovitě?

 Klidně si zapalte, mně to nevadí.

Vy nekouříte?

 Ne. Mé povolání a můj koníček mi to nedovolují.

 Tak promiňte, pitla omluvně a zastrčila zpět do kabelky krabičku marlborek a zapalovač.

 Prosím vás, neberte to tak. Máte chu na cigaretu vy nebo já? Jste teď mým hostem a vzácným hostům je ve dovoleno. Natáhl ruku a vysunul popelníček.

 Děkuji, vzácný hostiteli, oplatila konverzační hru na obřadnost. Stáhla o kousek okénko, zapálila si a labunicky nasála voňavý dým. Po chvíli k němu pootočila hlavu,

pozorujíc jeho hezký profil, teď nehybný soustředěným sledováním vozovky. Musel to vycítit, i on k ní pootočil obličej a jejich zraky se na okamik setkaly. Bylo to jako krátký elektrický výboj, bleskurychlé zajiskření, impuls, který nevzniká mezi lhostejnými pohledy.

Monika se v poslední době setkávala jako servírka ve vinárně s mui, kteří se víceméně snaili o jediné. Posíleni alkoholem dávali kavalírské tuzéry a adonili:  Moniko, vy jste krásná, s vámi bych chtěl proít to, co s ádnou jinou atakdále. Bývalo jí z toho nanic, jak primitivně a uboze usilovali dostat ji do postele. V této chvíli se začala obávat, zda se z mue za volantem nevyklube toté, tentokrát v zeleném.

 Vy jste u nás nová, e? zmohl se Kasal na banální otázku.

 Na letiti nová. Ale v Květnově jsem … doma.

 Je tady pěkné okolí. Chtěl jsem si dnes někam vyjet a porozhlédnout se.

 Vy jste tu také nový?

Kasal chtěl u u říci, e ano. V poslední vteřině si vzpomněl na Drelerovo upozornění.

 Neznám to tu, vyhnul se přímé odpovědi.  A kdy, tak jenom shůry.

 To musí být stejně krása, dívat se na svět z tý výky. Ale já bych se asi bála. Vae ena se o vás nebojí?

Kasal zdvihl levičku od volantu, roztáhl prsty a několikrát otočil dlaní.

Monika na něho nechápavě pohlédla.

 Vidíte něco? zvolal jako eskamotér na jeviti.

 e umíte řídit jednou rukou, ale poutět volant za jízdy se nemá.

 e nemám snubní prsten, to nevidíte?

Vyprskla upřímným smíchem.  Soudruhu nadporučíku, jestli jsem správně uhodla vai ari, jetě se v nich moc nevyznám. Ale vyznat se v tom, jestli je někdo enatej jenom podle toho, e nosí prstýnek, to snad nemyslíte váné.

 Říkám to váně, věřte mi nebo ne, e jsem, ač tři sta let stár, stále jetě svoboden, slečno Moniko. Nebo snad  paní Moniko?

 Ani jedno, ani druhé.

Potlačil náhlý pocit zklamání. Tedy zasnoubená, měl na jazyku trochu ironickou poznámku. Ale stiskl zuby a mlčel.

Blíili se k městu. Jízda, která v Kasalových představách začala slibně, skončí za pár minut zdvořilým poděkováním půvabné spolujezdkyně. Za svezení. A také  za co jiného.

Pohrávala si zlatým náramkem na zápěstí.  Take jsem vám nabourala program, přeruila vyvstalou pauzu.  Hodlal jste si vyjet za krásami přírody a místo toho vezete do města stopařku, kterou jste sám stopoval.

 Jo, přiznávám sebekriticky, e máte úplnou pravdu, co se toho stopování týče.

Vyhodila z okénka nedopalek cigarety.  To se taky nemá, za to je podle vyhláky pokuta, e?

Znovu k němu pootočila obličej a jejich zraky se setkaly. A opět to bleskurychlé zajiskření.

 Jene ono se více věcí nemá, zdvihla koutky do úsměvu.

 Například?

 Sedat do auta s neznámým muem. I kdy připoutím, e ne nesympatickým.

 Za tohle uznání vám stopař děkuje.

 Třeba vás někdy zase svezu já, na oplátku.

 Vy máte vůz? podivil se Kasal.

 Nic moc. Ojetýho fiátka, estistovku. Ale pořád lape.

 Tak vás někdy můu stopnout?

 Do práce jezdím autobusem.

 A kam jezdíte, kdy nejezdíte do práce?

 Kdy je hezky, zajedu se vykoupat.

 Sama?

 Dovedu plavat sama. Před náměstím mi zastavte, prosím. A děkuji za svézo, soudruhu nadporučíku.

 Já vám děkuji za společnost, slečno  paní Moniko.

 Kromě toho, e dobře jezdíte, jste taky vtipnej, uklíbla se.

Přibrzdil, vyskočil a otevřel jí dveře.

Mávla mu půvabně na pozdrav. Zůstal stát na chodníku a nemohl se vynadívat na její postavu a ladnou chůzi. Připadala mu jako manekýnka, odcházející plavně z přehlídkového parketu. V duchu hodnotil, e v prvním kole zabodoval. Volil správnou taktiku. Chovat se zdrenlivě, učinit dojem, e nejde z jeho strany o nic jiného ne o galantnost.

Ne stačil opět nastoupit do vozu, uslyel z opačného chodníku známý hlas.

 Karle, ty válí!

Ivan Rychtařík. Je teď jetě veselejí, ne doposud. Přistěhovala se mu do Květnová celá rodina v plném počtu. Radost a spokojenost z něho vyzařuje na kadém kroku.

 Co tu dělá, Ivane?

 Kadej trávíme volno po zaměstnání jinak.

Přeel přes ulici a jetě zahlédl vzdalující se Moniku.

 Jak jsi s ní daleko? zeptal se prakticky.

 Teprve na začátku, Ivoi. S neurčitým příslibem, e mě taky jednou sveze.

 člověče, ona má kvartýr a jetě fáro?

 A snoubence k tomu.

 Karle, ivot je soutě. To je přece tvoje krédo. Tak proč váhá?

 A co Blanička, jak se zabydlela? otočil řeč jiným

směrem Kasal. 

 To ví, Karle, musím jí vynahradit i v noci, o co přila tím dlouhým odloučením. Jetě e mají kluci samostatnej pokojík. Včera jsem s nima byl v muzeu. Byli nadený a já zíral. Ono je docela správný poznat historii města, ve kterým má slouit. Za chvíli mě čeká Blanka na náměstí. Jdeme shánět jetě nějaký doplňky do bytu. To bude pro mě utrpení. Ví, jak nerad chodím po keftech a něco kupuju. V kadém případě počítej s tím, e tě pozveme na kolaudaci, a bude bejvák v kupě. Ahoj, musím běet.

xxx

Karel Kasal usedl za volant kodovky. Obrátil a vyjel z města. Oblíbil si takové samotářské jízdy, rozdílné od osamělého soustředění v kokpitu bojového letounu. Tady to cítil jako příjemnou relaxaci. Přesný horizont, brzda, spojka, plyn. ádný mikrofon, ádné příkazy ve sluchátkách, ádná kontrola na kadém kilometru. Mohl hlasitě zpívat, hlasitě meditovat, nikým neslyen.

Mohl si i kdykoliv promítat retrospektivní filmy z vlastního ivota. Vracet se do okamiků, kdy poprvé poznal ohromnou radost. Zvládl náročné lékařské prohlídky a byl přijat na vysokou vojenskou leteckou kolu v Koicích. Umínil si, e dosáhne výtečného hodnocení. A také dosáhl. I kdy mu do jisté míry činily potíe vevojskové předměty. Zato ve, co se týkalo létání, zvládl

na výtečnou. Jedním z nejpřísnějích instruktorů létání byl podplukovnlk Rezek. Nikdo na kole nepamatoval, e by kdy v maině pochválil áka. A kdy letěl s Kasalem.

 Ty kluku, ty jsi se snad v tom Delfínu narodil!

Byla to pocta jako hrom. Ale Kasal nezpychl. Uznání zkueného instruktora ho utvrdilo v předsevzetí, e má na to, stát se výtečným.

Před slavnostním vyřazením téměř nespal.

Kdy přijímal z rukou velitele letectva jako výtečník čestný dar, hodinky, proíval podruhé ohromnou radost.

Těil se k útvaru. Tam teprve ukáe, co v něm je. Bude létat, jak nejlíp dovede.

Teprve po zaměstnáni si vynahradí ve, čeho se na kole odříkal. Představoval si, e výtečný pilot si musí namluvit i nejhezčí děvče z okolí.

Bojový letoun, na kterém začal plnit úkoly, ho cele zaujal. Hltal kadé slovo Instruktora, studoval předepsané příručky. V letounu by snad i spal.

Teprve kdy na něj vylo volno a neurčili ho do hotovosti, zbyl mu čas na osobni ivot. Jaký je vak osobni ivot mladého svobodného nadporučíka letectva v čase, vtěsnaném do termínu mezi slubami?

Vzpomínal na hezké, úkradkem získávané chvíle poté, kdy se na posádkovém plese seznámil s Michaelou.

A do okamiku, ne mu kategoricky poloila otázku  vezme si mne?

Odpověď za něj vyřeil kádrový rozkaz o převelení do Květnová.

 Jsem pilot, Mío, řekl jí.  A to je pro mě zatím celý ivot. Víc nechci. Bylo to s tebou hezké. Ale teď odcházím. Tak se měj!

Na sedadle vedle sebe měl jetě před chvílí nejhezčí děvče z Květnová. Aspoň mu tak Monika připadala. Z vnitřku kastle dosud nevyvanula vůně nevtíravého parfému, který po ní v jeho kodovce zůstal.

Monika!

Michaelu nebylo tak těké získat. Na plese j( navrhl schůzku, leérně, přijde, nepřijde. Přila.

Monice si netroufl říci o dalí setkání. Nechtěl riskovat blamá. Nebyl zvyklý v ničem prohrávat. Znovu před sebou uviděl kradmý záblesk v jejích očích. Nebyl v nich výsměch, ani lhostejnost.

Ubral plyn, rozhlédl se dopředu i dozadu. Vozovka byla

volná. Otočil se ostrou zatáčkou a nabral směr k městu. Zítra je letový den. Pozítří večer bude volno. Příli originální nápad to není, přiznával si. Dojel před vchod jediného kina v Květnově. A tý lákala na francouzskou kriminální komedii s Belmondem v hlavní roli.

 Mám tady u jen poslední řadu, oznámila nepříli ochotné obstaroní pokladní, kdy poádal o lístky na pozítří.

 Tak dva, jestli máte doprostředka, odměnil ji úsměvem a dvacetikorunou, nečekaje na čtyři koruny nazpět.

xxx

Robert Kosina seděl ve své administrativní kanceláři, jak hrdě nazýval peluňku na chodbě za vinárnou. Nervózně kouřil jednu cigaretu za druhou.

Na krku měl termín účetní uzávěrky.

Teď zase musel papírovat sám. Uvědomoval si, jak mu i v téhle záleitosti chybí pomocnice, kterou získal v Monice Ryánkové. Mnohem nepříjemněji vak pocítil její odchod v ukazateli, jen se povauje za určitý seismograf podnikové prosperity. Poprvé za poslední dobu nesplní Bílý hrozen plán trby.

Servírka, kterou mu sem narychlo poslali, nepůsobí pro denní vinárnu jako potřebný magnet, přitahující stálé hosty. Tahle buchta je svým chováním a tupou arogancí přímo odpuzuje. Je třeba s ní co nejdřív něco udělat. Zítra zajede na podnik a promluví s osobářkou. Je to jeho dobrá známá a lecčíms si ji zavázal. Tak a se taky činí. Musí mu pomoci a najít něco lepího.

Stejně jsem blbec, meditoval. Na tý chatě jsem to přepísknul. Nejraději by si dodatečně vrazil pár facek. Nakonec byl nucen Moniku uprosit, aby mu odpustila a nehlásila na Bezpečnosti, e se ji pokusil pod příslibem manelství znásilnit. Tu formulaci si nevymyslela, tu Jí zřejmě někdo poradil. V kadém případě ho přitlačila ke zdi, take nemohl ani ceknout, kdy poádala o rozvázání pracovního poměru dohodou. A v termínu, který si sama určí.

Ale nedaruju jí to, ujioval se. A zítra vybaví na ředitelství tu novou sílu, zajde za podnikovým právníkem. Je Kosinoví taky zavázán. Obstaral mu nedávno skládací

kolo pro dceru. Doktor u bude vědět, jakým paragrafem pohrozit slečně Ryánkové, aby vysolila těch deset táců. A hezky najednou.

Otevřel anon s dodacími listy.

A tu ho napadlo, e by se Monika mohla otočit. Není hloupá. Ví toho kolem různých Kosinových účetnických slalomů dost, aby hodili na Bílý hrozen hloubkovou revizi. To by tak chybělo!

V místnosti se vznáel mrak edomodrého kouře. Otevřel okno a do plic mu vnikl čerstvý vzduch, a se rozkalal.

 Člověče, ty se tu udusí, ozvalo se ode dveří.

 Jirko, kde se tu bere, vyhrkl překvapeně Kosina, kdy spatřil opět bývalého spoluáka.  Posaď se. Můu ti něco nabídnout?

 Nebudu tě dlouho zdrovat. Zael jsem jenom na skok. Čeká mě porada v ZASu, sdělil inenýr edina.

 Tak aspoň malý presso?

 Děkuji, opravdu ne. Pohlédl na hodinky.  Honím kadou minutu. V jedenáct začíná jednání.

Otevřel aktovku.

 Snad jsi mi nepřivez dalí kazety?

 Tohle tě potěí mnohem víc.

Inenýr poloil před Kosinu na stůl obálku.

 Přepočítej si to.

 To je co?

 Tvoje peníze.

 Počkej, Jirko, jaký peníze? Kosina vytáhl z obálky deset tenkých modrých bankovek s portrétem Bedřicha Smetany.

 Ty mi za to dá ten dluní úpis Moniky Ryánkové, řekl edina tónem, jakým se udělují pokyny.  A k tomu naklepne stručnou kvitanci. e jsi dneního dne ode mne převzal deset tisíc korun. Částku vypíe číslicí a do závorky slovy. Vak to zná, ne? K tomu datum a tvůj podpis.

Kosina pár okamiků nevěřícně zíral na deset tisícikorun. Pak se mu obličej roztáhl do úsměvu.

 Jirko, to je náhodička. Zrovna ne jsi přiel, tak jsem na ty prachy myslel.

 Vidí, pak e v ivotě nejsou náhody. Kdybych náhodou neměl co dělat v Květnově, nezael bych do Bílého hroznu a nesetkal se s přítelem z mládí. A taky

s Monikou. A ty bys neuviděl dneska na stole svoje peníze.

 Takový náhody se často nestávají, uklíbl se Kosina a odemkl stolní zásuvku. V její dvojité čelní stěně měl tajnou přepáku. Vyndal z ní sloený arch papíru, dluní

úpis. Předal jej edinovi.

