Neádoucí důkaz - Rudolf Schuster V čerpací stanici vládne klid. Elektrické motory, které pohánějí obrovská čerpadla, vydávají monotónní vysokofrek-venční zvuky, připomínající chod turbíny. Na tento relativní klid si osádka čerpací stanice zvykla, byl toti známkou toho, e vechno jde normálně.

Dnes musel inenýr Jan Kořeň odejít dřív z pracovitě. Jako poslanec městského národního výboru se zúčastnil podzimní-

ho veřejného shromádění občanů svého volebního obvodu.

Nebylo to nic příjemného, protoe na novém sídliti, kde byl poslancem, se teprve dokončovala občanská vybavenost.

Navíc byla v jeho obvodě i skupina domů vybudovaných v rámci individuální bytové výstavby, take připomínek bylo ze strany občanů víc ne dost.

Spolupracovníci si ji zvykli, e Jano musel občas opustit pracovitě, kdy chtěl vyřídit vechno, co vyplývalo z jeho poslaneckých povinností.

Karol seděl za stolem a prohlíel provozní seit, do něho se zapisovala hláení o průběhu sluby. Mio, velký milovník akvarijních rybek, které choval nejen doma, ale i v čerpací stanici, právě krmil své miláčky. Vtom zahoukala signální siréna.

Co se děje?” vyjekl Karol.

Jsme bez proudu … ” odpověděl Mio.

Vzápětí uslyeli, jak elektrické motory dobíhají. Čerpadla přestala pracovat.

To nám chybělo … Skoč pro Ferka .. vyzval ho Karol.

Michal vyběhl z velínu do čerpací stanice. Jakmile otevřel dveře, uviděl Fera, který právě kontroloval čerpadlo. Oba se vrátili do velínu, aby prověřili náhradní vodní zdroj. Vtom zazvonil telefon.

Tady velín čerpací stanice vysokých pecí,” ohlásil se do sluchátka Karol.

Máme rozpad elektrické soustavy, zkusíme přejít na ná

zdroj,” ozval se hlas dispečera ze závodu Energetika.

Hlavně a je to rychle, nebo to ohrozí vysoké pece … “

hartusil Karol.

Tak co je s tou naí elektrárnou?” ptal se Mio.

Slíbili, e naběhnou … ” prohodit Karol. Vzápětí znovu zadrnčel telefon. Zvedl sluchátko, nestačil se ani ohlásit a u

slyel nervózní hlas vedoucího směny od vysokých pecí, Co tam vyvádíte s vodou, klesá nám t l a k … U nám shořely dvě formy … “

5

Jak je to moný, vdy musíte mít gravitační vodu z nádr-

e … ” skočil mu do řeči Karol.

Vedoucí se rozkřikl:

Nemám čas na srandičky. Dělejte něco, tlak pořád klesá!”

Karol poloil sluchátko a zůstal stát jako solný sloup.

Nechápal, proč nedostávají u pecí vodu z náhradního zdroje.

Pak se vzpamatoval.

Je zle. U pecí nemají vodu … “

Rychle, otevři přívod z vodojemu,” pobídl ho Michal.

Karol se rozběhl k vodojemu, aby pustil vodu k pecím.

Fero, podívej se, co je s tím gravitačním přívodem…

Zavolej na přehradu … ale rychle, jinak hrozí katastrofa!”

Sám spěchal zkontrolovat uzávěry na náhradním zdroji vody. Fero mezitím telefonoval na přehradu, odkud dostávali gravitační vodu, kdy jim vysadil elektrický proud.

Vodní nádr, prosím,” ozvalo se ve sluchátku.

Okamitě nám otevřte přívod vody, máme havárii!”

Přívod vody je otevřený, ale vy nic neodebíráte,” odpově-

děl hlas z přehrady.

Jak to… zpětná klapka je otevřená … ” nechápal Fero.

Tak taky musíte mít vodu,” klidně opáčil dispečer z přehrady. Fero drel sluchátko a očima těkal z Mia na Karola, kteří se mezitím vrátili do velínu.

Co říkal?” zeptal se Karol.

U nich je vechno v pořádku, prý neodebíráme vodu my!”

Haló … tak co je?” ozval se netrpělivý hlas v telefonu, čekající na odpověď.

Nic, podíváme se na přívod… Kdyby tu byl aspoň inenýr Veselý, krucifix,” vyrazil zlostně Fero a poloil sluchátko.

Zavolej mu, je to vedoucí provozu,” radil Karol.

Kde ho teď najdu?”

Sedí na závodním výboru … dnes mají schůzi.”

Fero chvatně vytáčel číslo.

Závodní výbor,” ozvalo se po chvíli.

Řekněte, prosím vás, inenýru Veselému, e máme havárii na čerpací stanici vyspkých pecí. A hned přijde … ” vychrlil Fero.

Sotva poloil sluchátko, telefon znovu zařinčel. Ani nestačil říci prosím a u slyel rozčilený, hřmotný hlas vedoucího směny u vysokých pecí.

Doboha s tou vaí čerpačkou … Hořejí nám dalí for-6

my… Jestli nebudeme mít během pěti minut u pecí vodu, je zle!”

,,Děláme, co můeme. Vodu z vodojemu jsme u pustili,”

snail se ho uklidnit Fero.

Co je to na tři pece?! Okamitě potřebujeme vodu, chápete!?” vztekle reagoval vedoucí směny a pratil sluchátkem.

,,Oni nemají vodu?” zeptal se Mio.

Nemají… do pěti minut ji potřebují,” vyhrkl Fero.

Z vodojemu jsem jim vodu pustil,” řekl Karol, jakoby se chtěl ujistit, e snad přece jen nebude tak zle. Moc si vak nevěřil. Vichni věděli, e kdyby se tři vysoké pece zdeformo-valy, bude to katastrofa.

,.Vodojem? To je vechno málo. Ale jak je moný, e neteče voda z nádre? Zpětná klapka vdycky fungovala, rozebíral polohlasně situaci Mio.

Musí být v pořádku, tlakoměr ukazuje normální tlak,”

snail se Fero přesvědčit sám sebe i spolupracovníky, ale jist si nebyl.

Během jejich bezradných úvah vrazil do velínu inenýr Veselý.

Co se stalo, chlapi?”

Dobře e jde, soudruhu inenýre. U nám zbývají jen čtyři minuty … ” hlásil Fero.

Co je s havarijním přívodem?

Z nádre voda jde … ” nesměle odpověděl Karol.

Tak musí být chyba u nás…pojďme se podívat!”

Zavedl je ke zpětné klapce, kterou ale u předtím zkontrolo-vali. Chvíli si ji prohlíel.

Koukněte, chlapi, zpětná klapka je zaseknutá.”

To není moný,” vyjekl Fero.

Neřečněte a rychle otevřte uzávěr na obtoku … ” přikázal inenýr. Mio skočil do achty a začal otáčet kolem uzávěru.

Jděte se podívat, jestli tlak stoupá,obrátil se Veselý na Fera.

Ten byl u předtím v pořádku,” poznamenal Fero, ale přesto se el na tlakoměr podívat.

Jak mohl být v pořádku, kdy tam nela voda? podrádě-

ně odsekl vedoucí provozu Veselý. Tak co… stoupá?”

Ne… pořád ukazuje stejný tlak!”

Inenýr se el osobně přesvědčit, jak to s tlakoměrem vypadá.

7

Ukate … To není moné,” prohodil překvapeně a prohlí-

el si tlakoměr ze vech stran. Je zaseknutý, proto se nehýbe.” Pratil do něj dlaní.

Po úderu začal tlakoměr okamitě fungovat.

Tlak stoupá!” vítězoslavně zvolal Fero.

To máme kliku,” zhluboka vydechl Karol a otřel si pot z čela.

Inenýru Veselému neulo, jak na něho vichni hledí s uznáním. Samolibě se usmál:

Máte těstí, e zrovna zasedal závodní výbor a e jste mě stihli.” Plácl Fera po zádech a Miovi řekl: Zavolej k pecím, e za chvilku budou mít plnej tlak.” Mio odeel k telefonu a ulehčeně sděloval zprávu.

Za chvilku, za chvilku! Shořely nám dalí formy … To si někdo vypije!” soptil vedoucí směny u vysokých pecí. Mio byl v první chvíli zmaten jeho reakcí. Takovou odpověď neočeká-

val. Kdy se chtěl ozvat, slyel u jenom telefonní signál.

Podíval se na sluchátko a zvolna je poloil.

Tak co?” zeptal se nejistě Karol, kdy viděl rozpačitý Miův obličej.

Shořely jim dalí formy… prej si to někdo vypije.”

Inenýr Veselý se uklíbl: A kde vůbec je vedoucí vaí směny?”

Na veřejném shromádění občanů,” odpověděl Mio.

Inenýr chtěl něco poznamenat, ale opět zazvonil telefon.

Vichni byli přesvědčeni, e znovu volají od vysokých pecí.

Čekali zase jobovu zvěst. Karol byl nejblí. Zvedl sluchátko.

Ostatní ho upřeně pozorovali.

Čerpací stanice…prosím…kdo? Moment, hned vám ho předám. Soudruhu vedoucí, volá vás manelka,” Karol podal Veselému sluchátko.

Milane, tebe sehnat, to je taky kumt,” ječelo to z mem-brány.

Co se stalo, e volá? Měla jsi přeci být na veřejné schůzi,”

divil se inenýr.

Taky jsem tam byla, ale u jsem se vrátila domů.”

Tak brzy? Vdy je teprve sedm hodin, Kristýno!”

Odela jsem, protoe mě urazil tvůj kamarád a velkej poslanec Jano.”

Veselý se podíval po okolostojících, jakoby se chtěl ujistit, zda nic z toho nezaslechli. Tvářili se rozpačitě. Inenýrův

8

pohled jim napověděl, e si nepřeje, aby sledovali jeho dalí hovor s manelkou. Pochopili a taktně se vzdálili.

,,A proč?” pokračoval polohlasem Veselý.

Před vemi sousedy mě urazil a poníil,” začala fňukat.

I nae soukromé záleitosti tam vyvanil.”

Inenýr se snail ovládnout.

To přece není moné… proč by to dělal?”

,.Protoe je trouba, nafoukanej na tu svou poslaneckou funkci,” vykřikovala Kristýna.

Počkej, co ti vlastně řekl?”

Zesměnil nás, e chodíme jako holubi nakupovat zeleni-nu na trh od soukromníků.”

Toto sdělení ho nepříjemně překvapilo.

Tak vidí … A já mu tady doslova zachraňuju kůi…

právě měl v provozu pěknou havárku.”

Doufám, e mu to vrátí i s ú r o k y … Nic jiného si nezaslouí.”

Kristýno, mně se tomu pořád nechce věřit. Jano to určitě nemyslel zle … ” pokouel se znovu enu uklidnit.

Coe?! Ty mi nevěří!?”

 … Věřím, ale…”

Jaképak ale! Jse jeho éf nebo ne? Tak ho setři!”

Kristýno, to nejde jen tak … “

Co nejde? Ukázal se jako pěknej kamarád: A ty ho zatím tahá z nějakýho průvihu.”

Kristýno, pochop … “

Já nemám co chápat!”

Kristýno … ” Chtěl pokračovat v uklidňování, avak man-

elka mu poloila sluchátko.

Bylo mu trapně. Rozhlédl se po velínu, kde stáli Fero, Karol i Mio a tvářili se nezúčastněně.

Stalo se doma něco, soudruhu vedoucí?” odhodlal se Karol.

Otázka ho zmátla, rychle se vak opanoval a zatvářil se, jako by vechno bylo v nejlepím pořádku.

Ani ne… Kde má soudruh Kořeň tu veřejnou schůzi?”

V osvětové besedě.”

Kdy je havárie, má být tady.”

Hlavně, e u je nebezpečí zaehnaný,” snail se Mio uklidnit vedoucího provozu. Vytuil, e Veselý chce Jana Kořeně odvolat z veřejné schůze.

Musí se dostavit, bez pardónu! Zavolejte ho!” nařídil Veselý. Michal el k telefonu, který se v tu chvíli u pokolikáté rozezněl.

Co jste vyváděli s tou vodou?” ozval se přísný hlas vedoucího závodu Energetika.

Dělali jsme, co jsme mohli ..

A výsledek? Osm zničených forem … Je u vás vedoucí provozu Veselý?”

Je. Moment, hned ho předám,” poděeně odpověděl Michal. Soudruhu inenýre, volá vedoucí závodu soudruh inenýr Ďurica.”

Veselý se ohlásil jménem.

Jak se to mohlo stát?” chtěl vědět inenýr Ďurica.

Nezabrala zpětná klapka.”

To je ale lajdáctví! Tam se přece nemá co pokazit.”

Taky mně to bylo divné. Jetě těstí, e jsem byl právě v té době nablízku, na závodním výboru. Jinak by snad bylo po pecích … ” neopomněl zdůraznit Veselý.

Jak to, e inenýr Kořeň není na pracoviti?”

Bohuel. To ví, soudruhu, poslanecké povinnosti mu občas neumoňují být na místě, kdy je to třeba.”

Po téhle poznámce vichni Janovi spolupracovníci jako na povel otočili hlavy a překvapeně pohlédli na Veselého. Věděli, e Janovi křivdí. Odvrátil se od nich, jakoby se ho vyčítavé pohledy netýkaly.

Ve výkonu poslanecké funkce Koreňovi nebráníme, ale povinnosti na pracoviti musí plnit,” hřímal inenýr Ďurica.

Jsem tého názoru, soudruhu vedoucí.”

Tak ho zavolej a řekni mu to.”

Ano, soudruhu vedoucí.”

Současně tě jmenuji předsedou tříčlenné komise pro vyetření a zjitění příčiny havárie, protoe z toho nic dobrého nekouká. Dalími členy jsou po dohodě s hlavním inenýrem podnikový vodohospodář inenýr Matěj a směnový mistr z vysokých pecí inenýr Kraus. Jasné?”

Provedu!” odpověděl po vojensku Veselý a téměř se postavil do pozoru.

A začněte s etřením hned ráno. Čest,” končil inenýr Ďurica.

Čest práci, soudruhu vedoucí,” vychrlil do sluchátka Veselý a na jeho tváři se zračila spokojenost. Těilo ho, e to

10

bude právě on, kdo rozhodne o Janovi. Hned ho také napadlo, e jmenování náleitě vyuije, aby si udobřil enu.

Otočil se, podíval se po Janových spolupracovnících, kteří vycítili z jeho chování cosi nedobrého a nařídil: Zavolejte svého vedoucího, a to hned!”

Michal el k telefonu a s nepříjemným pocitem začal vytáčet číslo. Jeliko veřejná schůze byla v plném proudu, nechtěli poslance odvolat, dokud Michal nesdělil důvod. Informace o mimořádné události se tak dostala okamitě mezi občany.

Jan Kořeň hovořil v referátě o tom, co připravuje v nejblií době zabezpečit ve volebním obvodě. Kdy mu poeptali, e se má okamitě dostavit do závodu kvůli nějaké havárii, zbledl.

Omluvil se lidem v sále a poádal předsedu občanského výboru, aby převzal řízení schůze.

*

Co se stalo, Milane?” byla jeho první otázka, kdy vstoupil do velínu.

Má havárii na pecích. Zrovna kdy jsi tu nebyl.”

Hned tam letím … “

Letět u nemusí, protoe jsem za tebe nebezpečí astně zaehnal,” odpověděl odměřeně Veselý.

Díky,” vydechl si Jano.

Kamarádi si přece mají pomáhat, nemyslí?

Já musel být opravdu na té schůzi, Milane.

 … a z Kristýny si nic nedělej,” učinil Veselý naráku.

Ale v  d y  … “

Jaképak - vdy!? Urazil jsi ji.”

Já to přece nemyslel zle!

Nic ti nevyčítám … “

Co se stalo u vysokých pecí?”

Shořelo několik forem pro nedostatek vody, odpověděl klidným hlasem Milan.

Kdy v minulosti dolo k podobné události, shořely nejvýe dvě formy. Několik - to znamená více.

Jano klesl na idli, jakoby mu někdo svalil na záda obrovský balvan. Měl pocit, e mu praskne hlava, krev se mu nahrnula do obličeje. Neuvědomil si, e si nervozitou koue nehty.

11

Nemohl pochopit, co se mohlo stát, jak mohlo najednou shořet tolik forem. To znamená, e u pecí neměli minimálně dvě minuty vodu. Ale to se doposud nikdy nestalo. e by byly ucpané formy? Sotva. Přece je na pecích pravidelně kontrolují. A pak, čím by byly ucpané? Voda prochází úpravnou, je čistá. Konec konců právě formami kontrolují, zda voda proudí na plá vysokých pecí, aby ho chladila. Shoří-li formy, je to vdy velká koda.

Jestli vinu na havárii přiijí mé směně, můe to být i na prokurátora. Ne, to nemůe být pravda, e by gravitační voda, která proudí přes zpětnou klapku, nezabrala. Klapka se přece pohybuje mechanicky. Co kdy bude chyba v potrubí na vysokých pecích? Ale kde? I to je málo pravděpodobné.

Po horečnatých úvahách stísněně pronesl: Proboha, to mi říká jen tak?!”

Jen tak, protoe to mohlo dopadnout jetě hůř.”

Jak je to moné … vdy máme gravitační vodu z nádr-

e … ” uvaoval nahlas, jakoby chtěl touto odpovědí přesvěd-

čit i sám sebe.

To máme, ale díky tvé směně nezabrala … ” přiléval olej do ohně Veselý, nevímaje si tichého nesouhlasu chlapů z Janovy směny, kteří pozorně sledovali rozhovor.

Tomu nerozumím.”

Zato já ano,” odměřeně pronesl Veselý. Myslím, e mě dnes víc nebude potřebovat. Jsem tady tak jako tak u dvě h o d i n y … “

Milane, to nedorozumění s Kristýnou mě m r z í … Je mi líto, e mě patně pochopila, ale já neměl skutečně v úmyslu ji urazit,” omlouval se Jano.

Já ti to věřím, ale vidí, jak to dopadlo. No nic, zapomeň na to,” dodal blahosklonně. A jakoby mimochodem poznamenal: Abych nezapomněl. Vedoucí závodu jmenoval komisi k vyetření havárie … “

Kdo ji vede?”

Já.”

To je dobře … byl jsi přece na místě … ” zaradoval se Jano.

Právě proto!” zazněl v Milanově hlase varovný tón.

Inenýr Kořeň to postřehl, ale zůstal klidný.

12

Vrátil se na veřejnou schůzi, její průběh nabral během jeho nepřítomnosti úplně jiný směr. tefan Turoň, o něm se vědělo, e byl kdysi soukromým řezníkem a jeho dvoupatrová vila svítila mezi rodinnými domky a ostatními vilkami jako supernova mezi hvězdami, měl právě slovo. Patřil mezi největí kverulanty ve čtvrti, nikdy nebyl s ničím spokojený, třebae se ostentativně nezúčastňoval brigád ani sběru, s naprostou samozřejmostí vyhazoval smetí, listí i větve ze zahrady na veřejné prostranství a do potoka. Jeho mohutná postava se nyní tyčila nad ostatními jako symbol hrozby a iroký obličej měl brunátný. Právě pronáel obviňujícím tónem:

 … a jak dlouho jetě budeme v naí ulici čekat na plyn?”

Několik párů očí se obrátilo na jeho dva spolusedící. Ti ho vdycky dokázali podpořit a navíc po schůzi vedli v trojici dlouhé debaty při poháru v nedaleké vinárně. Bylo známo, e tohle trio vznáí jen poadavky, ale ruku ke společnému dílu nepřiloí. Do diskuse se vmísil Koko, ani se přihlásil o slovo.

Proč před naím domem nesvítí veřejné osvětlení?”

Dokdy se budeme motat ve tmě?” doplnil ho Ferenc.

Jano zaregistroval výbunou atmosféru v sále. Věděl, e kdyby se na shromádění nevrátil, povaovali by to občané i funkcionáři národního výboru za zbabělost. Zůstal chvíli stát u vchodu do místnosti a sledoval dění.

Moment, prosím… hlaste se do diskuse, nepřekřikujte se,” snail se předsedající vnést pořádek do jednání.

Zbytečně se hlásíme, stejně jen slibujete!” vykřikl opovrli-vě tefan Turoň, mávl rukou a sedl si.

Přesně tak,” přitakávali jeho kumpáni Ferenc a Koko.

V místnosti se ozval um.

Zachovejte klid, prosím. Takhle bychom nic nevyřeili,”

zvolal hlasitě Jano a vystoupil na pódium. Tak prosím, kdo má jetě nějaký dotaz nebo připomínky!

Sál se utiil, nečekali, e se poslanec znovu objeví.

Chodníky jsou pinavé … v trávnících plno papíru … “

zakřičel Ferenc, ani poádal o slovo.

Současně zdvihl ruku i Koko. Nečekal, a ho předsedající vyzve, vstal a začal podráděně rozhazovat rukama.

13

Na poslední veřejné schůzi jste slíbil, e nám posílíte autobusovou linku na sídlitě. A výsledek? Autobusy jezdí jetě hůř,” dodal posměně a sedl si.

Jo, to je f a k t … řidiči jezdí jak c h t ě j í . . s o u h l a s i l o několik en.

Uklidněte se, prosím … Má jetě někdo dalí připomínky?”

Zvedl ruku opět Turoň. Vstal a jedovatě poznamenal: Soudruhu, dělat poslance - není tak jednoduchý. Nestačí jen slibovat. Sliby se taky musejí p l n i t … to byste si měl uvědomit.”

“Jano se nadechl a snail se odpovědět. Nebylo mu lehko, protoe věděl, e na mnohé otázky, které odezněly, by měl odpovídat zástupce národního výboru. Ten ale chyběl.

,,Ano, máte pravdu, je těké být poslancem. Je to náročná práce, navíc při zaměstnání…”

Mluvte k věci,” přeruil ho Turoň.

Dobrá. Pokud jde o ten plyn, nemáme jetě hotový projekt.

Jakmile bude dokončen a schválen, projednáme ho s dodava-telem a začneme s pracemi,” klidně vysvětloval Kořeň, dívaje se do poznámkového bloku, kam si poznamenal připomínky a dotazy občanů.

Kdy to bude?” ozval se Koko.

Přítí rok,” odpověděl Jano a chtěl pokračovat, jene Turoň si neodpustil poznámku.

To je irokej pojem, soudruhu! Přítí rok! Můe se jednat o leden stejně jako o prosinec!”

Podrobnosti neznám. Plynofikaci zabezpečuje národní výbor, ale není tu jeho zástupce. Sdělím vám to prostřednictvím občanského výboru.”

A proč tu není zástupce národního výboru?” ozval se Ferenc.

To nevím. Moná, e je nemocný. Ověřím to a ozná-

mím … ” začal vysvětlovat Jano.

Prostřednictvím občanského výboru,” skočil mu ironicky do řeči Turoň.

Vtom vstal starí, proedivělý mu, pohledem si přeměřil Turoně i jeho společníky a řekl:

Tak u dost těch poznámek! Nechte poslance domluvit. Je zajímavé, e právě vy, co nikdy nepřiloíte ruku ke společné práci, byste chtěli nejvíc kritizovat.”

14

Správně,” ozvalo se souhlasně z několika stran.

Turoň, Koko a Ferenc se po sobě podívali, ale ztichli. Jano měl pocit, jakoby mu kdosi dodal nové síly. Podíval se vděčně na proedivělého občana. Poznal v něm bývalého pracovníka závodu Energetika hutnického podniku, který je u v důchodu, Jeho rázné vystoupení vzalo věčným kverulantům vítr z plachet.

Jano pokračoval.

Osvětlení bude opraveno v průběhu týdne. Pokud jde o čistotu chodníků a zeleně, poádám technické sluby, aby naemu sídliti věnovaly zvýenou pozornost. Ovem i my, váení spoluobčané, se musíme o udrení čistoty starat lépe ne dosud.”

Turoň, Koko a Ferenc na sobě ucítili poslancův pohled.

Sklonili hlavy a neodváili se ani muknout. Věděli, e větina veřejného mínění se přiklonila k Janovi.

Jetě pokud jde o posílení autobusového spoje na nae sídlitě. Dopravní podnik přidal dva autobusy, ale jak se ukazuje, budeme je muset i z naí strany více kontrolovat.”

Coe? Kontrolovat dopravní podnik? Ten si dělá co chce!”

neudrel se Turoň a hlasitě se zachechtal.

Jano se nenechal vyvést z klidu. Dokončil veřejnou schůzi, sedl do auta a rozjel se zpátky do závodu. Chtěl si sám v klidu a bez účasti inenýra Veselého promluvit se svými lidmi.

Cestou znovu přemýlel o tom, jak k té neastné události mohlo dojít. Viděl v duch u i svou manelku Evu a uvědomil si, jak těko i ona ponese a bude spolu s ním proívat celou záleitost, a se o ní dozví. Představil si ale také Milana, svého spoluáka z techniky, který mu určitě dá pocítit, e Janovi éfuje. Ne, nemá význam uvaovat o celé věci, dokud nezjistím příčinu, řekl si a veel do velínu.

*

Dobrý večer, chlapi!”

Dobrej i vám,” odpověděli Karol s Michalem. Seděli za stolem a právě pojídali opoděnou svačinu, na kterou jim během vzruených událostí nezbyl čas. Zatímco jedli, odeel Fero zkontrolovat čerpací stanici. Inenýr Kořeň přisedl.

17

Michal mu nabídl domácí slaninu, kterou si pravidelně nosil ke svačině. I kdy by Jano jindy neodmítl, neměl teď na jídlo ani pomylení.

Jak se to mohlo stát?” zeptal se, bez výčitek v hlase.

ádnej z nás to nemůe pochopit,” odpověděl Mio s plnými ústy. Kořeň vzal do rukou provozní knihu, která leela na stole, a začal v ní listovat.

Zapsali jste sem průběh celé havárky?”

Karol spolkl kousek chleba s patikovou pomazánkou a odpověděl:

Samozřejmě. I s podrobnostma.”

Kořeň si nael čerstvý zápis a pozorně jej pročetl.

Proč jste na situaci reagovali tak pozdě?” zeptal se po chvíli.

Tlakoměr byl zaseknutý,” vysvětlil pohotově Mio.

Jak to? Vdy ho před měsícem vyměnila parta, tehdy jetě pod vedením inenýra Veselého!”

Měli ho vyměnit, ale tvrdili, e je dobrý … ” poznamenal Karol.

Stejně by nám to nepomohlo,” dodal Mio.

Počkej,” ohradil se Kořeň. Určitě byste dřív zjistili, e nejde voda z havarijní nádre.”

Karol se podíval na inenýra a přikývl.

To určitě.”

A u pecí by pravděpodobně shořelo míň forem,” uvaoval Kořeň.

Jo, ale jen pravděpodobně,” poznamenal Mio.

Kořeň zavřel provozní knihu, chvíli přemýlel a pojednou se rozhodl. Vstal a řekl:

Mio, pojď, jdem se mrknout na tu zatracenou zpětnou klapku..

Mio zabalil zbytek slaniny a chleba do papíru, uloil ve do koené aktovky, vstal a zamyleně řekl: Mně se to taky nezdálo. Vechno je to moc podezřelý.”

Inenýr Kořeň s Michalem opustili velín. Cestou potkali Fera, který se k nim ochotně přidal. Společně vyli před čerpací stanici. Do velké podzemní achty s ocelovým krytem ústilo mohutné ocelové potrubí o průměru osm set milimetrů.

Přivádělo havarijní vodu z nádre, vybudované několik kilometrů od hutnického kombinátu. Její poloha, osmdesát metrů vý ne kombinát, umoňovala přítok vody samospádem na

18

nejnutnějí chlazení pláů vysokých pecí. Princip přepínání vody, cirkulující pomocí tlaku čerpadel, poháněných elektrickými motory v nepřetritém uzavřeném kruhu, je jednoduchý.

Čerpadla tlačí vodu k ochlazování plátě vysokých pecí. Voda se tím ohřeje a po návratu do čerpací stanice se musí její teplota opět srazit na chladicích věích. Při tomto nepřetri-tém koloběhu se doplňuje ta ztráta vody, je vznikla při chlazení. Přepojování jednoho systému na druhý, tedy z normálního na havarijní se provádí a reguluje takzvanou zpětnou klapkou, která funguje na mechanickém principu.

V achtě je umístěno přívodní potrubí z havarijní nádre, v něm se nalézá i zpětná klapka. Toto potrubí je napojeno na výtlačný systém, který vhání vodu pomocí čerpadel na chlazení vysokých pecí. Jeliko tlak vody z čerpací stanice je o několik desetin atmosfér vyí ne přirozený tlak havarijní vody z nádre, uzavírá zpětnou klapku a tím i přívod havarijní vody. Jakmile z nějakého důvodu poklesne tlak vody z čerpač-

ky, třeba proto, e pumpy se zastaví v důsledku přeruení elektrického proudu, zpětná klapka v přívodním potrubí se samočinně otevře přetlakem vody z havarijní nádre. V achtě jsou mimo to umístěny velké ventily, umoňující vodu v potrubí v případě nutnosti zcela uzavřít. Je tu i mení potrubí, schopné převést vodu tzv. obtokem okolo zpětné klapky a to v případě, kdyby dolo k porue přímo na vlastní klapce, co se vak stává málokdy.

Inenýr Kořeň doel spolu s ostatními k achtě, v ní byla umístěna zpětná klapka. Posvítil baterkou a přikázal: Otevři poklop, Mio!”

Michal vzal ocelovou tyč, její pomocí těký poklop zdvihali.

Zasunul ji pod ouko a zapáčil. Kořeň společně s Ferem odtáhli poklop stranou. Inenýr posvítil a vichni tři se pozorně dívali do achty na místo, kde byla zabudovaná zpětná klapka.

Teď je úplně zavřená … ” poznamenal Mio.

Protoe na ni působí tlak vody z čerpadel … To ale znamená, e se tam musela dostat nějaká překáka z druhé strany … ” uvaoval Kořeň.

V potrubí, kde je pořád voda? Kde by se tam co vzalo?”

zavrtěl nedůvěřivě hlavou Michal.

Kořeň poklekl a napjatě sledoval kuel svítilny, mířící do achty.

19

Stejně se mi to nějak nezdá. koda, e nemůeme vlézt do potrubí.”

Co teď s námi bude?” s obavami v hlase prohodil Fero.

Jestli jsme to zavinili, tak si to odskáčeme,” řekl inenýr.

A spočítají kodu … nechci na to ani pomyslet. Jetě klika, e jste s naím novým vedoucím dobrý kamarád. Inenýr Veselý jako předseda vyetřovací komise bude mít přece hlavní slovo,” doufal Fero.

Uvidíme,” odtuil Kořeň. Přikryjte tu achtu.”

*

Eva Koreňová ehlila v kuchyni prádlo, kdy zazvonil telefon. Vytáhla ňůru ze zástrčky, přistoupila k aparátu, který měli umístěn na malém stolu v rohu kuchyně, a zvedla sluchátko:

Koreňová … prosím … “

Ahoj Evo,” uslyela Kristýnu Veselou. Co dělá?”

Teď zrovna ehlím. A co ty? Jak se má?”

Díky tvýmu miláčkovi jsem právě natvaná,” odpověděla Kristýna.

Eva usedla na lavici, která stála u stolku. Tuila, e se rozhovor protáhne.

Stalo se něco?”

Měla jsi být na veřejný schůzi, slyela bys, jak si mě ten tvůj Janko podal. Já ho nepoznávala. Mám takovej dojem, e si tím odreagovává nějakej mindrák. A vůbec - neprodělává v poslední době nějakou krizi?” Kristýna se přímo pásla na tom, jak naruí Evin vnitřní klid. Věděla, e Koreňovi si vzájemně velmi dobře rozumějí, a dost jim to záviděla. Eva se vak nečekanou narákou nenechala vyvést z rovnováhy. Klidně odpověděla: Nevimla jsem si. Proč se ptá?”

Zdá se mi, jako by ho trápily nějaké problémy. Je úplně jiný.”

Jak jiný … Já jsem nic nepozorovala. ijeme pořád normálně.”

Nevím, třeba se mi to jen zdá … prostě mám pocit, e se v poslední době změnil. Představ si, na veřejný schůzi mi vyčítal takovou prkotinu - e chodím nakupovat na trh k soukromníkům.”

20

Určitě to nemyslel nějak zle. Kristýno. Já se ho na to zeptám.”

Poslouchej, Evo, nemá on nějakou enskou?” zvýila Kristýna kalibr palby.

Koreňovou tato poznámka přece jen zasáhla. Nervózně vzala do ruky propisovačku leící vedle telefonu a začala velijak bezděčně čmárat do poznámkového bloku, kam obvykle zapisovali telefonické vzkazy. Musela vynaloit znač-

né úsilí, aby si Kristýna nevimla, jak ji zasáhla.

Jano a enská? To bych mu musela sama nějakou namluvit,” zasmála se dost nuceně.

Nemysli s i … Jano se enským líbí. Viděla jsem to na tý schůzi.”

Já na něj árlit nebudu,” zvesela odpověděla Eva, třebae uvnitř u nebyla tak vyrovnaná.

Na tvém místě bych si tak jistá nebyla … Jako poslanec je pořád někde pryč, často i po večerech … A příleitost dělá zloděje.”

Evě bleskla hlavou jediná otázka. Co Kristýna vlastně sleduje? Proč mě provokuje? Jaký má k tomu důvod?

Zřejmě jí dolo, e k ní nedokáu navázat tak upřímný a přátelský vztah, jaký jsem měla k Magdě. Ach, Magda! Ale co enská nadělá, kdy se jí mu zblázní do jiné. Takový chlap oslepne, ohluchne a docela zblbne. O Milanovi by si nebyla nikdy pomyslela, e se zblázní do podnikové účetní natolik, e ji bude schopen vyměnit za Magdu. V kadém směru to byla hodnotnějí ena ne tahle Kristýna. Co jsme se s Janem do Milana n a h u č e l i … Magda je skvělá enská, kromě jiného matka tvých dvou krásných dětí. To jsi váně schopen jen tak hodit přes palubu celou svoji rodinu kvůli nějaké Kristýně?!

- Nějaké! To.si vyprouju. Kristýna není jen nějaká! - slyí jako dnes Milanův pobouřený hlas z doby těsně před rozvo-dem. - Buď mě budete brát jako přítele i s Kristýnou, nebo je s naím přátelstvím konec.

To bylo ultimátum. Po jeho rozhořčeném odchodu pokrčil Jano rameny: - Co nadělá, Evino? Kamarád ze kolních lavic, teď kolega a dobrý spolupracovník. To ostatní musíme brát s rezervou, jak obvykle říká. Vichni máme nějaké chyby.

- Ty můj dobráčku, - řekla mu tehdy s projevem sounáleitosti v hlase a na okamik se k němu přitulila.

Tehdy se a otřásla při představě, e by sama byla na

21

Magdině místě. Něco podobného si nedokáe představit ani dnes, má pocit, e by se na ni zřítil celý svět. Jak tehdy cítila účast s Magdou, pomáhala jí překonávat těkou ivotní situaci aspoň častými telefonickými hovory nebo krátkými návtěva-mi, aby se necítila tak docela oputěná. Jednou jí Magda zničehonic sdělila: - Odjídím do Libye. Potřebují tam zdra-votníky. Přihlásila jsem se, beru s sebou i děti.

Od té doby ji neviděla. Pohlednici z Tripolisu, která od ní přila, zasunula za sklo sekretáře v obývacím pokoji. Jinak netrpěla podobný způsob výzdoby interiéru, měla vytříbený vkus. Ale z upřímného přátelství k Magdě Veselé tam pohled-nici nechala. Kdykoli kolem ní prola, oila v ní otázka - jak tam asi Magda s dětmi ije, přebolel ji rozchod s muem, nelituje, e svou ivotní cestu řeila tímhle způsobem?

Při jedné návtěvě u nich ta pohlednice z Libye padla Kristýně rovnou do očí. Věděla, od koho je. Dotklo se jí to, povaovala to za netaktní vůči hostům. A reagovala dosti primitivně. - Milane, zatáhla novomanela, rozvaleného v pohodlném koeném křesle, za rukáv.

- Hned hned, Kristýno,” odpověděl posluně Milan a obrátil do sebe zbytek slivovice ve sklence.

- Tak jde, nebo ne? - popoháněla ho Kristýna a na čele si s trpitelským výrazem drela dlaň. Oči měla vak upřeny na Evu.

Tady zřejmě počalo její skryté nepřátelství k Evě Koreňové.

I teď mě chce ranit. Nebo e by se přece jen o Janovi něco doslechla? Ne, to není moné, přece svému mui věřím.

Kristýna mě chce vyhecovat. Ale já se nedám …

O Janka se nebojím,” zasmála se, jak nejlépe dovedla.

Boj či neboj, mně se prostě zdá, e s ním není vechno v pořádku.”

Mluv konkrétně, Kristýno,” zaskočila ji Eva.

Měl by si dávat větí pozor na to, co říká.”

Kristýna upila kávu, kterou si přichystala na bílém stolku u finské sedací soupravy v obývacím pokoji jetě dřív, ne

vytočila číslo Koreňova telefonu. Nestačila pokračovat, proto-

e jí Eva vpadla do řeči.

Jestli ti na schůzi otevřeně pověděl něco, co povaoval za nutné ti ř í c t … “

Kdyby jen to a mně,” utrousila jízlivě Kristýna. Já ho ostatně dobře znám … ale jiní lidé! Bude se muset změnit, chce-li zůstat tím poslancem.”

22

Kristýnina poznámka Evu překvapila. Odhodila propisovač-

ku na stolek, utřela si rukávem čelo a netrpělivě se zeptala; Kristýno, ty mi něco tají … Co se vlastně stalo na té veřejné schůzi?”

Nic moc. Ale stejně se to dozví od jiných. Kdy bude Jano vystupovat tak jako dnes, dlouho poslancovat nebude. Uráí poctivé lidi.”

Eva nervózně poposedla na lavici.

Prosím tě, koho urazil?”

Mne. A jetě jiné.”

Tebe?” upřímně se podivila Eva.

Ano, ale pochop, Evo, teď vůbec nejde o mne, jde o Jana.

Mohu tě ujistit, e nemám co ztratit, ale on ano,” pronesla Kristýna dvojsmyslně. Věděla, e neurčitá naráka na Evu zabere. V tom se nemýlila.

Eva Koreňová zrudla a orosilo se jí čelo.

Já tě nechápu … ” zakoktala.

Já Jana taky nechápu. Právě proto si myslím, e se s ním něco děje. Vdy i v práci měl malér, jestli o tom neví,”

zasadila načasovaný úder Kristýna.

Eva se roztřásla. Papírovým ubrouskem si otřela čelo.

Vstala a s telefonním sluchátkem v ruce přistoupila k oknu, aby se podívala, zda se manel nevrací. Jeho místo na parkoviti před domem zůstávalo prázdné. Eva je krajně vyvedená z rovnováhy, snaí se ovládat, ale příli se jí to nedaří.

Jaký malér? Kdy? Nic mi o tom n e ř e k l … “

Kristýna je na koni, dostala dosud suverénní Evu tam, kam chtěla. Teď teprve musí paní Koreňová změknout.

Radím ti, Evo, domluv starýmu, dokud je čas … Bylo by ho koda.”

Kristýno, můe mi říct, co ti vlastně udělal? Čím tě urazil?!”

Bude lepí, kdy ti to poví on sám … Dobrou noc.”

Kristýna chtěla ukončit rozhovor, ale Eva ji zadrela.

Proč mi to nechce říct?”

Protoe je mi trapné o tom m l u v i t … Ahoj!”

Poloila sluchátko tak rychle, e Eva ani nestačila odpově-

dět na pozdrav.

23

Eva zůstala sedět se sluchátkem v ruce, jako bez ivota.

Znovu si v duchu přehrávala celý rozhovor s Kristýnou. e by Jano měl přece jen nějaký zástoj? Proč u vlastně není doma?

Ne, to nemůe být pravda. Ale kolik u bylo takových ideálních manelství a najednou, jako blesk z čistého nebe, přila nevěra. Jene já přece svého Jana znám. Ale co kdy mu některá rafinovaná enská popletla hlavu? A proč urazil Kristýnu? Moná, e na něj přece jen něco ví. A ke vemu jetě nějaký malér v práci. To je na mne trochu moc najednou.

Zaposlouchala se do ticha bytu. Náhle zatouila po chápavé lidské bytosti. Potřebovala se zbavit zmatku, který se v ní probudil.

Matka. Ano, nahoře v poschodí je maminka s malou Ingridkou. Dobrá, chápající máma. Nerozmýlela se, má-li přijet nebo ne. Sedla do prvního autobusu a přijela, jakmile dostala dopis se sdělením, e vnučka onemocněla. Není to nic váného, ale dítě musí zůstat doma. To ostatní si matka domyslela. Častá absence z důvodu nemocného dítěte jde na úkor práce, kterou má Eva tak ráda, naruuje i konečnou fázi studia a celý ivotní rytmus. Přijela, aby na potřebnou dobu převzala péči o Ingu. A teď by ji měla dcera jetě zneklidnit nějakými pochybnostmi a obavami? Ne, to nemůe udělat.

Matka nesmí o ničem vědět. Počká na manela. Jan k ní musí být naprosto upřímný.

Z dětského pokoje je slyet znělka televizního večerníčku a za chvíli uloí maminka malou do postýlky. Eva má před sebou jetě hromadu prádla k ehlení. Dobře, e si vzpomně-

la … Petřík má zítra tělocvik, take bude potřebovat úbor na cvičení. Vytahuje z koe tílko a červené trenýrky s bílým lemováním, nasliní si prst a zkouí teplotu ehličky.

Je docela studená. Na chvíli ji to zarazí. Ale pak si s trokou ironie řekne, bodej by nebyla studená, kdy rozhovory s Kristýnou nejsou nikdy krátké. A navíc z nich bývá Eva dost unavená. Občas uvauje, jak je to moné. S Magdou si často povídaly mnohem déle a bylo to fajn. Po kadém hovoru s Kristýnou má pocit rozladěnosti. A přitom nikdy Eva nevolá ji, ale naopak, je volána. Dnení rozhovor se vymykal z rámce obvyklých mělkých konverzací. Tenhle telefonát si Kristýna

24

přesně zacílila, aby trefil na nejcitlivějím místě. Marně se Eva snaila odhodit za hlavu to, co musela vyslechnout. Mechanicky zapojila ňůru ehličky do zásuvky. Zamyleně rozloila Petrovo prádlo na ehlicí prkno. Z rozhovoru, retrospektivně jí probíhajícího v paměti, začaly znovu vylehávat palčivé plamínky. To byla od Kristýny zlomyslnost. Záměr. Vyvolat neklid, nejistotu. Rozkolísat pochybnostmi. Co tím Kristýna Veselá sleduje? Eva úporně vratí čelo. K čemu jsou vlastně tyhle úvahy. Momentálně ji zdrují od práce.

Přejela rukou trenýrky, přiloila horkou ehličku a zhluboka vzdychla. Nečekané bouchnutí dveří jí rozbuilo srdce.

Jano.

Ne. Přiřítil se Petr jako velká voda. Je ve výborné náladě, hned je ho plná kuchyň a jeho zvučný bezstarostný hlas rezonuje mezi zdmi.

,,Mami, mám hlad jako vlk. Nezbylo trochu tý fazolovky, co uvařila babička?” vyptává se a slídí ve spíi i v chladničce.

,,Má tam fazolovice, kolik bude chtít. Babička jí navařila kotel,” snaí se Eva přizpůsobit jeho tónu a podaří se jí vyloudit i vlídný úsměv. Ale nech troku tatínkovi, má ji taky rád.”

Prima,” zaraduje se kluk a v tom jediném slově zní náznak blízké puberty.

Eva vytáhne z chladničky hrnec a staví jej na sporák.

Ale mami, neobsluhuj mě, já si polívku ohřeju sám.

Nezdruj se od práce.”

Ukrojí si kus chleba, jí a povídá, povídá a jí, ale Eva ho neslyí.

Copak jsem hluchá, přece ho chci poslouchat. Zajímá mě, jak bylo ve kole, na hřiti, v hodině angličtiny. Moje ui vak vnímají jen jakýsi jednotvárný bzukot. Co to je? Magnetofono-vá páska paměti se točí a najednou se z ní znovu ozývají zlé, potměilé a kodolibé naráky …

Petr u tu není, v kuchyni po něm zůstalo prázdno, jakoby se po jeho odchodu zúila.

Eva se zimomřivě schoulila. ehlí Janovu koili, jeho oblíbenou, kterou mu koupila na vánoce a je jí náhle podivně úzko. Hromada prádla se nemení. Dokonce se zdá, e narůstá, ale jen a roste. Alespoň mají ruce co dělat a nedovolí hlavě, aby se nořila do černých mylenek.

Krátké zazvonění. To je Jano. Jde jako na zavolání. Musím

27

se ovládat, abych ho nevyplaila. Půjdu na něj opatrně, ale důkladně, přesně tak, jak to se mnou sehrála Kristýna.

,,Ahoj, Evičko!” volá manel, sotva vstoupil do předsíně.

Stejně jako kdykoli jindy, kdy se vrací z práce nebo z nějaké schůze. Poloil aktovku na polici vedle předsíňové stěny, vyzul černé polobotky, vsunul nohy do p a n t o f l i …Odpověď na jeho pozdrav se tentokrát ztratila mezi dveřmi do kuchyně, protoe Eva ji vyslovila spí jen pro sebe.

To je dost, e jde! řekla odměřeně, sotva vkročil do kuchyně.

Zarazil se, na takový tón nebyl u manelky zvyklý.

Ty se zlobí? Vdy ví, kde jsem b y l … ” odpověděl klidně a pátravě se na ni zahleděl.

Myslí, e mi to bude pořád stačit?” vypálila Eva dosti ostře. Vzápětí se v duchu okřikla, zda zvolila ten nejsprávnějí postup. Nehysterčí? Proč raději nevolí přímou cestu?

Jano nechápal, co mohlo Evu tak vyvést z míry. Doposud se nikdy nestalo, aby s ním takhle mluvila. Proto se snail nečeřit vzedmutou hladinu.

Proč by ti to nemělo stačit?”

A co kdy mi to přestalo s t a č i t … ” posměně odpověděla Eva.

Jano pozoroval, jak odkládá vyehlené prádlo, odvrací od něj pohled, a ruce se jí nervózně chvějí. Vzal ji za ruku a přiměl, aby se mu podívala do očí. Napůl váně, napůl s úsměvem se zeptal:

Ty ertuje, Evino?”

Odvrátila hlavu a napůl s přemáháním řekla: Myslím to váněl”

Objal ji a chtěl ji k sobě přitisknout, ale Eva se mu vytrhla.

Tak p o č k e j … stalo se ti něco, Evičko?”

Prudce se otočila, pohlédla mu upřeně do očí a odpověděla: Moná, e stalo. Čekám, co mi poví. Ale upřímně!”

Po téhle překvapivé otázce znovu přistoupil k eně, vzal ji za ramena a se smíchem řekl:

Já? O čem ti mám povídat? O práci v podniku anebo v poslaneckém obvodě?”

Tak vidí,” odstrčila ho znovu od sebe a spustila: Já přijdu z práce a musím doma vechno táhnout sama. Ty se vrací domů v noci, po večerech si chodí na schůze, na velijaký shromádění a kdy se věnuje rodině? A mně? Pořád jsem s dětmi sama.”

28

Eva by ho jetě dál zasypávala mnostvím výčitek, v podstatě oprávněných, ale Jano ji přeruil.

Evo, já tě nepoznávám. Nikdy jsi se mnou takhle nemluvila!”

Ukázala na hromadu prádla a ehlicí prkno: Kdo to za mě udělá, pane inenýre? Já mám taky právo na soukromí. Jako jiné enské.”

Copak ho nemá?” vykoktal ze sebe rozpačité a jako omráčen sledoval manelku. Nemohl si srovnat v hlavě a vysvětlit její náhlé a neobvyklé vzplanutí.

Vdy si ijeme docela hezky a astně, Evo.”

Protoe jsem pořád jenom ustupovala … ” odsekla.

Pevně se opřel rukama o kuchyňský stůl.

Promiň … V tom případě mě to moc mrzí a omlouvám se ti.”

Doufal, e bude od něho rozumnějí, kdy ustoupí, ne aby se dal strhnout k hádce. Ale Eva reagovala na jeho omluvu úplně jinak, ne předpokládal.

Mě to taky mrzí. Tím víc, e u ti nestojím ani za to, aby ses mi svěřil, kdy něco vyvede … “

Aha … tak u tě stačili i n f o r m o v a t … ” pronesl zaraeně a tie.

Aspoň vidí, e mám pravdu.”

Nervózně přeel po kuchyni a po chvíli mlčení řekl: Má pravdu, to ví, e má. Ale já nechápu, proč bych tě měl zbytečně rozčilovat, kdy mi stejně nemůe pomoct ani poradit.”

Eva se na něj pozorně zahleděla.

A co kdy můu … ? “

Jak, prosím tě? Vdy ani já sám neznám příčinu!”

Proč tedy uráí lidi, kdy nezná příčinu?!” zaútočila.

Janova tvář se okamitě rozjasnila. Zasmál se zcela upřímně. Tak o tohle jde?” Znovu se ulehčeně zasmál. Promiň, já myslel, e myslí něco jiného. Jak je vidět, Kristýna u

telefonovala, snad i do prezidentské kanceláře.”

Evě se ulevilo, kdy viděla, jak se Jano vesele směje.

Pomalu ustupovala z ofenzívní pozice.

Tak mi alespoň prozraď, cos jí provedl?”

Já? Ona práskla na veřejné schůzi dveřmi a odela.”

Jen tak? Pro nic za nic?”

Urazila se.”

29

Prý jsi ji ty urazil.”

Nebuď bláhová. Proč bych ji měl uráet? Jenom jsem řekl, e chodí nakupovat na trh k soukromníkům, a proto nemá přehled, co je nebo není v prodejnách na sídliti.

Nechápu, proč ses musel strefit právě do ní,” pronesla mrzutě.

Já jen odpovídal na otázku … “

Ví přece, jak je na vecko háklivá. Určitě si postěuje Milanovi.”

U se stalo … “

Jene nezapomínej, e Veselý je tvůj éf!”

To mi dal pocítit.

Pověděl jí ve stručností, co se událo na závodě během jeho nepřítomnosti.

Eva se na něho pozorně zadívala. Nechala se strhnout a křivdila mu. Vzala ho smířlivě kolem krku.

Jano s důrazem na kadé slovo dodal:

Já svým chlapům věřím. Tu mimořádku musel zavinit někdo jiný, o tom jsem přesvědčen. Vak se to při vyetřování ukáe!!

Nehněvej se, Janko, ale tobě chybí trochu té Milanovské diplomacie … “

Chtěla jsi říci m a z a n o s t i … “

Říkej tomu jak chce, ale on se dovede prosazovat. Ty se dře ve fabrice a nakonec ti hrozí průvih a vyetřování. Honí

se jako poslanec po schůzích a má z toho jenom nepříjem-nosti.”

To teď není důleité, Evo.”

Ale je. Tebe pořád někdo vyuívá. Pořád za někoho fechtuje, vyvolává konflikty s nadřízenými a dělá si zbyteč-

ně nepřátele.”

Jestli ti dobře rozumím, neměl bych tak důsledně prosazovat oprávněné poadavky občanů, kteří mě zvolili poslancem, a naopak být vůči funkcionářům národního výboru a vedoucím na závodě uctivějí. A samozřejmě - i ke svému kamarádovi a novopečenému vedoucímu inenýru Milanovi Veselému a jeho váené manelce Kristýně,” zasmál se na celé kolo.

Co je na tom k smíchu, e se jako poslanec nechává

vyuívat vemi sousedy a známými? e pro ně udělá vechno, a pro rodinu nic!? Se éfy ve fabrice se často hádá a dobře ví, jak jsou na to hákliví.”

30

Já u jiný nebudu, Evičko. Vak mě zná.”

Jse beran, Jano, povzdechla si Eva a zapálila hořák pod hrncem s fazolovou polévkou.

éfové jsou ze stejného masa a kostí jako my. A jestli si někdo potrpí na to, aby se před ním z titulu jeho postavení lidi hrbili, nemůe být dobrým vedoucím pracovníkem… Ale mrzí mě, kdy si myslí, e pro rodinu nic nedělám ..

Eva pohlédla na Jana a znovu si uvědomila, e mu křivdila.

No … nemůu říct, e vůbec nic … ale je pravda, e jsme vdycky na konci pořadníku,” snaila se vtipem otupit ostří toho, co před chvílí vyslovila.

Souhlasím, Evino, ale jen za předpokladu, e v tom pořadníku nejsou víc jak dva u c h a z e č i … “

No dobrá, dobrá … Stejně vím, e s tebou nehnu. Ale moc tě prosím, abys podumal o tom, co jsem ti dnes řekla.”

To ví, e ano. A teď se jdu podívat na Ingridku. Jak se jí daří, jetě má teplotu? A co Péa?”

Eva se s úlevou vrátila k běným starostem a radostem, je

patřily na pořad vdy, kdy se manel vrátil domů.

ť

Inenýr Veselý vstal od večeře, protáhl se a navrhl Kristýně: Co kdybychom si dali troku červeného vínka?”

Něco slaví?”

Ne, mám prostě chu.”

I já mám chu,” procedila mezi zuby Kristýna.

Výborně! Tak přines lahvinku!”

Jene ne na víno.”

Na co tedy?”

Vynadat ti.”

No, no … “

Jaképak nono, prosím tě!” zvýila hlas. Ten Jano Kořeň mě natval, co si myslí? Vude je aktivní a vude … “

A vude má maléry,” skočil jí do řeči.

Jene ty ho kreje, místo abys ho pořádně vymáchal. A mě ses nedokázal zastat. Urazil mě před celým sídlitěm.”

Kristýna zapomněla na neumyté nádobí i na vodu, kterou postavila na kávu. Nebyla zvyklá čekat, kdy si něco umanula.

31

Doháněla věci do krajnosti a dokázala, jak se říká, jít přes mrtvoly. Dřív ne se ten druhý vzpamatuje, a je na lopatkách.

Co mlčí, éfínku,” provokovala manela. Doel ti dech?”

Jano mě nemůe převézt. Prostě na to nemá,” odpověděl sebejistě Milan.

Pch!”

To je fakt!”

Co je fakt?”

e mně to myslí jinak, ne Janovi. Proto mě nemůou rozčilit ani tvoje řeči.”

Jene někteří s o u d r u z i … “

Si ho v á  í … To jsi chtěla říct.”

Přesně!”

Nevidějí si na pičku nosu. Kdo sází na Kořeně, daleko nedojde.”

Kde bere tu jistotu?”

Mám nadhled, miláčku,” usmál se.

Můe mi to vysvětlit?” naléhala Kristýna.

V tom se, zlato, nevyzná,” zatvářil se Milan tajuplně.

Nezapomínej, e dvě hlavy přijdou na víc ne jedna.”

Já si stačím sám.”

Pokrčila dotčeně rameny.

Jak dlouho to chce s Janem táhnout?”

Netáhnu s ním.”

Milane,” přivinula se k němu, nezapomeň, e má před sebou hodně příček ebříku. Jednou jsi mi řekl, e umí

stoupat jen a jen nahoru.”

Ano. A nerad prohrávám.”

Tak mi řekni, co bude s Koreňem po tom maléru!”

Přestaň.” Vstal a proel se po místnosti. Ani vlastní manelka nemá vechno vědět.”

Dobrá,” odsekla nakvaeně. Nemusí mi říkat vůbec nic.

Ale já ti to vrátím, Milánku, neboj se.”

Ty?!”

Ano, já!”

Dovol, abych se zasmál!”

Heleď, na něco se tě zeptám. Jestlipak ví, kdo je největím nepřítelem kadýho enatýho chlapa?”

Milenka!”

Omyl.”

Jeho sekretářka!”

32

Kdepak, kadej muskej nemá sekretářku.”

Tak sousedka na stejné chodbě,” pousmál se.

Nebudu tě n a p í n a t … Vlastní manelka, kdy ji manel doene, aby la proti němu.”

Něco na tom je,” přiznal nerad.

Tak vidí!”

Co vlastně ode mne chce?”

Abys mi doopravdy objasnil tvůj postoj k Janovi,” ádala rezolutně.

Proč?

Protoe mi nejde o Kořeně, ale o tebe.”

Kristýno, Jan mi nemůe nijak kodit.”

Přímo. Ale lidi nemusejí vědět, e jste kamarádi.”

Tak já ti něco povím,” podvolil se nakonec enině nátlaku, který Kristýna dovedně zaobalila předstíranou starostí o svého mue.

Povídej, jsem moc zvědavá.”

Kdybych proti němu tvrdě vyjel, najde se dost lidí, co se postaví na jeho stranu. Proto s ním chci být navenek zadobře, ale vdycky to navlíknu tak, aby si popálil prsty on. Podle pravidla - čím on je horí, tím jsem já lepí.”