XXX

 To je pro tebe, zatvářila se spiklenecky babka Sustová, podávajíc Monice hned ráno v atně úhlednou obálku. Zalepenou, ale bez adresy. Zato v růové barvě.

 Od koho to je?

 Posílá ti to jeden ná strávník. Moc fenej a slunej. Jinýmu bych doručovatelku nedělala.

 Tak mě nenapínejte, babi. Kdo to je?

 Vojenský tajemství.

Monika přistoupila k oknu, vytáhla z vlasů sponku a opatrně jí rozřízla obálku.

 Růové psaníčko, znamená randíčko, zaveholila pamětnickou píseň veteránka jídelního bloku a zvědavost jí přímo sálala z očí.

Monika vylovila z obálky vstupenku s nápisem kina Zář. Drela ji v prstech a prohlíela datum razítka.  To je na zítra večer, kroutila hlavou.

 Jó, tam běí Čínská váza s Belmondem.

 Nechcete jít, babi? řekla Monika a podávala jí lístek.

 Co tě napadá. Já u to náhodou viděla, hnedka první den. Je to moc hezkej film a já mám Belmonda ráda. A proč bys neměla jít ty? Neseděla bys tam sama.

 S neznámýma lidma nechodím ani do kina.

 On tvrdí, e se spolu znáte. Prý u tě vezl autem z práce.

Monika vyprskla rozpustilým smíchem:  Jó, stopař!

 Jakej stopař? Pilot! A tramák!

 A proč mi ten lístek nedonesl sám?

 Je od rána venku, mají letovej den. Přiel s tím včera večer za mnou. Já bydlím ve starejch bytovkách, naproti svobodárně. A moc mě prosil, abych se za něj přimluvila. Holka, já být v tvejch letech, tak bych …

 Co byste, babi?

 Do toho kina s ním la.

 Myslíte, e teda mám jít?

 Na tom přece není nic patnýho.

Major Hubec vyhlíel z okna své kanceláře a pokyvoval hlavou. Nadpraporčík Nekola vyplňoval poadavek na potraviny a zeleninu.

 Tak a bude po pěkným počasí. Jetě e u mám zahrádku zrytou.

 No jo, zatahuje se to od západu. Zrovna jsem sl říkal, e to zas jednou těm meteorkářům vyjde.

 Ale vdy jsou to arlatáni. To je samá věda, přístroje a druicový snímky a stejně se netrefěj. To já mám revma a jak mě začne brát kotník, určitě je změna počasí. A včera mě bral jak se patří. Ani večeře mi nechutnala.

 Náčelníku, tak se na to podívejte a podepite mi ten poadavek, já s tím skočím potom za Ryánkovou.

Monika Ryánková pobíhala po kanceláři jako čiperka. Dokonce sí notovala s Lucií Bílou, která právě zpívala na rozhlasových vlnách. Nekola jí přinesl poadavek, Monika se mu uklonila a zasalutovala.

 Provedu!

Nadpraporčík Nekola chtěl nejdřív něco zabručet o mládí, které nemá úctu ke starím, ale mávnul rukou a odeel.

 Náčelníku, ta Monika je jako by vyhrála první ve sportce.

 Jo, Nekola, láska je holt mocná čarodějka. To se na enský vdycky pozná. To my u ani nepamatujeme, e jo.

 Já vám říkám, náčelníku, e ta Monika nám jetě zamotá hlavu. Kdepak  s hezkejma enskejma jsou jenom potíe.

 Já bych spí řek, e mají častějc potíe samy se sebou. Vdycky jsem si přál mít takovou dceru, jako je Monika. Hezkou a milou. Já bych s ní vude chodil, chlapi by se otáčeli a já bych byl astnej. A místo toho mám syna. No  uličník je to. Abych se za něj málem styděl, povzdechl Hubec.

xxx

Karel Kasal se usadil uprostřed poslední řady květnov-ského kina Zář. Jindy klidný suverén byl teď tak roztěkaný, nedočkavý a rozechvělý, e ho z napětí mírně rozbolela hlava. Pohlédl na hodinky. Osm. V sále se setmělo a na plátně se objevil týdeník. Karel jej nevnímal. Jeho soustředěný pohled mířil ke vchodu.

Místo vedle něho zůstávalo prázdné.

Zazněly závěrečné tóny znělky a týdeník skončil. Několik minut trvalo erosvitné přítmí, pak naskočily na plátně barevné titulky a biograf, nabitý, a na jedno místo vedle Karla doposledka, ztichl. Biletářky zavíraly dveře.

Nepřila, uvědomil sí zklamaně Karel. Zvedl se a nedbaje hlasitých poznámek diváků, nucených vstávat z křesel, protlačil se a vyel ze sálu ven. Neměl zájem dívat se na film sám.

V předsálí se zastavil u zrcadlové stěny a přejel se pohledem odshora dolů. Dal si na dnení večer záleet. Lehce společenské oblečení. Tmavomodré sako, světlé kalhoty, červená proukovaná koile a bordó vázanka, hedvábný átek tée barvy, zastrčený nedbale do kapsičky saka. Uklíbl se na sebe do zrcadla a tie si řekl:  Patří ti to, vole.

Kdy se ocitl na chodníku, chvíli rozmýlel, kam půjde, aby přiel na Jiné mylenky. Pustil se volnou chůzí k náměstí. Vtom spatřil pár malých potkávaček, pár metrů před ním se na vozovce zastavily a Karlovi zabuilo srdce radostí. Ze dvířek fiátka vystoupila Monika.

 Dobrý večer, zvolala.  Já jdu do kina a vy jdete z kina?

Podala mu příjemně teplou dlaň.

 Promiňte, brouček trucoval. Opravdu to na něj nesvádím. Kdy nepotřebuju, tak lape. A zrovna kdy spěchám, abych byla někde včas, postaví se na zadní. U jsem myslela, e nenastartuju. Film samozřejmě dávno běí, e?

 Po začátku představení nebude nikdo vputěn, hlásil téměř radostně Karel.

 Jetě jednou se omlouvám.

 Já se vám předem omlouvám, Moniko.

 Proboha, za co?

 Za banální otázku, kterou teď poloím. Co s načatým večerem?

 Vina je na mé straně. Jak ji mám odčinit?

 Nedávno jste mi slíbila, e mě na oplátku svezete.

 Prosím, račte nastoupit. Co byste řekl jednomu kafi na Myslivně? To je ten nový motorest na křiovatce u Luan. Jsme tam hned.

 Slyím o něm poprvé. Usedl vedle ní na přední sedadlo.  Tak na to lápněte.

Nastartovala, ale motor se rozkytal a zhasl.

 Vidíte, e jsem nelhala, zdvihla bezmocně ruce od volantu.

 Máte to trochu rozhádaný. Vylezl, svlékl si společenské sako a poloil je na opěradlo.  Otevřte mi kryt motoru, vyzval ji zcela energicky. Vyhrnul si rukávy a sehnul se pod kapotu.  Taková hračička jak icí stroj, zasmál se.

 Nepotřebujete nářadí? stoupla si vedle něho, sledujíc jeho pohotové počínáni. Imponovalo jí.

Zajel prsty k rozdělovači a přejíděl jednotlivé káblíky, jeden byl vypadlý. Nasadil jej na svíčku.

 Běte si to nastartovat, paní řidičko.

Cvrnkla spínačem, z výfuku se vyvalil dým a motor se rozběhl v pravidelných otáčkách.

 Uberte céres, no, musíte plynovej pedál jen imrat a ne na něj dupat. V autokole vás neučili, kdy se mají kontrolovat svíčky a … Rozhlédl se.  Kousek hadříku by nebylo? Ukázal začerněné dlaně.  Ale ano, vytáhla zpod sedačky celkem čistou utěrku, chytila mu ruku do své a začala ji spí hladit ne čistit. Pak i druhou. Kasal se cítil při jejích dotecích nadmíru blaze.

Do motorestu Myslivna vstoupili kolem deváté. Posadili se k volnému stolku pro dva v rohu obdélníkové místnosti, její stěny byly stylově vyloeny dřevem. Kadý stolek ozařovala lucerna, zavěená nizoučko nad stolní deskou, take obličeje hostů zůstávaly ve skrytu polotmy.

Teprve teď měl Karel příleitost obdivovat na Monice perfektně padnoucí karmínové madeirové aty. Z toho usoudil, e nejen on, ale i ona si chtěla dát dneního večera záleet na oblečení.

Nestačili se rozhlédnout a u u nich stál mladý číník v naehleném rondónu v barvě myslivecké zeleně.

Kasal ho poádal o chvíli strpení.

 Moniko, tu kávu si dáme. Ale a po večeři. Souhlasíte?

 Výjimečně. Večeře jsem dávno odbourala. Ale kvůli vám dnes poruím zásadu: Snídej sám, obědvej s přítelem, večeři ponech nepříteli.

Oba se zasmáli a pak mlčky studovali jídelní lístek s nabídkou různých mysliveckých a loveckých specialit, připravovaných ze zvěřiny. Ochotný číník trpělivě čekal na objednávku. Rozhodli se pro srnčí kýtu na smetané.

K pití si poručil Kasal dvě deci burgundského, Monika rybízový mot se sodou. Číník se uklonil a nehlučně vzdálil.

Karel nestačil vychutnávat přítomnost půvabem okouzlující Moniky. Neulo mu, e mui u okolních stolů poilhávají s neskrývaným zájmem po jeho společnici. Zřejmě jim připadala ve venkovském motelu jako orchidej mezi pampelikami.

Číník naservíroval voňavou a lahodně vyhlíející večeři a popřál dobré chuti. Během jídla Kasal nemluvil, nebo s plnými ústy se mluvit nemá. Soustředil se na to, aby necinkal a neskřípal příborem o talíř. Je to proti regulím sluného stolování. I kdy v jídelně na letiti na to tak přísně nedbá. Monika během večeře také moc nemluvila. Občas zalétla zvídavým pohledem kolem sebe. Nebylo jí proti mysli, e se těí pozornosti muského okolí. A jetě více ji drádí dva ohníčky, které na ni po celou dobu hledí ze tmy zpoza stolu a zvolna spalují její předsevzetí, nezačínat si prostě komplikovat ivot muským plemenem.

Karel Kasal jetě netuí, e vyhrává na body i druhé kolo. Ostatně bez konkurence, nebo inenýr ediňa se od poslední návtěvy u Moniky neobjevil.

xxx

Den, jakých nebývá mnoho. Nad celým územím republiky bezoblačno a dohlednost  v nedohlednu. Obloha jako na pohlednicích od moře.

 Podívej se to plechový nebe. A budu mít dovolenou, tak bude zadekováno a teplota na klepání kosy.

Ivan Rychtařík má dneska od rána náladu pod psa a tak se i z krásného dne vzteká. Cestou do práce se mu nezdál řidič autobusu, který podle něho jel hůř ne Blanka při první jízdě, co prý se dá jen stěí překonat. Kdy si kupoval noviny, připadlo mu, e trafikantka počítá drobné pomaleji ne jeho kluk kuličky. U brány na letitě sjel dozorčího u vchodu za ledabyle nasazenou pokrývku hlavy, ačkoliv jindy by nebyl tak důsledný. Na předletové přípravě se tvářil jako bůh pomsty.

 Co je ti, Ivane? zeptal se ho Karel Kasal.

 Ale, nestarej se.

 Ty ses pohádal s Blankou, viď?

 No a? Copak jsem první, kdo se doma pohádá se enou?

 Jde o to, e bys v takovém stavu neměl letět.

 Co, v jakým stavu? Já jsem úplně normální. Neměj péči.

 Normální nejsi. Jestli to neoznámí sám, ohlásím to já.

 Tak to ti teda mockrát děkuju, kamaráde. To mám podle tebe říct, e jsem se doma chytil se starou a e jsem na hromadě? Kdekdo si pak ze mě bude dělat srandu.

 Jene jít v tomhle stavu do mainy sranda není a ty to dobře ví.

Kasal přemýlel, co má udělat. Kdyby je dnes prohlíel doktor Novotný, určité by na Ivanovi poznal, e není psychicky v pořádku. Plukovní lékař vak někam odjel a tak dnes bude piloty prohlíet mladý absolvent.

 Ohlas mu to, Ivane!

 Co mám takovýmu smrkáči říkat?

 Ivane, vzpamatuj se. Pořádně se několikrát zhluboka nadechni a pomalu vydechni. A nestyď se to doktorovi přiznat.

 No jo, tak dobrá. A u mi dej pokoj.

Kdy se za Karlem zavřel kryt kabiny, zůstal s mainou sám. Byl sice spojen s rádiem, ale ten zvlátní pocit měl pokadé, kdy do letounu usedl. Snad to bylo něco podobného jako u herce zdravá tréma, která dokáe přivést k maximálnímu soustředění. Tak, Karle, teď je vechno na tobě, uka co umí. Dnes je na věi kromě velitele kursu jetě generál z vyího velitelství. V migu jednadvacítce Karel přelétl pohledem vechny budíky a ve zlomku vteřiny rozpoznal i malou výchylku. Tady to je mnohem náročnějí. Vtom ho napadlo, e na tuhle bleskurychlou činnost nemusí dnes Ivan stačit. Ohlásil to lékaři? Ve sluchátku uslyel svůj index a příkaz popojídět na start. Po obvyklé odpovědi přidal nepředpisově  nenechte letět Rychtaříka, něco s ním není v pořádku!

Potom u se věnoval cele navyklým úkonům.

 Start povoluji!

Teď u nevnímal nic jiného, ne jak maina reaguje na jeho pohyby. Nejmodernéjí technika, které on vdechne ivot. Letoun posluně nabírá výku, letitní budovy se scvrkávají na krabičky. Silnice a cesty na stuky a nitky. V průzračném vzduchu vystupují hřbety vzdálených hor.

Jen z několika komínů tepelné elektrárny stoupá pinavý kouř a vytváří v okolí nehezký opar.

Kasal provádí předepsané cviky. Jdou mu lehce, cítí, e ho stíhací bombardér přesně poslouchá. Tak to má být, radost z toho poznání mu prostupuje kadičkým svalem a ilkou. Ted’ by to tak chtělo předvést jetě něco pro vlastni potěení, něco navíc, co nemá stanoveno. Třeba střemhlavý let dolů a potom, těsně nad zemí to vybrat a strmě znovu nahoru. V duchu viděl zděení generála a velitele kursu, jejich oddych, a by to ve dobře dopadlo, výkřiky kamarádů  to je frajer! Jene potom ty nekonečné řeči o letecké nekázni a samozřejmě potrestáni …

Právě včas dostal povel do sluchátek  rozumím, provedu. Soustředil se na přistávací manévr. Přistávání, to byla Kasalova specialita. Také tentokrát to nebylo dosednutí, ale pohlazení vépédéčka koly podvozku.

Na učebně k nim při rozboru promluvil pomení generál s výrazným, hustým obočím, které vroubilo veselé, ivé oči.