A taky ikovnějí, broučku!” vztáhla Kristýna k Milanovi ruce a mazlivě se k němu přitulila. V erotických záleitostech měla nad manelem převahu a dovedla jí vyuít.

Pomůu ti,” dodala tie.

Jak?” zajel jí rukou do vlasů.

Vezmu si na starost Evelínku Koreňovou.”

Nedá se ti, ta odhodlaná bojovnice za morálku,” uklíbl se.

,.enské války vyhrávaly spí amazonky ne počestné eničky. To bys měl z historie znát.”

U Evy se ti to nepodaří.”

U se částečně podařilo,” usmála se. Troku jsem s ní dala řeč. Jsem si jistá, e to zabralo.”

To ví, e jo. Jsi pěkně rafinovaná.”

Moment!” zvedla ruku a vztyčeným ukazovákem mu pohrozila. Takový slova nemám ráda.”

Neber to doslovně, Kristýnko.”

enská rafinovanost je něco úplně jiného. Tomu ty nerozumí.”

Jednou mi to bude muset vysvětlit,” snail se ukončit dialog tím, e ji k sobě přitiskl a políbil. Mírně se odtáhla.

Počkej, Milane, chci ti jetě něco říct.”

33

Tak povídej!”

Budu Evu litovat, utěovat a přitom ji tu a tam popíchnu proti Janovi. Musím ji dostat z toho jejího bohorovnýho klidu.”

Prima.”

No, konečně taky něco uzná.”

Kdo nemá dobré zázemí, prohrává,” zopakoval slova, která slyel kdysi na vojně, ale samozřejmě v jiném smyslu.

Kdy přibudou soudruhu Koreňovi k průvihu ve fabrice problémy i doma, dřív se sloí,” přimhouřila oční víčka a do tváře jí vstoupila zvlátní grimasa. Zlomyslná a kodolibá.

O to mi nejde.”

A o co?”

Aby dělal jen to, co já potřebuju.”

Bude.”

Nejsem si tak jistý.”

Bude! A rád,” opakovala důrazně. Vezme, co mu nabíd-ne. A tvoje ance k vzestupu porostou.” Teď zase převzala iniciativu v líbání Kristýna. Věděla, jak na Milana. A před Milanem na jiné! Byla si vědoma svých enských půvabů a dovedla jich vyuívat v pravé chvíli a s přesnou vypočítavostí.

Začala smyslně vzdychat.

Jak si teď báječně rozumíme, blesklo Milanovi hlavou, ale současně kdesi hluboko pocítil osten. Je tohle vechno, co dělají, dobré? Ve vztahu k Janovi a Evě? A Kristýna si v této chvíli říkala: A bude mít Milan inenýra Kořeně na lopatkách, a se stane, dejme tomu, náměstkem a v budoucností moná ředitelem, nezatouí po nějaké mladí? Mui si v tomhle směru často pletou pojmy. Jsem ve funkci - jsem říjící jelen.

Nebyl by první ani poslední, kdo by se podruhé rozvedl.

Ne!” vykřikla přidueně.

Udiveně na ni pohlédl.

Usmála se. V duchu ho vak varovala: Ne, Milánku! Nikdy!

Chomout, který jsem ti nasadila, povleče pořád. Kdybys ho chtěl přece jen sundat a vyměnit za jiný, přitáhnu ti tak udidla, e zkrotne. Znám tvoje slabá místa … Na únik nebude smět ani pomyslet.

Co si pořád eptá?” neulo mu.

Mám chu na víno.”

Nemůe ublíit tobě ani mně. Červené?”

Červené.”

Přinesl láhev, Kristýna připravila sklenky. Odzátkoval a nalil

34

W i

w&ofl

rubínový mok Téměř současně uchopili stopky sklínek a při-tukli si.

Na co?” zeptal se Milan.Přípitek má pronést mu.”

Nedávno jsem slyel jeden moc pěkný. Aby do nás bily hromy blesky, jen kdy z nich máme uitek.”

A je po tvém!”

Napili se, ale nesedli si. Mimovolně je naplnila zvlátní nálada.

A teď ty, holčičko,” oslovil enu jako v dobách, kdy se jí dvořil

Mám pronést také přípitek?”

Prosím,” mírně se uklonil.

Počkej, musím chvíli přemýlet.”

Usmíval se na ni povzbudivě,

U to mám. Aby tě neminul ádný úspěch!”

Sobě nepřeje nic?”

Kdy je manel úspěný, je manelka spokojená.”

Váně? Je to pravda?”

Jistě,” přikývla. Musí být, protoe má vechno, co ji můe těit a co jí ostatní eny závidí.”

Ty jsi mudrlant.” Dopili a přeli do lonice. Kristýna se pomalu začala svlékat.

Byla to její obvyklá hra beze slov.

Kdy se rozezněl telefon, chytila manela za ruku a poá-

dala:

Nezvedej to, Milane!”

Proč?”

Chtěla bych, aby nás u nic neruilo.”

*

Runý večer, který Jano proil nejen na veřejné schůzi, ale i v podniku a doma, měl vliv na jeho spánek. Často se budil, sny ho pronásledovaly celou noc. Znovu se ocitl na veřejné schůzi občanů, jenom přítomné lidi nedokázal rozpoznat, třebae je vechny znal.

Jak dlouho budeme v Sadové ulici čekat na plyn?”

doráely na něho podráděné hlasy.

37

Proč nesvítí pouliční osvětlení?”

Chodníky jsou pinavé… vude spousta odpadků.”

Máme v obvodě pro děti jediný bazén, ale bez vody a plný smetí.”

Kdy budou na sídlitě dováet čerstvý chleba? Rohlíky jsou jako podráka!”

To není jenom tak, dělat poslance… pořád lidem něco slibovat a nic neplnit.”

Naráky, ale i uráky se na jeho hlavu z řad nespokojených voličů jen sypou. Na rozdíl od skutečného průběhu schůze, kdy reagoval uválivě a klidně, si počíná ve snu zcela jinak.

Vidí před sebou Evu, jak mu klade na srdce, aby se změnil, jinak se s ním rozejde. Sedí apaticky za stolem a není schopen vydat ze sebe slovo. Občané se rozčilují a křičí. A on mlčí. Pak najednou zařve:

To je vechno?”

Ano,” slyí sborovou odpověď.

Copak ti to nestačí?” provokativně se ptá Kristýna, která se tu najednou objevila.

Tak dobrá,” křičí dál. Plyn v Sadové ulici bude, a si uděláte výkop pro potrubí!”

Jak to? .. . My sami máme kopat?” ozývá se nespokojeně ze sálu.

Ano, vy … Vy potřebujete plyn … Plynárny nemůou nasadit mechanismy, v zemi je uloeno spousta kabelů.

A protoe ruční kopáče nemají, musíte vzít do rukou krumpá-

če a lopaty vy. Jestli chcete mít rychle plyn.

Za druhé: pouliční lampy nesvítí, protoe jsou rozbité výbojky… Kdo myslíte, e je rozbil? Vae děti.”

To není pravda. Světla vymlátili chuligáni,” skáče mu do řeči cizí hlas.

Ano, chuligáni, ale z vaí ulice. Na národním výboru mi hlásili, e peníze na údrbu veřejného osvětlení jsou pro tento rok vyčerpány. Do konce roku budete potmě … ” slyí sám sebe.

Protestujeme … f u j … hanba … “

A za třetí: Chodníky jsou pinavé proto, e je sami neuklízíte před vlastním domem. Majitelé domů mají za povinnost chodníky pravidelně uklízet… Papíry jsou na trávníku proto … “

 … e je tam zahazujete … ” ozvalo se sborově v sále.

38

Ano, přesně tak,” kýve hlavou. Podívejte se do svých zahrad a dvorků. Vude máte čisto a pořádek. A venku za plotem, tam u je vám to jedno, tam vám nevadí pína a nepořádek. Tam vyhazujete odpadky a plevel ze zahrádek.

A čekáte, e to odveze národní výbor nebo poslanec.

Za čtvrté: e poslanec nemá jen slibovat, ale musí sliby plnit. Od nynějka vám nic slibovat nebudu, dokud neslíbíte vy, co uděláme společně v obvodu i v ulicích. Kdy jste mě volili, tak jste slíbili, e mi budete pomáhat. Zatím dovedete jenom kritizovat!”

To je drzost… co si to dovoluje …my si na tebe budeme stěovat,” rozléhá se kolem něho.

Z ničeho nic, jak u to ve snu bývá, sedí v pyamu v zasedačce na radnici a poslouchá mentorskou důtku předsedy městského národního výboru.

Soudruhu předsedo, řekl jsem jim pravdu,” brání se.

Soudruhu inenýre, jako poslanec se takhle k voličům chovat nemůete. Pobouřil jste celý obvod! Víte, kolik jsem měl dnes telefonátů a kolik lidí si na vás stěovalo?”

Tak co mám dělat?”

Vechno napravíte lepí prací a na přítí veřejné schůzi se občanům omluvíte.”

Omluvit se? Za co? To tedy ne!” kategoricky odmítá.

Tak počítejte s tím, e vás odvoláme z funkce.”

To radi nechci být poslancem!” slyí se křičet. Ne…

ne…” volá z horečnatého sna. Eva se probudila, rozsvítila lampičku a uviděla manela stočeného do klubka, jak křečovitě drí v rukou deku a obličej má zalitý potem.

Jano, Janíčku,” uklidňuje ho a něně mu hladí zpocené čelo.

Trhl sebou. Prudce se posadil na lůku, rozespale se rozhlédl po pokoji a kdy začal vnímat dobře známé předměty i laskající ruku, s úlevným výdechem poloil hlavu na poltář.

Kolik je hodin?”

Eva se podívala na fosforeskující ciferník budíku a tie zaeptala: Tři. Měl jsi nějaký oklivý sen, viď?” promlouvala k němu jako k dítěti, které potřebuje ukonejit.

Pitomý,” odpověděl tie.

Mumlal jsi, skučel, jakoby tě týrali.”

Na Jana znovu dotíral spánek, proto nesrozumitelně zamumlal: Nějaké hlouposti.”

39

Po chvíli slyela Eva jeho Klidné oddechování. Snaila se také usnout, protoe do rána u nezbývalo mnoho času. I ona se potřebovala zbavit nepříjemné malátnosti, která by jí vadila v práci. Usilovně přivolávala spánek, který vak nepřicházel.

Tie zívla a zahleděla se do tmy. Obrysy nábytku zůstávaly sotva rozeznatelné, lonice se vemi důvěrně známými věcmi byla ponořená do nočního ticha. Jenom budík odměřoval čas k ránu, jetě vzdálenému a přece blízkému, kadou sekundou se přibliujícímu s otázkou, co přinese nový den Janovi a jí.

Jetě dobře, e přijela matka. Dnes je důleitá porada, na ní

by nechtěla chybět. Jedná se o schválení ideově tematického plánu. Při podvečerním ehlení se jí zrodily v hlavě nové nápady, éf by moná řekl - přímo objevné. Chtěla by je jetě před jednáním vsunout do přísluné kolonky, případně s nimi vystoupit v diskusi. Ale kdoví, jestli jsou tak dobré, jak si myslí, zapochybovala najednou a v uích jí cosi zadrnčelo.

To se ozvalo podvědomí, odtud ten netrpělivý zvuk, připomínající telefon. A vzápětí znovu slyí Kristýnu a její řeči. Po rozhovoru s ní vechny nápady jakoby zapadly do hluboké studně, u si je nevybavila. Oily a teď, ale vzruení opadlo.

Najednou jí připadaly edivé, jakoby vytaené z vyhaslého ohnitě. Úplně jako vyhaslé ohnitě, řekla si překvapeně. Ach, ta Kristýna… co si to vzala do hlavy, kdy mě volala.

Naservírovala mi hromadu naráek a faleného soucitu.

Zřejmě něco v í … Moná víc ne si myslím … Proč já Janovi tak slepě věřím? Stačí vzpomenout, jak byl Milan zamilovaný do své Magdy. Magduko sem, Magduko tam, zlatíčko moje …a nakonec co z té jeho lásky zůstalo? Vyhaslé ohnitě a nový oheň - Kristýna! Proč by to nemohlo s Janem dopadnout stejně? Kdoví, co se mu opravdu zdálo. Třeba ke mně chtěl být upřímný, ale nedokáe mi říci pravdu, proto nechává svůj případ otevřený; ale přijde den, hodina, minuta, kdy posbírá odvahu a řekne - Evo, nemohu za to, e se moje city změnily …

Eva omámeně leí pod přikrývkou, mezi staenými aluzie-mi vidí tmavou oblohu s narůovělým nádechem a kousek měsíce v úplňku. Ticho se rozprostírá nad domem, nad celým údolím, milosrdný spánek přináí spáčům novou energii, aby ráno mohli s chutí a dobrou náladou vkročit do nového dne.

Ale co ona? Spánek nepřichází a zřejmě u vůbec nepřijde.

Jak se zachovat v téhle podivné situaci, která vpadla zničehonic do jejího ivota?

40

Matka by řekla, e zveličuji, e popoutím uzdu své vdycky bujné fantazii, e se trýzním narákami falené přítelkyně…

Kam jsem se to vůbec dostala?

V duchu probírá drobné detaily z posledního období jejich manelského spoluití. Jano kouká na televizní obrazovku, ale nevnímá… v duchu je někde jinde…Tehdy si řekla, chudák, sedí doma a v mylenkách je v práci, nebo řeí nějaké poslanecké problémy… teď se jí jeho mylenkové bloumání jeví zcela jinak … asi správněji… nejspí myslí na jinou …

Kdoví, jak dlouho u to trvá. Doma se přetvařuje kvůli dětem, neví, jak situaci vyřeit.

Při té představě se jí srdce sevře úzkostí. Nechce uvěřit, e domov, rodina, vechno, co si spolu vytvořili, by se mohlo obrátit v sutiny, e by měla zabalit kufr, vzít děti za ruce a utíkat někam na konec světa … Ne, raději na to nemyslet… Musí si pohovořit s matkou. Ano, musí…Je zkuenějí a rozumnějí, nikdy nepodléhala panice, emocím, má svou prostou ivotní filozofii, o ni se opírá a která ji nikdy nezklamala. Ale, kdy se jí svěřím se svými obavami, nebude to pro ni větí otřes ne pro mne? Má nemocné srdce, přila ochotně opatrovat Ingridku a já jí teď navalím na bedra jetě dalí zátě? Unesla by to? Jak by reagovala, kdybych jí řekla: mami, já asi s Janem dlouho nevydrím, jestli se nezmění, tak se rozejdeme …

Absurdnost, zamítla v duchu tento výrok. Vdy zatím nemá nejmení důvod. Matka by se určitě podivila a vyptávala; co ti udělal, vdy Janko je zlatý člověk …

Maminko, ty ho vidí jen z jedné strany, oponuje v duchu.

Matka hledí na její zmatenou tvář a pokojně jí řekne, tak mi pověz o té jeho druhé stránce, dcerko moje…

Jak jí odpovím? e se sice v zaměstnání snaí, zastává různé funkce, ale nic se mu nedaří a doma je spí hostem?

Maminka by určitě nespokojeně zavrtěla hlavou; vdy je pracovitý, stará se o rodinu, co od něj víc chce?

Jene výsledek? No řekni, mami, kde vidí nějaký pozitivní výsledek? Podívej se na Kristýnu a Milana. Jak si ijí, čeho u

dosáhli, Kristýna se vytahuje, dokonce mě i uráí, Jana nepovauje za nic … mají chatu, nádherný nábytek, kadé léto jezdí k m o ř i …

Tak proč se s nimi vůbec přátelíte?

Jano s Milanem jsou kamarádi od studentských dob. Bydleli spolu na koleji. Nastoupili do stejného závodu. Jene kde je teď Milan a kde Jano?

41

Děvenko, neposuzuj spokojenost manelství podle toho, co v domácnosti máte, nebo jak často jezdíte na dovolenou k moři.

Kdyby byl Jano trochu průbojnějí. To Milan, ten se umí prosazovat.

Milan Veselý odkopl enu a děti, proto se ti zdá lepí?

To ne, ale Jano pracuje víc a přece se máme hůř.

Řekni, kolika lidem Milan pomohl?

Zadarmo nikomu.

Eva se zarazila. Ne, touhle cestičkou přece nechce jít.

Vymýlí si hlouposti, zabývá se věcmi, kterými ve skutečnosti pohrdá, ale to nejdůleitějí, co jí nedá pokoj a téměř zatemňuje mysl, nedokáe vyslovit ani před matkou. A přitom by bylo docela prosté říci, mami, bojím se o Jana, mám strach, e někoho má. Kristýna by mi zbytečně netelefonovala.

Obávám se, abych s dětmi nedopadla jako Magda. Ale ne, mami … Ty se mě svým moudrým způsobem vyptává, zda se o nás Jano stará, a já ti mohu odpovědět jen to, e je dobrý manel a otec, ale cosi mezi námi začalo skřípat.

Proč? Z jakého důvodu? Proč, proč … ? Přestávám snad být pro něho sexuálně přitalivá? Vdy já ho mám ráda, i kdy

si lásku nevyznáváme … Jano je čestný a spravedlivý …

povzdechne matka, říká kadému popravdě do očí, co si myslí. To leckdo patně snáí. Proto má tvůj mu víc nepříjemností.

Proč nemá nepřátele Milan? Nemusí mi odpovídat, mami.

Na Milanovi mi nezáleí, záleí mi jenom na Janovi. Mám takový strach, e ho ztratím … Bojím se, jak budu ít, jak pracovat, bez lásky není moné ani jedno ani druhé…

Eva sebou kubne. Přece jen na chvíli usnula. Tentokrát je to ona, kdo hledí kolem sebe po zlém probuzení. Srdce jí prudce tluče, má pocit, e bije jako zvon, rozhoupává celé její strnulé tělo.

Podívá se na ciferník elektrického budíku. Uplynula jen půlhodina od chvíle, kdy tie sdělovala manelovi, e jsou tři.

Nakloní se nad ním. Zase spí neklidně, přerývaně dýchá, z úst mu vycházejí nesouvislé, chrčivé zvuky.

Čím se trápí, bleskne jí hlavou černé podezření, ale vzápětí je odhání. Jemně poloí ruku Janovi na čelo. Troku se zklidnil, ale neprobudil. Eva ho pozoruje v matném svitu měsíce, který nahlíí do oken jejich lonice. Úzkostlivě ho

42

pozoruje, ale odpověď na své pochybnosti nenachází. Nedokáe rozlutit z jeho obličeje, e teď se ve spánku právě potýká s následky havárie, za kterou můe být postaven před soud.

*

Nad hutním kombinátem, kde se taví z elezné rudy elezo a tekuté elezo zulechuje v ocel, se line záře, viditelná z několikakilometrové vzdálenosti. Zjevuje se na obloze v pravidelných intervalech. A u jde o ocelárnu, o struskové hospodářství nebo o suché haldy, kde se havá vysokopecní struska za pomoci vody přeměňuje na jemný granulát.

Tato záře nemizí nad kombinátem ani v neděli ani o svát-cích. Je to horký hutnický uzavřený cyklus, jak jej nazývají odborníci. Provoz se tu nepřeruí. A kdy, tak jen částečně, při plánované udrovací opravě některého z agregátů. Je to obraz kadodenního rytmu ivota hutí.

Na čerpací stanici jsou umístěna obrovská čerpadla, vháně-

jící pod tlakem několika atmosfér tisíce kubických metrů vody za hodinu k vysokých pecím. Chrání jejich pancéřové plátě před teplotou, při ní se elezná ruda mění na tekuté surové elezo. Lidé, kteří pečují o to, aby plátě mohutných vysokých pecí byly neustále chlazeny, patří sice do velké rodiny hutníků, ale nosit hrdý název hutník jim nepřísluí. Je vyhrazen těm, kdo taví rudu u vysokých pecí nebo ocelářům na závodě Ocelárna. Pracovníci čerpací stanice spadají do závodu, který se stará o zásobování energií pro celý hutnický kombinát a nazývá se závod Energetika.

Energetika je srdcem podniku, odtud vedou cévy do jednotlivých závodů, kam jako krev proudí energie ve formě elektřiny, plynu a vody. Říká se jim prostě energetici. Čerpací stanici přísluí kromě zařízení k chlazení vysokopecních pláů i druhá skupina čerpadel, je dodávají vodu k čitění vysokopecního plynu, který vzniká při tavení rudy. Velká čerpací stanice o půdorysu zhruba deset krát pětadvacet metrů pozůstává ze dvou částí. Z velínu, kde jsou umístěny rozvaděče proudu a ovládací pulty s příslunými měřícími a ovládacími přístroji, a z vlastní čerpačky. Čerpačka je komplex dvanácti mohutných čerpadel, poháněných elektrickými motory. Pro případ výpadku elektrického proudu musí

43

být v zásobě náhradní zdroj vody. Tím je jednak velký vodojem, ale předevím havarijní vodárenská nádr. Je lokalizována mimo objekt hutí ve vyí nadmořské výce. Zabezpečuje přítok vody samospádem, čili gravitačně. Přívod ovládá mechanická zpětná klapka. Otevře samočinně přívod vody, jakmile se z jakýchkoli příčin sníí tlak v chladicím systému vysoké pece. Z velínu má stálá obsluha výhled do vlastní čerpací stanice velkým několikametrovým oknem. Zařízení velínu je velmi skromné, kromě zmíněných ovládacích pultů se signalizačními přístroji tu stojí dřevěný stůl, tři idle a kovové skříňky, kde si obsluha odkládá oděv, kdy se převléká do pracovních overalů. K nestandardnímu vybavení patří velké akvárium. Na této čerpačce, jak energetici krátce nazývají své pracovitě, začali po úspěném ukončení studií na vysoké kole technické svoji inenýrskou dráhu dva spoluáci-kamarádi ze studentských dob, Ján Kořeň a Milan Veselý.

*

Ráno manelé Koreňovi vstali, pohlédli na sebe, jako by sí chtěli vzájemně sdělit, co se jim zdálo, ale ani jeden neměl odvahu začít, aby si to ten druhý patně nevysvětloval. Děti jetě spaly. Jano se nasnídal a odeel do práce. V autobuse se mu mimoděk znovu vybavovaly nepříjemné snové proitky, je

kontrastovaly s jeho vitými zásadami a povahou vůbec.

Nakonec byt rád, e lo jen o zlý sen a e se o něm Evě nezmínil. Nicméně čím víc se autobus blíil k hutnímu kombinátu, tím byl rozruenějí a nervóznějí. Viděl před sebou následky havárie, ale i důsledky, které z ní pro něj mohou vyplynout. Musím být pevný, nesmím dát nikomu najevo, e mám obavy. Vina se musí přece nejdřív prokázat. Co kdy chyba byla někde jinde? Ačkoli se snail myslet na to, e zavinění můe být docela někde jinde, stále se vracel ke své osobě a také své směně. Kdy vstoupil do budovy čerpačky, překvapeně se zarazil. U tam čekal inenýr Milan Veselý, třebae bylo teprve tři čtvrtě na est.

Dobré ráno, proč tak časně?” zeptal se inenýr Kořeň.

Dobré,” odpověděl Milan, přistoupil k Janovi a důvěrně mu poloil ruku na rameno.

44

Chci si s tebou pohovořit dřív, ne přijdou ostatni členové komise.

Samozřejmě, jsem ti k dispozici.”

Vstoupili do velínu a poádali ostatní pracovníky, aby je nechali chvíli o samotě. Milan se posadil za stůl, Jano zůstal stát.

“Tak nejdřív k té včerejí veřejné schůzi,” začal Milan.

Jano ho přeruil.

U jsem to schytal i od Evy …”

Počkej! Nech mě domluvit. Ale nejdřív si sedni.”

Jano usedl na dřevěnou lavici proti Milanovi a ten pokra-

čoval,

Jako důkaz, e Kristýna měla pravdu, jsem ti přinesl corpus delicti…”

Sáhl do kapsy u kabátu, vytáhl malý balíček, poloil ho na stůl a rozbalil.

Tady je chleba a rohlíky… Můe ochutnat, soudruhu poslanče,” dodal ironicky.

Jano si přitáhl dva rohlíky a půlku bochníku chleba, pozorně si ve prohlédl a ohmatal. Klidně se Milana zeptal: Tohle e je z naí sídlitní prodejny?”

Ano! Z naí prodejny potravin. Vy tam nenakupujete?”

Jano přeel jeho poznámku otázkou:

Kdo to kupoval, a kdy? Vdy to musí být nejmíň týden staré … “

Mýlí se.”

Nezlob se, ale takovéhle zboí bych nejdřív prodavačce vrátil a pak to napsal do knihy stíností. To je obvyklý postup.”

Milan po této odpovědi zrudnul. Vůbec se mu nelíbilo, jak logicky Jano reaguje na jeho důkaz.

Kdy si na to včera Kristýna stěovala, tak jsi ji před celým shromáděním zesměnil. To je divný způsob, jak přijímat kritiku.”

Jana se Milanova výtka nepříjemně dotkla, ale snail se zachovat rovnováhu.

Promiň, tyhle záleitosti samozřejmě budeme s dodavate-lem pečiva řeit. Ale zákazník se má ozvat nejdřív přímo na místě, v prodejně. Znovu ti říkám, e jsem naprosto nemínil urazit Kristýnu.”

Milan zabalil chléb i rohlíky do papíru, vstal, el ke koi v rohu místnosti, balíček tam odhodil a vrátil se ke stolu.

47

Postavil se vedle Jana. Pravou nohou se opřel o lavici, na ní

Jano seděl a pokračoval:

Dobrá, obrátíme list. Teď k tomu hlavnímu. Ke včerejí havárii “

Jano se překvapeně podíval na Milanovu botu, která se opírala o lavici vedle něj, potom vzhlédl k Milanovi, stojícímu nad ním.

,,Ty se domnívá, e ji zavinila moje směna?”

O tom nepochybuji,” odpověděl sebejisté Milan.

Sundal nohu z lavice a začal se pomalu procházet po velínu.

Jano se natočil tak, aby na Milana viděl.

Já bych to tak jednoznačně netvrdil..

Milan se zastavil, ruce vrazil do kapsy a důrazně pronesl: Já ti zase radím, abys nebyl tvrdohlavý.”

Proč?”

Inenýr Veselý se posadil na lavici vedle Kořeně, podíval se mu do očí a tie řekl:

Protoe ti chci pomoct. Byl jsem přece při tom.”

Jano na Milana překvapeně zíral, jako by mu z očí chtěl vyčíst, zda to myslí upřímně.

Co mám dělat?”

Předevím se neprajcuj…”

Proti čemu?”

Proti komisi.”

Doufám, e rozhodnutí bude spravedlivé … “

Milan se od Jana odtáhl, sedl si na stůl, začal kývat nohama a nahlas se rozesmál. Y

Nebuď směnej… vdy by ses nevyhnul base.”

Jano vyskočil, rukou se opřel o stůl vedle Milana, podíval se mu do očí, ale ten v tom okamiku pohledem uhnul.

Prosím tě, Milane, řekni otevřeně, o co ti jde?”

U jsem ti řekl, e ti chci p o m o c t … “

A co ádá jako protislubu?”

Milan se sesunul ze stolu a znovu se začal procházet po místnosti. Pojednou se zastavil a hlasem, změněným do téměř prosebného tónu, spustil:

Kdybys chtěl, mohl bys mi taky pomoct. Jako poslanec.”

V čem? Přece ví, e jestli budu m o c i … ” kamarádsky reagoval Jano.

Jde mi o pozemek. U jsem o tom kdysi s tebou mluvil. Jako poslanci a předsedovi komise pro výstavbu ti to nemůe dělat velký problémy … “

48

Co ses tak zbláznil do toho pozemku? Vdy ti nedávno přidělili státní třípokoják první kategorie. A ádost na pozemek ke stavbě rodinného domu jsi podal teprve před dvěma měsíci.”

Buď klidný, nebudu sám … Znám jednoho, který dostal pozemek jetě dřív.”

Prosím tě, p o c h o p … Já zase znám ty, co mají ádost o pozemek podanou u dva roky a jetě ho nedostali. Co by asi řekli, kdyby se dozvěděli, e tobě jsem to zařídil?”

Milan se podíval nechápavě na Jana a pokrčil rameny.

Take … nemůe…? A já ti nabízím pomoc ve věci, která,” zvedl výstraně ukazovák, smrdí kriminálem.”

Jana to rozčililo, ale ovládl se. Znovu zvolil přesvědčovací tón.

Nezlob se, Milane, ale to přece nelze porovnávat…”

Milan zrudnul a u se zdálo, e vybuchne. Vzápětí si uvědomil, e po zlém s Janem nic nesvede. Přesto si neodpustil poznámku.

Taky si myslím, e to nejde srovnávat… Pro tebe by to bylo v kadém případě snadnějí.”

Proč?”

Protoe ty prakticky nenese ádné riziko. Stačí, aby ses přimluvil na národním výboru. Kdeto mně jde o funkci vedoucího provozu, jestli se na to přijde . . z a  e r m o v a l Milan rukou;

A co moje poslanecká funkce? Ztratil bych úctu sám před sebou i před druhými!”

Nebud směný. Neádám nic protiprávního. Parcelu si poctivě zaplatím. Nikdo o tvé přímluvě nebude vědět.”

Jak to, e ne? Lidé na národním výboru.”

Co je to proti mému riziku, přesvědčit celou komisi a nakonec i vedení závodu o tvé nevině.”

Kořeň se zamyslel, ale nic jej v této chvíli nenapadlo.

Opravdu rád bych ti pomohl, Milane, ale … počkej jetě.

Alespoň rok.”

Veselý se po Janových slovech uklíbl. Odstoupil k oknu a zabubnoval prsty na sklo.

Rok? … Za rok si to vyřídím i bez tvé pomoci.”

Kořeň k němu přistoupil.

I kdybych c h t ě l … věř mi, Milane, já to nedokáu … “

Veselý viděl, e se mu nátlak na Kořeně nedaří. Vytáhl poslední trumf.

49

Chápu. Bojí se o poslaneckou funkci. Ovem je víc ne

pravděpodobné, e za tu havárii půjde před soud. No a potom stejně nebude moct dělat poslance ..

Výhrůka měla své opodstatnění. Kořeň pochopil, e Milan se nezastaví před ničím, nevyhoví-li jeho ádosti. Bez ohledu na to reagoval zcela opačně, ne Veselý očekával.

Moná má pravdu, ale tu protislubu ode mě nečekej.”

Inenýr Veselý odcházel uraeně ke dveřím. Ne je otevřel, otočil se, poloil ruku na kliku a přinutil se k úsměvu: Jetě si to rozmysli, ne se sejde komise … “

*

Inenýr Kořeň osaměl ve velínu. Usedl za stůl a hlavou mu probíhalo ve, co od Milana právě slyel. Nejdřív to vypadalo, e mu chce docela kamarádsky pomoci. A vzápětí ádá protislubu. Přesně v duchu Milanovy prospěchářské povahy.

Ale já se mu nedám … Jene Jano Kořeň nemůe tuit, e za malou chvíli vytočí inenýr Veselý telefonní číslo jejich bytu.

Eva se v ne právě nejlepí náladě chystala odejít do zaměstnání, kdy se ozval telefon.

Ahoj, Evičko … tady Milan,” uslyela příjemný hlas.

 A h o j … Jestli volá Jana, tak u dávno odeel,” sdělovala v jakési neblahé předtue.

Vím, proto ti volám.”

Eva usedla na lavičku a s obavou v hlase se zeptala.

Stalo se něco?”

Ne, ale mohlo by se stát, kdybychom Janovi nepomoh-li … ” začal pomalu, ale jistě kout elezo, plně se vívaje do role rodinného přítele.

Eva stále nechápala, co od ní Milan očekává.

Volal ti, e jsem s ním ráno mluvil?” vyptával se. Chtěl zjistit, do jaké míry je informována o záleitosti v podniku.

A zda u má na věc nějaký názor, aby mohl volit správnou taktiku.

Ne, ale Kristýna mi včera něco naznačila,” odpověděla klidně.

Podívej se, Evičko, mně teď jde o to, neztrácet čas. Natěstí mám zatím vecko v rukách já, ale … Jano je prostě beran, zná ho. Take musí zapůsobit i ty . . v e m l o u v a l se Milan do Eviny přízně.

50

Ráda, jen mi poraď, jak?” ochotně slibovala.

Já ho podrím, aby se kvůli tomu průvihu nedostal před prokurátora. A on a mi pomůe s ádostí o pozemek. To je pro něj maličkost.”

Eva málem upustila sluchátko z ruky. V momentě zčervena-la, cítila tlak v uích, co se jí stávalo vdycky, kdy se dozvěděla nějakou nepříjemnou zprávu.

,,Coe …jaký prokurátor? Já ti nerozumím …“nesouvisle zakoktala.

Reakce Evy Koreňové Veselého překvapila. Nemohl pochopit, proč se tak nenáleitě chová. Kdy o vem ví. Nebo e by nevěděla, pomyslel si a dál předstíral účastenství.

Evičko, přece se ti musel Jano s něčím svěřit.”

Mluvil o nějakém nedorozumění mezi ním a Kristýnou na veřejné s c h ů z i … “

Veselému dolo teprve v této chvíli, e Eva nic neví o mimořádné události u vysokých pecí. Bylo mu divné, e jí o tom Jano neřekl. Pro jistotu se znovu zeptal: Take o té způsobené kodě nic neví?”

Ne. Kristýna mi nic bliího nepověděla a Jano taky nic,”

upřímně přiznala.

Zatímco včera tvůj manel schůzoval, jeho směna způsobila vánou havárii. Natěstí jsem byl v podniku já,” zdůraznil Milan a dodal: Vznikly sice velké kody, ale vechno se dá jetě zachránit a urovnat.”

Evě se rozbuilo srdce a po celém těle jí vyrazil pot.

Proboha … to nám jetě chybělo … ” vydechla zděeně.

Neboj se, zařídím to tak, e vyjde s minimálním postihem.

Ale musí být rozumný … ” nabídl Milan uklidňujícím hlasem velkoduně pomoc, kdy dosáhl toho, co chtěl. Vyděsit Evu do krajnosti.

Co mám tedy dělat?” téměř vzlykala.

Předevím ho musí přesvědčit, aby mi věřil, e to s ním myslím dobře … “

Vdy jste přece kamarádi … i kdy jsi teď jeho éfem … “

Právě proto mu chci pomoci. Ale on by to měl pochopit a chovat se jinak ne dosud … ” začal pomalu měnit taktiku, protoe cítil, e půda je připravená k tomu, aby mohlo vzklíčit to, o co mu hlavně lo. Eva ho v prvním okamiku zřejmě úplně nepochopila.

Kristýně se Jano o m l u v í … “

51

Milanovi bylo jasné, e se musí vyjádřit zcela jednoznačně.

To jsme si u vysvětlili. Já mám na mysli, aby Jano pomohl vyřídit moji ádost o stavební pozemek, kterou mám podanou na národním výboru.”

Spolehni se, udělá vechno, co bude moné,” vyhrkla Eva.

Myslí?” zeptal se pro jistotu, aby se utvrdil, do jaké míry je Eva ochotna přidat se na jeho stranu.

I kdyby nechtěl, já ho přesvědčím … ” odpověděla Eva a z hlasu jí zaznívala vděčnost.

Alespoň ty jsi rozumná … Vdy já za něj riskuju a nasazu-ju … ” Chtěl říci kůi, ale pak dodal: Funkci vedoucího.” Byl jist, e Evu přesvědčil o nejlepích kamarádských vztazích k Janovi.

Tak Evinko, pá a doufej stejně jako já, e vechno dobře dopadne,” ujistil ji a poloil sluchátko.

*

Po návratu z práce pomohla Eva matce nakrmit děti a obstarat domácnost. Jano se stále nevracel. Hodiny, které tichounce tikaly na stěně, ukazovaly deset. Nemohla se soustředit ani na televizi a raději ji vypnula.

Vtom zaslechla, jak manel opatrně otevřel vchodové dveře a veel do bytu. Chvíli trvalo, ne se zul, umyl si ruce v koupelně a pak veel do kuchyně.

Ahoj!” pozdravil a letmo políbil enu na tvář.

Kdes byl tak dlouho?”

Radi se ani neptej!”

Zase něco v práci?” Vyčkávala, a začne o havárii sám.

Potkal jsem Konopkovou.”

Kdo to je?”

Vdova.”

Snaila se zachovat klid, ale nejraději by vykřikla - má na krku prokurátora a mě tady balamutí nějakou vdovou.

Doufám, e tě zastavila a děkovala ti, co jsi pro ni jako poslanec udělal?” utrousila jízlivé.

Ne. Ale já na to ani nečekám.”

Take tě ta Konopková potkala a něco dyndala.”

To bys neuhodla, co chtěla,” usmál se Jano.

,,Já leccos neuhodnu, můj milý.”

52

Nepostřehl tu naráku a dál se usmíval. la na to od lesa.

Jak, od lesa.”

Nejdřív mě zatáhla k sobě do bytu. ije tam s dcerou a zetěm.”

Potřebuje chodit po cizích bytech?” blýsklo jí v očích.

Ne. Ale zajímalo mě to.”

Aha.”

Nejdřív mi ukázala nějaká lejstra, dvacet let stará. Poděko-vání za brigádní pomoc v jednotném zemědělském drustvu.

Mezitím její dcera vytáhla domácí klobásky a ze nalil slivo-vici.”

Krátce řečeno, byl jsi na hostině! A já na tebe čekám doma s večeří!”

Mohl jsem být, ale selo z toho.”

Copak? Nechutnalo ti?”

Konopková se rozplakala, e jí nae společnost na stará kolena křivdí.”

A tys jí slíbil zvýit důchod, ne?”

Ne,” zakroutil Jano hlavou. Měla v plánu něco jiného.

ejdířka! Prý chodí občas něco prodat na trh, jen tak, aby byla mezi lidmi. Jene pořádková sluba od ní ádá poplatek a povolení k prodeji.”

A co prodává? To by mě zajímalo,” přijala Eva, jak se jí zdálo, Janovu hru oddálit rozhovor na daleko důleitějí téma.

To, co momentálně na trhu chybí. Kdy není cibule, tak cibuli, kdy není česnek, tak česnek. Jindy mák nebo semena.

Přijde vdycky s tím, čeho je nedostatek. Pochopitelně, e ceny podle toho natahuje.”

A odkud bere zboí?”

Na to jsem se taky zeptal.”

,Já u se tě taky chci dlouhou dobu na něco zeptat, pomyslela si Eva.

Nejdřív se vytáčela, ale pak mi důvěrně prozradila, e zeova sestra je vedoucí v prodejně ovoce a zeleniny. Ona jí zboí dodává a vdova Konopková je prodává na trhu. e za vyí cenu, to u nepověděla. Obě rodiny si proto bez problémů začaly stavět rodinné domy. Tak jsem jí vysvětlil, e poslanec není od toho, aby překupníkům sháněl potvrzení a úlevy na nekalou činnost. A ví, co mi řekla její dcera, takový dvacetiletý mládě? Prý, kde to ijete, pane Kořeň!”

A tos ji nedovedl usadit?”

53

Usadit? To je snadné, někoho okřiknout a usadit. Mladí lidé to nemají rádi.”

Aha. Dal jsi se s ní do diskuse. To ty rád …”

Měl jsem snad jen poslouchat?”

Cos jim, prosím tě, na tom improvizovaném kolení vysvětloval? Snad ne ekonomiku?”

Vysvětlil jsem jim, e povinností poslance je zamezovat takovým jevům, jako jsou nezdaněné příjmy, a nikoli je podporovat. Zkrátka a dobře, e paní Konopkové ádné povolení, aby mohla prodávat na trhu, nedoporučím.”

Kvůli tomu jsi tam seděl celý večer? Abys přesvědčoval melináře, e nemají melit? Ty jse opravdu idealista.”

To mi řekl i zeák paní Konopkové, kdy jsem odmítl jeho nabídku.”

On ti něco nabízel?”

Kdy doporučím tchyni to povolení, tak jeho sestra, co je vedoucí v ovoci a zelenině, schová občas pod pultem nedostatkové zboí. Třeba mandarínky nebo banány. Prý aby vae paní - to jako ty - nemusela stát frontu. Nabídku jsem samozřejmě odmítl. Taková kompenzace je neslučitelná s ob-

čanskou morálkou, vysvětlil jsem panu zeovi a byl jsem nazván idealistou. Prý neumím nic jiného, ne poučovat a radit, ale abych konkrétně něco udělal ve prospěch občanů, na to e se nezmůu.”

Eva mlčela. Právě teď by malé Ingridce přily vhod mandarínky nebo pár pomerančů. Na pultech momentálně nejsou.

Bude jíst?” zeptala se. Kdy tě vdova Konopková neuhostila…”

Nemám na jídlo ani pomylení. Napiju se troku mléka.”

Zahleděl se na manelku a usmál se.

Jetě e tě mám,” řekl upřímně. Nejsi jako Kristýna. Ta by tu nabídku kupovat pod pultem určitě přivítala, jak ji znám.”

Janko, mohu se tě na něco zeptat?”

Samozřejmě.”

Kdyby za tebou přiel tvůj kamarád … “

Moc jich nemám.”

To si jenom myslí.”

Co jsi tím chtěla říct?”

Kdyby prostě přiel a poádal tě o pomoc. Jak by ses zachoval?”

Pomohl bych mu.”

54

Vdycky?”

Pokud by to neodporovala předpisům a zákonům.”

Myslí, e je kadý dodruje? Kdyby tomu tak bylo, nemusel bys trávit večery přesvědčováním nějaké melinářky a její rodiny.

Jedno si neuvědomuje, Evičko.”

A sice?”

e kdo poruuje předpisy a zákony, spustí lavinu, která se u nedá zastavit a obvykle ho pod sebou zasype. Dřív nebo později. Já bych takhle skončit nechtěl. Zná přece moje zásady. A v práci nebo ve funkci poslance, vdycky od začátku do konce poctivě.”

I tehdy, kdyby se to obrátilo proti tobě?”

Dlouze se na Evu zadíval, jakoby se pokouel proniknout do jejího nitra.

Proč se mě takhle vyptává?”

Jen tak. Porovnávám své názory s tvými. Nebo mám raději mlčet?”

Ne, Evino, to ne,” zakroutil hlavou.

Vstal, otevřel ledničku a lomozil s kameninovým dbánkem, ve kterém pro něj bylo vdycky připravené mléko.

Jak mu to o tom pozemku pro Milana říct? A kdy?

přemýlela v dychu.

A co doma? Jak je Ingridce?”

U je to lepí. A taky Péa by někdy rád viděl tatínka. O sobě nemluvím, já u jsem si zvykla,” pronesla tie. Ale děti a babička se těily, e se jim aspoň večer bude chvíli věnovat.

Teď u dávno spí.”

Půjdu se na ně podívat,” povzdechl.

Kdy se vrátil do kuchyně, uviděl za stolem, přikrytým hnědobílým ubrusem, sedět Evu. Hlavu si podpírala rukama, na obličeji byly jetě stopy po slzách. Dívala se nepřítomně před sebe a dlaní si utírala oči.

Chvíli ji pozoroval a kdy se k němu ani neotočila, rozpačitě se zeptal:

Evino, co ti je?”

Přistoupil k ní blí, usedl proti ní a čekal odpověď. Pojednou Eva zvedla hlavu a podívala se mu zpříma do tváře: Celou dobu mi tady vypráví o nějaké bábě zelinářce a jak jse

úasně zásadový. To u ti nestojím ani za to, abys mi řekl, cos vyvedl?”

57

Chvíli bylo slyet jen tikot nástěnných hodin.

Já e jsem něco vyvedl?”

Evu jeho překvapená odpověď podrádila.

Samozřejmě! Od tebe se ovem nic nedovím. Musím čekat, a mi donesou cizí lidi, e má ve fabrice průvih.

Evi, nechtěl jsem tě předčasně znepokojovat…

Taková havárie… nevím kolik tisíc kody, a on mi řekne, e mě nechce předčasně znepokojovat!

Odkud má ty informace, Evičko? Prosím tě, vdy jetě není prokázané, kdo tu havárku zavinil!

Eva se po Janově odpovědi zlostně zvedla a la ke kuchyňskému dřezu. I kdy byl čistý a prázdný, začala jej mechanicky vymývat.

To jse celý ty. Tvoje směna má na svědomí obrovský malér a ty se tváří, jako kdyby se tě to vůbec netýkalo. To čeká, a tě dostane do rukou prokurátor?

Jano vstal, el za manelkou, úmyslně skloněnou nad dřezem, aby ji objal, Eva jej odstrčila.

Jaký prokurátor? usmál se dosti nuceně. To tě Kristýna vystraila?

Kristýna? S tou jsem dneska jetě nemluvila.”

Tak tedy Milan! To je mu podobný.

Buď rád, e je ochotný zachránit ti kůi.

Evičko, já záchranu nepotřebuju, já se jetě netopím.

,,Já tě nepotřebuju utopeného, já tě chci ivého! Rozumí?

Topím se snad?”

Jsi v tom a po ui.”

Nosem pořád dýchám.

Vidí, jetě dělá z takový tragédie komedii.

Evo, docela váně ti říkám, e mi zatím nikdo nic nedokázal.”

Neměl bys čekat, a ti něco dokáou. Potom u bude pozdě.”

Přece se nebudu přiznávat k něčemu, co jsem neudělal.”

K ničemu se nemusí přiznávat. Stačí, kdy se dohodne

s Milanem … “

Coe? Já se mám dohodnout s Milanem?”

Jo! Dokud je čas.”

Evo, Milan tě úplně pobláznil … “

Mě? O tebe se jedná.”

To je pravda, ale zatím není důvod k panikaření.

58

Zatelefonuj mu a dohodni se s ním.”

Nemám o čem.”

Ale má.”

Proč se do toho plete?” zvýil hlas.

Udělej, co od tebe chce a ostatní nech na něm.”

Coe?” Do Jana jako kdy střelí. Prudce chytil manelku za rameno.

Tak tebe u taky zainteresoval do toho pozemku?”

Co je na tom patného?”

To je od něj sprosté … “

Proč? Vdy jste dlouholetí kamarádi.”

Právě proto by neměl zneuívat i tebe.”

O jakém zneuívání mluví?”

Proč ti volal, kdy ví, e jsem ho odmítl?”

Udělal dobře, e zavolal taky mně. Ty bys mi stejně nikdy neřekl pravdu.”

Snad jsi mu něco neslíbila?”

Slíbila, v zájmu nás dvou.”

Tak to taky sama vyřiď.”

Jak já to můu vyřídit!!”

To je tvoje věc.”

Janko, co je na tom patného, kdy se za něj přimluví. Slib mu to a kdy se to nepodaří, nedá se nic dělat.”

Vidím, e Milana nezná. Je jako posedlý. Chce mermomo-cí pozemek… ne slib!”

Zkus zajít za předsedou, určitě v tom pomůe.”

Jak mám dělat něco, co u druhých kritizuju? Co by tomu řekli ostatní adatelé, kdyby se dozvěděli, e je Milan dík mé protekci předběhl?”

To přece není ádná protekce, kdy pomůe někomu, kdo si to zaslouí. Milan Veselý pracuje úspěně v hutním kombinátu, teď dokonce ve vedoucí a odpovědné funkci, tak co? Sám jsi před chvílí mluvil o rodině melinářů, která dostala parcely na stavbu rodinných domů. Určitě nečekali na pořadí a někoho podmazali. Mám dojem, e to s tím svým idealismem trochu přehání. Raděj mysli na to, co se stane, kdy tě Milan v komisi nepodrí.”

Zatím nemají důkazy … “

Eva si uvědomovala, e její snaha vychází naprázdno.

Manel zůstává k jakémukoliv argumentu hluchý. Přistoupila k oknu, opřela si ruce o okenní rám a dívala se na noční ulici,

59

irokou, z obou stran lemovanou holými listnáči. Nikde nebylo ivé due. Jano se vrátil zpátky za stůl a mlčky dopíjel ze sklenice mléko.

Vidím, e po dobrém se s tebou nedomluvím,” prohodila Eva.

Čemu říká - po dobrém?”

Jsi jako beran. Jestli to kvůli tvý paličatosti patně dopadne, tak nevím co se stane … ” Rozplakala se, z kapsy zástěrky vyndala kapesník a utírala si slzy.

Evičko, pochop mě. Přece se nebudu přiznávat předem k něčemu, o čem nejsem přesvědčen, e jsem způsobil… .

Pokud jde o ten pozemek pro Milana, nechtěj to ode mne …

Ví, e pro tebe udělám vechno, ale tohle opravdu nemohu ..

Eva se obrátila od okna a zamířila ke dveřím. V půli cesty se zastavila a ultimativně prohlásila:

Dobře! Kdy ty nemůe něco udělat pro mne, tak ani já pro tebe nic nebudu ..

Nedopověděla. Vstoupila do obývacího pokoje a prudce za sebou zabouchla. Nacházela se v těkém rozpoloení. Slzy jí tekly po obličeji. Vzlyky dusila ve zmuchlaném kapesníku. Na chvíli strnula. Nevěděla, zda prásknutím dveří neprobudila děti nebo matku. Stejně se jí matka ráno ptala, zda se něco nepřihodilo a proč je Eva tak bledá. Ta moudrá maminka jako by tuila, e se nad jejich útulným domovem stahují bouřkové mraky a chystají se krutě zasáhnout jejich tiché, skromné a přece ničím nezaměnitelné těstí. Ne, ne, mami, nic se nestalo, ujiovala, ale příli přesvědčivě to neznělo. Jak liché byly její obavy o manelovu věrnost! Jana trápí podnikové problémy, havárie, za kterou je odpovědný a ona ho v duchu téměř obviňovala z jakési manelské zrady. Já blbec, vyčítala si u vědomí, e do jejich vztahu nevstoupil nikdo třetí. Zároveň si vak uvědomovala i nebezpečí, hrozící Janovi a tím i celé rodině. Přízrak prokurátora a soudu jí docházel teprve postupně, protoe v domácnosti panoval obvyklý večerní ruch, musela si pohrát s Ingridkou, pohovořit s matkou o vedních záleitostech, vyslechnout záitky svého syna. A

kdy dům ztichl a do údolí na konci města přicházela noc, zůstala sama s novou starostí. Ta v ní hlodala stále urputněji.

Milan Veselý jí naznačil monost východiska z hrozivé situace. Jde jen o to, přesvědčit a přimět Jana, aby tuto

60

monost přijal. A kdo jiný by to měl dokázat, kdy ne vlastní manelka?

Styděla se sama před sebou. Neuměla být falená, nesnáe-la přetvářku. Výstup v kuchyni ji mrzel. Sehrála scénu, ale bylo to přece nutné, obhajovala se v duchu. A se konečně Jano zamyslí nad situací, která hrozí zbořit nejen jeho postavení, získané čestnou prací, ale i dobrou pověst rodiny. Prokurá-

t o r … kriminál… Eva se při představě nepředvídaného zvratu v jejich dosavadním klidném ivotě celá zachvěla.

Přitiskla si ruce k hrudi. Srdce jí prudce builo. Jano moná čeká, e se k němu vrátí do kuchyně a místo výčitek ho spí

povzbudí. Obejme a políbí… Neboj se, jsem s tebou … Místo toho koue zmuchlaný kapesník a donekonečna si opakuje-musí to tak být, musí vidět, e s ním nesouhlasím … Je to trapná taktika, kterou zvolila, aby ho donutila jít na kompromis a přijmout Milanův poadavek. Ale v sázce je přece budoucnost celé rodiny.

Jano zatím seděl dál u stolu a podpíral si bradu rukama.

I jemu vířil hlavou svár protichůdných mylenek. Zvaoval vechna pro a proti. Zatím si nepřipoutěl představu, e by mohl být vystaven trestnímu stíhání. Ale lhostejná mu ta představa nebyla. Mám ustoupit nátlaku, vzdát se předem a tím ztratit vlastní tvář? Ne, to nedokáu. Musím obhájit sebe a Evu. A si třeba popláče. K tomu, aby někoho odsoudili, je třeba důkazů.

Zatím je nikdo nepředloil.

Ten večer u nepadlo mezi Koreňovými ani slovo. Eva la spát, Jano vytáhl z aktovky poznámkový blok a snail se načrtnout různé provozní situace, které mohly nastat a způsobit havárii.

*

Také Kristýna se nemohla dočkat Milanova návratu z práce.

Tak co řekl tvůj slavný kamarád poslanec na ten chleba a rohlíky?” zeptala se, sotva veel manel do obývacího pokoje. Seděla v pohodlném křesle a prohlíela si Burdu.

Nudila se u celé odpoledne a byla mírně podráděná, e jde Milan domů později, ne obvykle.

61

Tvrdil, e pečivo je nutné reklamovat okamitě v prodejně a teprve pak kritizovat na schůzi.”

Kristýna odhodila časopis na zem a zle se podívala na Milana, který se usadil na gauč proti ní.

Vidí, jaké má kamarády. On si schůzuje, ty za něj maká

a zachraňuje jeho průvihy. Na schůzi chtěl důkazy a kdy je dostane, tak z toho vybruslí. Neřekl ti náhodou, e jsem ty rohlíky a chleba koupila jinde ne na sídliti?” vyráela zlostně.

Uklidni se, Kristýno. Zná ho přece, jaký je. V tomhle případě by bylo opravdu dost těké dokázat, jestli to pečivo bylo patně upečené, nebo se zkazilo doma patným sklado-váním … “

No prosím, já chci, abys mě obhájil a ty nakonec jde proti mně.”

Nech toho, Kristýno. Nemá smysl se kvůli tomu hádat.”

Chce zřejmě říct, e nemám pravdu!?”

Ale má … Jene proč bych se s ním měl pro takovou prkotinu dohadovat… Já teď z něj musím vyrazit něco úplně jinýho.”

Z něj? A co?”

Pozemek, přece.

Pozemek, a přes Kořeně? To můe čekat do penze,”

mávla rukou Kristýna.

Tentokrát ho budeme mít rychle. Tak rychle, jak rychle já vyetřím příčiny té havárky. Mám ho v rukách.”

Doufám, e nekecá,” popichovala Kristýna.

Neboj se. U teď má nahnáno, i kdy se tváří jako e nic.”

Jen ho nepodceňuj!”

U jsem zpracoval i Evu. To by v tom byl čert, aby nám to nevylo. Nejdřív parcela, pak stavební povolení… a do dvou let vila.”

Milan vyndal z barevného pultu láhev gruzíňského koňaku, nalil do dvou sklenek z broueného skla a připili si. Byl skálopevně přesvědčen, e má Kořeně v hrsti a tím i přednostně schválenou ádost o stavební pozemek,

62

Termín pro jednání komise byl určen na čtvrtek odpoledne, ve čtrnáct hodin.

Ve středu zavolal Inenýr Veselý Evě Koreňovó do naklada-telství, kde byla zaměstnána v propagačním oddělení.

,.Evičko, zatím to drím jako otevřenou věc, třebae důkazy mluví jednoznačně proti Janovi,” sdělil přitlumené do telefonu.

Moc ti děkuju, Milane. Věděla jsem, e pomůe.”

,,Já u první krok udělal. A co Jano?”

Ty jsi s ním nemluvil?”

Nechci mu to pořád připomínat, aby si snad nemyslel, e na něj dělám nátlak. Jetě, jak ho znám, by s tím mohl vyrukovat na komisi a říct jim, e jsem se ho pokouel ovlivnit.

Spoléhal jsem na tebe.”

Eva se zarazila a v prvním okamiku nevěděla, má-li povědět pravdu, nebo v Janově zájmu zalhat. Vzápětí jí dolo, e Milan má monost si ověřit u Jana její odpověď. Proto ze sebe vypravila vyhýbavě:

Zatím neměl čas něco podniknout.”

Páni, já za něj tahám horký katany z ohně a on se chová jako nezúčastněná osoba.”

Milane, prosím tě, zná jeho náturu. Není lehký ho přesvědčit. Chce to čas. Slibuji ti, e ho přemluvím.”

Koukni, Evo, přítí týden budou na národním výboru ty parcely přidělovat. Kdy Jano nezařídí intervenci, jsem na dlouhou dobu v háji. A já u mám u známýho architekta slíbeno, e mi ten baráček vyprojektuje a pomůe zařídit stavební povolení, Jene bez pozemku si můu projekční dokumentaci strčit za klobouk.”

Eva se rozhlédla po kolegyních v místnosti. Kdy zjistila, e jí nevěnují pozornost, vemlouvavě zaprosila: Milane, měj strpení. Kdy to neudělá Jano, zajdu za inenýrem Rybářem sama. Znám se s ním.”

Ty se zná s Rybářem, s vedoucím odboru výstavby?”

Jano mě s ním seznámil.”

Veselý přehodil sluchátko do levé ruky a zapálil si spartu.