 Jestlie nadporučík Kasal přistál, potom stejný manévr nadporučíka Stejskala musím označit téměř zřícením.

Piloti se rozesmáli a Ivan Rychtařík procedil k sousedovi:  No jo, Kasal je zase hvězda, ale jenom proto, e si konkurenci vyřadil ze soutěe. Ránou pod pás.

V závěru své řeči vyslovil generál s dosavadním průběhem kursu spokojenost, ale upozornil:

 Kadý pilot si musí umět přiznat svoje nedostatky a tvrdé pracovat na jejich odstranění. Nejhorí je plést si odvahu s hazardem. Nekázeň nikomu trpět nebudeme! Musíte se denně zdokonalovat, abyste dovedli provést to, co je třeba. Přesně v ten okamik, kdy je to na pilotovi vyadováno a ne, kdy si to zamane.

Kdy se rozcházeli, zastavil Kasala velitel kursu.

 Proč jste oznámil, e má Rychtařík potíe, a kdy jste el na start? To jste dřív nevěděl?

 Soudruhu plukovníku, to nejde vysvětlit jednou větou.

 Tak se na to pojďte posadit, já mám času dost.

Kdy usedli ve velitelově místnosti, z Kasala vyprchal

ostych. Vyprávěl, jak se Ivan od rána projevoval, e si nechtěl dát říct, aby oznámil zhorený psychický stav u předletové lékařské prohlídky. Viděl jít Rychtaříka s ostatními na start.

 Kdy jsem začal popojídět a soustřeďovat se k plnění úkolu, najednou jsem pocítil obavu, e by to Ivan dnes taky nemusel dokázat. A tak jsem to oznámil. Jene jsem asi ztratil kamaráda.

 Kamaráda jste třeba mohl ztratit, kdybyste to neohlásil. A navdy. Jak znám Rychtaříka, najde si způsob, jak vám poděkovat a přitom neztratit glanc.

Kdy Karel odcházel odpoledne k autobusu, zaslechl za sebou:

 Počkej, člověče! Dneska řeknu doma klukům, aby strejdovi Karlovi poděkovali, a tě potkají.

 Jediný, Ivane, co ti na to můu odpovědět, e jse děsněj trouba.

Oba se rozesmáli a nasadili poklus, aby jim náhodou autobus neujel přímo před nosem.

 Heleď, Ivane, koukej Blance přinést nějakou kytku a dej to večer vechno do kabely. Jestli to neudělá, přijdu k vám s kytkou já a bude na dlabě.

 Jestlipak vůbec ví, e jsme se pohádali kvůli tobě? Vlastně kvůli Monice?

 Jak to?

 Pozejtří se u nás koná kolaudace bytu. Blanka chtěla, abys přived Moniku. Já byl proti tomu. Proč, to ti nebudu teď vysvětlovat. Zkrátka pozejtří s Monikou, start v devatenáct nula nula, oděv libovolný, pantofle si s sebou brát nemusí, stačí čistý ponoky. Nazdar.

xxx

Monika měla z večírku u Rychtaříků obavy. Ivana Rychtaříka znala pouze od vidění v jídelně, Drela vůbec ne. Jestli jejich manelky jsou nafoukané paničky, tak to bude zábava za vechny peníze. Nejdřív se chtěla obléknout střízlivě a nenápadně, ale potom si řekla  na co? Proč bych před nimi měla hrát Popelku. Navlékla si světlé díny, módní volnou halenku, upravila vlasy, zvolila lehký mejkap a nenápadný parfém. Kdy seběhla na chodník, kde ji u Karel očekával, slyela uznalé:  Jsi třída, Moniko.

Karel se cítil výborně. Poslední dobou sklízel úspěchy. K těm sluebním  nejlepí pilot překolovacího kursu, přidal i soukromý, za něj povaoval známost s Monikou. Kde se s ním objevila, budila u muů nebývalý zájem

a u en spíe nevraivou závist. To byl také důvod, proč Ivan původně nechtěl, aby se Monika setkala s jeho a Drelovou manelkou.

U Rychtaříků v obývacím pokoji byl stůl pokryt plnými mísami.

 Víno je značkové z Pramene, zítra není letový den. Domácí slivovici si přivezli Drelovi z Moravy. Jídla je dost. Kdo bude mít hlad, máme jetě dost chleba.

Ivan jako obvykle srel vtipem. Jeho ena Blanka se ho snaila mírnit.

 Ne abyste mu vechno věřili, on je hrozně ukecaný.

 Tak vidí a já myslel, e opravdu máme dost chleba.

 Tohle si bouchněte s Blankou sami, ne půjdete spát, vytáhl Karel z kabely láhev sovětského ampaňského a podal ji Ivanovi.  A kde vůbec máte kluky?

 Jsou spoutaný v pokoji s roubíkama v ústech.

 Ivo je prostě tak vyčerpal, e u zařezávají jako dudci. Kdybyste věděli, co s klukama provádí  běhá s nimi, cvičí a otuuje je. Prý budou v zimě plavat v řece  vysekají si otvor v ledu … Co já se s nim nazlobím.

Drel mezitím naplnil est malých stopeček.

 Tak na ten vá byt! A se vám v něm pěkně bydlí!

Přiukli si. Zatímco mui hodnotili valaskou domácí

slivovici, eny se zajímaly o Moničinu halenku. Eva Drelová se zeptala manela, jak se mu halenka líbí.

 Perfektní.

 Vidíte, na Monice se mu líbí. Kdybych si ji vzala na sebe já, tak bude mít spoustu řečí.

 Počkej, Evino, to je něco jiného, ty jse vdaná.

 A to je snad vada pro enskou módu? namítla s úsměvem Monika.

Drel zdvihl obě ruce, jako e se vzdává. Za chvíli se objevil s kytarou v ruce.

 Váení a milí přátelé, ne udeří hodina domovního klidu, dejme si trochu písně. Ale jen dokola okolo stola. Poloil prsty na hmatník a pravou rukou lehce přejel struny. Po několika akordech začal tie zpívat, osjatní se přidávali.

Jak jinak Monice zněla jímavá  vínečko bílé, jsi od mé milé, ne kdy ji vyřvávali opilí hosté ve vinárně. Najednou zjistila, e zpívá nenuceně s nimi. Moravské písně vystřídaly slovenské a české, potom přila na pořad Jekova ivot je jen náhoda a semaforská Klementajn.

Vladimír Drel hrál dobře na kytaru a vykouzlil důvěrnou náladu.

 Tak, a teď následuje přestávka, rozhodla paní domu.  Zvu vás ke stolu.

 Ano, přátelé, přidal se k ní Ivan,  dát lidem jíst, to je nejosvědčenějí forma, jak zjednat klid a pořádek. Proto jezme a pijme a vypravujme sluné vtipy, kterým se nikdo nahlas nesměje.

 Já se sluným nesměju ani potichu, vyprskla Eva.

 Tak pozor, já znám dvě sluné anekdoty a ty kdy vypravuju, tak se Jim vdycky kadej směje, prohlásil Karel.

 To vypravuje svejm podřízenejm, viď?

Úměrně s ochutnáváním výborného jídla a vína stoupala jako rtu v teploměru dobrá pohoda. Čas rychle ubíhal a bylo u jedenáct. Monice se u Rychtaříků velice líbilo. Cítila se v kruhu Karlových přátel uvolněně a proívala dosud nepoznaný pocit jakéhosi bezpečí.

 Byt jsme sice dostali, a pěkný. Ale já bych taky chtěla jít do práce, začala Blanka.  Jene pro učitelky jsou tady vechna místa obsazena. Nechce se mi sedět doma. A začít něco jiného ne kantořinu? Dost dobře nevím, co by se v Květnově pro mě nalo.

 Jenom ne do pohostinství!

Monika vyhrkla ze sebe tuto poznámku úplně bezděky.

Nadporučík Drel zvedl oči od sklenky červeného.

 A kde jste, Moniko, dříve dělala, ne jste přila k nám, do leteckýho pohostinství? Věděl to ovem dobře z dotazníkových materiálů Moniky Ryánkové.

 Denní vinárna Bílý hrozen, prosím. Vechny druhy značkových moravských vín, příjemné posezení, ve stylovém prostředí, druhá cenová skupina. Zavírací den pondělí. Vedoucí podniku s. Kosina Robert.

 Vám se tam nelíbilo, Moniko? zeptala se s nepředstíraným údivem Blanka Rychtaříková.

 Vzala jsem to tenkrát jako východisko z nouze. Ne e by se mi taková práce nelíbila. Spí se mi přestalo líbit chování pana vedoucího, řekla po pravdě.  Poprosila jsem vagra, který dělá na letiti, aby mi pomohl něco najít. Teď kmitám v letecký jídelně, mám bezvadnýho éfa a moc se mi tam líbí. I kdy si pořád pletu are.

Drel ji pozorné sledoval. Ne, nesmí si nic domýlet.

 A kdy budeme, Karle, kolaudovat tvoji garsonku? obrátil hovor jiným směrem Ivan.

 Prý u brzy dostanu dekret. Tak doufám, e mi pomůete s malováním a úklidem.

Vláďa Drel se opět snail vpravit zpátky do pohody, která u Rychtaříků zavládla. I jeho Eva oplývala dobrou náladou. Poslední dobou to bývalo málokdy. Trápila ji kadá hodina, o kterou přiel z práce později. Teď se usmívala.

 Z toho si nic nedělej, utěovala Blanku.  Mně se taky moc stýská po práci. Jako zubní instrumentářka jsem byla zvyklá být pořád mezi lidmi. K nám chodí větinou, a kdy je začne zub bolet. My jim pomůeme a oni odcházejí bez bolesti a jsou takoví milí a astní. Závidím Vláďovi, e můe jít do práce a já musím sedět doma. Asi by měli na mateřskou chodit taky otcové a ne jenom mámy.

 U nepij, Evo.

 A budu, abys věděl. Kdy já se zas dostanu takhle mezi lidi? Vy, chlapi, jste pořád pohromadě, pořád v nějakým kolektivu, v partě. Nechápete, e my, enský, jsme taky společenský tvorové!

 Správně vám to řekla, Vladimíre, správně. Nějak jste se zarazil! Co je vám? Nepřipijete si se mnou?

Drel něco zakoktal a přiukl si s Monikou. Zkoumavě jí pohlédl do očí, ale Monika hravě jeho pohled vydrela a neuhnula.

 A co vy vlastně, Vladimíre, děláte, vy jste taky pilot?

Drel pokrčil rameny.

 To on vám nepoví, Moniko. Ani já pořádně nevím, za co vlastně bere peníze, řekla Eva Drelová.

 Jestli je to tajný, tak mi to neříkejte, jetě bych to mohla prozradit.

Do rozhovoru zasáhl Karel Kasal. Vzal Moniku kolem ramen a rozhodl se pronést slovo na rozloučenou.

 Váení a milí, dovolte mi jako nejstarímu, abych poděkoval paní hostitelce a hostiteli za báječný večer. Klidně se bavte dál, protoe vy nikam nemusíte jít, zatímco my s Monikou ano. Před námi domů daleká cesta, marné volání, jak praví básník.

Rozloučili se s oběma manelskými páry a Ivan je doprovodil, jak se na pána domu sluí, před vchod na ulici:

 Děkuji vám za návtěvu, Moniko. A tobě samozřejmě taky, Karle.

Venku je nádherné. Pomalu odcházelo léto, měsíc stál v úplňku a na nebi zářily girlandy hvězd. Kráčeli ze sídlitě

směrem k městu, Monika do Karla lehce zavěena. Doznívala v nich důvěrná atmosféra večera, společné stráveného s milými lidmi.

 To musí být nádhera, vzdychla Monika, vzhlíejíc k obloze,  kdy letí tak straně vysoko a kouká zblízka na hvězdičky.

 Jene za kniplem supersonický stíhačky nemá člověk čas na to, aby vnímal, e ho okouzluje letní noc. Aby propadal dojmům a pocitům. I kdy se stává, e se jim někdy nevyhne. Právě v noci. Ve stratosféře, vysoko nad mraky. To se ti člověk chvílema cítí otřesně sám. Hvězdy se opravdu zdají mnohem blí a temnota je tam absolutní. Kolem dokola iroko daleko ádná lidská bytost. Kdo je trochu citlivějí, na toho můe ta chladná osamělost vesmíru působit hodně depresivně.

 To by byl můj případ, já taky nemám osamělost ráda, stáhla se do sebe Monika a přitiskla se blí ke Karlově pai.

 No a k tomu navíc pomylení, e sedí v kabině z kovu a plexiskla a ví, e venku, kousínek od tebe, je padesát mrazu.

 Mínus padesát stupňů? zírala Monika.

 Ano. Skutečně. Ale ve skutečnosti je to trochu jinak. Člověk dobře ví, e není tam nahoře sám. e ho při letu provází mnoho očí ze země, které ho vidí, i kdy on nevidí je. Rozkazy ve sluchátkách dávají jistotu, e kadý kilometr, který jsi urazil, je svědomitě sledován. A e moc rukou a mozků tam dole slouí v týto chvíli jenom tobě.

 Podívej, vykřikla Monika a stiskla Karlovu dlaň,  padá hvězda!

Oba vmiku stihli očima létavici, rozpadávající se na hnoucí snopec drobných meteoritů.

 Honem, Karle, na co myslí?

 Na tebe, Moniko.

Objal ji a prudce políbil. Poprvé za dobu, kdy se s ní seznámil.

Vrátila mu polibek jako vánivou ozvěnu.

Na cestě k městu přibývalo stále častěji mlčenlivých zastavení. Vědomě proívali a prodluovali tuto hru na romantické vzplanutí, vracející je do věku milostných iluzí a mileneckých prvotin, jemu byli oba nenávratně vzdáleni.

Liduprázdným Květnovém dorazili k ulici, kde Monika

bydlela. Karel pohlédl na světélkující ciferník leteckých hodinek. Byly tři čtvrti na dvě.

Odhrnula si vlasy z čela a téměř zimomřivě se zachvěla, zírajíc mu zblízka do očí.  Tady se rozloučíme, ano?

Zatvářil se překvapeně, s lehkým náznakem nevoíe.

 Dnes večer jsi mi řekla, e nemá ráda osamělost.

Políbil ji přitom na tvář. Chtěl něco dopovědět, ale

odmlčel se a pak nemotorně dodal:  Bojí se, aby tě se mnou neviděli? A ironicky pointoval:  V místě trvalého bydlitě jmenované Moniky Ryánkové je známo, e …

Přitiskla mu dlaň na ústa. Lehce stiskl zuby do vláčné kůe. Vyprostila dlaň ze stisku.

 Karle, prosím tě …

 Bojí se, pověz mi? Čeho?

 Tebe.

Ustoupila od něho téměř o krok.

 Co tím myslí?

 Bojím se, e mě začne krutě a úspěně lámat. Jako kadou slabou enskou, která někdy a zoufale myslí, e má právo urvat si pro sebe kousek těstí. Na jeden den. Nebo aspoň…

Karel ji k sobě přivinul a opět ucítil na prsou její teplá ňadra. Vzruovalo ho to, ale znovu se ovládl.

 Nebo aspoň? Na co? Na jednu noc? Mýlí se, Moniko, nejsem lovec skalpů na jednu noc.

Připadal si v tom okamiku trochu falený a divadelní, kdy ji měkce, ale rozhodně od sebe odstrčil.  Promiň, Moniko. Nechtěl jsem tě urazit. Respektuji tvé přání, abychom se tady rozloučili. Take teď udělám čelem vzad a poklusem vklus, směr letitě, ubytovna pro svobodné důstojníky. Dobrou noc a hezké sny!

Ne se stačil pohnout, vrhla se k němu a objala ho pevně do náručí… Ucítil na tváři její horký dech.

 Karle, nechci, abys takhle mluvil. Půjdeme?

 Kam?

 Ke mně.

Poněkud zadýchaní vystoupali do třetího poschodí, Monika nechtěla pouít výtah, ani rozsvítit světlo na chodbě. Teprve kdy se ocitli v předsíni bytu, jeho část měla pronajatu, vstoupila do obýváku a za okamik zaplavilo pokoj modravé přítmí od hedvábného stínítka na stojací lampě.-

S úsměvem se na sebe dívali.

 Nebojí se, e nás tady někdo uvidí? přejel j( rukou po tváři.

 To by leda musel přiletět k oknu, Karle.

Dotkla se ho milostným pohlazením ňader.

Přitáhl ji k sobě.  Moniko, já tě mi…

Mírně jej zadrela. A pak tie řekla:  Nechci, abys mi vyznával lásku.

 Nevěří, e to jetě dovedu?

 Líbí se mi víc, ne to, co bys mi povídal. Neuráej se, Karle. Chtěla bych, abys mě měl celou. Třeba jenom na tuhle noc. Ale ne, aby ses nutil nalhávat sobě a mně něco, co není.

 A co kdy je?

 Karle, viď, e nebudeme směný?

Kdy si svlékla halenku a světlé přiléhavé dínsy, vypadala jetě tíhleji ne oblečená. Dlouhé, krásně utvářené nohy, v pase byla nepříli iroká. Měla plná, pruná ňadra.

Namodralý pokoj se změnil pro zbytek noci v oputěný ostrov, kde pro dva obyvatele přestal okolní svět existovat.

xxx

Ráno Karel Kasal málem zaspal.

 Průvih! Přijdu pozdě do práce.

 No to je toho. Tys jetě nikdy nepřiel do práce pozdě?

 Představ si, e ne. Ale musím nejdřív na ubytovnu, převléknout se do uniformy.

 Tak pojedeme mým fiátkem. Mám ho stát za rohem, jestli mně ho někdo mezitím neukrad.

 To je přímo vynikající, Moniko.

Líbilo se jí vypravovat se společně do práce. Pozorovala Karla, jak zapadl do koupelny a rychle se obléká, pobíhá po obýváku … Najednou ji napadlo, e by nebylo patné, být vdaná. Mít svého mue, starat se o něho, chystat mu jako teď snídani, prát koile a ponoky… Usmála se. Včera, na návtěvě u Rychtaříků poznala poprvé i to, e by mohla druhým závidět děti a rodinný ivot.

Poznala výborné mladé lidi, kteří mají rádi svoji práci, jsou do ní fandové … Oblékla se stejně rychle jako Karel. Nadpraporčík Nekola a major Hubec by viděli velmi neradi, kdyby se neohlásila včas. S jakou slávou jí Nekola

oznamoval, e dostane tři sta korun prémie. Udělalo jí to radost. Jí, které vynáely tuzéry jetě nedávno stovku za den. Ne, nechtěla teď srovnávat. Karla Kasala s Jiřím edinou. Nekolu a Hubce s Kosinou. Chovají se spí jako její tátové. Předhánějí se v pozornostech. Hubec jí přinesl včera ze zahrádky jablka, Nekola zase květiny. Dřív by nad takovými dárky ohrnula nos …

 Tak Moniko, jakpak jste se vyspinkala? přivítal ji na chodbě jídelního bloku Nekola.

 Já do růová. A vy, soudruhu nadpraporčíku?

 Jéjej, ani se neptejte. Já usnul u u televize. Při tom pionáním filmu. Nedívala jste se?

 Ne.

 To jste dobře udělala. Taková blbina. pión si chodí vude jako doma a nikomu není podezřelej…

XXX

Vladimír Drel vstoupil k veliteli pluku, kam byl pozván hned po nástupu do zaměstnání.

 Posaď se, soudruhu nadporučíku, vyzval jej major Malý. Jeho rty, staené v pomlčku, nevěstily nic příjemného.  Máme mimořádnou událost.

Mimořádka, prolétlo hlavou Drelovi. To je v kadém případě nedobré. Nechtěl domýlet nejhorí eventuality. Havárka, úraz se smrtelnými následky …

 Chci, abys byl uvědoměn jako orgán VKR jetě dřív, ne začnu připravovat hláení. Nechci předbíhat, ale domnívám se, e etření kolem toho bude vae záleitost.

Drel stěí zakrýval napětí.

 Nai radisté zachytili ruičku.

 Kdy, soudruhu veliteli?

 Dnes v noci, kdy měla druhá letka nácvik. Ve dvaadvacet osmnáct. Vypadá to, e si někdo chtěl vyzkouet, do jaké míry by mohl naruit rádiové spojení řídícího létání s pilotem.

 Podařilo se mu to?

 Ruící interval byl zaznamenán po dobu estapadesáti sekund. Ne se přelo na náhradní spojení, ruení ustalo. Podrobnosti budeme znát a po důkladném odborném vyhodnocení.

 Kdo vechno o tom ví?

 Letová směna. Nechci kolem toho zatím dělat

umichu, aby to nevyvolalo neádoucí dohady a neklid. A předčasně to někoho nevyplailo.

 Jak to myslíte?

 Uvauj logicky. Jestli si to někdo chtěl na nás vyzkouet, bude ho zajímat, jak se to projevilo, co to vyvolalo mezi lidmi a jak jsme na to reagovali.

Drel okamitě pochopil, co má velitel pluku na mysli. Ten, kdo ruičku spustil, musí být ve spojení s někým na letiti. Zjistit jednoho i druhého, jejich cíle a úmysly bude teď věcí vojenské kontrarozvědky.

xxx

Hlas náčelníka divizní kontrarozvědky, podplukovníka Výina zněl téměř přísně. U konferenčního stolu spatřil Drel majora inenýra Zimu z centrály.

 Kdy jsme tady měli onehdy soudruha majora na specializované přednáce, tak ses od něj nechal, málem s uspokojením ujistit, e se o vá Květnov rozvědky nezajímají.

Tatam byla ertovná nevánost, ji míval náčelník ve zvyku častovat podřízené.

 A jak to vypadá, opak je pravdou.

 Podle naeho vyhodnoceni, obrátil se k Drelovi major Zima, půjde s největí pravděpodobností o mobilní vysílačku poruch, určenou ke krátkodobému pouití. Nelze ji směrovat. Má poměrně silnou intenzitu a odhadovaný dosah řádově do deseti kilometrů. Za optimálních podmínek stačí minutový interval účinně naruit například rádiové spojení řídícího létání s pilotem. Zejména při přistávacím manévru by to mohlo vést k havárii.

 To je jedna stránka věci, podotkl náčelník.  Ta druhá je snad jetě závanějí. Paklie lo o pokus, nebo řekněme, o průzkumnou sondu, musí tu být taky nějaký receptor. Osoba, která potvrdí, jaký účinek ruení vyvolalo a zda jej vůbec vyvolalo.

 Jestli je frekvenční rozsah ruičky dostatečný, doplnil Výina major Zima.

Drel drel v ruce dvousetstránkový evidovaný seit v tuhých deskách, protaený ňůrkou, opatřenou na konci přelepkou s razítkem.  Soudruhu náčelníku, dovolíte, abych si dělal poznámky?

Podplukovník vyndal ze své sloky několik papírů, spojených seívačkou. Poloil je před Drela.  Pročti si svodku a předběný rozbor. Vypi si z toho, co potřebuje. Pokud ti bude něco nejasného z technické stránky, soudruh major je ochoten ti to vysvětlit. Vezmi si to zatím vedle k sekretářce, my tady musíme jetě něco dojednat. V kadém případě je třeba rozvinout a posílit pasivní ochranu letitě. Prověřit lidi na pracoviti objektivní kontroly a vůbec kadého, kdo by mohl plnit úkol receptora.

xxx

Vladimír Drel seděl po návratu na pracovitě nad prázdnou deskou stolu a hlavou se mu honily mylenky. Uvaoval, kterou z té změti vytáhnout a začít se jí věnovat.

Kdy zadrnčel telefon, téměř se obával zvednout sluchátko. Jestli to je náčelník, určitě bude zase dávat najevo nespokojenost.

 Vláďo, Evinka má vysokou teplotu, musíme s ní na zdravotní středisko, přijeď domů!

Jetě tohle!

 Haló, Vláďo, slyí mě?

 Já teď nemůu …

 To snad nemyslí váně? Přece s ní nepůjdu pěky.

 Tak zavolej sanitku! zakřičel a hned toho litoval. Věděl, jak těko se sanitka shání. Snad by mohl zavolat taxíka … Teprve teď mu dolo, o co vlastně jde. Musel si to říci nahlas  Evinka má teplotu. Vzpomněl si, jak vypadá, kdy je nemocná, jak neastně a odevzdaně, jaký je to bezbranný uzlíček.

 Hned jsem doma, Evo.

Vyběhl z kanceláře a peláil po třech schodech ven, na parkovitě a vzápětí se zadní kola jeho embéčka prohrábla. kodovka u něco pamatovala, byla z druhé ruky, ale Vláďa si ji udroval v dobrém stavu. V téhle chvíli mu bylo Jedno, co by náčelník řekl, kdyby přiel na to, e bez dovolení opustil pracovitě. Styděl se vak za to, e nenael odvahu náčelníka poádat o udělení volna.

Eva se na středisku uklidnila  malá nemá zánět mozkových blan, je to běný případ chřipky. Odvezl manelku s dcerkou domů a odjel do práce. Samozřejmě, e sotva se vrátil do své kanceláře, volal náčelník.

 Kde jste byl celou dobu?

Náčelník vyslechl důvod, přijal omluvu, ale vytkl Drelo-vi, e měl, zejména za této nastalé situace, kadé vzdálení

hlásit.

Drel odemkl stůl a chodil po místnosti jako lev v kleci.

Znovu si přehrával, co na něj před chvílí náčelník spustil.

 Musíme počítat s tím, e se pokus bude opakovat. Vedle opatření, která jsem učinil po své linii, je třeba, abyste vy jako orgán ve své kompetenci…

Prověřit. Projednat. Zabezpečit. Provedení hlásit do sedmnácti nula nula.

Nadporučíkovi po rychlé jízdě domů a zpět vyschlo v krku. Zhluboka se napil přírodní zemité kyselky bez příchuti. Chladil jl od rána pod vodovodem. Kdy uhasil ízeň, otevřel poznámkový seit s údaji, které si u náčelníka vypsal ze svodky.

Potom si vybral ty, je povaoval z hlediska časového postupu za nejdůleitějí a přenesl je na zvlátní papír.

Podle názoru majora Zimy se můe taková malá ruička včetně napájecího zdroje vejít bez problémů do zavazadlového prostoru auta a vyuít k vyzařování vln speciálně upravené teleskopické automobilové antény. Na veřejných komunikacích v blízkosti letitě je vude zákaz zastavení.

I v noci by operátor riskoval, e neujde pozornosti. Jak vojenských stráí, tak i přísluníků hlídek dopravní sluby VB, které i během noci vykonávají dohled nad bezpečností a plynulostí provozu na silnicích v blízkosti prostoru letitě. Navíc. Překákou pro funkci ruičky jsou vysoké porosty a terénní vyvýeniny. Těch je kolem silnic dost, nemluvě o husté hradbě lesa.

Náhle si na něco vzpomněl.

Otevřel trezor a po krátkém, chvatném hledání vytáhl mapu. Rozevřel ji a nael místo, které si červeně zakroukoval při poslední objíďce. Polní cesta v katastru obce Semín, vyúsující asi po kilometru na okresní silnici.

Zdvihl telefon a oznámil za náčelníkovy nepřítomnosti jeho sekretářce, e odjídí do terénu, předpokládaný návrat tehdy a tehdy.

xxx

 Zdravím tě, Strejdo. Já vím, u mi dole hlásil dozorčí, e mám nesmírnou kliku, protoe za chvíli odjídí.

Kriminalistický technik okresní správy SNB nadporučík Zezula nebyl o mnoho starí ne Drel. Ale pro své permanentní bručounství, robustní postavu, poněkud splihlý knír a předevím dobráckou povahu si od spolupracovníků vyslouil důvěrnou přezdívku Strejda.

Právě se chystal přehodit přes rameno objemnou branu se vím, co přísluí do vybavení technika, čeká-li jej práce ve výjezdové skupině. Sada tětečků a lahviček se stříbřitým prákovitým argentorátem, daktyloskopické fólie, sádra na odlévání stop. A hlavně fotoaparát s fleí a tabulky s číslicemi. Hrají stejnou roli jako reisérova klapka při natáčení filmu. A na to, e reisérem je vyetřovatel a záběry, které pořizuje u jednotlivých číslic technikova Yashica, bývají převáně neveselé. Zejména, jde-li o vradu. Pak patří smutné prvenství snímku číslo jedna mrtvé oběti.

 Heleme se, koho k nám čert nese, zahučel Zezula.  Tebe vidím, Vládíku, ze vech nejradi. Hlavně kdy honím čas, abych stíhal.

 Já taky stíhám.

 To říká pokadý, co tě znám. Vy u vojáků pořád něco stíháte.

 Strejdo, tohle je mimořádný případ.

 S tebou jsou vdycky fajn kefty, Vládíku. Tak se pochlub, co má a s čím mě zdruje.

Drel vylovil z kapsy obálku. Vyndal z ní dva igelitové sáčky, popsané fixem. V kadém z nich bylo několik cigaretových nedopalků.

 Hele, od kdy fuuje kriminalistům do řemesla?

 Potřebuji zjistit, jestli ty vajgly odhodil stejný kuřák.

Zezula vytáhl z pouzdra brýle.  Uka to sem.

 Tady v tom sáčku, označeném písmenem A, jsou nedopalky, posbíraný před časem na jednom místě. V sáčku s písmenem B jsou tři dost čerstvé oharky, které jsem nael na stejném místě dneska.

 Počkej, kamaráde, to já ti sám neudělám. Tohle musí na expertizní pracovitě do laboratoře biologie. Tam provedou analýzu zaschlejch slin a podle ní se určí krevní skupina kuřáka. Pokud je vylučovatelem. A pak teprve se srovnáním dá určit, jestli ty cigarety vyhulila jedna a tá osoba.

 Co tedy s tím mám podniknout?