Dostal nápad a nepovaoval jej za patný.

Posly, Evičko, a co kdybych mu zavolal sám a naznačil mu, e jsme s Janem dobří přátelé…rozumí?”

Evě vyvstal na čele pot. Pochopila, kam Milan míří. Přemý-

lela, zda má souhlasit. Bez manelova vědomí.

63

Veselý to vytuil. Nasadil lhostejný tón.

Heleď, jestli se ti to nezdá, tak na tom netrvám. Ale otevřeně ti řeknu jedno. Já kvůli Janovi dost riskuju. On pro mě nechce udělat ani takovou maličkost, která je naprosto bez rizika. Kdybych se já dostal do takovýho průvihu jako on, určitě by pro mě nehnul ani prstem. O tom jsem přesvědčen.

Take zapomeň, o co jsem tě ádal. Já u si to nějak zařídím sám. Člověk se holt pořád učí. Kamarád a přítel je dobrej, pokud od něj nic nepotřebuje. Ale běda, jak ho poádá, aby ti v něčem píchnul. Hned je po kamarádství.”

Milane, ví, e mám hlavu plnou jiných starostí. Promiň mi, e jsem trochu nesvá. Ale jestli si myslí, e ti … e vám to pomůe, tak tam zavolej. Já u to Janovi nějak vysvětlím.”

Neboj se, Evičko. Uvidí, e vecko dobře dopadne.”

Abys měl pravdu,” povzdechla.

Nech to na mně. Zítra u budeme vichni klidnějí, můe

mi věřit. A co doma, rodinka v pořádku?” zahlaholil s předstí-

raným účastenstvím.

Děkuju za optání. Ingrjdka trochu stonala, ale u je z toho venku. Taky dík naí babičce,”

Jetě e ji máte, myslím, tu babičku. Ty jsou dneska k nezaplacení,” dodal oviálně Milan Veselý, vkládaje do hlasu co nejvíce srdečnosti. Mylenkami byl vak zcela jinde. Musí teď okamitě volat na městský národní výbor inenýra Rybára.

Pozdravuj Kristýnu,” přinutila se do úsměvu.

Vyřídím, bude ráda. A vůbec, musíte k nám někdy přijít,”

pronesl neurčité a formální pozvání.

A to bude vechno za námi, přijdeme se podívat.”

Tak ahoj, Evičko! A hlavu vzhůru!”

Poloil sluchátko, udusil v popelníčku cigaretu, vytáhl ze stolu telefonní seznam a nalistoval si městský národní výbor.



Ve čtvrtek ráno zazvonil telefon na Janově stole.

Kořeň,” ohlásil se.

Tady městský národní výbor, Rybář.”

Zdravím vás, soudruhu inenýre.” Jano ihned poznal po hlase vedoucího odboru výstavby.

64

Mohl bych se vás na něco zeptat?”

,,Samozřejmě.”

Volal mi včera inenýr Veselý. Prý jste spolupracovníci.”

Ano.”

I přátelé?”

Dá se to říci,” najeil se mírně Jano.

Poádal mě, abych zařadil jeho ádost o stavební pozemek mimo pořadí. Přítí týden máme schvalovací řízení, kde se budou přidělovat parcely.”

Proto ten spěch, napadlo Kořeně.

Jaký důvod uvedl?”

Prý má dost závaných důvodů, na jejich podkladě by měl dostat přednostně stavební parcelu. Vechny e nechtěl do ádosti napsat.”

Proč?” zeptal se Jano a polkl nasucho.

,,Prý nemá v povaze vynáet vlastní zásluhy.”

Tohle řekl?”

Přesně!”

A co ode mne chcete slyet?”

Abych pravdu řekl, volám vás proto, abych se poptal, jestli mu mám vyhovět.”

Proč se ptáte právě mne?”

Kvůli pořádku,” ozval se po chvíli vedoucí odboru vý-

stavby.

Nerozumím vám.”

Inenýr Veselý řekl, e mi osobně sdělíte důvody, které on sám uvést nechtěl.”

 J á … ? ! “

Ano, vy!”

To vám tvrdil Veselý?”

Jistě. Nemám nejmení důvod, abych si něco vymýlel.

Stavební parcely jsou citlivá záleitost…”

To vím.”

Zdůvodníte to?”

Ne!”

Proč?”

Tady není co zdůvodňovat! Mluvil s vámi vůbec inenýr Veselý?”

Aspoň se mi tak představil.”

Mohl taky volat někdo jeho jménem.”

Nemyslím,” odpověděl vedoucí odboru. Ale znovu se vás

67

chci zeptat, jestli máte zájem, abychom jeho ádost projednali mimo pořadí. Nejsou tu nějaké závané důvody?”

Ne.

Děkuji vám.”

Za co?” podivil se Jano.

e jako poslanec neádáte věci, které nám pak jen ztěují práci a podkopávají důvěru občanů … “

Já vám také děkuji.”

Teď se musím zeptat já vás, za co?”

e jste mi zavolal a ověřil si, zda byl ten telefonát pravdivý nebo ne.”

Mám u své zkuenosti a vím, co dovedou lidé kvůli parcelám natropit. Jednou mi volal jeden a představil se dokonce jako náměstek ministra.”

Váně?”

Jo. Ale hned jsem ho kamsi poslal.”

On to nebyl náměstek ministra … “

, ,Ne. Náměstka osobně znám a proto jsem se toho volajícího zeptal, jak se jmenuje jeho manelka. Plácnul, e Agáta. ena skutečného náměstka se jmenuje Irma. Take dík, soudruhu poslanče.”

Čest!”

Jano poloil sluchátko. Nejraději by se za Milanem rozběhl a jednu mu vrazil… Zvedl telefon a zavolal ho.

Cos to udělal, Milane?”

 J á … ? ! “

ádá o přidělení pozemku mimo pořadí a odvolává se na mne!”

Kde,” zakoktal Milan, zaskočen Janovým voláním.

Na odboru výstavby. Nedělej, e nic neví. Právě teď jsem mluvil s vedoucím odboru.”

Tak ty jsi volal inenýra Rybára?”

Co jsi mu to navanil?”

Počkej! Ty jsi ho volal? A proč?”

Co myslí, e ti odpovím?”

Milan mlčel. Po chvilce váhání vyrazil do protiútoku: Pokud vím, na referenty národního výboru se můe obrátit kadej občan. Tak o co ti jde?”

e ses na mne odvolával bez mého vědomí. Ví, co jsi?”

Tvůj vedoucí!” zvýil hlas Veselý.

Jsi podrazník,” vykřikl Jano.

68

Nech si ty silný slova, mohl bys litovat!”

U teď lituju, e jsem tě měl za kamaráda.”

Vidí. A já tě pořád za kamaráda mám. Kamarád kamará-

dovi má být blií ne vlastní bratr.”

V naem případě to neplatí,”

Proč?”

Kamarád musí kamarádovi věřit. Ale tobě se věřit nedá.”

Dík tvý tvrdohlavosti!” Milan usiloval navodit klidnějí tón.

Jse tvrdohlavej jako beran a říká tomu zásadovost. Ty prostě musí pořád čelem proráet nějakou zeď. A kdy tam ádná není, tak si ji sám postaví, abys měl co proráet.”

To je demagogie, Milane. A ty to ví,” hovořil zvolna Jano.

Nemá cenu, abychom se spolu dál bavili.”

Já vím jedno, Janíčku. Kam lápne, sedm let tráva neroste. Lidé si toho vímají, jen ty chodí jako slepec.

A uráí, kde můe.”

Kristýně se omluvím.”

Mně jsi před chvílí řekl, e jsem podrazář.”

A to není podraz, vyjednávat si něco za mými zády … “

Počkej,” přeruil ho Milan. Řekl jsem o tom Evě, ne jsem Rybára volal. Tak čau. Uvidíme se na komisi.”

Zavěsil a Jan překvapeně zíral. V hlavě měl náhle vzducho-prázdno.

Je tohle vechno moné? Kde zůstal ten starý Milan? Co ho tak straně změnilo? A proč mi Eva nic neřekla?

Co tu tak smutně sedí,” uslyel ze sebou Karolův hlas, jako bys byl u na tý komisi. Ta je přeci a odpoledne.”

*

Před čtrnáctou hodinou se u vedoucího závodu Energetika začali scházet členové komise, které předsedal Milan Veselý.

Byli v ní směnový mistr z vysokých pecí a podnikový vodohospodář. Jano Kořeň se dostavil o něco dříve. Před jednáním komise chtěl prohodit pár slov s podnikovým vodohospodá-

řem, aby si ověřil, do jaké míry je ovlivněn Milanem. Měl vak smůlu, protoe podnikový vodohospodář inenýr Boháč byl na poradě u vedoucího závodu.

Milan Veselý čekal v sekretariátě u vedoucího závodu a četl

69

si noviny. Tvářil se klidně, ale čím blíe bylo ke druhé hodině odpolední, tím víc rostla jeho nervozita. Těsně před zahájením jednání přiel dalí člen komise, inenýr Kraus, směnový mistr z vysokých pecí. Kdy po něm vstoupil do sekretariátu Jan Kořeň, pozdravil Milana:

Čest práci, soudruhu vedoucí!”

Inenýr Kraus se usmál. Věděl, e Milan a Jano jsou kamarádi. Proto bral toto sluební oslovení Veselého spí jako ert. Milan ale zachoval kamennou tvář, odpověděl: Čest”

a přeel kolem Jana, ani mu podal ruku. Zaklepal na dveře kanceláře vedoucího závodu, třebae ho sekretářka upozorni-la, e uvnitř sedí podnikový vodohospodář inenýr Boháč.

Nečekal na vyzvání, otevřel dveře a vstoupil dovnitř.

Toto suverénní chování Milana Veselého Jana poněkud zneklidnilo.

Sekretářka vedoucího závodu vytuila jeho rozpoloení, nabídla mu kávu a snaila se ho rozptýlit. Příli se ji to nedařilo.

Jano Kořeň u byl v duchu před komisí, formuloval si věty, jimi chtěl reagovat na otázky předsedajícího. Dvacet minut, které musel prosedět v sekretariátě, mu připadaly jako věčnost. Proč se tak dlouho radí? Zřejmě se nemohou shodnout. O čem je Milan asi přesvědčuje? Takové a podobné otázky se mu honily během čekání hlavou.

Pojednou se otevřely dveře, vyel podnikový vodohospodář inenýr Boháč a pozval Jana dovnitř. Inenýr Ďurica, vedoucí závodu, seděl za svým éfovským stolem a kouřil. Členové komise v čele s Veselým seděli v řadě vedle sebe za konferenčním stolem, u něho obvykle probíhaly porady vedoucích provozu. Jano veel a pozdravil. Inenýr Ďurica mu nabídl místo u konferenčního stolu, přímo proti předsedovi komise. Jano pohlédl Milanovi do očí, ale ten se odvrátil, otevřel provozní seit Koreňovy směny a začal v něm listovat.

Ostatní členové komise včetně vedoucího závodu se tvářili stejně normálně jako vdy, kdy se s Janem Kořeněm setkali.

Inenýr Ďurica vyzval předsedu komise, aby seznámil inenýra Jana Kořeně s výsledky etření a navrenými závěry.

Milan se nejdříve podíval na vedoucího závodu a teprve potom na ostatní členy komise. Na Jana nepohlédl. Začal číst z papíru, na něm měl napsán závěr.

Po důkladném zváení vech okolností dola komise k závěru, e příčinou havárie byla funkční neschopnost zpětné

70

klapky. Vinu na havárii vodního systému na vysokých pecích má proto směna inenýra Jana Kořeně … “

S Janem se po této úvodní větě zatočil svět. Srdce se mu prudce rozbuilo, cítil je a v krku. Obličej pokryl ruměnec.

Odtáhl se od stolu a zatnul zuby. Ovládej se, člověče, vdy

jetě není konec, poroučel si v duchu.

která během odpolední směny zanedbala své sluební povinnosti tím, e při nástupu do práce neprověřila provozuschopnost náhradního vodního zdroje. Způsobila tak kodu na vysokých pecích ve výi tři sta tisíc korun.”

Jano se po vyslovení této sumy neovládl a vpadl Milanovi do řeči:

O vlivu vadného tlakoměru komise nezjistila nic?”

Nepřeruujte inenýra Veselého, prosím!” napomenul ho inenýr Ďurica. Jano omluvně přikývl a sklopil hlavu. Vyslechl zbývající znění závěru a s napětím očekával verdikt.

Proto navrhujeme odejmout vedoucímu směny inenýru Janu Koreňovi prémie na období jednoho roku.”

Jan prudce vydechl. Vedoucí závodu Ďurica si toho viml a řekl:

Děkuji inenýru Veselému a uděluji slovo inenýru Kore-

ňovi. Máte-li námitky, tak je vyjádřete. Ale prosím, stručně a konkrétně.”

Námitky samozřejmě mám. Za prvé - ve zprávě komise není ani zmínka o vadném tlakoměru, který měla vyměnit jetě směna pod vedením inenýra Milana Veselého. Za druhé -

náhradní zdroj vody z havarijní nádre se více ne dva měsíce nepouíval, proto se nedá jednoznačně tvrdit, e porucha vznikla během naí směny. Ani jedna směna ho od té doby neodzkouela.”

To je vechno?” zeptal se inenýr Ďurica.

Ne, jetě mám jednu otázku,” dodal okamitě Jano.

No prosím, tak se ptejte.”

Můe mi komise sdělit, zda zjistila příčinu, proč zpětná klapka nefungovala?” zeptal se důrazně.

Ďurica se obrátil na předsedu: Kdo za komisi odpoví?”

Třeba já, soudruhu vedoucí,” řekl Milan Veselý.

Prosím,” dal mu slovo vedoucí závodu Energetika. Milan začal postupně odpovídat na jednotlivé Janovy otázky.

Komise prověřila spolehlivost tlakoměru a nenala na něm závadu.”

71

Jano se opět neudrel.

To nemůe být pravda!”

Buďte tak dobrý, nechte inenýra Veselého domluvit, u

podruhé vás napomínám,” pronesl káravým hlasem Ďurica.

Veselý také zakroutil jakoby nechápavě hlavou.

Je sice pravda, e havarijní zdroj se u dva měsíce nepouíval, ale to nic nemění na skutečnosti, e v pondělí, kdy pracovala odpolední směna inenýra Jana Kořeně, se zpětná klapka neotevřela, čím vznikla havárie. Kdyby ji na počátku směny vyzkoueli tak, jak to vyplývá z provozních povinností, byli by zjistili závadu hned a mohli poruchu odstranit. Pak by nedolo ani k havárii..

Soudruhu vedoucí, dovolte mi otázku.”

Prosím, soudruhu Kořeni,” vyhověl inenýr Ďurica.

Můe soudruh inenýr Veselý jako bývalý vedoucí směny -

jetě ne postoupil na funkci vedoucího provozu,” neodpustil si poznámku, říci, kolikrát kontrolovali spolehlivost havarijního náhradního vodního zdroje?”

Místností na chvili zavládlo ticho. Jano se podíval na Milana, potom na vedoucího závodu a dodal:

Ani jednou. Protoe na tomhle systému se nemá co porouchat. Proto ho nekontroluje nikdo.”

Nezlobte se, soudruhu inenýre, ale tohle nemůeme akceptovat jako argument. Znamenalo by to, e vědomě tolerujeme nedodrování provozních předpisů,” namítl ine-nýr Ďurica a pokračoval: V tom právě spočívá vae vina.

Soudruhu Veselý, kdybyste jetě odpověděl na třetí otázku inenýra Kořeně.”

Jistě,” přikývl Milan. Komise zatím, bohuel, nemůe sdělit, proč zpětná klapka nefungovala, protoe potrubí je stále naputěné vodou. Museli bychom nejdříve vodu vypustit a tím riskovat dalí havárii…”

Jano si odtáhl idli dál od stolu, aby měl od Milana větí odstup. Kapesníkem si otíral pot, který mu vyvstal na čele.

Děkuji. Má některý z členů komise jiný názor?” zeptal se vedoucí závodu.

Ne, souhlasíme s vyjádřením inenýra Veselého,” ozvali se téměř jednohlasně inenýři Kraus a Boháč. Jano v tom okamiku pochopil, e je Milan u stačil ovlivnit. Nemůe tedy očekávat, e by sdíleli jiný názor. Musí za sebe bojovat sám.

Ale já nesouhlasím,” ozval se rezolutně. ,,Buď mě přesvěd-72

číte argumenty … nebo se odvolám … ” Podíval se na vedoucího závodu, jakoby čekal podporu z jeho strany, ale zklamal se. Inenýr Ďurica řekl:

Lituji, soudruhu inenýre, ale se závěry komise souhlasím a ztotoňuji se s nimi. Ovem na odvolání máte právo!”

Cestou na pracovitě si Jano Kořeň promítal průběh jednání. Slyel Milana, jak sebejistě a s okázalou důleitostí líčí průběh havárie a sebe sama v úloze zachránce. Nemohl se vak zbavit dojmu, e Milan současně jako by přitom cosi obcházel a tajil. Něco, co nemělo vůbec nic společného s jejich soukromým konfliktem o pozemek, nýbr s vlastní havárií.

*

Mistr u vysokých pecí inenýr Kraus se na rozdíl od jiných dní dlouho motal v atně, ne si oblékl plá a vykročil k autobusové zastávce, odkud odjíděl ke stanici tramvají. I on byl v duchu stále na komisi. V uích mu zněly otázky i odpovědi. Co vechno se tam objevilo. Dobré, ale i patné.

Zpočátku si myslel, e se bude měřit citlivě a spravedlivě. Ale v průběhu jednání pocítil jakýsi nepříjemný zádrhel. Jakoby mu ena do haluek nasypala písek … v nestřeeném okamiku ti zaskřípe mezi zuby a z dobrého jídla je najednou blaf.

Domů?” ozvalo se za ním.

Vak je nejvyí čas,” odpověděl vysokému a hubenému dlouhánovi. Matiaek, předseda dílenského výboru ROH, hrával fotbal a od té doby občas při chůzi poskočí, jakoby chtěl hlavou odrazit letící míč. Proto mu také přezdívají Hlavička.

Byl jsi na komisi?” vyzvídal.

 B y l . .

No a?”

Co, no a?”

Jak to dopadlo?”

Kraus se na chvíli zastavil a otočil se k Matiakovi.

Dost lidí si nerado pálí ruce. Ba i funkcionáři!”

To myslí na mě? Já jsem moc malej funkcionář.”

Malej nebo velkej,” odsekl Kraus a vykročil rychleji kupředu.

73

Počkej, tak mi pověz, jak to dopadlo. Stejně se to dovím.”

Veselý s Koreněm se do sebe navezli.”

Váně? Pokud vím, oba jsou kamarádi… prý jetě ze kolních lavic.”

Něco v tom kamarádství zaskřípalo.”

A proč?”

Nemám tuení: Tak blízko je zase neznám. Ale Veselý jel po Koreňovi jako čert po hříný dui.”

To se mi ani nechce věřit. Nedávno jsem je spolu viděl,”

divil se Matiaek.

Nedávno není dnes, milej zlatej. Moje babička říkávala, e ani jablka, co rostou vedle sebe na jedný větvi, nepadají ze stromu najednou.”

Obeli kalu, počkali, a přejede nákladní vůz, naloený pískem, aby je nezacákal, a Matiaek se znovu vrátil k jednání komise.

A co ty?” zeptal se.

Já…?”

Myslím, co jsi pověděl na komisi?”

Nic moc.”

Nechtěl sis popátit ruce, co? A jinejm to vyčítá.”

Hele, o ty formy, co u vás v pondělí shořely, jsem si já ruce nepopálil.”

Tak proč jsi mlčel?”

Kdo říká, e jsem mlčel? Odhadl jsem na třistatisíc kodu, která vznikla a teprve ji zpřesní kodní komise.”

Mohlo to dopadnout daleko hůř.”

To mi povídej. Odpovědnost má Koreňova směna a odská-

če to Kořeň, i kdy byl zrovna na poslanecký schůzi.”

Kraus si otřel hřbetem ruky ústa a napůl ironicky dodal: Veselý se stal hrdinou dne. Přilít na čerpačku, zvládnul situaci a měl taky hlavní slovo jako předseda komise. Vypracoval návrh závěru, proti kterýmu se nedalo nic namítat.”

Váně?” zpozorněl Matiaek.

Kdy to povídám!”

Chvíli li mlčky, nače se Matiaek zeptal inenýra Krause: Co si myslí o Koreňovi?”

To ho mám kádrovat?”

Na to jsou jiný. Ale dělal jsi s Veselým i s Koreněm. Má na ně přece nějaký názor.”

To teda mám! Na oba.”

74

Mě zajímá hlavně Kořeň.”

Podívej, řeknu ti to na rovinu. Jestli taky moudře, to ukáe čas. Kořeň je podle mě férovej kluk.”

To je vechno?”

A co bys chtěl slyet víc? Má na triku malér. Dejme tomu.

Ale já si nejsem tak jistý, e ho osobně zavinil. Jene jako vedoucí směny za něj nese osobní zodpovědnost.”

Je za tu odpovědnost taky placenej,” namítl Matiaek.

To má pravdu. On se jí nevzdává. Ale komise bohuel nezjistila to hlavní - co způsobilo, e zpětná klapka nefungovala.”

Komise, komise! Ty jsi byl přece její člen, inenýre!”

vybuchl Matiaek.

Pokud jde o vysoký pece. Čerpačky nejsou můj obor.”

A co podnikový vodohospodář inenýr Boháč?”

Přidal se k názoru Veselého.”

A Ďurica to odkejval, e jo?”

Kořeň se závěrem komise nesouhlasil a prohlásil, e se odvolá. A vy, jako odboráři, byste se o to měli zajímat. Nejste tady přece jen od toho, abyste přidělovali poukazy na rekreaci.”

Hergot, ty bys měl občas mluvit na naí schůzi, inenýre.”

Kdy bude o čem, velice rád. Ale pokud jde o Kořeně - to přece ví. Kadej chlap má svou hrdost. Kořeň taky! Nepřijde za tebou s prosíkem, to je úplně jistý. Jestli byste mu chtěli pomoct, začněte sami.”

Na jakým podkladu?”

Zaskoč za vedoucím závodu a nech se informovat.”

Za éfem?”

No a?”

Jsem jenom předseda dílenskýho výboru.”

A ten nesmí snad jít za éfem? Proč? Tebe snad nezajímá, jako funkcionáře, jak se dořeí havárka u vysokých pecí?

Hrával jsi fotbal, viď, Hlavičko?”

Jo, dycky levý křídlo.”

A co jsi udělal, kdy ti sloili spojku a soudce se tvářil,e nic neviděl?”

el jsem po zápase za ním.”

A řekl mu svoje?”

e váhá! Jednou jsem za to dokonce vyfasoval lutou kartu. Jen proto, e jsem tomu podplacenýmu parchantovi řek: ,Pane sudí, vy byste si dnes zaslouil červenou kartu!’ “

77

Prima! A přitom lo jen o body. A ví, o co jde tady?”

Já vím. O člověka. O férovýho kluka, jak říká.”

To říkám o Jankovi Koreňoví.”

A o Veselém?” zamračil se Matiaek.

Něco mezi nima nehraje.”

To by se mělo objasnit.”

Teď je důleitějí podepřít člověka, kterej má plnou hlavu starostí a pocit, e se mu děje křivda a e zůstal najednou sám.

Ví, co to je, zůstat sám?”

Dojeli na konečnou stanici, odkud se rozjíděly tramvaje do jednotlivých čtvrtí vzdáleného města. Hutnický kombinát pulsoval pravidelným, zdánlivě neosobním rytmem. Inenýr Kraus se zastavil. Podívej,” ukázal hlavou k obloze na probleskující zář. Tohle dílo jsme postavili na zelený louce.

Jsme s ním spojeni, a chceme nebo nechceme. A mělo by nás spojovat dohromady.”

Inenýrskej, já tě nepoznávám,” zakroutil hlavou Matiaek.

Já chci jenom, abys mi rozuměl. e i jeden člověk znamená hodně. Straně moc. Kdy má radost z práce a váí si jí.”

Já vím, kam míří. I kdy o Koreňovi nehovoří. Je mi jasné, e nesmíme nechat padnout poctivýho chlapa jen proto, e zakopnul.”

Pochopil jsi mě, Hlavičko.”

Ví co, zítra zajdu za předsedou celozávodního výboru eróhá.”

Zajdi i za inenýrem Koreněm. I kdy nepatří do naí dílenský organizace.”

No co!” odtuil Matiaek. Patří, nepatří. Ale vypadá to, e na něj zahráli faul. A jakej! Já fauly nemám rád. Ani na hřiti, ani v ivotě. Tak se měj, inenýre!”

Přijely dvě tramvaje, kadý nastoupil do jiné. Ale oba byli přesvědčeni, e se vydají společným směrem.

*

e jsi přiel a teď?” zeptal se Matiaka předseda celozá-

vodního výboru ROH. Včera jsme měli zasedání, záleitost inenýra Kořeně jsme projednali. Informoval nás o nísoudruh Veselý.”

78

Inenýr Veselý?”

Jistě, je přece členem výboru. Zastupuje odboráře z Energetiky. Souhlasili jsme se závěry komise. Má snad proti tomu něco?”

Matiaek se pousmál a řekl: Pokud vím, soudruh Kořeň se odvolá.”

Kdy se Jano Kořeň vrátil do čerpací stanice, spolupracovníci ho obklopili a očekávali, co jim jejich vedoucí poví.

Z výrazu jeho tváře vytuili, e jednání komise nedopadlo příznivě. Chtěli znát podrobnosti. Přesunuli se do velínu, kde nebyl takový hluk jako u elektromotorů a čerpadel a posedali si kolem stolu. Mio se neudrel a spustil: Jak to dopadlo, éfíku?”

patně!” odpověděl stručně.

To není moný, vdy nám nic nedokázali!” rozčiloval se Karol.

To jsem taky tvrdil a vůbec to nepomohlo.”

A co vá kámo Veselý, vdy tady byl a viděl, e jsme dělali, co se dalo,” horlil dál Karol.

Inenýr Veselý je můj éf a u dlouho ne kamarád,”

pousmál se Jano.

Kdoví, od kdy ta posraná klapka nefunguje,” nadával Michal.

Prý jsme ji měli na začátku směny prověřit. To je ovem v předpisu,” připustil oprávněnou výtku komise Kořeň.

Měli, neměli. Vak víte … ” zarazil se Karol. Nechtěl dopovědět, e se kontrola zpětné klapky neprováděla.

Jak vidíte, bez ohledu nato rozhodli…” Jano se zarazil.

Něco ho napadlo. Já se samozřejmě odvolám. Ale musíme jetě dřív zjistit, proč se ta zpětná klapka neotevřela!”

Očekával námitky. Ale celá trojice, Mio, Fero i Karol, souhlasně přikývla.

Po skončení směny zůstal inenýr Kořeň v provozu. Znovu si prověřoval kadý krok, který za jeho nepřítomnosti učinila pondělní směna během havárie. Vlezl do achty. Podrobně prozkoumal stav zpětné klapky, překontroloval hlavní uzávěry na přívodním potrubí z havarijní nádre, zkontroloval tlakoměr, ventily na obtoku kolem zpětné klapky, proel i výtlačné potrubí vedoucí k vysokým pecím a nevynechal ani vlastní vysoké pece. Ke svému zklamání nezjistil nic nového, co by mohlo přinést nějaké objasnění. Vrátil se na čerpací stanici,

79

převlékl se a odjel domů. U z chodníku zahlédl, jak zpoza záclony vyhlíí Eva. Hořela netrpělivostí, jak dopadl manel na komisi. Sotva vsunul klíč do dveří, Eva je otevřela.

,,Janko, prosím tě, nenapínej mě!”

Klidně jako vdy se zul, podíval se na manelku a snail se o vyrovnaný tón.

,,Zatím patně, ale jen zatím … “

Eva se chytla za hlavu. Musela počkat, a Jano usedl na gauč.

,,Co to znamená, zatím patně? Mluv, prosím tě.”

Jano se nejdřív pohodlně opřel, protáhl a sue odpověděl: ,,Hrozí mi celoroční odejmutí prémií.”

Eva si oddechla, chytila Jana kolem krku a radostně vyhrkla: Kdy to jsou jen prémie! Čert je vzal. Hlavně, e tě nezavřou!”

Po chvíli dodala:

Take Milan ti přece jen pomohl?”

Janovi přelétl stín nevole přes obličej.

Nikdo mi nepomohl.”

Bez prémií se obejdeme, hlavně, e to má za sebou.