 Ty nic, zabručel Zezula a podíval se na hodinky,

*/ /

povzdechl přitom cosi nesrozumitelného, nače vytáhl z regálu předtitěný formulář. Vsunul ádost o provedení expertizniho zjitění s kopií do psacího stroje a začal buit s kulometovou kadencí.

 Druh cigarety, teda značku, potřebuje taky, e jo?

Ani čekal na Drelův souhlas, připsal, co řekl. A jetě

dodal větu, poadující přednostně urychlené vybavení.

 Počkej, skočím za náčelníkem, musí na to dát souhlas a podpis

Vrátil se za pár minut.

 Měls podruhý nesmírnou kliku. Náča zrovna zavíral stůl a jde na poradu. Má to podepsaný a zítra to odesílám.

 Jak dlouho to asi můe trvat, Strejdo? osmělil se Drel.

 Nemoné hned, zázraky do zítřka, odpověděl vitým prochem Zezula.  Teda ne do zítřka, to bych kecal. Ale počítej, co je dneska, středa. V pondělí bych ti mohl zavolat výsledek. Vzal nástolní kalendář.  ňekni mi číslo telefonu, sice ho mám někde napsaný, ale a ho nemusím hledat.

 Strejdo Jindro Zezulo, má u mně flaku domácí slivovice, pravý valaský!

 Hele, nekecej a padej. Nebo mě náčelník výjezdovky ztrestá pro nekázeň. U jsem měl sedět ve volze.

xxx

Na chodbě se Drel rozloučil se Zezulou a vyběhl do druhého patra okresní správy, kde sídlili dopraváci. Po nezbytném legitimování a několikerém vysvětlování se propracoval k starímu, zkuenému praporčíkovi, který provádí technické kontroly vozidel. Sdělil mu své přání a nemusel dlouho čekat na odpověď.

Vzápětí se zadní kola jeho embé-tisícovky odlepila od dlaby. Předtím si poznamenal stav tachometru, nebo měl povoleno pouívat vlastního vozu ke sluebním jízdám. Za úhradu pohonných hmot a amortizace, podle přísluných předpisů. Ovem kadý kilometr přesně vypsat a odůvodnit při vyúčtování.

Vyrazil z okresního města. Patnáct čtyřicet. Za hodinu musí být zpátky na letiti. V sedmnáct nula nula čeká náčelník hláení.

Sestavoval si v hlavě, co v něm podá.

e se vydal do terénu na místo, které si při první

objíďce odhadl jako optimální pro monost pozorování letitě. Remízek na kraji pole, patřícího JZD Semín. Eventuální pozorovatel má odtud monost sledovat zájmový objekt jako na dlani, přičem sám zůstává skryt. Z pole vede sjízdná cesta, je asi po kilometru ústí na okresní silnici. A právě na té polní úvozové cestě, vlhké a plné kaluin, zpozoroval téměř čerstvé otisky pneumatik. Pečlivě si změřil ocelovým pásmem, které vozí v autě, rozchod kol. Praporčík z dopravky to tipoval na renaultku estnáctku.

Začínal věřit, e ho instinkt neklame, kdy v travním porostu objevil tři světlé filtry cigaretových nedopalků. Nechtěl podlehnout fantazii. Avak jestlie sem kdosi velmi nedávno přijel a zdrel se určitou dobu, kterou si krátil kouřením, musel to být člověk, jen sem znal u od dřívějka cestu a přijel bezpečně nanovo. Třeba neznámý operátor.

Kdo by jím mohl být?

Cizinec, kamuflující turistiku?

Tady není kromě letitě nic ke spatření.

Navíc vozidlo se zahraniční poznávací značkou by neulo pozornosti jak zdejích lidí, tak i vojenských hlídek.

Stejně tak vůz s diplomatickým číslem.

Paklie spočívá jeho hypotéza na reálných předpokladech, poslouil jako operátor zdejí člověk, to jest ná občan, který samozřejmě nemusí být z Květnová, ale z kteréhokoliv místa republiky. Tady si pouze, stejně jako on, Drel, předem vyhlédl optimální prostor, kdy celou akcí plánoval.

Je to zkuený agent?

Sotva. Profesionální pión neodhazuje na místě své činnosti nedopalky cigaret. Tak hrubé chyby se dopoutějí amatéři, neovládající základní pravidla konspirace.

Anebo je to vechno pouze Drelova chimérická konstrukce?

 Hergot, vykřikl nahlas a pratil pěstí do volantu.

Stop, Vladimíre, zarazil ho vnitřní hlas. Uvauj fakta. Včera ve dvaadvacet osmnáct byl zaznamenán po dobu estapadesáti vteřin ruící interval. Natěstí bez následků pro kluky z druhé letky. A co kdyby?

Tys v té době oslavoval u Rychtaříků.

První letka, kde je Kasal a Rychtařík, ale nelítala, hájí sám sebe.

 Doparoma! ulevil sl zbytečně nahlas. V autě můe řvát jak chce, svědomí nepřekřičí. A to svědomí se nespokojí hypotetickou úvahou o hypotetickém operátorovi.

Kdesi na letiti musí být nějaký receptor, slyí hlas podplukovníka Výina.

Na letiti je kodná. To je taky fakt.

A já o ní zatím nemám ani tuení, přiznává si sklesle. Přitom nesu spoluodpovědnost za státobezpečnostní ochranu Květnová …

xxx

ivot v pluku zatím běí dál. Kasal byl v květnu povýen na kapitána a po ukončení překolovacího kursu ustanoven do funkce velitele letky. Najednou před ním vyvstal problém věnovat se kromě létání také činnosti velitelské, práci s podřízenými. Kdy si uvědomil, co vechno ho čeká, co vechno spadá do jeho funkčních povinností, la mu hlava kolem. Jetě e do funkce jeho zástupce byl ustanoven Ivan Rychtařík.

 Skončilo milostivé léto. Teď nám dá ivot zahulit. Já se ale ničeho nebojím, protoe se budu řídit známou zásadou, e velitel má vdycky pravdu, co praví odstavec číslo jedna, a kdybych náhodou zapochyboval, vezmu si na pomoc odstavec číslo dva, který říká, e nemá-li velitel pravdu, potom platí odstavec číslo jedna.

 Hele, jako legrace je to samozřejmě dobrý, ale já bych chtěl na tobě, jako na kamarádovi, abys mi vdycky na rovinu pověděl, kdy si bude myslet, e pravdu nemám.

 No jo, tak já ti to slibuju i kdy nevím, jak dlouho se ti to bude líbit.

Radili se, s čím a jak začnou, o co budou společně usilovat, co je třeba zlepit. Ivan kádlil Karla, e teď, kdy se stal velitelem, by se měl taky oenit.

 Málo platný, Karle, svobodnej velitel je tak trochu podezřelej, to si uvědom. A nedává dobrý příklad svým podřízeným.

 Přestaň si hrát na Kecala z Prodaný, navtiv raději metodický kabinet a udělej mi přehled, jak jsme na tom s leteckým výcvikem.

Kapitán Kasal odeel do své kanceláře.

Zavolal si náčelníka tábu. Byl to ji starí důstojník,

který funkci náčelníka tábu vykonával řadu let. Dal si od něho doloit, jak je na tom letka s dokumentací pro bojovou pohotovost. Posoudili systém provádění bojového rozdílení. Potom se rozhovořili o kvalitách výkonných praporčíků a poddůstojníků.

xxx

Po poradě s technickými odborníky si svolal náčelník přísluníky kontrarozvědky a shrnul dosavadní poznatky.

 Na základě vyjádření specialistů lze usoudit, e nepřátelská rozvědka má pravděpodobně zájem o údaje, které lze získat na pracoviti objektivní kontroly. V letecké technice, na které nyní pluk létá, jsou registrátory, které zaznamenávají údaje o vech parametrech letu v kadém okamiku. Ale té o činnosti motorů, palubních přístrojů a vech agregátů. Vekeré tyto údaje lze na středisku objektivní kontroly velmi jednodue převést do grafické nebo číslicové formy a vyhodnotit. S pomocí těchto údajů je moné zjistit o letounu, o jeho kvalitách a o přístrojích, kterými je vybaven, doslova vechno. Ale nejen to. Lze z nich usuzovat i na vycvičenost pilota. Ověřil jsem si, e záznamy o činnosti letounu za letu můe vyhodnotit kadý letecký odborník, bez ohledu, jakou řečí mluví.

O slovo se přihlásil nadporučík Drel.

 Chtěl bych upozornit na důleitou okolnost. V těchto dnech dokončuje pluk nácvik manévrových vzduných bojů. Je to nejnáročnějí forma leteckého výcviku, která se nejvíce přibliuje skutečné bojové situaci. Při těchto letech dochází k maximálnímu zatíení jak pilotů, tak letounů. Domnívám se, e snahou nepřátelské rozvědky je získat údaje právě o těchto letech. O tom hovoří i skutečnost, e pro jejich akci si vybrali termín, ve kterém se údaje

o nácviku manévrových vzduných bojích vyhodnocují.

 Vechny okolnosti, které jsme zjistili, hovoří ve prospěch alternativy, kterou jste vyslovil, soudruhu Drele.

I kdy nám je jasné, e zájmy naich nepřátel jsou irí. Projevují se jak o počtu letounů a jejich typy, o kvalitu výcviku pilotů, o způsobu velení, o charakteristiky velitelů, o organizování radioelektronického boje, o frekvenční rozsahy ruičů a o taktickotechnická data letounů i zbraní.

Teprve kdy několikeré opakované zadrnčení zvonku proniklo i přes hukot, la Monika otevřít. V první chvíli ji napadlo, e by to mohl být Karel.

Spatřila ve dveřích inenýra edinu a zůstala natolik překvapena, e zapomněla vypnout vysavač. Zírala na příchozího jako na oivlou figurínu za skleněnou stěnou. Teprve po chvíli se vzpamatovala a běela vypnout přístroj.

 Dobré odpoledne, Moniko. Přichází ti pomocník na domácí úklid, zavtipkoval a ani čekal na pozvání, vstoupil do předsíně a vyzouval se z mokasínů.

 Nečekala jsem tě …

Neřekla Jirko. Připadlo jí u nevhodné oslovovat ho křestním jménem.

 Zadr výčitky, Moniko. A řekne cokoliv, bude mít pravdu. Nesmírně se ti omlouvám, e vpadám takhle bez ohláení. Zvonil jsem tu minulé úterý, touto dobou. Nezastihl jsem tě, bohuel, doma.

 Byla jsem u známých. Zasvěcovali jsme s nimi nový byt.

Zdůraznila slůvko  jsme.

edina to mlčky přeel. Rozhovořil se, e byl celou dobu neustále na sluebních cestách.

 éfstvo mě posílá kadou chvíli někam jinam. Dneska do Květnová, zítra na Moravu a tak to teď jde pořád dokola.

Zůstal stát nerozhodně na prahu pokoje.

Odtáhla vysavač do rohu obýváku.

 Nechce se posadit? pronesla nepříli povzbudivě.  Co ti můu nabídnout?

 ádné pití, Moniko.

 Ani pivo?

 Děkuji. Čeká mě volant a večer jetě nějaká práce. Jestli tě to nebude obtěovat, poprosím o álek kávy.

Odela do kuchyně a postavila na vařič vodu.

Očekávala, kdy začne mluvit o nabídce, kterou jí posledně učinil.

Odpověď měla připravenou.

Vlastně si ji chystala u od chvíle, kdy opoutěla s Karlem Kasalem motorest Myslivnu.

Zatímco tehdy Karel platil vrchnímu účet a chystali se k odjezdu, odskočila si jetě koupit k barovému pultu cigarety. Barman ve stylizované myslivecké kazajce se k ní

důvěrně naklonil:  Madam pracuje v Bílém hroznu, e? Čili jsme vlastně kolegové.

Netuila, proč ten dotaz. A kdy vytáhl krabici, plnou koenkových etuí. Jednu z nich otevřel a ukázal Monice elegantní náramek, spletený ze zlatých miniaturních řetízků.

 Vypadá to k nerozeznání od zlatýho muku. Vozejí to turecký tiráci. Pro známé jako jste vy  za dvě stovky. Je to módní hit.

 Já u jeden mám. S přemáháním se usmála a poloila na pult zápěstí s touté ozdobou.

 Tak pardón, omlouval se barman.  Ono to jde na odbyt i v Hroznu? Promiňte, to bych vám to nenabízel.

 Pánům je taky nabízíte?

 Jen stálým hostům. Posledně si ho bral jeden inenýr z Brna, co u nás obědvá, kdy má cestu do Květnová. Spěchal a potřeboval něco pro svou slečnu, těbetal hovorný barman.  Druhej den mi děkoval, e s tím udělal dojem.

 Nejmenuje se náhodou edina?

 Vy ho znáte?

 Chodí k nám do Hroznu.

Na zpáteční cestě z motorestu se náhle rozesmála, téměř hystericky.

 Vám byl ten večer k smíchu, Moniko? zeptal se jí udivený společník.

 Směju se sama sobě, Karle.

Tehdy poprvé oslovila Kasala křestním jménem.

A rozhodla se pustit z hlavy toho, jemu se zdráháním říkala Jirko. Usoudila, e jeho nabídka byla stejná biuterie jako ten falený .zlatý náramek ze védská’.

Po oné krásné noci, kdy se Karlovi oddala, se mu svěřila nejen s tímto rozhodnutím. Upřímně se mu vyznala, e za dosavadními serpentinami svého ivota učinila jednou provdy tečku.

Teď jí zbývá jetě skončit tuhle podivnou známost s inenýrem edinou.

Vrátila se do obýváku a postavila před něj álek s kávou. Sobě ji úmyslně neuvařila.

Vytáhl krabičku marlborek a nabídl jí.

 Děkuji, nebudu.

 Dovolí aspoň mně, abych si ke kávě zapálil?

Přinesla popelník a poloila jej na stůl.

Vzal ji lehce za ruku.  Moniko, proč nenosí …

 Ten zlatý náramek? přeruila ho, odtahujíc zápěstí.

 Copak by se to hodilo, abych uklízela, ověena ryzím

zlatém? ‘

Postřehl v jejím hlase ironický názvuk. Posadila se proti němu a pronesla, snaíc se zachovat klidný tón:  Ráda bych si s tebou popovídala o jisté nabídce, kterou jsi mi učinil. Tentokrát vyrazím dech já tobě, váený kandidáte věd, chystala se v duchu.

 Nejdřív si ale vezmi tohle! Sáhl do kapsy a podal jí obálku.

 Co to je?

 Teď je to tvoje a můe to roztrhat.

Nedůvěřivě sáhla do obálky a vyndala sloený list papíru. Kdy jej rozevřela, spatřila svůj dluní úpis Robertu Kosinovi na deset tisíc.

 Anebo spálit, usmál se a krtl zapalovačem. Přiblíil plamínek nad popelník.  Prosím!

Sfoukla prudce třepotající se ohýnek.  Takovýhle gesta nemám ráda. Co to má znamenat? Můe mi to laskavě vysvětlit?

 Dodrel jsem slovo, které jsem ti dal.

 Jaké slovo?

 e tu trapnou záleitost vyřídím s Robertem Rosinou k jeho i tvé spokojenosti.

Drela v ruce papír a cítila se poněkud zmatena.

 Tys to Kosinovi zaplatil?

 Já jsem své slovo dodrel, to je vecko. Na detaily se neptej, ptala by ses marně.

 To přece od tebe nemůu přijmout. Deset tisíc není detail.

 Jak pro koho. U o tom nehovořme. Mohu se teď připomenout já se svou otázkou? Doufám, e jsi měla dost času si ji promyslet. Jak jsi se rozhodla, Moniko?

Teď nastala chvíle, na kterou se připravovala. Vytáhne ze skříně etui se vindl-zlatým zásnubním darem a řekne

 vezměte si to, pane inenýre, oelte ty dvě stovky, co jste za to v Myslivně zaplatil a pozdravujte Amsterodam.

Jene drí v ruce papír, který, a to je jak chce, mu nedaroval Rosina zadarmo.

Znovu se snaila zachovat klidný tón a ovládnout se. Rozhodla se, e nepůjde na jeho úroveň.

 Na tvoji nabídku jsem zapomněla. Chtěla bych té poádat, abys na ni taky zapomněl.

Očekávala, e se ji pokusí přemlouvat, přesvědčovat, snáet nejrůznějí argumenty.

Pokýval hlavou, rozpřáhl ruce do imaginární náruče a hluboce povzdechl.

Připadlo jí to vak hrané, stejně jako před chvílí prázdné gesto se zapalovačem.

 Ale přáteli snad zůstaneme, Moniko?

 Pod jednou podmínkou.

 Pokud mě zná, je předem splněna.

 e ti ty peníze zaplatím. Neříkám hned, neslibuji, e najednou. Ale zaplatím.

 Kdy na tom trvá, beru to jako dentlmenskou dohodu. Bez svědků a bez podpisů.

Přinutila se k úsměvu a kývla.

 Teď mi tak napadlo, Moniko. Mohla bys mi poskytnout malou přátelskou slubu?

 Jestli je to v mých monostech a silách, pokrčila rameny.

 V Jastné ani ne mně, ale mému synovci. Slouí tady na letiti. Ale u za měsíc jde do civilu.

Monika zbystřila pozornost.

 U nás, v Květnově?

 No právě. Já jsem si uvědomil teprve teď, e tam taky pracuje.

Zaraeně mlčela.

 Jedná se de facto o prkotinu. Kluk je havý do elektroniky stejně jako já. Asi máme společné geny. Na vojně se zapojil do krouku vědeckotechnické tvořivosti nebo jak se to jmenuje. Na rozdíl od jiných, co vyrábějí různé modely, vykoumal zlepovák na principu mikroprocesorů. Nevím, jestli ti to něco říká.

Zavrtěla hlavou.

 No a vyhrál s tím i v nějaké armádní soutěi. Zkrátka a dobře, rád by si to vzal s sebou do civilu. Jene by mu to prý asi nedovolili, protoe na to pouil erární materiál. Co já nechápu. Celý vtip je v tom, e a odejde domů, zůstane ten jeho zlepovák leet v kasárnách ve vitríně a bude se na něj práit. A on by na něm mohl v civilu dál pokračovat a třeba si ho dát i patentovat. Takhle z toho nebude mít nic a odnese si z vojny akorát soutění diplom a jetě ne zarámovaný.

 Jakou slubu ode mě vlastně chce?

 Moniko, je mi toho kluka líto. Protoe jsem jetě do

pozítřka sluebně v Květnově, mohl by mi to někam přinést. Ale na vycházku ho pustěji jen v sobotu a v neděli. A přijít za ním ke kasárnám k bráně, zná to. Hned bude někomu nápadný a já taky. Prosím tě, proboha, nejde o ádnou pioná. Radi ti ani neříkám, jak se synovec jmenuje. Vůbec bys ho neviděla. Stačilo by…

XXX

Monika se odmlčela a podívala se na Vladimíra Drela. Utřela si slzy a pohodila hlavou. Její nádherné, dlouhé vlasy se zablytěly.

 Chtěla jsem mít od ediny definitivně pokoj. Jen proto jsem mu slíbila, e tu věc pronesu. Pak jsem si to rozmyslela. Nechci s tím mít opravdu nic společnýho.

 Počkej, uklidňoval ji Drel.  Zopakuj mi to jetě jednou.

 Zítra mám zajet na letitě. Přesně v est večer. Pod záminkou, e jsem si ve skříňce zapomněla peníze, si vyádám od dozorčího krabičku s klíči. Zajdu na jídelní blok, tam na dámskou toaletu. Za rezervoárem bude malá kabelka, jaká se pouívá na kosmetické potřeby. Tu mám vzít, vloit do své kabely, pronést bránou a před domem, kde bydlím, předat edinovi. Bude tam na mě čekat.

 Řekl ti, co má být v té kabelce ukryto?

 Prý nějakej zlepovák jeho synovce. Mně se to hned zdálo nápadný.

 Udělala jsi dobře, e jsi nám to řekla.

Karel Kasal krouil nedůvěřivě hlavou. Připadalo mu, e poslouchá nějakou rozhlasovou hru, která se ho vůbec netýká. Díval se z Moniky na Drela a přál si, aby se najednou rozřehtali na celé kolo a řekli mu, e je to vechno jenom legrace, na kterou naletěl. Ale smích nepřicházel.

 Moniko, vzpomínej jetě. Kadá maličkost nám můe pomoct.

 Opravdu u nic nevím.

Vladimír Drel zavřel na chvíli oči. Byl si vědom, e teď záleí na kadé vteřině. Musí okamitě za náčelníkem.

 Moniko, to co jsi mi oznámila, je velice důleité. Moc ti za to děkuju. Nikomu o nai rozmluvě neříkej ani slovo, z pracovitě nikomu netelefonuj. Není vyloučeno, e na letiti je někdo, kdo by si mohl vimnout, e spolu

jednáme. Instrukce, jak si má dál počínat, ti včas dám. Jasné?

Monika přikývla.

 Počkej, vdy já jsem se tě ani nezeptal, zda s námi chce v té akci dál spolupracovat.

 Chci, Vladimíre.

Monika si ulehčeně vzlykla. Dívala se do země, jakoby se styděla pohlédnout oběma muům do očí.

 Moniko, já teď odejdu, musím projednat dalí postup. Ty se vra normálně do jídelny. Karel po skončení pracovní doby tě v ádném případě nebude doprovázet domů.

Kdy Drel opustil Kasalovu kancelář, zvedla se Monika ze idle.

 To je hrozný, proč já mám tak komplikovanej ivot.

 Moniko, teď nesmí zklamat. U kvůli nám dvěma … Slib mi to.

Monika přikývla, objala Karla a vyběhla ven.

XXX

Ivan Rychtařík jedl s apetitem. K polévce si vzal jetě krajíc chleba.

 Od Moniky, málo platný, to chutná.

Karel Kasal zvedl oči a nepřítomně se na Ivana podíval.

 Co jsi říkal?

 Ty jsi hluchej?

Velitel letky se dnes v polévce nimral jako slečinka, která chce zhubnout do malých riflí. Jindy býval také při chuti jako Ivan, ale teď myslel na Moniku. Jak to vechno dopadne?

 Karle, od té doby, co jsi komandýrem, jsi nějakej patnej. Nesmí si to tak brát. Co ti chybí? Přijde z práce a můe si dělat co chce, ale já? Teď, kdy Blanka konečně půjde do zaměstnání, čeká mě studenej odchov. A kluci mi taky nedají pokoj. Včera jsem s nima lepil letadýlka. Člověče, oni snad budou po mně taky blázni do létání. Blanka říkala, e jim to zatrhne, e jí jeden blázen stačí a nad hlavu.

Kasal Ivanovi záviděl. Vdycky dával na odiv svůj mládenecký ivot a smál se mladým enáčům, kteří spěchali domů, aby nedostali od svých manelek vynadáno. V poslední době vak začal pociovat jakousi

prázdnotu. Několikrát před tím, ne usnul, si představoval budoucí ivot po boku Moniky… Čím déle se znali, tím lépe si rozuměli, tím víc po sobě touili.

Vzpomínal, jak byla překvapena, kdy jí přinesl na schůzku knihu verů nebo květiny. Nebyla na to zvyklá. Zůstala najednou celá nesvá z tří růiček nebo karafiátů.

Chtěl být vdy nejlepím pilotem, mít nejkrásnějí děvče a bezvadné auto. Vechno se mu teď dařilo. Jeho kodovka 120 GLS byla ověena vím moným, co se na ni dalo sehnat a kromě toho, e ji ozdobil jako vánoční stromeček, chytala na cvrnknutí klíčem. Pověst nejlepího pilota u pluku zatím nelhala. A Monika mu učarovala.

Je to prima děvče  snad nejlepí ze vech, které v ivotě měl…

 Karle, jestli nechce ten moučník, tak já si ho vezmu.

 Co, moučník? Jo moučník? Vem si ho, já ho nechci.

 Probuď se, člověče! Koukám, e ti není dobře. Klidně to za tebe vezmu a jdi domů.

 Ivane, nic mi není. Za hodinu za mnou přijď a uděláme si přípravu na zítra.

 Dobře, jsi velitel, vdycky má pravdu, mně nezbývá, ne říci  provedu.

Tentokrát se Karel ani neusmál.

xxx

 Moniko!

Major Hubec běel za Monikou a chytil ji za ruku. Trochu déle mu trvalo, ne popadl dech. Očka mu vak radostně hrála a ústa měl zformovaná do úsměvu.

 Je tu na vás velká chvála. Tak jak přej my si vedeme za poslední měsíc v soutěi, prostě jsme u útvaru nejlepí. A to je i vaí zásluhou!

Stála a snaila se vyloudit na tváři jakýs takýs úsměv, aby měl Hubec radost.

 Copak, myslel jsem, e vám ta zpráva dodá dobrou náladu a vy …

 Já, já  mám z toho samozřejmě radost, jak by ne …

Monika se otočila, ramínka se jí začala otřásat a po

tvářích jí sjíděly slzy.

Major Hubec rozpřáhl ruce, zakroutil hlavou a odkráčel za nadpraporčíkem Nekolou.

 Pochválil jsem ji, e její práce byla oceněna a ona se rozbrečí.

\

 Já jsem vám říkal, náčelníku, e s ní budou problémy. S hezkejma enskejma jsou vdycky problémy.

Monika si sedla v koutě kuchyně ke stolu, opřela si hlavu do dlaní a tie plakala. Jetě chvíli a uleví se jí.

XXX

Před výkovou” budovou zastavil autobus a z něho jako první vyskočili mladí poručíci. Hned se začali pouchovat. Ta budova je docela nízká, výková” se jí říká proto, e je v ní uloena speciální výstroj, která se pouívá při letech ve velkých výkách. V budově jsou jetě převlékárny, sprchy, místnosti pro odpočinek a výdej stravy, odborná pracovitě a shromaďovací místnost.

Vytáhlý blonďatý poručík se hrnul do dveří zároveň se svým kamarádem a ádný z nich nechtěl ustoupit. Nakonec se srazili a prolezli dovnitř oba najednou.

 Koukni na mladíčky! Stíhači sice musejí bejt drzí, ale zároveň by mohli projevovat víc slunosti. Kdy jsem byl takový usmrkánek jako oni, přidroval jsem zdaleka kapitánům dveře.

 Jiná doba, Ivane. Teď je teprve musíme učit opravdové slubě, předávat jim zkuenosti a přitom dávat pozor, abychom je nepoplaili, usmál se Karel Kasal.

Dva poručíci jejich slova neslyeli. Byli zaujati závoděním, kdo z nich doběhne do převlékárny dřív.

 Radku, doufám, e dnes konečně poletíme! Zatím jenom připravujeme letové mapy, zakreslujeme a studujeme tratě letu, provádíme výpočty, studujeme předpisy a posloucháme dobré rady.

 A pořád nás z něčeho přezkuujou. To u je na palici.

 Jenom né a né sednout do mainy.

 Snad se dočkáme. Jetě vydret vřelý slova velitele pluku při předletovce. A pak hurá!

Ivan Rychtařík chvíli poslouchal jejich frky a pak u to nevydrel.

 Jak tak koukám, jsi ze vech nejchytřejí, co?

Dlouhý blonďák se trochu zarazil, kdy spatřil Rychta-

říka.

Ale nedal se.

 Předpisů a pouček mám v sobě, a mé z nich bolí hlava.

 Tak to jdi zahlásit doktorovi a má po lítání. Dám ti

schválně otázečku, kdy tak vechno ví  kdy se zapíná přistávací světlomet?

Dlouhán zkrabatil čelo, podíval se tázavě na svého kamaráda, ale ten jen pokrčil rameny.

 Já bych řekl, e po ukončení třetí  né, vlastně čtvrtý zatáčky.

 Trefa teprve na druhý pokus. A kdy se vypíná?

 Po ukončení dojezdu, po oputění dráhy.

 Něco ví, ale pro jistotu tě dál zkouet nebudu. Jetě bych se mohl dozvědět, co neznám. Kdybych to řekl veliteli letky, udělal by ti třeba krt, krt a měl bys dneska po létání.

 To byste na mě aloval?

Nadporučík Rychtařík se rozesmál.

 Jaképak alování. My jsme měli na kole jednoho výkonného praporčíka a ten, kdy nás nachytal při nějaké nepřístojnosti, vdycky říkal  soudruzi áci,, alovat na vás nebudu, na to nemám aludek. Ale ohlásit to bohuel musím!

Okolostojící se rozesmáli. Oba benjamínkové letky, poručíci Slanina a Burda pokračovali v povídání, teď pro jistotu pouze eptem.

 Pozejtří to namlátíme druhý letce ve fotbale.

 Počkej, pozejtří musím odejít dřív, mám naplánovaný kino s tou blonckou z knihovny.

 Mládenci, tak pohněte sebou, doktor u na vás čeká.

Poručíci Slanina s Burdou, u oblečeni do kombinéz,

opět akovali a Burda předváděl redaktorku, strkal Slaninoví před obličej imaginární mikrofon a napodoboval enský hlas.

 Soudruhu poručíku, vy za chvíli nasednete do svého ocelového oře. Řekněte mi, jak jste se stal vojenským pilotem?

 Ji jako malý hoík jsem poutěl draky. Později, kdy jsem se stal pionýrem, navtěvoval jsem modelářský krouek, kde jsme si za pomoci zkueného a obětavého svazarmovce Slaniny slepovali letadýlka. Ano, tomuto nevednímu podivínovi vděčím za to, e jsem tím, čím jsem.

 A co bylo dál?

Burda se Slaninou nali pro svůj klaunský výstup mnoho vděčných posluchačů, kteří se kolem nich nakupili.

 Vstoupil jsem mezi plachtaře. Byl to sice tvrdý chleba,

ne jsem okusil ten osvobozující pocit ptáka a vznesl jsem se nad louky, lesy a bystřiny, ale ta námaha stála za to.