Představ si tu ostudu, kdyby tě zavřeli…”

Její odpověď ho rozčilila. Vstal a přeel po obývacím pokoji.

Nic nemám za sebou. Rozumí? Vechno teprve začne!”

Nezlob se, Janko, mám prostě radost, e to takhle dopadlo… Peníze byly a budou … “

Ale mně teď nejde vůbec o peníze. Mimochodem, proč jsi… dovolila .. aby Milan volal mým jménem na národní výbor kvůli tomu pozemku? A bez mého vědomí? Tomu říkám podraz.”

Říkej si tomu jak chce. Ale o podrazu nemluv. To si vyprouju. Milan dostane přednostně parcelu a ty nepůjde

před prokurátora.”

Omyl. ádnou parcelu mimo pořadí nedostane.”

Eva na něj překvapeně pohléd!a.

A tím prokurátorem, Evičko, se nedám strait. Zjistím si sám příčinu havárie a pak se teprve uvidí, kdo ji zavinil.”

To přece zjistila komise, ne?”

Nezjiovala a jak to vypadá, ani nechtěla zjistit. Proto to musím udělat já. Bez ohledu na riziko … “

Jaké riziko?” vykřikla.

Musím se dostat do potrubí, ale a bude bez vody. Kdyby

80

v té chvíli vypadl elektrický proud, bylo by moc zle. Protoe náhradní voda z havarijní nádre by byla odstavená ..

A ty to chce riskovat?” vyděsila se Eva.

Jano ji vzal za bradu a pohladil ji po tváři.

,,Musím. Jinak bych nepodal důkaz, na čí straně je vina. Já tam ten důkaz buď najdu a pak se odvolám. Anebo ho nenajdu.

V tom případě se podvolím rozhodnutí komise.”

,,Proč si takhle komplikuje ivot,” povzdechla rezignovaně Eva.

,,Neboj se, mám to důkladně promylené … Ale nejdřív se musím dohodnout s vysokopecaři. V ádném případě se nevzdávám.”

Jsi beran, nenapravitelný beran, pomyslela si Eva, ale současně ji zalil pocit nevedního obdivu k Janovi. Jde za svou pravdou stejně urputně jako Milan za svým osobním prospě-

chem, za vidinou parcely a honosné vily. Jakou vidinu má její manel? Dokázat, e je v právu. Riskuje dalí havárii. Kdyby se náhodou rozpadla elektrická soustava v okamiku, a voda z potrubí od havarijního zdroje zůstane vyputěná. Ne, to si nesmím připoutět, ale vím bezpečně jedno. Mám těstí, e Jano je můj mu. Milan Veselý je sketa…

*

Ráno po příchodu do práce vedla Janova cesta za vysokopecaři. Poádal mistra, inenýra Karvae, který měl slubu, aby mu dal souhlas k dočasnému vyputění vody z havarijního potrubí. Karva zprvu nechtěl souhlasit, protoe k podobné-

mu rozhodnutí nemá právo. Souhlas by mohl dát pouze vedoucí provozu. Jano mu podrobně vysvětlil, o co jde.

Protoe se s Karvaem dobře znali, dohodli se, e mistr sníí na určitou krátkou dobu chod vysokých pecí. Domluvili se, e kdyby dolo k nepředvídané situaci, bude zajitěna voda z náhradního zdroje. Jano vezme vekerou odpovědnost na sebe a nezmíní se o Karvaově tichém souhlasu. Inenýr Kořeň se vrátil pln elánu do čerpací stanice.

Zatímco Karol a Mio byli zajedno, i kdy se netajili obavami, aby nedolo k dalí havárii, Fero váhal. Zastával v duchu názor, e se nevyplatí riskovat. A taky proč. Prémie strhnou Koreňovi, jeho osobně se to přece nedotkne.

81

Karol a Mio stáli u ovládacího pultu. Fero se ostentativně věnoval akvarijním rybičkám. Dával tím najevo, e se ho inenýrův hazardní pokus netýká.

Fajn, chlapi, jdeme na to,” řekl Karol. Michal se na něj podíval, potom na Jana a s jistou dávkou obavy se zeptal: Nebylo by lepí nejdřív prověřit ve vstupní rozvodně, jestli je dneska s elektřinou vechno v pořádku?”

Jano se usmál, Michala dobře znal. Byl to svědomitý a poctivý pracovník. Kořeň ho docela chápal. Mio je opatrný a chce vyloučit jakékoliv moné riziko.

Fero u akvária se tvářil, jako by se ho celá záleitost netýkala.

Nebuď podělanej,” zareagoval na Michalův návrh Karol.

Kdo ti můe na rozvodně dopředu říct, jestli nedojde k výpadku proudu.”

Jano chtěl předejít tomu, aby nedolo mezi lidmi z jeho směny k výměně názorů nebo dokonce ke střetu. Karol je pruďas a Fero, jak ho znal, bude spí proti. Proto ihned Karolovi odpověděl:

To je fakt. Nikdo nemůe předvídat, jestli dojde k výpadku na elektrickém rozvodném systému. Ale nic se nestane, kdy

se nenápadně poptáme, zda je u nich vechno v pořádku…

jestli třeba nemají hláené plánované opravy na systému.”

Zvedl sluchátko a začal vytáčet známou linku.

Vstupní rozvodna,” ozval se hlas sluby.

Čerpačka vysokých pecí, inenýr Kořeň. Jak to dneska vypadá s dodávkou proudu? Je regulační stupeň v normálu?

Jaký je předpoklad na nejblií čtyři hodiny?”

Místo odpovědi zazněl ze sluchátka smích a teprve pak se ozvalo:

Děláte si srandu? Copak jsme jasnovidci? O co vám jde, soudruhu inenýre?”

Potřebujeme si prověřit havarijní systém. Byli bychom rádi, kdyby v nejbliích čtyřech hodinách nedolo k přeruení dodávky proudu do naí čerpačky.”

Zaručit vám to nemůu, ale mráz a mlha nám zatím nehrozí. Trafa běí normálně. Nepředpokládáme, e by v nejbliích hodinách mělo dojít k nějakým výpadkům …a pokud vím, máme vlastní zdroj - nai teplárnu - v rezervě.”

Po tomto sdělení ze vstupní rozvodny se Jano, Karol i Mio usmáli.

82

To nám stačí, díky. A pokud jde o tu teplárnu, být vámi, sní bych se moc nechlubil. Jako náhradní zdroj nás minulé pondělí pěkně vypekla,” odpověděl Jano.

Proč? e se nám ji nepodařilo hned nafázovat? Za dvacet minut jste u z naí teplárny proud měli … ” pokusil se vysvětlovat dispečer z rozvodny.

Jene my potřebujeme proud hned, nejpozději do pěti minut.”

Máte moc velký nároky, to se nám tak často nepodaří…”

Kadopádně díky,” řekl Jano a poloil sluchátko. Jdeme na věc, mládenci,” dodal.

Vtom se ozval Fero.

Já tady zůstanu. Velín nemůe zůstat prázdnej.”

Vichni tři se jako na povel zastavili v otevřených dveřích.

Podívali se po sobě a Jano odpověděl: Má pravdu, Fero. Hlídej a krm rybičky.”

Fero se znovu ozval: Jeden průser vám nestačil?”

Karol a Mio mávli rukama.

Jano se nezdrel a uklidnil bojácného Fera: Já jsem vedoucí směny a vechno si zodpovím.”

Zabouchli dveře velínu, kde zůstal u akvária osamocený Fero.

Karolko,” řekl venku Kořeň, ty bude připravenej u vodojemu. V případě potřeby otevře ventil pro přítok vody z vodojemu. Ty, Mio, jdi a začni vypoutět vodu z výtlačnýho potrubí na vysoké pece. Já se zatím na chvíli vrátím do velínu pro případ, e by přece jen vznikly problémy s proudem.”

Fero, který si mezitím v klidu rozbalil svačinu, pohlédl udiveně na Jana, vracejícího se do velínu. Ale dál se tvářil, e nechce mít nic společného s tím, co jeho spolupracovníci právě podnikají.

Jakmile bylo výtlakové potrubí na vysoké pece vyprázdně-

no, přiběhl Mio, aby Janovi sdělil, e mohou vstoupit do potrubí. Jano vzal baterku a vyel společně s Miem z čerpač-

ky k achtě, kde byla instalovaná zpětná klapka. Kdy dorazili na místo, uviděli dva údrbáře s nářadím a autojeřáb.

Můete začít. Potrubí je prázdné,” vydal Jano pokyn.

Oba montéři se hbité dali do práce. Uvolnili velké matice roubů na přírubách a během dvaceti minut vytahovali mohutný, osmisetmilimetrový ventil ze achty.

Potrubí máte otevřený, soudruhu inenýre. Můete tam

83

vlézt hlásil jeden z údrbářů Koreňovi. My si zatím skočíme do bufetu na gáblík.”

Kořeň přezkouel jetě jednou baterku a pak vstoupil do potrubí o průměru osm set milimetrů. Miovi nařídil, aby zůstal venku pro případ, kdyby dolo k výpadku elektrického proudu.

Tak co, jak to tam vypadá. Vidí něco?” zakřičel zvenčí Mio.

Zatím nic … klapka vypadá, e je v pořádku…” ozval se Jano.

Michal sledoval Kořeně, který se po čtyřech plazil v rouře, kde zůstaly zbytky zrezivělého kalu a vody.

Po chvíli Jano zvolal: U to mám … něco je za klapkou!”

Co to je?” křičel Mio.

Musím to vytáhnout… je to zaseknutý…”

Mám ti jít pomoct?”

Jano neodpovídal.

Bylo slyet jen hlasité oddechování a ramocení.

Nepotřebuje pomoct?” znovu zvolal Mio.

Ne. U jsem to vyndal.”

Co to je?”

Hned ti to ukáu,” Jano se pomalu po čtyřech vyplazil z roury, celý mokrý a zablácený.

Podívej, co tam bylo!”

Mio se podíval na předmět, který drel Jano v ruce a překvapeně vydechl:

Kladivo … odkud se tam vzalo?”

Čí můe to kladivo být?” ptal se spí sám sebe Jano.

Dovolí?”

Mio vzal z Janovy ruky kladivo a pozorně je prohlíel.

Mám dojem, e patří Mirovi. Ale nejsem si docela jistej…”

Tak vidí, měl jsem pravdu?!”

Mio pokýval hlavou a pochybovačně pronesl: Měl. Ale k čemu to bude dobrý?”

Jak to? Tady je důkaz, proč se klapka zasekla a nefungovala.”

Nevím jistě, jestli to kladivo je Mirovo.”

Jano se podíval Miovi do očí.

Prosím tě, zatím o tom nálezu nikomu ani muk!”

Jano vsunul kladivo do kapsy overalu a oba vylézali ze achty.

Sotva se postavili na nohy, zvolal Mio:

84

Jano, schovej to kladivo. Běí sem Fero.”

Inenýr Kořeň zasunul corpus delicti pod silnou fonu, leící poblí. Mezitím doběhl zadýchaný Ferko.

Je zle, chlapi … Jsme bez proudu. Musel jsem otevřít vodojem.”

Janovi přejel mráz po zádech. Také Mio zbledl.

To nám jetě chybělo,” zakoktal.

Utíkej do bufetu pro údrbáře … Musejí okamitě namon-tovat ventil a uzavřít rouru … ” nařizoval Kořeň.

Já jsem vás varoval, ale vy jste si nedali říct,” triumfoval Fero.

Nekecej a vihej k vodojemu, já se běím podívat do čerpačky. Kdyby proud nenaskočil, otevři dalí výtok,” nařídil Kořeň Féroví.

Mio mezitím dorazil do bufetu poblí vysokých pecí, ale údrbáře tam nezastihl. Kdy si představil, co vechno se můe v nejbliích chvílích stát, nedostane-li se k vysokým pecím včas voda kvůli odmontovanému ventilu, roztřásla se mu kolena.

Prosím vás, kam li ti chlapi, kteří tu před chvílí seděli?”

zeptal se přeskakujícím hlasem bufetářky.

Jsou vedle v tý dřevěný boudě, u montérů.” Mio vyrazil z bufetu, div e nerozbil skleněné dveře.

Vtrhl do dřevěného baráku, ani neregistroval, kdo je uvnitř a zařval :

Chlapi, rychle … Na pecích nemáme vodu!”

Údrbáři okamitě vyrazili k čerpačce vysokých pecí. Bě-

hem několika minut - přímo v rekordním čase - namontovali ventil a uzavřeli potrubí.

Rychle, otevřete ventil, a můe proudit voda,” křičel Mio, který při montái pomáhal utahovat matice. Jeden z montérů otevřel ventil a voda se dostala ke klapce.

Je to v suchu,” vykřikl, stihli jsme to … “

Teprve uvidíme, jestli nebylo pozdě,” prohodil Mio a podíval se k čerpačce, kde zahlédl Kořeně, jak k nim pomalu kráčí. Co se děje? Proč jde tak pomalu? Snad u není po pecích? To bych nepřeil… ale mám dojem, e Jano je klidný … honilo se Miovi hlavou, ne k nim Kořeň doel.

Tak sakra řekni, co se stalo! Jde voda?”

Jen klid, Miko, vechno je v pořádku. Proud vypadl na čtyřicet vteřin. Fero zjančil, vyběhl z čerpačky a el otevřít

87

přívod k vodojemu. Místo toho, aby se vrátil, kdy u tu vodu z vodojemu pustil, přiletěl k nám … a čerpačka mezitím normálně pracovala. Zbytečně nás vyděsil.”

Take teď je to doopravdy v suchu … ” zasmál se Mio.

Vichni se rozchechtali. Inenýr Kořeň se rozloučil s monté-

ry a ujistil je, e při nejblií výplatě je počastuje za kamarád-skou pomoc. Poté se vrátili do čerpací stanice.

Fero seděl za stolem a četl noviny. Jakmile veli dovnitř, zeptal se:

Stálo to za ten risk?”

Kořeň el ke své skříňce a začal se převlékat. Mio se usadil proti Ferovi a vyčkával, co Jano odpoví. Ten po dlouhé chvíli řekl:

Stálo.”

Fero pln zvědavosti nedočkavě vyzvídal: Nali jste poruchu na klapce?”

Zavládlo ticho. Kořeň si zapnul opasek, pomalu se obul a teprve pak odpověděl.

Ano.”

Tak proč zpětná klapka nezabrala?”

Inenýr si oblékl sako, mrkl na Mía a ucedil: To ti zatím nemůu říct.”

Fero se obrátil od inenýra na Michala. Oba mlčeli. Ale nebylo to mlčení rozpačité, nýbr vědomé. Do Fera vjel vztek.

Znovu se otočil k Janovi a uraeně se zeptal: Co to má znamenat, soudruhu vedoucí? Ty jsi ke mně ztratil důvěru?”

Kořeň si česal katanové vlasy malým hřebínkem a klidně odpovídal:

To ne. Ale kdy jsme podstoupili to riziko bez tebe, bude lepí, aby ses výsledek dozvěděl a po zasedání odvolací komise.”

Fero si zapálil cigaretu, vtáhl dým a chladně poznamenal: No dobrá, jak chcete … kdy mi nevěříte … “

Chtěl opustit velín, ale Kořeň ho zastavil.

Nevykládej si to patně, Fero. Za dva dny se vechno dozví ..

Fero prudce otevřel, vyel do čerpačky a práskl za sebou dveřmi. Kořeň s Michalem se na sebe zaklebili a Mio prohodil:

Nedá se nic dělat, takhle je to lepí… i kdy se na nás bude mračit.”

88

Říct mu to, určitě by běel po ichtě informovat Veselého, který má a zítra ranní.”

Stejně na nás shodí, e jsme vypustili havarijní systém,”

odhadl správně inenýr.

Tím by jen potvrdil nae podezření.”

Ví co, Michale? Já ho předběhnu a promluvím si s Veselým dřív.” Kořeň přistoupil k telefonu.

Snad mu to nechce prozradit?” obával se Michal.

To ne, ale s potěením mu oznámím, e se situace změnila.”

Vytočil známé číslo do bytu.

Veselý,” ozvalo se ve sluchátku.

Čest práci, soudruhu vedoucí,” pozdravil ho Kořeň.

Překvapený Milan se usadil do koeného křesílka vedle telefonu a pokynul Kristýně, která leela na gauči. Kristýna se potichu zeptala:

Kdo volá?”

Milan přikryl sluchátko a poeptal s úsměvem: Jano.”

Kristýna hbitě seskočila z gauče, přiběhla a zvědavě přiloila ucho ke sluchátku. Oba měli radost. Domnívali se, e Jano je na lopatkách a leze ke kříku.

Tak co, Jano, u ses uklidnil?” zeptal se s úsměvem Veselý.

Ano, uklidnil,”

To jsem rád. Doufám, e najdeme řeení.”

Samozřejmě, Milane … já u je nael.”

Co jsi nael?” zeptal se zaskočený Milan.

Co tvá komise nedokázala, nebo moná nechtěla n a j í t …

to se mi podařilo objevit,” odpověděl Jano.

Zjistil jsi příčinu havárie?”

Představ si, e ano.”

Alespoň jsi nám uetřil práci..

To je sice pravda, ale výsledek tě moc nepotěí.”

Milan se opřel zády o opěradlo křesla a Kristýna nedočkavě nakláněla hlavu ke sluchátku, aby jí nic neuteklo.

Váně?” zapochyboval Milan.

Ano,” odpověděl téměř oviálně Jano. Musím ti sdělit, e tu havárii má na svědomí tvá bývalá směna.”

Dovol, abych se zasmál.”

Jak je libo.”

Má důkazy?”

89

Bude se divit, ale na rozdíl od tebe - perfektní.”

Veselý začal ztrácet půdu pod nohama. Ale před Kristýnou, která rozhovor dychtivě sledovala, nechtěl dát nic najevo. Po chvilce odmlčení se zeptal:

Byl jsi v potrubí?”

Byl.”

No a co jsi zjistil?”

Teď se pro změnu odmlčel Jano, aby Milana jetě víc napnul, a pak odpověděl v hádance:

Něco, kvůli čemu bude komise muset změnit stanovisko.”

Inenýr Veselý teď u znatelně znervózněl. Přeloil sluchátko z pravé strany na levou. Tím natval Kristýnu, která chtěla dále poslouchat, co Jano říká. Proto musela přejít také na druhou stranu, aby jí nic neuniklo. Na počátku rozhovoru si Milan přál, aby Kristýna vechno sledovala, nyní by byl nejraději, aby z dalího rozhovoru neslyela vůbec nic. Proto se snail Janovo sdělení bagatelizovat, aspoň před man-

elkou.

Jak můeme změnit stanovisko, kdy já, jako předseda komise, neznám nové skutečnosti?”

Kořeň cítil, e Milan víc nepotřebuje, e to stačí k tomu, aby byl vyveden z bohorovného klidu. Proto se snail rozhovor co nejrychleji skončit.

Dozví se to co nejdřív… Na odvolacím jednání ti předloím důkazy a je víc ne pravděpodobné, e si roli viníka vyměníme … Ahoj!”

Milan zrudl a na čele mu naskočily hluboké vrásky. Kristýna od něho odsedla a vrátila se na gauč. Pozorovala manela, jak se snaí krýt nervozitu.

Jano, počkej,” vykřikl Milan do telefonu.

Kořeň jako by na tuto reakci čekal, opáčil: Na co? U jsme si vechno řekli.”

Milan vstal se sluchátkem v ruce, odvrátil se od Kristýny a umírněným hlasem řekl:

Podívej, jestli má skutečně důkaz, bude lepí, kdy se spolu dohodneme.”

My dva? A neví jak?”

Za prvé - musím aspoň částečně vědět, o jaké důkazy jde, abych je moh! akceptovat a obhájit. Za druhé - můu ti například zvýením platu nahradit strené prémie.”

Jano zareagoval, jako by slyel dobrý vtip:

90

,,Prima. Prostě, ty si nechce roli obalovanýho se mnou vyměnit, e?”

Milan si dlaní otřel čelo. Kristýna ho sledovala, popotahujíc velké zlaté náunice. Milanův neklid, dosud částečně tlumený její přítomností, začal nabývat vrchu.

Vidím, e nade mnou chce za kadou cenu triumfovat.

Zvlá od tý doby, co jsem tvým éfem.”

Málo mě zná … “

Dobrá, jak chce, ale bude litovat… to ti povídám,”

pronesl výhrůně Milan. Vzápětí uslyel stejně tvrdou odpověď:

Uvidíme!”

Pratil sluchátkem. Kristýna k němu okamitě přiběhla, sedla si na opěradlo křesílka a s netajenou nevolí se zeptala: Co blázní? Snad před ním nechce kapitulovat!?”

Začal pobíhat po pokoji. Pojednou se zastavil u okna, obrátil se a vztekle řekl:

Aspoň ty mi dej na chvíli pokoj. Musím si vechno promyslet. Já mu to nedaruju?” vyhrooval zaatou pěstí.

Bude mít argumenty?”

Budu. A kdy je mít nebudu, tak si je obstarám. Ale tu jeho drzost mu neodpustím. Bě mi uvařit kafe.”

Zaslouil by to i s úrokama. Za vechno, co nám vyvedl,”

přisazovala si Kristýna.

Ozval se znovu telefon. Veselý se rozběhl k přístroji, protoe předpokládal, e se Jano rozmyslel a chce se s ním dohodnout.

Veselý, prosím .,

Dobrý večer, pane inenýre. Tady je Troják.”

Kristýna přila za Milanem a eptem se vyptávala, kdo volá.

Kdy jí sdělil, e Troják, ztratila zájem a odela do kuchyně vařit kávu.

Co je, Fero?” stroze se zeptal Veselý.

Chci vám říct, e inenýr Kořeň s Miem a Karolem dnes po obědě vypustili celý havarijní systém a vlezli do potrubí ke zpětný klapce.”

A kdo jim k tomu dal svolení,” zeptal se udiveně Milan.

Nevím … Myslím, e se nikoho nedovolovali. Já jsem odmítl s nima jít,” ujioval éfa Troják.

A zjistili něco?”

To nevím … ale podle veho něco nali. Odmítli mi prozradit, co.”

91

Kdo jim pomáhal odmontovat ventil?”

Nai údrbáři.”

A oni taky nevědí, co se tam nalo?”

Ne. Ptal jsem se jich. Řekli mi, e byli zrovna na svačině, kdy chlapi vlezli do potrubí.”

Ferko, pokuste se vyzvědět, co mohli najít, nebo v čem byla chyba. Kdy to zjistíte, budu se vám revanovat… Nebudete litovat..

Zkusit to můu. Jene inenýr i chlapi mi nedůvěřují, protoe vědí, e vám fandím. Tu prohlídku potrubí jsem jim vymlouval, ale inenýr Kořeň si nedal říct. Málem se se mnou pohádali.”

Děkuji vám za zprávu, Ferko. Nezapomenu vám to.”

Pane inenýre, ale zůstane to jen mezi námi,” ujioval se Troják.

Milan ho o tom samozřejmě ubezpečil. Poloil sluchátko a snail se uklidnit Kristýnu, kdy před něj postavila álek s kávou. Potřeboval se zbavit jejích dalích otázek. Dlouho do noci mu vak v uích znělo Janovo poslední slovo…uvidíme.

*

Ráno vedla první cesta inenýra Veselého nikoli na pracovitě, ale přímo do čerpací stanice vysokých pecí. Na čerpačce nikoho nezastihl, proto veel do velínu, kde byli Fero s Miem.

Dobré ráno, c h l a p i … “

Dobré, soudruhu vedoucí,” odpověděli téměř jednohlasně.

Mio seděl za stolem a zapisoval hláení o převzetí směny do provozního seitu. Fero seděl u ovládacích pultů, kouřil a chvílemi se podíval velkým skleněným oknem do čerpací stanice.

Veselý se proel po velínu s rukama v kapsách, zastavil se Ferovi za zády a podíval se do čerpací stanice. Jeho téměř nepřítomný pohled vak prozrazoval, e ho chod čerpadel nezajímá.

Kde máte éfa?” zeptal se po chvíli.

Mio zvedl hlavu, podíval se na Fera a kdy ten se neměl k odpovědi, řekl:

92

Je u vedoucího závodu ..

U vedoucího závodu, tak brzy ráno?” podivil se Veselý a kroutil nechápavě hlavou.

Nevíte, proč za ním el?”

Mio mlčel a čekal, a se ozve Fero. Jene ten se z taktických důvodů tvářil, e otázku přeslechl. Nakonec opravdu neměl ani potuchy, proč inenýr Kořeň jde za vedoucím závodu. Mio sice věděl, e Jano nesl vedoucímu Energetiky písemné odvolání proti rozhodnutí komise, ale nechtěl Veselému nic prozradit.

Inenýr Veselý se natval. Pochopil, proč Mio mlčí. Dovtípil se také, e by mu Fero ochotně donesl, kdyby něco věděl.

Jene nejblií spolupracovníci mu nedůvěřují, co konečně potvrdil při včerejím telefonickém volání. Proto se rozhodl změnit taktiku.

A co jinak, soudruhu Maguro, jak se vám vede? Práce se daří?”

Miovi se ulevilo, protoe se obával, e se Veselý začne vyptávat na podrobnosti kolem vyputění z havarijního systé-

mu. Vstal, přistoupil k ovládacímu pultu, zadíval se do čerpací stanice a ochotně odpověděl:

Čerpadla lapou jako turbíny …”

Veselý se zahleděl Miovi do tváře a řekl: Inenýr Kořeň mě informoval, e u zjistil příčinu havárie na zpětné klapce.”

Michal Magura se necítil právě nejlépe. Tuil správně, proč za ním inenýr Veselý přiel. Fero vstal, vyčítavě se na Mia podíval a zlomyslně prohodil:

Nechtějí nikomu nic říct.”

Veselý si viml, e Magura zrudnul a zaal pěsti.

Ani inenýr Kořeň, ani tady Mio,” dodal Fero.

Veselý nasadil úřední éfovský tón a vyzval Fera: Soudruhu Trojáku, mohl byste mě nechat o samotě se soudruhem Magurou?”

Fero posluně opustil velín. Inenýr Veselý poádal Michala, aby si sedl a sám se usadil proti němu, aby mu dobře viděl do obličeje. Jako při výslechu.

Soudruhu Maguro, vy jste byl s inenýrem Koreněm v potrubí u zpětné klapky?” zeptal se téměř jako vyetřovatel.

Nebyl,” odpověděl popravdě Mio.

Veselému proběhl obličejem stín nevole.

93

Nezapírejte, chlapi vás tam viděli,” rozhodl se blufovat.

Říkám, e jsem dole nebyl.”

Veselý nasadil varovný tón:

Jde o příli závanou věc. Jestli mi jako vedoucímu provozu budete něco zatajovat, přičtěte si následky.”

Miko klidně pohodil rameny a opakoval: Dole v potrubí jsem nebyl.”

Veselý se snail opanovat, aby nevybuchl. Rozhodl se, e přitiskne Michala ke zdi. Věděl, e je dost bázlivý.

Tak vy jste tam nebyl!? Kdo vypustil vodu z celého systému? To snad vědět budete, nebo ne?”

Nevím,” odpověděl Mio.

Veselý ironicky zakroutil hlavou a začal rázovat po velínu.

Michal ho bokem pozoroval. Inenýr se prudce zastavil a obrátil se na něho.

Vypustili jste celý systém bez ohledu na to, e vás ostatní varovali. To je nezodpovědnost. Co kdyby právě v té době dolo k výpadku proudu a na pecích neměli vodu? Co stojí v provozním předpise? No?!” Přistoupil k Miovi, pevně se opřel o hranu stolu a neustále zvyoval hlas: Kdy je dovoleno vypustit systém, soudruhu Maguro? A kdo musí dát souhlas?

Mlčíte? Za svévolné poruení technologické kázně vám odejmu prémie a navíc vás přeloím na jiné pracovitě!”

Veselý se narovnal a sledoval účinek svých slov. Michal vstal od stolu a chabě protestoval:

To snad ne… Plnil jsem příkaz vedoucího.”

V té chvíli Veselý věděl, e dosáhl svého. Maximálně Michala vyděsil a proto nebude problém dozvědět se pravdu.

Znenadání vzal Maguru kamarádsky za rameno.

Miko, já vám přece nechci ublíit. Jste dobrý pracovník.

Ale pochopte, musíte mi říci pravdu. Byl jste v potrubí?”

Soudruhu vedoucí, váně jsem tam nebyl.”

Kdo tam tedy byl?”

Inenýr Kořeň.”

Nael něco u zpětné klapky?”

To nevím.”

Na Michalovi bylo znát, e odpovídá krajně nerad.

Veselý si byl jist, e mu Mio neříká pravdu. Byl dole v achtě a musei přece vidět, zda v potrubí Kořeň něco nael. Chtěl pokračovat ve vyhroování, ale cosi ho napadlo. Zůstal u klidného tónu.

94

Zase mi lete, soudruhu Maguro. A přitom víte, e u stejně vechno vím od inenýra Kořeně.”

Mia tím na okamik zaskočil. U u chtěl povědět o kladivu.

Vzápětí se zarazil a odpověděl otázkou.

Proč se mě vyptáváte, kdy vechno víte?”

Veselý znovu vzal Michala přátelsky kolem ramen a smířlivě mu vysvětloval:

Potřebuju si jenom ověřit, jestli mi vá vedoucí řekl pravdu.

Aby komise mohla napravit svůj omyl … Tak nael inenýr Kořeň u té zpětné klapky něco?”

Mio rozvaoval, co odpovědět. Veselý tvrdí, e ho Kořeň informoval. Ale on se s Koreněm dohodl, e do zasedání komise neprozradí, jaký předmět dole nali. Proto nakonec prohlásil:

Něco objevil.”

Co to bylo?”

To vám opravdu neřeknu … ” stál pevně na svém Mio.

Veselého překvapila rozhodná odpověď.

Dobře si to rozmyslete! V opačném případě budu nucený ..

Michal Magura lhostejně pokrčil rameny a nenechal Veselé-

ho ani domluvit.

Mně je fuk, co uděláte …kdy vám vechno inenýr Kořeň pověděl, tak co po mně jetě chcete?”

Proč ho kryjete?”

Dal jsem slovo a za tím stojím.”

Veselý chvíli pozoroval Michala, který zůstal stát uprostřed velínu.

V pořádku, chápu vás. Nechcete jako správný chlap zruit dané slovo. Ale tvrdíte, e jste v potrubí nebyl.”

Několikrát jsem u řekl, e ne.”

Inenýr Veselý spokojeně přikývl. Přiel na dobrý nápad.

Take vy jste přímo u toho nebyl, kdy inenýr Kořeň, jak říkáte, u klapky něco objevil.”

Ne.”

A co kdy ten předmět vůbec za klapkou nebyl?”

Jsem přesvědčen, e by můj vedoucí nelhal.”

Jaké máte důkazy?”

Michal se zarazil a potom vykoktal:

No… viděl jsem, jak to vynáel ven …”

A co kdy to s sebou u přinesl?”

97

Vyloučeno! Byl jsem s ním celou dobu, ne do potrubí lezl!

Viml bych si toho, odporoval Mio.

Milan u měl přesně promyleno, co udělá.

Tak dobrá. Jestli se vás na to budou na komisi ptát, vyličte vechno tak, jak jste řekl mně …”

Proč ne, vdy je to pravda.”

Se spokojeným výrazem v obličeji opoutěl Veselý velín.

Před čerpačkou netrpělivě přelapoval Fero.

,,Zatím je vechno v pořádku,” řekl mu Veselý. Bylo by přece jen dobře, kdybyste nějak z Magury vydoloval, co nali … “

Soudruhu vedoucí, udělám vechno, abych se to dozvě-

děl.”

Můu vám být taky prospěný: V závodním výboru jsme například jetě nepřidělovali poukazy na zahraniční re-kreace…”

Ferovi chtivě zasvítilo v očích.

To jsou poukazy k moři, pane inenýre?”

Dva dokonce do Jugoslávie. U jste tam byl?”

Ne! A myslíte, e bych měl monost…”

To záleí na vás.”

Dozvím se to, i kdybych tu měl spát,” ujistil Fero inenýra Veselého.

*

Jano se rozhodl zajít přímo za vedoucím závodu Energetika inenýrem Ďuricou. Věděl, e přichází o půl sedmé, ačkoli zaměstnanci ředitelství a administrativní pracovníci ze závodů měli pracovní dobu od sedmi.

Dobré jitro, soudruhu vedoucí,” pozdravil Jano, jakmile se inenýr Ďurica objevil.

I vám,” odpověděl Ďurica, vyndal z kapsy klíče, odemkl kancelář a zeptal se:

Co ode mne potřebujete tak brzy po ránu?”

Kořeň vytáhl z kapsy obálku:

Přinesl jsem odvolání…”

Inenýr Ďurica otevřel dveře do kanceláře, obrátil se na Jana a odpověděl: To jste mi mohl poslat přes podatelnu.

98

Stejně odvolání nemohu převzít z ruky do ruky. Musí se zaevidovat.”

Já vím … počkám, ne přijde vae sekretářka, abych jí je předal. Povauji vak za nutné osvětlit vám určité okolnosti, které se kolem havárie objevily . .

Inenýr Ďurica se na Jana zpytavě podíval a pozval ho dál do kanceláře. Odloil aktovku a usedl za stůl. Otevřel zásuvku pracovního stolu, vyndal si záznamník, nabídl Janovi místo a vyzval ho:

Poslouchám vás.”

Znám u příčinu, proč havarijní zdroj z vodní nádre nezabral …” Odmlčel se, protoe se domníval, e bude lepí, kdy vyčká, jak na tuto informaci bude inenýr Ďurica reagovat, éf nedal znát nic. Vyzval pokynutím hlavy Jana, aby pokračoval.

Inenýr Ďurica patřil ke zkueným vedoucím závodů a v ivotě u ledacos zail. Proto se úmyslně tvářil, jako by ho příli

nezajímalo, co mu inenýr Kořeň sdělil. Ve skutečnosti vak čekal na konkrétní argumenty, aby z nich mohl vyvodit vlastní závěr, prozatím pouze pro sebe.

Jano, poněkud vyvedený z rovnováhy malým zájmem, pokračoval:

Nael jsem předmět, který zavinil havárii…”

Znovu se podíval na inenýra Ďuricu, kterého ani tohle sdělení nevzruilo. Dolo mu, e vedoucí závodu jistě straní komisi. Proto si řekl, e bude rozumnějí, kdy ani jemu konkrétně neřekne, o co jde, aby proti němu nemohli podniknout nějaké kroky.

Jaký předmět to byl?” zeptal se Ďurica.

Jano přemýlel jak odpovědět. Co mi pomůe, kdy řeknu pravdu? Hned se to doví Milan a celá komise. To nemohu zatím potřebovat, chci-li svůj záměr dovést do konce.

Zhluboka se nadechl.

Odpuste, soudruhu vedoucí, e jsem vás vyruil, ale myslím, e jsem za vámi přiel předčasně.”

Ďuricu neobvyklá reakce zarazila. Očekával, e mu Kořeň vechno sdělí a on bude moci dát záleitosti kolem havárie znovu proetřit.

Já vám nerozumím,” pronesl nespokojeně.

Kořeň sklopil hlavu a civěl kamsi pod stůl. Bylo mu nepříjemné, e nedopoví. Ale osten nedůvěry mu bránil.

99

Rozhodl se, e víc neřekne. Podíval se na obálku, kterou stále drel v ruce.

,,V odvolání jsem uvedl, e konkrétní důkaz předloím a při jednání komise.”

Z tváře inenýra Ďurici bylo moné vyčíst, e není s jeho odpovědí spokojený.

,,Ale proč? Copak mi nedůvěřujete?”

To v ádném případě. Ale do jednání musím proetřit jetě nějaké maličkosti. Při zasedání předloím vechny důkazy pohromadě.”

Inenýr Ďurica si zapálil. Janovi nenabídl, věděl, e je nekuřák. Přehodil nohu přes nohu, vdechl dým a zakroutil hlavou.

Já vám sice nerozumím, ale prosím, jednejte jak myslíte.

Kdy na komisi, tak na komisi.”

Kořeň se odporoučel a na chodbě počkal na sekretářku.

Odevzdal jí proti podpisu odvolání a vracel se do čerpačky. Po cestě zvaoval, zdali se přece jen nedopustil chyby, kdy ani vedoucímu neřekl vechno. Bylo to nepříjemné pro oba. Ale věřil, e se vechno urovná, jakmile předloí důkaz.



Můu dál?” zeptal se Matiaek a podíval se na vedoucího závodu.

Za chvíli máme jednání komise.”

Kvůli tomu, soudruhu inenýre, přicházím.”

Vy?!”

Jako předseda dílenského výboru.”

Odbory v tomto směru … “

Vím, co mi chcete ř í c t .  e to není nae záleitost.”

Správně.”

Přesto bych se jednání rád zúčastnil.”

Proč, z jakého titulu.”

Právě z titulu odborářského funkcionáře.”

Co je to za novotu,” zamračil se inenýr Ďurica.

To není ádná novota.”

Tak co?”

Budu jen poslouchat.”

100

Ale proč?”

Mám k tomu své důvody.”

Osobní?”

To ne.”

Jaké tedy?”

S chlapy v provozu jsme o té záleitosti hovořili.”

Nelíbí se jim něco?”

Těko říct. Ale myslí si, e v tom něco skřípe. A to my nemáme rádi.”

Nemohl byste se vyjádřit jasněji?”

Rád bych se jednání komise zúčastnil. To je vechno.”

Zazvonil telefon, inenýr Ďurica ho zvedl. Chvíli poslouchal a pak řekl:

Jene teď máme komisi … Ano, rozumím… Přijdu…

Odloím j i … Ano, za dvacet minut jsem tam.”

Poloil sluchátko a sdělil sekretářce, e musí okamitě odejít na mimořádnou poradu k podnikovému řediteli. Jedná-

ní odvolací komise se musí odloit. Na pátek. A vyrozumí její členy.

A o vás pouvauji,” obrátil se na Matiaka.

Jak pouvaujete, soudruhu vedoucí?”

Jestli vás na komisi pozveme.”

Budu čekat.”

Moment! Nejste náhodou Koreňův známý?”

Jsem.”

Jaký?” usmál se vedoucí závodu, jakoby přiel na kořen věci.

Patří do naeho odborového úseku,” odpověděl pomalu Matiaek a vykročil ke dveřím.

*

Inenýr Kořeň se zdrel u vysokopecařů a vrátil se pozdě večer. Eva ho netrpělivě očekávala. Byla zvědavá, jak pořídil u vedoucího závodu. Čekání si krátila sledováním televize, protoe se na ádnou práci nemohla soustředit. K večeři mu připravila brynzové haluky. Sedla si proti němu a chvíli pozorovala, s jakou chutí pořádá oblíbené jídlo a zapíjí kyselým mlékem. Kdy dojedl, zeptala se.

101

Byl jsi za Ďuricou?”

Hned ráno,” ujistil ji.

Přitáhla si idli blí ke stolu a začala se netrpělivě vyptávat.

No a co ti řekl? Byl překvapený, viď?”

Nijak zvlá…” neochotně vysoukal Jano.

Pochopila, e manel zřejmě příli neuspěl. Zmocnil se jí neklid.

Nepřijal to?”

Přijal.”

Kdy viděla Janovu nechu k rozhovoru, podráděně vyhrkla.

Prosím tě, řekni mi konečně, jak to vechno bylo, nebo se natvu.”

Jano rozhodně neměl v úmyslu enu rozčilit a proto raději poctivě vylíčil sled událostí, třebae věděl, e jí to na klidu nepřidá.”

To jsi celý ty. Kdy se pro něco rozhodne, stokrát si to rozmyslí. Nakonec proti sobě potve i vedoucího zá-

vodu … “

Znechuceně se zamračila a odvrátila hlavu k oknu, za ním

se mezi stromy tie snáela noc a kdesi v dálce zatěkal pes.

Nebylo to taktické, souhlasím, ale kdybys byla viděla, jak se t v á ř í . . s n a  i l se jí vysvětlit situaci.

Je předsedou odvolací komise, a jak tě má obhajovat, kdy

mu nechce nic říct?” vyčítala rozhořčeně.

V tom má pravdu, Evino. Ale pochop, e vechny trumfy by se jetě před zasedáním komise dostaly do rukou Milanovi, který by se určitě postaral, jak je přebít. Přece ví, čeho je schopen. Třeba i získat někoho k falenému svědectví, bude to potřebovat. Take jsem mlčel ne kvůli Ďuricovi, ale kvůli Milanovi… “

Dělej, jak myslí, ale mně se ten tvůj postoj k vedoucímu závodu nelíbí… Přece musí někomu věřit,” zadívala se mu upřeně do očí.

Jano nesnesl její pohled, překypující nespokojeností, vstal, vzal prázdný talíř a hrnek a odnesl nádobí do dřezu. Vrátil se ke stolu, za ním Eva seděla, vzal ji za ruku a povzdychl: U se stalo. Věřím, e vechno dobře dopadne. Ďurica to pochopí a nebude se na mne zlobit.”

Jen abys měl pravdu … “

Manelku uchlácholil, ale sám uvnitř klidný nebyl. Její slova

102

nikdy nebral na lehkou váhu. Komu jinému by u měl věřit, e to s ním myslí upřímně. Dlouho nemohl usnout, v mylenkách se stále vracel do kanceláře vedoucího závodu a vyčítal si, e za ním vůbec chodil.

Následující den se vypravil do práce o hodinu dřív. Vzal si do aktovky kladivo, které nael za zpětnou klapkou a měl je uschováno doma.

Ve čtvrt na est přiel na vrátnici.

Dobrý ráno, dědo,” pozdravil stráného.

Dobrý. Soudruhu inenýre, včera jste el pozdě domů a dnes tak brzo na ichtu! Manelka vás vyhnala?” ertoval stráný a labunicky pokuřoval.

Ale kde, dědo, práce mi nedá spát,” usmál se Jano. Stráný si prohrábl knír a důvěrně ztiil hlas.

Nejste náhodou nemocnej?”

Kořeň se zarazil. Nechápal, co tím stařík myslí.

Proč?”

Kdy jste radi ve fabrice ne s mladou manelkou,” řehtal se z okénka stráný.

Legrácky stranou, dědo. Mám k vám prosbu. Můu dál?”

Jen pojďte … O co kráčí?”

Veel na vrátnici, kde zatím vládl klid, protoe větina lidí nastupovala na ranní směnu mezi půl a třemi čtvrtěmi na est.

Vyndal z aktovky krabičku spart a kladivo s dlouhým topůr-kem. Vysvětloval stránému:

Nael jsem to kladivo a rád bych ho nechal někde u vás, aby si ho kadý viml. A ty sparty jsou vae.”

Proč, soudruhu inenýre?” ptal se nechápavě stráný.

Byl bych moc rád, kdybyste mi pomohl vrátit ho původní-

mu majiteli. Ale ten se nesmí dozvědět, kdo ho nael.”

Stráný kroutil hlavou. Ukázal rukou.

Podívejte, kolik tady u mám vyloenejch krámů …Kdoví, jestli si ho někdo vůbec vimne.”

Jano poloil kladivo na okno vedle píchaček a poznamenal: Já pevně věřím, e ano.”

Kdy se někdo přihlásí, mám mu ho dát?”

Jistě, ale a vám na tenhle lístek podepíe, e je jeho.”

Stráný vzal od Kořeně kousek papíru s nadepsaným datem a jediným předepsaným slovem ,Převzal’. Pokrčil rameny nad divným poadavkem a prohodil:

Kdy to potřebujete … “

103

Moc vám děkuju. Jo, a ten papírek nikomu nedávejte.

Vezmu si ho zase zpátky.”

Podal staříkovi ruku. Jetě chvíli postával, ne stráný přerovnal různé ztracené a nalezené předměty, aby kladivo bylo dobře vidět. V poslední chvíli si jetě na něco vzpomněl.

Dědo, buďte od té dobroty, zavolejte mi, a si majitel to kladivo vyzvedne. Napíu vám své telefonní číslo. Moc mi pomůete.”

Jano vyndal z aktovky notes, vytrhl z něho lístek, napsal svoji linku, ale bez jména, a podal vrátnému. Pak zamířil na pracovitě.

*

Uběhlo sedm hodin, ale o kladivo se nikdo nepřihlásil.

Kolem druhé hodiny odpoledne, při nástupu druhé směny se do vrátnice naklonil hubený chlapík.

Strejdo.”

Copak, mladej?”

Kde se tu vzalo to kladivo?”

Stráný se zaradoval, e se konečně přihlásil majitel, ale snail se nedat nic najevo.

Nevím, někdo ho nael ve fabrice. Chtěl ho odnést domů, tak jsem mu ho sebral.”

Dobře jste udělal, strejdo. Je vidět, e vám nic neujde.”

Stráný se zeptal:

Proč? Je snad tvoje? A odkud jse?”

To víte, e je moje. Já jsem Benedik. Z čerpaček.”

Tak pojď dovnitř,” vyzval ho stráný.

K čemu? Můete mi ho podat oknem, a neztrácím čas.”

Jen pojď, pojď, alespoň si ho zblízka prohlídne.”

Mu nepříli ochotně veel do vrátnice a stráný mu podal kladivo.

Podle čeho jsi ho poznal?” vyzvídal stráný, přičem si střídavě prohlíel kladivo i majitele. Ten ukázal na topůrko.

Podívejte na tu dýlku … “

A co?”

Tak dlouhý topůrko mám jenom já.”

Stráný vzal ze stolu připravený papír, který mu Jano dal a poádal majitele:

104

No dobrá, kdy je tvoje, tak mi hezky čitelně podepi, e jsi ho převzal.” Benedik se zdráhal, ale kdy stráný na čitelném podpisu trval, podepsal a nespokojeně komentoval: Sakra, strejdo, u i vy jste byrokrat!”

Co nadělám. Předpis je předpis,” zamumlal stráný a ze zvyku si prohrábl knír.

Jakmile si majitel své kladivo odnesl, stráný zvedl telefon a zavolal Koreňovi.

Pane inenýre, právě teď si tu jeden od vás byl pro to kladivo.”

Podle čeho ho poznal?”

Mělo dlouhé topůrko.”

Ten, kdo ho ztratil, se jmenoval Miroslav Benedik?”

Stráného překvapilo, e inenýr zná jméno, a hned se zeptal: Vy jste to věděl?”

Jano se spokojeně usmál.

Myslel jsem si to.”

Stráný nechápal smysl celého počínání. Vrtěl hlavou a namítl: e jste mu ten vercajk nevrátil sám?”

Takhle je to lepí, dědo. A pro ten podepsaný papír si za chvilinku přiběhnu. Nashle.”

Kořeň měl radostný pocit, e se mu potvrdil jeho předpoklad. Bude mít dalí důkaz. Vyel z velínu do čerpačky. Zavolal Michala. Kdy Fero Troják uviděl, e spolu o něčem rozmlou-vají, snail se přiblíit na doslech a zachytit kadé slovo. Kořeň to zpozoroval. Vyndal peněenku, dal Michalovi desetikorunu a poádal ho, aby přinesl z bufetu dvě limonády. Trojákovi oznámil, e jde do velínu vysokých pecí a nařídil mu, aby neodcházel z pracovitě. Fero věděl, e to inenýr udělal záměrně. Proč by si zrovna před koncem směny nechával kupovat limonádu. Jene musel vedoucího poslechnout. Velín a čerpačka nemohly zůstat bez obsluhy.

Jano se místo k vysokým pecím vydal do bufetu za Michalem, aby mohli nerueně pokračovat v začatém hovoru.

Take jsi měl pravdu, Mio. Kladivo patří Benedikovi.”

A Miro si ho odnesl?”

Ano. Nastoupí na odpolední. Teď mi musí pomoct.

Potřebuji to kladivo dostat za kadou cenu zpátky.”

Na co?” nechápal Mio.

Přece na zasedání odvolací komise.”

Pokusím se. Zdrím se dnes trochu dýl. Stejně potřebuju

107

vyčistit akvárium. Alespoň uvidím, jestli si Miro uloí kladivo ke svýmu nářadí, nebo jinam.”

,,Prima. Vezmi si teď limonádu a vra se do velínu, protoe Benedik za chvíli nastoupí. Já se tam objevím později.”

Mio zapracoval přesně podle domluvy. Kdy Benedik přiel do velínu, hrál si s akváriem. Tvářil se, jako by si ničeho jiného nevímal. Benedik se o kladivu taky slůvkem nezmínil.

Uloil je do dřevěné basy s nářadím, kterou měl stát během směny ve skříňce a teprve při odchodu ji zamykal do skříňky na aty. Kdy Michal zůstal na chvíli ve velínu sám, rychle se přitočil k Benedikově skříňce a z basy s nářadím vytáhl kladivo. Zamkl je do své skříňky. Potom se rozloučil s druhou směnou a odeel.

Po skončení ichty se el Miro Benedik převléci. Zůstal překvapením stát, protoe objevené kladivo znovu zmizelo.

Rozčiloval se a pohádal se se spolupracovníky. Byl přesvěd-

čen, e si někdo z jeho party z něho dělá legraci, kladivo mu schoval a zase se s ním nějak setká.

*

Druhý den, sotva Kořeň přiel ráno do práce, objevil se z čista jasna u čerpaček Milan Veselý. Michal s Ferem právě kontrolovali těsnění na čerpadlech. Veselý se zastavil u Fera, poptal se, kde mají vedoucího a vypravil se za Janem do velínu.

Jano zapisoval převzetí do provozního seitu.

Buď zdráv,” zahlaholil Milan, jako by se mezi nimi nikdy nic nestalo.

Jde na kontrolu, soudruhu vedoucí?” uvítal ho chladně Kořeň. Veselý usedl na lavici.

Proč najednou tak oficiálně? Přiel jsem se na tebe podívat. Nebo nesmím?”

To je od tebe sice hezké, ale pro nic za nic jsi za mnou nepřiel.”

Milan se zatvářil dotčeně. Dovol, nemůu jen tak?”

Jestli mě chce znovu přesvědčit…”

Právě naopak … myslím, e co nejdřív bude přemlouvat ty mne.”

Jano sklapl provozní seit.

Proč já?”

108

Milan si zapálil cigaretu, ačkoliv dobře věděl, e v Janově směně jsou vichni nekuřáci a ve velínu nekouří.

Podívej, Jano, znovu jsem si prověřil celou záleitost a chci ti dát dobrou radu: stáhni to odvolání, dokud je čas. Stejně to prohraje!”

Jano se zadíval na velké akvárium a teprve po dlouhé chvíli odpověděl.

,,Já nemám co prohrát.”

Veselý vstal a přeel k ovládacímu pultu.

Dávám ti poslední příleitost. Kdy to odvolání stáhne, pomůu t i … “

Jano překročil lavici a přeel na druhý konec místnosti, zastavil se u akvária, opřel se o ně a odmítavě zakroutil hlavou.

Nezlob se, ale tvou pomoc nepotřebuju. ádám pouze spravedlivé posouzení příčin havárie.”

Já si spí myslím, e hledá náplast na uraenou jeitnost.

Nosí to v sobě u od chvíle, kdy mě udělali vedoucím provozu a tvým éfem. Ne, nesměj se, je to tak. A nejvíc se tě dotklo, e jsem to byl já, ano já, kdo při havárce zachránil situaci a v poslední chvíli zabránil katastrofě. Takhle shořelo jen pár forem. Ale mohly to odnést plátě na pecích. Dovede si to vůbec představit? Stamilionová koda a vyřazení pece z provozu, výpadek produkce na dlouhou dobu, prostě katastrofa!

A ty se tady prajcuje a ádá spravedlivý posouzení pro sebe. Vdy u to komise posoudila.”

Bez důkazů, Milane. A ty to dobře ví. Jene já tentokrát nepůjdu na odvolací komisi bez hmatatelných důkazů.”

Čeho. e jste řádně prověřili před nástupem směny gravitační systém, jak vám to ukládá předpis?” sípěl Milan.

Proč ti tak záleí na tom, abych stáhl odvolání?” usmál se Kořeň a rozpřáhl nechápavě ruce. Z čeho má strach?”

Z tý tvý tvrdoíjný, blbý neústupnosti. Copak nechápe, e jde o dobrý jméno celý Energetiky? Čím víc to budeme rozpatlávat, tím víc se kolem toho začne mluvit a budou ukazovat na ná závod, na Ďuricu, na mě, na tebe, na chlapy ze směn. K čemu bude dobrý, e si chce pofoukat svoji bolístku?”

Milane, řekni mi upřímně-co bys dělal ty, kdyby se to stalo tobě, kdy jsi, a není to tak dávno, dělal vedoucího směny?”

,,A kdybys ty dělal předsedu vyetřovací komise? To ti můu klidně říct - dopadlo by to se mnou určitě hůř ne s tebou.

109

Protoe ty bys pro mě nehnul ani prstem. Protoe ty jse vzor vech ctností, zásadovej a nekompromisní ininýr, poslanec národního výboru. Ty by ses nespokojil strením prémií.

Postaral by ses, aby mě odvedli z fabriky v elízkách. A ze veho nejvíc by ses bál, aby ti někdo nepřipomněl, e jsi byl můj kamarád.”

Inenýr Veselý prudce oddechoval. Chvějícími prsty vylovil z krabičky cigaretu a krtl zapalovačem.

,,Milane, já tě nepoznávám. Na koleji jsme spolu bydleli čtyři roky v jednom pokoji, půjčoval jsem si od tebe společenský kvádro a ty ode mě motorku. Skládali jsme se z jedný kapsy na skripta. Dělali jsme na jednom rýsovacím prkně. Společně jsme promovali, společně nastoupili jako směnoví mistři do jedný fabriky a do jednoho provozu … Člověče, co se to s tebou stalo? To z tebe udělala Kristýna?”

,,Tak vidí, Janíčku. To jse celej ty. I to mi závidí, viď?”

vybuchl zlostně Veselý. e mám mladou a hezkou enu?

A ádnou ubrečenou slepici, jako ty?”

Odhodil na zem cigaretu a vyběhl z velínu.

Zůstala za ním hloubka uráky …

*

Počkej,” ozvalo se Evě za zády, kdy vystupovala ráno z tramvaje na stanici u náměstí Slovenského národního povstání, kde pracovala.

Otočila se.

Edo!?”

Jak se má, Evko? U jsem tě málem nepoznal.”

No… Velijak,” odpověděla nejistě.

Starosti?”

Vdy ví, jak to v ivotě chodí.”

Eda byl Evin spoluák ze střední koly. Patřil mezi výborné studenty a po vysoké kole nastoupil do vývojového oddělení elezáren.

Slyel jsem … “

Co?”

Prý tvůj manel…”

Kdo ti to říkal?”

Milan Veselý.”

110

Milan?”

Čemu se tak diví?

Nechápu, proč Milan o té havárii hovořil právě s tebou? Co ty s tím má společného?”

Hodně a nic.”

Já ti nerozumím, Edo.”

Tak podívej,” narovnal si brýle na nose, u nás ve vývojovým oddělení kromě jiného taky posuzujeme různé zlepovací návrhy. Často vypracováváme i expertizy. Milan za mnou přiel, představil se mi jako nový vedoucí provozu čerpaček a poádal mě, abych mu vypracoval expertizu k té havárce.”

e ji zavinil Jan?”

Tak nějak měla vyznít. Dost mě to udivilo. Taky proto, e znám Jana i Milana, jaký to byli u na vejce kámoi. I kdy

Milan se uměl daleko víc prosazovat. Dostal se mezi prvními na zahraniční stá. Stal se proděkanovým oblíbencem. Prostě pokud lo o něj, byl takzvaně dopřednej. A ve fabrice to u

dotáhl na vedoucího provozu. Jene já mu tu expertizu odmítl udělat.

Proč, Edo?”

Milan chtěl, abych ten posudek napsal jen na základě jeho informací. Tak jsem mu poradil, e kdy od nás chtějí objektivní expertizu, musí o ni poádat vedoucí závodu a dodat vechny potřebný podklady.”



Kristýna Veselá zaváhala. Má zavolat? Nemá? Dlouho se rozhodovala a sváděla sama se sebou vnitřní boj. Nakonec zvedla sluchátko - a zase je poloila.

Co je s tebou Kristo? zeptala se jí spolupracovnice v účtárně, zavalitá Brigita. Tajně Kristýnu obdivovala a taky jí záviděla úspěchy u muů.

Ale nic.”

Chtěla jsi někoho volat?”

Hm …”

Tak proč nevolá?

Nevyzvídej, Brigi. Kdo je moc zvědavej, bude brzy starej.”

Nějakýmu chlapovi?”

111

Ano,” rozhodla se, e tu důvěřivou nánu trochu pohecuje.

Je to feák?”

Holka, úplnej typ Redforda.”

,,Váně?” vydechla kolegyně v upřímném údivu.

Přece ti nebudu lhát!”

Kde jste se seznámili?”