 Já věřím a spolu se mnou jistě vichni posluchači a hlavně posluchačky, e kdybyste se podruhé narodil…

 Zmuchlal bych se jako papír a zahodil.

Řehot přeruilo rázné zatleskání a hlasitý povel.

 Nástup, nástup!

Mladí piloti svým vtipkováním zakrývali předletové vzruení, kterému se nevyhnou ani ostřílenějí stihači.

Velitel pluku major Malý přelétl očima nastoupené přísluníky letové směny. Začal u útvarového lékaře.

 Soudruhu doktore, jak jsme na tom se zdravotním stavem?

 Soudruhu majore, provedl jsem předletovou lékařskou prohlídku a pohovor s piloty. Vichni jsou v pořádku, a na nadporučíka Dlouhého, který má zvýenou teplotu a není schopen letové akce.

 Dobře, souhlasím. Prohlédl jste i směnu řízení létání?

 Samozřejmě. Vichni jsou bez zdravotních potíí.

 Během letové akce kontrolujte dodrování reimu odpočinku a meziletové lékařské prohlídky provádějte automaticky. To vám snad ani nemusím připomínat.

 Provedu.

 Jetě něco, doktore  pokud zjistíte nějaké negativní okolnosti ve vaí oblasti, tak mi je ohlaste ihned. A podívejte se na podávání meziletové stravy. Nerad bych zase řeil nepodloené a obecné připomínky k její kvalitě, jako posledně.

 Spolehněte se, soudruhu majore.

 Tak. A nyní povětrnostní zabezpečení. Spuste, soudruhu kapitáne.

Tělnatý kapitán s nepoddajnými vlasy jako hřebíky, střienými na jeka, si odkalal:

 Soudruhu majore, nacházíme se v oblasti přechodu teplé fronty. Po celou dobu létání bude převládat oblačnost osm osmin, spodní hranice mraků bude osm set a tisíc metrů. Horní hranice oblačnosti dva tisíce pět set a tři tisíce metrů. Občas slabý dé. Dohlednosti budou est a osm kilometrů. Po soumraku by se mohla tvořit nízká oblačnost. Vítr bude po celé období létání jihozápadního směru dvě stě dvacet a dvě stě čtyřicet stupňů, rychlost est a osm metrů za sekundu. Teploty kolem dvaceti stupňů Celsia, po jednadvacáté hodině sedmnáct.

 Rozumím. Sledujte pozorně vývoj. Kdyby se projevila ta nízká oblačnost, ohlaste mi to ihned.

 Provedu, soudruhu majore.

 Nebude v oblačnosti námraza?

 Nulová izotherma prochází ve výce 2800 metrů, take výskyt námrazy nepředpokládám.

 Děkuji. Při předletovém obletu jsem ádné odlinosti nezjistil. V oblacích byl let klidný, bez turbulence, ale to se můe v průběhu létání změnit. A teď k radiotechnickému zabezpečení.

Vstává hubený, téměř dvoumetrový major Kuděj s přísnou, koenou tváří. Jetě ne svoje dlouhé tělo srovnal do postoje pozor, dostal od velitele pluku otázku.

 Soudruhu majore, při obletu jsem zjistil některé nedostatky. Za prvé  byla přeruena radiolokační informace z pětatřicftky na velitelské stanovitě.

 Tato závada u je odstraněna. Byla v adaptéru

výstupních úhlových značek.

 A na pravé straně dráhy nesvítí vnějí světlo přistávacího systému. Kdo to kontroloval? Jak to, e o tom nevíte?

Velitel pluku byl na majora Kuděje vysazený. Nelíbila se mu jeho klátivá postava, ani pomalé vyjadřování. Měl rád lidi rázné a odpovědi krátké a jasné.

 Mně bylo hláeno, e vechno svítí. Hned tam polu vojáka, aby vyměnil árovku.

 To polete, ale fofrem. Jetě jedna věc  koho máte u toho dalekohledu jako pozorovatele přistávajících letounů? Ten tam snad chrápe, nebo co. Na okruhu jsem hlásil vysunutí podvozku, ale pár vteřin jsem schválně počkal. Vá pozorovatel přece musí okamitě zareagovat! Ale nehlásil nic. Máte ho tam pro parádu, nebo co?

 Dneska jsou tam dva. Desátník Lampa zaučuje nováčka.

 Podívejte se, soudruhu majore, to mě nezajímá. Laskavě si tam udělejte pořádek, ale rychle.

Major Kuděj se několika houpavými kroky přemístil k nejbliímu telefonu a začal spoutět hromy, blesky.

Velitel pluku se teď obrátil k usměvavému majorovi, který neměl daleko k obstojné obezitě. Z jeho tváře vyzařoval klid a sebejistota.

 Tak inenýre, jak máte připravenou leteckou techniku?

Postavil se do pozoru, vypjal hruď a knoflíky mu na stejnokroji zahrozily, e odletí. Mluvil rychle, a překotně.

 Letecká technika a personál inenýrskoletecké sluby je připraven k plnění úkolů letové akce podle plánu.

 A co nula třistapadesátka? Je odstraněna závada na palubním počítači?

 Ano, soudruhu veliteli. Závada byla na snímači a objevil ji poručík Jandáček. Ten ji taky hned odstranil. Má zlatý ručičky a ví kam sáhnout.

 To jsem zvědav, co budete dělat, a vám odejde na dva roky do koly?

 U sl sám připravuje náhradu  rotmistra Poděbra-da. Je to fanda na elektroniku a Jandáček ho bere vude s sebou. Zatím vypadá, e bude taky dobrej.

 Soudruhu inenýre, děkuji. A teď letitní technické zabezpečení.

Major Růička vylétl do pozoru jako ocelová pruina. Nevydrel stát klidně, neustále přelapoval a ermoval rukama. Jeho řeč vak byla plná zámlk.

 Vechny prostředky jsou vyčleněny a připraveny k akci. Na vech byla provedena … předběná příprava v souladu s platnými předpisy.

 Jak to vypadá v předpolí?

 V předpolí byly vechny nerovnosti odstraněny v průběhu přípravy letitních ploch.

 A co technická poární hotovost?

 Tak ta je… soudruhu majore, připravena. Minulý týden jsme ukončili námětové cvičení poární hotovosti. Osobně jsem … vechno prověřoval.

 A co záchytné zařízení?

 V pořádku. Ten ventil co občas… zlobil, jsme vyměnili.

 Poučili jste vojáky, co mají signální pistole, jak zacházet se signálními náboji?

 Jistě… jistě. Mají to zapsané v třídní knize.

Major Malý si nechával dokládat kadou maličkost a náčelníci se někdy pěkně potili. Měl toti vechny závady z minulého létání zapsané v notýsku a tvrdě vyadoval jejich odstranění. Po vyslechnutí jednotlivých funkcionářů letové směny přikročil velitel pluku, který byl zároveň řídícím létání, k vlastní předletové přípravě s piloty. Následovaly podrobné pokyny a upozorněni. Poručíkům Slaninoví a Burdovi se zdála předletovka” věčností. Seděli vzadu a pořád si poeptávali.

 Dodrujte laskavě pravidla provozu na rádiu. A kdy budete ádat o polohu, tak nezapomeňte uvést volací znak toho, koho se ptáte, jinak vám taky třeba neodpoví nikdo.

O slovo jetě poádal proedivělý podplukovník s hlubokými vráskami na čele a kolem rtů. Náčelník velitelského stanovitě, bývalý pilot, který odlétal na různých typech několik tisíc hodin.

 Jak bylo zjitěno při obletu, je tam dneska pěkný ,,lavór  horní vrstva mraků má náklon a jetě je prohnutá. Take ádný koukání ven z kabiny, ale hezky podle přístrojů.

 Správná připomínka, děkuji soudruhu podplukovníku. Nepodceňujte to, a ádné zmatkování!

Podplukovník Vaek si vzpomněl  je moné, e u to bude třicet let  létali tenkrát nový typ denně, svátek, nesvátek, soboty i neděle. Jednou nacvičovali přepady v mracích a také je upozorňovali na lavór a aby si hleděli budíků. Říkal si  co by, umělý horizont mám v pořádku, tak jaképak starosti.

Tenkrát odstartoval trochu později, začal urychleně stoupat, vypadl z mraků, hledal cvičný cíl a nevědomky se srovnával podle vrstvy mraků pod sebou. Jene ta měla náklon jako hrom. A najednou kolem něho ticho. Neuvědomil si, e stále stoupá, motory u vý nemohly, tak vysadily. Letoun začal padat. Teprve potom se podíval na horizont. Vteřina se zdála nekonečně dlouhá… A kdy motory znovu zaburácely, bylo hej.

Konečně předletová příprava skončila. Byla důkladná. Burda udeřil Slaninu do prsou a luskl prsty.

 Tak a jde se na věc.

Kapitán Kasal popohnal piloty své letky a vzal Ivana Rychtaříka za loket.

 Pojď odpočívat. Máme jetě dost času.

XXX

 První do letounů a v padesáté minutě na příjmu!

Určené piloty přivezl autobus a ke stojánce. Tam kadý

začal přebírat od technika svůj letoun. Nastal rituál kontroly, který je u kadého pilota poněkud odliný. Asi jako u hudebníků, kteří si před koncertem zkouí a ladí svůj nástroj.

Kapitán Kasal se uvelebil v kabině letounu, připoutal se a zapnul rádio. Hodinky ukazovaly padesátou minutu.

 Starte, já 125, povolte spustit.

 125, spoutějte.

Kasal nahodil motor, uzavřel kabinu a technik odeel od letounu.

 Starte, já 125, povolte pojídět.

 Povoluji.

Na konci pojíděcí dráhy očekávala poslední předletová kontrola. Dva technici s baterkami v ruce pohledem zkoumají, zda je letoun v pořádku. Oba zdvíhají palce.

 Starte, já 125, povolte pojídět na dráhu.

 Povoluji.

Kasal vjel na dráhu, zastavil, prověřil funkci motorových systémů, tlak vzduchu a kyslíku a podíval se, zda je před ním na dráze volno.

 Starte, já 125, povolte vzlet.

 Povoluji.

Kasal dává plný plyn, zapíná forsá a rozjídí se. Se zvyující se rychlostí se zrychluje i jeho tep. Za pár vteřin začíná mohutný stroj ztrácet půdu pod koly. Ohnivý chvost se rychle ztrácí a mizí ve tmě. Kasal přejede zrakem vechny budíky a soustřeďuje se na plnění úkolu.

Najednou mu je lehko, uvolňuje se, snadněji se mu dýchá. Znovu teď nabírá výku. Motory pracují ostoest a enou letoun hustou oblačností stále dál od země.

Vylétl nad mraky. Zprava si na něho posvítil Měsíc. Krásný, mnohem hezčí, ne kdy ho člověk pozoruje ze země. Je větí i barvu má jinou. Támhle je Orion, Velký vůz a Casiopea. Teď padá hvězda.

Vzpomněl si na Moniku. Kdy padala hvězda, poprvé ji políbil.

XXX

Vladimír Drel byl přesvědčen, e se jeho hypotéza potvrdí. Vedl ho k tomu telefonát nadporučíka Zezuly. Výsledky expertizy se shodovaly s tím, co od ní Drel očekával. Nedopalky odhodila na stejném místě v určitém časovém rozmezí jedna a tá osoba. Krevní skupina B. Druh cigarety  filtrová. Značka Marlboro.

V této chvíli leel, oblečen v polních maskáčích a vyzbrojen infradalekohledem a krátkovlnným pojítkem na stanoviti, které si vybral a připravil u odpoledne. Skýtalo mu dokonalý výhled na prostranství kolem remízku u polní cesty, vedoucí do Semína.

O kilometr dál se nacházel, stejně oblečen a vyzbrojen, poručík kontrarozvědky Adam, kterého mu náčelník na tuto akci přidělil. Drel ho ukryl u silnice, za hromadu naskládaných dřevěných zábran, které se v zimě staví proti sněhovým závějím. Adam měl odtud pod vizuální kontrolou vjezd na polní cestu a značný úsek silnice po obou směrech.

Vic ne jednoho mue kromě sebe nechtěl Drel do terénu umístit, aby předpokládaného operátora nevyplail.

Dnení noc, podle toho, jak si odhadl na základě informace Moniky Ryánkové Časovou návaznost, by zapadala do programu pro dalí pokus s ruičkou. V plánu je noční létání. A zítra večer by měl operátor zřejmé obdret od svého komplice údaje a vyhodnocení ruícího zásahu.

Z krátkovlnného pojítka se ozvalo pípnutí.

Drel přepnul na příjem. Hořel napětím, co uslyí.

 Jede. Teď zhasnul dálkový a točí na cestu. Er estnáctka. Brněnská es-pé-zetka. U si ji zaznamenávám. Dávej, co dál. Konec.

Drel napětím sotva dýchal. Vylo to! Stiskl tlačítko mikrofonu:  Čekej, ověřím es-pé-zetku. Pak se ti ozvu. Konec.

Přitiskl se co nejvíce do trávy za keřem. Svítící ciferník hodinek mu ukazoval dvacet jedna osmnáct. Sáhl po dalekohledu.

XXX

Karel Kasal právě končil náročný úkol. Ve dvojici s Ivanem Rychtaříkem provedli nácvik nočního přepadu manévrujícího cíle.

Teď dostal do sluchátek povel.

 Rozumím, provedu.

Po několika minutách se soustředil na přistávací manévr. Vdy jej povaoval za svoji specialitu. Přiblíil se k letiti.

 Já, sto dvacet pět, dovolte přistát, poádal řídícího létání.

Rychlost i výku měl dobrou. Navyklými rutinními pohyby přiblíil letoun k ose přistávací dráhy a začal podrovnávat.

V tom okamiku mu ve sluchátkách začalo praskat a slyel pouze vysoký vibrující tón.

Přepnul a opakoval svůj index. Místo příjmu ho ohluoval znovu ten nesnesitelný, kvičící tón. Řídícího létání neslyel.

Co se to děje?

Bez povolení sedat nemůe.

A za sebou má Ivana.

Vmiku se rozhodl.

Provede znovu okruh.

Plně a vemi smysly se soustředil k úkonu, který měl doslova v malíčku.  Já, sto dvacet pět, ohlásil do éteru.  Točím.

Cítil, jak se mu z celého těla řine pot. Přepnul na příjem. Náhle jako kdy utne, vibrující tón zmizel a místo něho uslyel klidný hlas řídícího létání, velitele pluku.

 Sto dvacet pětko, můe.

Kdy vylézal Karel Kasal z kabiny, z hluboka si vydechl.

Nebyl sám. Také major Malý sundal brigadýrku a otíral si kapesníkem čelo.

Uvědomoval si, co by se bývalo mohlo stát, kdyby seděl v maině některý z těch mladíků a ne zkuená jednička Kasal, jeho doménou, kterou suverénně ovládá, je právě přistávání.

Uvaoval, co teď udělá.

Je třeba neprodleně uvědomit o druhé, opakované mimořádné události velitele divize a náčelníka kontrarozvědky.

A při poletovém rozboru informovat letovou směnu, k čemu dolo. Vyzdvihnout rozhodnost kapitána Kasala.

Takhle to ale dál jít nemůe …

Karel Kasal stál pod teplou sprchou a drhnul ze sebe pot.

V mylenkách byl stále jetě v kabině a v uích slyel ten zlověstný vibrující tón.

 Karle, u jsi to ze sebe spláchnul? ozval se z protějí sprchy Ivan Rychtařík.

 Dostat toho grázla, co mně naruil spojení, tak ho snad těmahle rukama utluču, vybuchl Kasal.

 Vak my ho dostaneme, dřív nebo pozdějc, ujioval velitele letky Rychtařík.

XXX

Vladimír Drel přecházel po své místnosti a nezbývalo mu nic jiného ne čekat. Kdo si pro ten klíč přijde? Snail

se vybavit jména vech, které si prověřoval. A co je s Monikou? Přijede včas? Jeho hodinky ukazovaly sedmnáct patnáct. Trojice ozbrojených vojáků z hotovosti pod velením nadporučíka Kříe z letitního praporu je připravena v uprázdněné kanceláři majora Hubce, v jídelním bloku. Na jeho telefonický pokyn.

Ztichl a pozorně poslouchal. ádné kroky vak nezaslechl. Co kdy to nevyjde? Díval se na hodinky kadých deset vteřin. Domníval se, e má dobré nervy a e je trpělivý, ale teď poznával, e k sebeovládání mu jetě mnoho chybí. Snail se myslet na manelku a na dcerku, ale dlouho to nevydrel. Znovu si připomínal, e ihned po akci musí zavolat náčelníka.

V místnosti panuje tíivé ticho a mlčí i telefon. U několikrát sáhl po sluchátku, ale opět stáhl ruku zpět.

Nebylo jetě půl esté odpoledne, kdy do místnosti dozorčího pluku vstoupil vojín Vícha. Předpisově se zahlásil. Sdělil přítomnému pomocníku dozorčího, e mu major Malý uloil, aby připravil graf na noční létání. Vzal si krabičku číslo sedmnáct a podepsal v knize krabičku číslo est. Za deset minut se vrátil.

 Já jsem si, soudruhu poručíku, omylem vzal jinou krabičku. Tak já bych si teď vzal tu správnou.

 Nač myslíte, Vícha? To jste zamilovanej?

 Ale ne, já nevím co jsem dělal. Ale podepsal jsem správnou.

 Tak si ji vemte a nezdrujte.

Jakmile se voják vzdálil, vytočil poručík čtyřmístné Číslo a kdy se ozval Drel, řekl mu:  Vechno proběhlo podle předpokladu. Klíče od jídelního bloku si .omylem’ vyzvedl vojín Vícha.

Kdy za sebou Vícha zavřel dámskou toaletu, strnul.

Mířila na něho hlaveň samopalu.

Hlas nadporučíka Kříe zahřměl:

 Ruce vzhůru, vojíne Vícho! Nepokouejte se o odpor!

XXX

Monika se blíila od autobusu k bráně kasáren.

Byla pevně rozhodnuta splnit ve, co jí Vladimír Drel několikrát podrobně vysvětlil. Přesto cítila, e se jí chvějí ruce, kdy přicházela k místnosti dozorčího u vchodu.

četař absolvent zasalutoval a poádal ji o průkaz ke vstupu do budovy. Do seitu návtěv zapsal čas.

Osmnáct nula nula.

Pak zavolal svého pomocníka, aby doprovodil soudruku k dozorčímu útvaru.

 Soudruhu … pohlédla nejistě na nárameníky a luté ňůry podplukovníka, jen u ji očekával.

 Podplukovníku, chcete říct, e? usmál se na ni povzbudivě. Jeho pomocník u v této době zajioval s nadporučíkem Kříem eskortování vojína Víchy do posádkové věznice.

 Ano, soudruhu podplukovníku. Zapomněla jsem si ve skříňce peníze …

 To se stává. Jdete si pro né. A chcete si vyzvednout klíče od jídelního bloku.

 Ano. Krabičku číslo sedmnáct.

 Tady je a musíte mi to podepsat.

Vděčné na něj pohlédla, kdy jí vtiskl do ruky propisovačku.

 Děkuji, soudruhu podplukovníku.

 Běte si to vyzvednout a ádný strach!

Proběhla známou cestou, kterou denně chodívá.

Nikde nikoho nepotkala.

Ani v jídelním bloku.

Znovu se jí zachvěly ruce, kdy otevírala dveře WC, vyhraeného pro eny.

Za splachovadlem nala malou dámskou kabelku z barevného plastiku, jaké slouí k uschovávání kosmetiky. Vhodila ji do své nákupní kabely, zavřela dveře a la odevzdat klíče dozorčímu.

Nemohla tuit, e mezitím změnila barevná kabelka svůj obsah. Ted’ u jej měl na stole nadporučík Drel. Byly v něm na páskách papíru kopie údajů v grafické i číslicové formě z včerejího nočního letového dne, provedené na vyhodnocovacím přístroji LUČ. Místo nich odnáela papíry prázdné.

Kdy vyla z brány letitě ven a zamířila k autobusu, kráčela opět sama. Najednou se cítila oputěná. Jakoby se jí teď uhnízdilo skryté nebezpečí někde na dosah ruky. Celý prostor jím dýchal.

Před autobusovou zastávkou si je uvědomila zcela konkrétně.

U chodníku stál vůz s otevřenými dveřmi. A u nich edina.

 Tak si pojď sednout, uvítal ji a přátelsky se usmíval.

H7.

i .

^HhIbK.1 I i * |

 Ale já …

 Posaď se, Moniko. Předá mi to v autě. Hodím tě domů. Přece nebude čekat na autobus.

Vtlačil ji na sedadlo er-estnáctky a přibouchl dvířka. Vmiku seděl vedle ní, nastartoval a vyrazil, jakoby se bál, e si to Monika v poslední chvíli rozmyslí.

Uvědomila si, e tohle nebylo domluveno. Ani s edinou, ani v Drelově plánu. Hrdlo se jí stáhlo úzkostí, edina zamířil místo do města opačným směrem, na výpadovku. A navíc ílenou rychlostí.

 Co blázní? vykřikla.  Kam mě to veze?

Roztřásla ji zimnice.

 Zastav! drkotala zuby.

 Otevři tu kabelku! Co jsi vyzvedla na tom hajzlu!

To u nebyl dentlmenský hlas.

 Slyí? Otevři tu kabelku, nebo …

Snaila se uposlechnout, ale prsty ji neposlouchaly. Konečně se jí podařilo uchopit očko zdrhovadla a prudce jím trhla. Na klín se jí vysypaly tři cívky papíru.

Pustil pravou rukou volant. Jednu z cívek popadl a na kus rozvinul. Musel uvidět, e je prázdná.

Vtom se zableskly ve zpětném zrcátku dva oslnivé body, přeruovaně blikající. A zároveň s nimi modré signální světlo majáku.

 Ty mrcho, vyjekl a dupl na plyn.

Silnice stoupala k nájezdu.

Po obou stranách byl vysoký násep.

Monika zoufale pohlédla na tachometr. Ručička vylezla na sto čtyřicet.

 Zpomal, slyí? Zpomal! vykřikla z posledních sil.

V podvědomí ji zcela ovládl pud sebezáchovy. Nahmatala vnitřní kliku a otevřela dveře.

edina prudce přibrzdil a pokusil se ji vtáhnout zpátky.

Vteřinový souboj skončil prudkým smykem. Na okamik se Monice zdálo, e letí jako na pouové houpačce. Lodička se s ní okamik zastavila. Zavřela oči a padala dolů. Chytila se duchapřítomně za hlavu. To bylo poslední, co vnímala.

Třeskot kovu u neslyela. Zůstala leet v divoké trávě, kus dál od ní se vůz i s edinou zastavil na kmeni topolu.

Na silnici zaskřípaly brzdy volhy Veřejné bezpečnosti. Kapitán Staek zapnul vysílačku, naladěnou na frekvenci operačního střediska okresní správy SNB.  Zde Kobalt

jedna, volám Orion čtyři! Vylete okamitě vozidlo lékařské pohotovostní sluby, udávám místo. Silnice z Květnová …

xxx

 Vojín Hynek Vícha se částečně přiznal, avak popírá, e by věděl o tom, e lo ze strany Jiřího ediny o pioná, sděloval výsledek předběného výslechu nadporučík Drel. Strýc mu dal předem tisíc korun, ale prý tvrdil, e kopii údajů potřebuje pro nějakou svoji vědeckou práci.

Improvizovaná porada v pracovně náčelníka divizní kontrarozvědky se přehoupla do ranních hodin.

 Z důvodů časové tísně nebyl čas na dalí operativní opatření, shrnoval první výsledky podplukovník Ječný z centrály.  Získali jsme dík akci soudruhů Drela a Adama číslo auta. Tím se sice podařilo bleskurychle identifikovat jeho majitele, inenýra edinu, ale bylo třeba jej zadret jako pachatele při předávání kabelky. Nezbýval ani čas na důkladnějí přípravu akce. Čtyřčlenná operační skupina, kterou nám přidělil náčelník okresní správy, měla skrytě zajitěnu ulici, kde se měla Ryánková setkat s edinou. Tím, e na poslední chvíli změnil plán a rozhodl se za ní jet k letiti, jsme se dostali do sloité situace. Nemohli jsme ho sledovat a riskovat, e se prozradíme dřív, ne dojde k předávání kabelky. Ale nelo ani varovat včas Ryánkovou. I kdyby se to nějak podařilo, určitě by dostala strach a mohla by začít panikařit.

 Já mám největí radost, e z toho to děvče vylo snad jako zázrakem. Jenom pár odřenin a ok, dodal podplukovník Výin.  Prý předvedla bravurní výsadkářský kotoul, jak mi říkal kapitán Staek, ale měla při něm nůi těstí. Kdyby prý vyskočila o kus dál, mohlo to být horí. Naletět na svodidla …

 To by bylo pro Moniku přece jen bolestivějí, ne kdyby naletěla edinovi na tu jeho nabídku k sňatku, usmál se Drel.  Ta se asi podiví, a se doví, e si ten reprezentační post v Amsterodamu vyfabuloval. Stejně jako tu sluební cestu do védská, ale tu u prokoukla sama, jak mi to vysvětlila.

 Proč ale za ni zaplatil těch deset tisíc? nadhodil Výin.

 Podle mého názoru to byla investice do budoucna, řekl nadporučík.  Kalkuloval s tím, e bude mít na

květnovském letiti osobu, která mu bude určitým způsobem zavázána. Ty peníze určitě nely z jeho kapsy.

 To vechno kolem ediny teprve čeká na rozpracováni, jsme zatim jen na začátku, obrátil se na přítomné podplukovnlk z centrály.  Teď se musíme pustit do vech návazností. Soudruzi, vdy dosud nevíme, kde vude ten chlap jezdil. A nemáme jenom letitě. Jsou i jiné vojenské objekty, o které projevuje rozvědka NATO eminentní zájem. Například otázka, proč ho firma vyslala na sluební cestu do Anglie? To jim snad ulo, e v Londýně ije jeho bratr, který tam po osmaedesátém emigroval?

 Od koho má tu ruičku, pro koho ji pouíval a kdo ho zverboval, to nám musí edina povědět, a se probere a a ho převezou z jednotky intenzívní péče jinam, dodal Výin.

 Hlavně, e jsme ji vytáhli z kufru té havarované renaultky skoro nepokozenou, poznamenal major inenýr Zima.

 Co tomu aparátu říká, zeptal se Výin.

 Britský výrobek poslední generace. Vechno miniaturizované. A to rozebereme a zadokumentujeme, budeme moudřejí. Ale u teď, jak jsem si to zběné prohlédl, to vypadá na specializovaný vysílač poruch a současně asi bude slouit i k zachycování, identifikaci a k záznamu frekvencí jiných vysílačů. Například rádiové komunikace mezi věí a letounem.

Podplukovník Ječný pohlédl na hodinky, poděkoval vem účastníkům a ukončil poradu. Měl před sebou cestu do Prahy a předběné informování náčelníka správy.

Podplukovník Výin ho doprovodil k vrtulníku.

 To u nám ani nestojí za to, jít spát, prohodil poručík Adam k Drelovi, kdy opoutěli budovu.

xxx

Karel Kasal dostal do sluchátek pokyn k přistání. Soustředil se na perfektní ovládnutí standardní situace. Bylo z toho opět sednutí, jako kdy se dotkne země baletka. A za ním, jeden za druhým, ostatní piloti.

 Letka kapitána Kasala splnila úkoly dobře, hodnotil při poletovém rozboru velitel pluku.

Karel se usmál. Do konce výcvikového roku to musí být výtečné. Chtěl říci po shromádění pilotům něco pěkného,

povzbuzujícího, ale nic ho nenapadalo. Chvíli se na ně díval, potom se usmál a řekl:  Dobrý je sice dobrý, ale výtečný je výtečný, take …

Ivan Rychtařík Karla dohonil.

 Ty Karle, nemá u sebe kus papíru?

 Na co potřebuje teď papír?

 Chtěl jsem si poznamenat tvoji řeč.

 Proč já ti vdycky na něco naletím.

 Naletí, naletí, vdy si taky pilot, ne?

Karel Kasal pospíchal. Měl schůzku s Monikou. Ivan Rychtařík také chvátal. Kluci i manelka nedočkavě na svého taku čekají…

Oděn pouze v riflích a bílém tričku kráčel Vladimír Drel. Před sebou tlačil dětský kočárek. Těko by v něm někdo hledal nadporučíka vojenské kontrarozvědky. Zářijové slunce zlatilo blonďaté vlásky malé Evinky, která spokojeně vatlala. Její maminka musela k zubaři, celou noc nespala. To se i zubním instrumentářkám stává.

A tak má taka naspěch. Jíst se musí a z nového sídlitě je k samoobsluze daleko.

Hlavou nadporučíka Drela probíhalo ráno skončené slyení u éfa. Pochvalné poplácání po zádech od náčelníka ho sice hřálo, ale jeho dalí slova mu na náladě nepřidala.

 Berte nai rozmluvu jako předběný kádrový pohovor. Počítejte s tím, e půjdete na dva roky do koly. Máte pro nai práci předpoklady  baví vás, nechybí vám intuice i dobrý úsudek. Ovem odborné vzdělání je nutné, bez toho se dál nedostanete.

Drelovi se udělaly mitky před očima. Nedávno dostal byt, od září mají dostat pro Evinku jesle a manelka půjde do zaměstnání. Přemýlel, jak to své eně oznámí. Dva roky bude dojídět a po kole ho třeba přemístí jinam. Ne dostane v jiné posádce byt, bude dojídět opět. Ne, dnes to doma neoznámí. Dnes koupí Evě květiny a dort.

Konec