Jela jsem minulý týden domů naím autem a na křiovatce před sídlitěm mně vyplivnul motor,” začala popisovat scénu z italského filmu, který nedávno viděla. Nedovedla jsem si s tím poradit…”

Ty?” vykulila na ni Brigita oči. Taková pohotová a rozhodná . .

To s tím nesouvisí.”

Jak to?”

Měla jsem na sobě tyhle nový tuzexový plesnivky a nechtě-

la jsem si je upinit.”

To chápu,” pohlédla Brigita na módní overal z bílé dínsoviny, který Kristýně na její manekýnské postavě perfektně seděl. Opět jí musela závidět - ona se svou zavalitou figurou by se do takového oblečení prostě nevsoukala.

Dovede si představit ten horor na křiovatce? Za mnou ti blbci troubili, proti mně taky … “

A co jsi udělala?”

Nic. Čekala jsem.”

Ty má nervy!”

Potom se ze zatáčky vynořil červenej ford Sierra, okamitě zastavil, vylezl z něj dentlas a prachobyčejně mě i s fiátkem odtlačil z křiovatky.”

Fakt?”

Samozřejmě.”

A co bylo dál?”

Kristýna potřebovala získat čas pro dalí fabulaci. Vytáhla zrcátko a začala si francouzskou tyčinkou přimalovávat rty.

Vzal mě na lano do vleku,” pokračovala ve smyleném ději, před naím domem mi jetě pomohl zaparkovat a dal mi telefon na svýho opraváře. A taky svůj.”

To je hotovej román!” Brigita valila kukadla a hltala kadé slovo.

Vtom vstoupil do kanceláře zástupce vedoucího účtárny.

Máte to?” spustil zostra.

Co?” tvářila se nechápavě Kristýna.

112

Ten měsíční výkaz!”

Děláme na něm!”

Sakra, starej u na něj čeká. Jestli to nebude mít co nejdřív na stole…” lamentoval zástupce vedoucího Mihalík.

Bude.”

A kdy?”

Kdybys nás nevyruoval, mohly, jsme to u mít,” lhala Brigitka, sepulila rty a mlaskla. Pa!”

Váně na tom děláte?”

Věří ty vůbec někomu, Mihulko?” oslovila ho důvěrnou přezdívkou Kristýna.

Co?!”

Ptala jsem se, jestli někomu věří … Předevím sám sobě?”

Jestli výkaz nebude včas, sníím vám prémie,” vyhrooval Mihalík.

Hlady neumřeme,” zasmála se drze Kristýna.

Nařizuju vám!”

Co?”

Ten výkaz …”

Váně?”

Kristýna přistoupila k pracovnímu stolu, vytáhla zásuvku, a vyndala zpracovaný měsíční výkaz.

Vy ho u .. .”

Jak vidí.”

Proč jste mě tak vystraily?”

Sám se straí.”

Mihalík popadl výkaz a hnal se z kanceláře. Cestou chvatně prohlíel sloupce čísel.

Proč jsi mu ho dávala? Mohly jsme ho tu dret do zítřka.”

Jetě by ho ranila mrtvice.”

Zasmály se.

Měly radost, e Mihalík je nechá na pokoji, dokud neprostu-duje celý výkaz, aby se pak mohl před éfem tvářit, e ho zpracoval sám.

Kristo, nenapínej mě, co bylo potom?” vrátila se Brigita k slibnému tématu.

Je to doktor, chirurg z krajský nemocnice, pětatřicet let, rozvedenej, bezdětnej, chatu na íravě, jméno ti pochopitelně neřeknu.”

Ne …?!” vydechla zklamaně Brigita.

113

Abys mi ho nepřebrala,” uklíbla se zlomyslně Kristýna.

Nedělej si ze mě oufky, jo?”

Jaký oufky? Přece nechce zůstat věčně svobodná.”

Nemám takový těstí jako ty. Copak se můu s tebou srovnávat? Podívej se na sebe a na mě.”

Brigi, nebuď smutná. Dr dietu, pěkně se oblíkej, trochu víc na sebe dbej …”

Za těch pár upů,” řekla Brigita a zamračila se.

A neboj se riskovat, zasmála se Kristýna.

Ty se nebojí … kdyby se to Milan dověděl?”

Nesmysl.”

Kadej muskej árlí.”

A jéje, ty jsi jako podnikovej psycholog. Ten taky kadýmu vykládá a radí, jak udrovat manelský vztahy.”

árlí,” opakovala umíněně Brigita.

Poslouchej,” Kristýna se naklonila k Brigitě. Milánek teď postoupil nahoru, dělá vedoucího provozu a musí se mně postarat o lepí flek. Tohle tady dlouho dělat nebudu,” pratila zlostně do elektrické kalkulačky. ,,Na árlení nebude mít čas.”

Brigita překvapením téměř nedýchala.

Ozvalo se klepnutí na dveře a dovnitř nahlédl Mihalík.

Brigitko, pojď na chvíli ke mně. V tom výkaze, který jsi dělala, něco nehraje.”

To není moný,” prohodila otráveně Brigita a zvedla se neochotně od stolu. Kdy opustila kancelář, Kristýna rychle vzala telefon a vytáčela číslo.

Konečně byla sama. Potřebovala hovořit nerueně.

Kdo volá?” zeptala se Eva Kořenová.

,,Já. Kristýna.”

Eva mlčela.

Poslouchá mě vůbec?”

Ano.”

Za prvé ti chci poděkovat.”

Za co?”

Nechala jsi mě pozdravit. Vyřizoval mi to Milan.”

Ach tak. A co za druhé?”

Slíbila jsi Milanovi, e k nám zajdete, a to vechno bude za námi.”

Jetě za námi nic není.”

Právě proto bych se s tebou chtěla setkat dřív, ne bude pozdě.”

114

Nedělej si s námi takové starosti!”

Běí o vánou věc.”

O nai nebo o vai?” opáčila chladně Eva.

Po telefonu bych o tom nerada mluvila. Kde se můeme sejít? Zvu tě na drink.”

Kristýno, podniky, kde se dá vysedávat, já nenavtěvuju.

To není můj styl.”

Dobrá. Počkám na tebe s vozem po práci. Pojedeme k nám domů.”

Eva mlčela a sbírala síly, aby vyslovila do nezúčastněného sluchátka to, co byla u několik dní odhodlána vmést Kristýně přímo do obličeje.

Slyela jsi?” naléhala Kristýna.

Slyela.”

Z práce odcházím na minutu přesně. Přesčasy nedělám.”

Kristýno, víc u mi nikdy nevolej.”

A proč?”

Protoe jsi hnusná, intrikánská ve.”

*

Nadeel termín zasedání odvolací komise. Den, na který tak netrpělivě čekal Jano s celou svou směnou, protoe byl přesvědčen, e nemůe prohrát. Před patnáctou hodinou se inenýr Kořeň s Michalem Magurou odebrali do kanceláře vedoucího závodu. Nesli s sebou podlouhlou krabici, v ní

měli zabalené corpus delicti - kladivo Miroslava Benedika.

V sekretariátě se u shromádili někteří členové komise.

K jednání byl na vlastní ádost přizván i předseda dílenského výboru ROH Matiaek. Vítali Jana se zvědavým úsměvem, jenom Milan Veselý se tvářil úředně, jako by se s Janem ani neznali.

Přesně v patnáct hodin začalo jednání komise. Jano s Miem čekali v sekretariátě. Bylo jim divné, e na chodbě vidí přecházet i Mira Benedika z druhé, bývalé Veselého směny.

Jano se nervózně zeptal Michala, proč tu není stráný, který měl před komisí vystoupit jako svědek. Mio se ho rozběhl hledat, ale nemusel spěchat daleko. Setkali se na schoditi.

Uběhlo sotva deset minut od začátku jednání, kdy do místnosti pozvali inenýra Kořeně. Odvolací komise byla

115

rozířena o dva nové členy. O vedoucího závodu Energetika inenýra Ďuricu, který byl současně předsedou odvolací komise, a o inenýra Jakuba z technického útvaru hlavního inenýra podniku.

Kořeň usedl na volnou idli před stolem, za ním seděli členové komise. V okamiku, kdy přelétl pohledem jejich tváře, měl pocit, e je před soudem.

Inenýr Ďurica vzal do ruky odvolání, zvedl hlavu, podíval se na Jana a řekl:

Chcete, soudruhu inenýre Kořeni, jetě něco dodat k tomu, co jste uvedl v odvolání?”

Jano znovu přelétl pohledem vechny přítomné a klidně řekl:

V podstatě je tam vechno napsáno kromě toho, e jsem předevčírem, za účasti pracovníka své směny soudruha Michala Magury, zkontroloval zpětnou klapku …”

Svémocně! Bez souhlasu,” vyrazil Milan Veselý.

Soudruhu inenýre, nepřeruujte, prosím, jednání. Za chvíli dostanete slovo,” upozornil Veselého Ďurica.

Jano pokračoval:

Příčinou havárie bylo… moment…” Jano vyel na chodbu a vzal od Michala z krabice kladivo. Poloil je na stůl před členy odvolací komise.

Příčinou havárie bylo,” opakoval Jano, toto kladivo, které způsobilo zaseknutí zpětné klapky.”

Vichni členové komise, včetně předsedy, zůstali překvapeni. Kořeň pokračoval.

Víte, komu patří to kladivo? Mohu zavolat svědka, soudruhu předsedo?”

Inenýr Ďurica souhlasně přikývl.

Milan Veselý poposedl nervózně na idli.

Čí je tohle kladivo?” zeptal se Jano Michala Magury.

Mio se klidně podíval na předsedu komise a odpověděl: Miroslava Benedika, který pracuje u nás v druhé směně.”

Po tomto sdělení nevydrel inenýr Veselý v klidu, zvedl ruku, jakoby se hlásil do diskuse, a bez vyzvání zvolal: Soudruhu předsedo, ádám, aby byl jako svědek konfron-tován Miroslav Benedik.”

Vichni napjatě vyčkávali, jak vedoucí závodu rozhodne.

Členové komise do jednoho znali náhradní systém, kdy voda gravitačním způsobem, tedy samospádem na základě

116

rozdílu výek mezi vodárenskou nádrí a hutním provozem chladí plá vysokých pecí v případě, kdy z jakýchkoli důvodů vysadí čerpadla, poháněná elektrickými motory. Nebylo jim zatěko představit si, e kladivo mohlo zabránit v činnosti jednoduché mechanické klapky.

Zavolejte soudruha Benedika,” souhlasil inenýr Ďurica.

Milan Veselý vystartoval ze své idle a téměř vyběhl z místnosti.

Po chvíli se vrátil s vysokým, hubeným Miroslavem Benedikem. Vzal ze stolu kladivo a vloil je Benedikovi do ruky.

Soudruhu Benediku, je tohle kladivo vae?”

Ne,” odpověděl okamitě Benedik, ani by se na ně vůbec podíval.

Členové komise byli překvapeni.

Nespěchejte tak s odpovědí, nejdřív si ho důkladně prohlédněte,” upozornil Benedika inenýr Ďurica.

Benedik se tedy na kladivo letmo podíval a odpověděl: Není moje.”

Kořeň přistoupil k Benedikovi a zeptal se: Není vae? A kde máte své kladivo?”

Benedik se beze slova otočil, vyel na sekretariát a přinesl velké kladivo, na něm bylo zjevné, e před několika dny jetě leelo ve skladu.

Tady je!”

Jano mu vzal kladivo z ruky, poloil je na stůl před členy komise a prohodil:

Soudruzi, tohle je úplně nové kladivo.”

No je. Starý mi někdo ukradl, tak jsem si vyfasoval nový…” vzpamatoval se Benedik.

Veselý se opět přihlásil o slovo, protoe viděl, e Kořeň přebírá iniciativu.

Myslím, e je to jasné.”

Jano se k němu obrátil.

Ani bych neřekl… Soudruhu předsedo, dovolte, abych přivedl jako svědka stráného Králika.”

Co má společného s naím případem?” divil se inenýr Ďurica.

Myslím, e dost. Uvidíte sám. A členové komise také. Můu ho zavolat?” naléhal Kořeň.

Tak ho zavolejte,” přikývl inenýr Ďurica.

Jano pozval čekajícího Králika do kanceláře. Stráný zasa-117

lutoval a zůstal stát u dveří, v rukou drel brlgadýrku a čekal na otázky. Kořeň vzal do ruky kladivo, je nael za zpětnou klapkou a podal je stránému.

Soudruhu Králiku, poznáváte tohle kladivo?”

Stráný si je pozorně prohlédl, podíval se po členech komise a odpověděl:

Ano, poznávám.”

Kdo si je od vás vyzvedl,” ptal se Kořeň.

Stráný mu vrátil kladivo, otočil se k Benedikovi, ukázal na něj a řekl:

Tenhle mládenec.”

Členové komise s údivem hleděli na Benedika. Veselý si nervózně poklepával tukou na poznámkový blok, který měl leet před sebou na stole.

Nemýlíte se, soudruhu Králiku?” zeptal se inenýr Ďurica.

Stráný se téměř postavil do pozoru. Přehodil si čepici z pravé ruky do levé a pravou vzrueně zaermoval: Soudruhu vedoucí, nepletu se, čestné slovo. Byl to on.

Vdy mi převzetí i podepsal.”

Místností zauměl vzruený epot. Překvapení členové mezi sebou začali hovořit. Kořeň na potvrzení Králíkových slov otevřel aktovku a vyndal lístek, který Benedik stránému podepsal. Poloil jej na stůl před inenýra Ďuricu.

Prosím, tady je důkaz. Benedikem vlastnoručně podepsané potvrzení, e převzal své kladivo.”

Veselý se vyčítavě podíval na Benedika. Ten klopil oči.

Věděl, e mu vedoucí provozu neodpustí, jak se nechal Koreněm doběhnout. Předseda komise si pozorně prohlédl lístek, který mu Kořeň předloil. Veselý si cosi poznamenal do bloku. Inenýr Ďurica poděkoval Magurovi, Benedikovi i Králí-

kovi a poádal je, aby jetě počkali v kanceláří sekretářky.

Kdy vyli, řekl Koreňovi:

Teď u chápu, proč jste mi zatajil celou záleitost kolem nálezu za zpětnou klapkou.”

Jano vycítil, e mu Ďurica dává těmito slovy za pravdu.

Samozřejmě, soudruhu vedoucí, e to nebyl projev nedů-

věry vůči vám, ale důvodná obava, aby … “

Kořeň přitom pohlédl na Veselého. Jejich oči se setkaly.

Ďurica ho přeruil:

No dobrá, dejme tomu, e je to tak. Jene co z toho vyplývá?”

118

Odpověď na tuto otázku měl Kořeň zafixovánu ve vědomí.

Promýlel ji od okamiku, kdy vylezl z potrubí.

,.Plyne z toho, e poslední revizi a opravu rozvodného systému prováděla jetě bývalá směna inenýra Veselého.

Protoe se zpětná klapka zasekla o kladivo, které tam zapomněl člen směny soudruh Benedik, nese jednoznačně vinu na havárii směna inenýra Veselého, Odpovídá za ni inenýr Veselý, jako bývalý vedoucí této směny.”

Milan Veselý přemáhal nervozitu. Snail se tvářit, jakoby se ho celá věc netýkala. Neustále si něco poznamenával. Nezvedl hlavu, třebae se vichni členové komise, včetně vedoucího závodu, na něj dívali. Čekali, jak bude reagovat, zda poádá o slovo. Ale k překvapení vech byl tie. Inenýr Ďurica přeruil napjaté ticho.

,.Soudruhu Kořeni, paklie je pravda, co tvrdíte v odvolání, proč jste nezkontroloval provozuschopnost zpětné klapky při nástupu do směny?”

Jano se zvedl ze idle, aby odpověděl.

,,Jen zůstaňte sedět, soudruhu inenýre.”

Kořeň začal vysvětlovat.

,,Ta klapka zřejmě nefungovala od poslední vzpomínané revize. Navíc byl zaseknutý tlakoměr, který nás vechny pomýlil.”

Veselý ani tentokrát nepozvedl hlavu od svého bloku.

,,Z vaeho vysvětlení tedy vyplývá, e havárie mohla vznik-nout prakticky kadý den,” dodal inenýr Ďurica.

,,Přesně tak. To, e vznikla při práci naí směny, byla víceméně náhoda.”

Veselý si prohlíel tváře jednotlivých členů komise, na nich četl rozpačitý souhlas s Koreňovým tvrzením. Sám se tvářil neutrálně. Ale Jano, který Milana dobře znal, věděl, e kryje nervozitu.

Děkuji,” pronesl inenýr Ďurica, pohlédl na Veselého a vyzval ho. ,,Co nám řeknete vy, soudruhu inenýre, jako bývalý vedoucí druhé směny a předseda komise pro vyetřování této havárie?”

Veselý se nadechl a začal pomalu, s nuceným klidem: Soudruhu vedoucí závodu, kdyby bylo pravda vechno, co tady soudruh Kořeň říkal, cítil bych se přinejmením spoluvi-níkem na této havárii … Ale věci se mají úplně jinak …”

Členové komise se po sobě podívali. Kořeň se neudrel:

119

Jeden svědek ti nestačí?!”

Tentokrát předseda komise napomenul Kořeně pouze káravým pohledem.

,,Tak tedy začneme od svědka. ádám, soudruhu předsedo, aby byl znovu zavolán soudruh Magura.”

Pozvěte ho,” pokynul Ďurica.

Veselý el ochotně zavolat svědka z vedlejí místnosti.

Magura veel. Neměl tuení, co od něj jetě mohou ádat, protoe hlavní svědectví, je ádal inenýr Kořeň, u přednesl.

Veselý začal s výslechem.

Můete, soudruhu Maguro, potvrdit, e předloené kladivo nael soudruh Kořeň skutečně u zpětné klapky?!”

Magura, zaskočený otázkou, začal přemýlet. Kdy chtěl odpovědět, e ano, vzpomněl si na rozhovor s Veselým. U

jednou mu vlastně řekl, jak to bylo. Po chvilce ticha se ozval Kořeň:

Soudruhu Maguro, proč mlčíte? Vdy jste byl v achtě se mnou?”

Členové komise si mezi sebou začali eptem sdělovat své názory na to, co se právě před jejich zraky odehrává. Veselý i Kořeň věděli, e na Magurově odpovědi zcela závisí výsledek etření odvolací komise.

Soudruhu Maguro,” vyzval Michala předseda Ďurica, můete potvrdit, e kladivo nalezl inenýr Kořeň u zpětné klapky, nebo ne?”

I Mio si uvědomoval, jak důleitá je jeho odpověď. Chtěl za kadou cenu pomoci svému vedoucímu.

Viděl jsem, e to kladivo inenýr Kořeň skutečně nael v potrubí.”

A v kterém místě?” naléhal Veselý.

Magura, červený a za uima, se rozhlédl po členech komise. Na jedné straně viděl téměř pomstychtivý výraz v obličeji Veselého, na druhé straně bezelstný a klidný pohled Jana Kořeně. Kdy se stále neměl k odpovědi, inenýr Ďurica ho napomenul.

Soudruhu Maguro, tak odpovězte!”

Michal velmi tie a nejisté řekl:

No … kde přesně to kladivo soudruh Kořeň nael, to jsem neviděl.”

Veselému se ulevilo. Kořeň chtěl cosi říci, ale Ďurica ho zarazil gestem ruky.

120

Tak vidíte!” téměř triumfálně zvolal Veselý.

Kořeň si přejel dlaní čelo a pohlédl na Maguru: Michale! To není moné, vdy jsi mě viděl!”

Magura by se v tom okamiku nejraději propadl do země.

Měl pocit studu, kdy viděl Janův zklamaný výraz. Ale nemohl jinak odpovědět, protoe inenýru Veselému slíbil, e řekne jen pravdu. Uvědomil si, jakou chybu udělal, kdy Janovi nesdělil vechny podrobnosti předchozího rozhovoru s Veselým.

Odpuste, soudruhu vedoucí, ale v potrubí jsem s vámi nebyl.”

Na tváři inenýra Veselého se rozhostil spokojený výraz, provázený mírným úsměvem. Členové komise mezi sebou eptem hovořili a Janovi bylo nesmírně těko. Rozhořčením se mu sevřelo hrdlo, srdce mu builo, jakoby se chtělo rozskočit.

To není moné … ” ohrazoval se proti Michalově výroku.

Inenýr Ďurica se rozhlédl po členech komise, čekajících na jeho reakci a potom sue konstatoval.

Take vlastně přímého svědka nemáme.”

Jano se snail zmobilizovat vechny vnitřní síly, aby nepro-padl pocitu, e je poraen. Z úst se mu vydral sípavý návrh: Mohu to prokázat rekonstrukcí!”

koda, e jste v ukvapené snaze přesvědčit se o příčině havárie el do potrubí sám,” konstatoval se zjevnou účastí inenýr Ďurica.

A proto člověku, který hledá spravedlnost, nebudeme věřit?” ozval se předseda dílenského výboru ROH Matiaek a dodal: Projednávali jsme to i v závodním výboru.”

Tam jsem vechno vysvětlil!” vykřikl inenýr Veselý.

Ale jak?” opáčil Matiaek. Ve svůj prospěch a ten-denčně.”

To není pravda!”

Mám s sebou zápis z jednání výboru… Kadý člen komise si ho můe přečíst.”

Vstal a před předsedou odvolací komise poloil zápis. Jano přistoupil blí ke stolu, za ním seděl inenýr Ďurica a nahlédl do zápisu.

Jak to, e inenýr Veselý uvádí, e jsem tam byl sám? Vdy

vám říkám, e byl se mnou soudruh Magura.”

Veselý si neodpustil ironickou poznámku. Na rozdíl od rozčileného Jana mluvil velmi klidně. U se cítil nad věcí.

121

Byl v achtě, ale do potrubí neviděl. Jetě těstí, e během doby, kdy bylo potrubí bez vody, nedolo k dalí havárii.

Inenýr Kořeň by měl být potrestán i za to, e potrubí vypustil bez souhlasu a vědomí vedoucího provozu.”

Upřel na Jana pohled, z něho vyzařovala drzá suverenita.

Dobře věděl, e havárii zavinila jeho bývalá směna. Ale přece jen se neodváil obvinit Kořeně, e kladivo úmyslně propaoval do potrubí, aby ze sebe svalil vinu.

Větina členů komise sympatizovala s Janem, ale nemohli odmítnout Veselého argument.

Čekali tedy na konečné stanovisko vedoucího závodu a současně předsedy odvolací komise.

Uzavírám jednání,” prohlásil po přestávce. Závěry, přijaté komisí pod vedením vedoucího provozu inenýra Milana Veselého, zůstávají v platnosti … “

Jano zaprotestoval.

S tím nemohu souhlasit!”

Lituji, ale jiný závěr vzhledem k tomu, co jsme zde slyeli, nemůe komise přijmout.”

Inenýr Ďurica se jetě jednou zeptal jejích členů: Má někdo z vás jiný názor?”

Sklopili oči a jen Milan Veselý řekl: Ne!”

Pokud jde o svévolné jednání inenýra Kořeně při zjiová-

ní příčiny havárie, nepovauji za správné jmenovaného po-trestat, protoe se s konečnou platností potvrdilo, e zpětná klapka je provozuschopná. Nebo snad mají členové komise, samozřejmě kromě inenýra Veselého, jiný názor?”

Souhlasíme,” odpověděli jednomyslně ostatní.

Končím jednání,” oznámil inenýr Ďurica. Mělo by být poučením pro vechny, ale zvlátě pro odpovědné vedoucí pracovníky. Aby v budoucnu nedocházelo k případům, kdy za chyby a nedůslednost jednoho byl postien druhý.”

Jak to?” ozval se nahněvaně Milan.

Měl by ses nad svým jednáním zamyslet, soudruhu Veselý,” pronesl váně předseda odvolací komise. Nebýt toho, e inenýr Kořeň vstoupil neuváeně do potrubí sám, pravděpodobně bychom dnes neprojednávali jeho případ, ale tvůj.”

Sekretářka inenýra Ďurici, která pořizovala záznam jedná-

ní, sklapla desky těsnopisného seitu.

Členové odvolací komise se pomalu rozcházeli. Jen Jano

122

Kořeň zůstal sedět, jakoby mu nedolo, e zasedání je u konce. Nemohl se dosud vypořádat s Miovým svědectvím, jeho věrohodnost musel někdo nejdříve nalomit, aby je před komisí zpochybnil. Kdo jiný mohl Maguru ovlivnit nebo moná i zastrait, ne Milan. Z titulu funkce vedoucího provozu.

A Mio mi o tom neřekl ani slovo!

Viděl se jako poslanec mezi voliči a funkcionáři národního výboru. Co si o mně pomyslí, a se to dozvědí? A v duchu slyel Evu, jak mu několikrát vytýkala nemístný optimismus, přehna-nou důvěru ve schopnost obhájit se v kadé situaci sám.

Vyel poslední z místnosti. V sekretariátu na něho čekal -

Milan.

Co je s tebou, Jano? Nechce se ti odtud?”

Jano civěl kamsi do kouta, kde stál zapráený květináč s pokřiveným oleandrem a jakoby Milana nevnímal, řekl: Nemůu uvěřit tomu, co se tady událo.”

Z toho si nic nedělej. ivot jde dál. Ale pověz upřímně, Jano, měl jsi to zapotřebí?”

Co?”

Takhle zbytečně se prajcovat.”

Milan se důvěrně k Janovi naklonil:

Mohli jsme se přece domluvit a zůstat kamarády.”

Jano Kořeň se upřeně zadíval Milanovi do očí: Myslí?”

Veselý jeho přímý pohled neopětoval. Odvrátil se, leérně si zapálil cigaretu a prohodil, jakoby se mezi nimi nikdy nic nestalo:

Prosím tě, vra se na zem a nelítej v oblacích… Pořád je vechno v mých rukách, pořád jetě se můeme dohodnout.

Zvýím ti plat, abys tak necítil ty sraený prémie. A ty se mi bude revanovat… vak ví, jak!”

Jano, zaskočený nečekaným zvratem situace i nestydatou drzostí bývalého kamaráda, pohlédl na Milana s hlubokým opovrením. Ve spáncích mu builo. Uvědomoval si jen jedno, e je mezi nimi definitivní konec.

Přikrceným hlasem odpověděl:

My dva se o ničem dohadovat nebudeme. Na to můe vzít jed.”

Otočil se k Veselému zády a rychle opustil sekretariát.

Nevyhrál jsi, Milane,” oslovil Veselého inenýr Ďurica, kdy osaměli.

Nechápu, co tím myslíte, soudruhu vedoucí.”

123

Moc dobře chápe. Morálně zůstal vítězem Jano Kořeň.”

A co?”

To je ti jedno? Kde se to v tobě vzalo? Nejraději bys u

éfoval místo mě a nemůe se dočkat, co? Jene já, kdy se mě zeptají, tě opravdu nedoporučím.”

*

Janko . .

 H m … “

Odpus mi,” zaeptala Eva, uléhajíc vedle manela ke spánku.

Já? Tobě? A co?”

Je toho moc.”

Jak moc ti mám odpustit?”

Nevím, jak bych ti to řekla.”

Snad pro mě nebude hledat zvlátní slova.”

Odpus mi, e jsem ti někdy nevěřila. I věcem, za které se pere.”

Není snadné věřit, kdy se ty věci zrovna nedaří.”

Nezlobí se?”

Ne,” zakroutil hlavou.

Ani jsi se na mne nikdy…”

Bylo mi spí smutno, to je pravda. Ale důvěřoval jsem.”

Snad ne vedoucímu závodu, kdy je jeho oblíbencem Milan.”

Někomu důleitějímu.”

Kdo je to?”

Hádej!”

Řediteli? Ten by se o tvůj problém sotva zajímal. Má jiné starosti.”

Důvěřoval jsem několika chlapům, co s nimi denně dělám, se kterými se mi chce někdy zpívat, jindy brečet a někdy od plic nadávat, kdy práce nejde. A hlavně jsem věřil, e pravdu mám na své straně. A věřím tomu pořád, i kdy se mi to dneska nepodařilo dokázat.”

Ty můj. . o b j a l a ho a přitáhla k sobě. Slibuju t i…”

Nic neslibuj!”

Proč?”

124

Jestli se máme rádi, a já myslím, e ano, nemusíme si nic slibovat.”

Stejně ti něco slíbím.”

Dobrá.”

e kadé ráno dostane tohle,” sklonila se a políbila ho na ústa. A večer tohle,” znovu ho políbila.

Za co?”

Abys zůstal stále takový, jako dosud.”



Slunce se vyhouplo za vzdálenými horami.

Celý kraj jako by se náhle rozjasnil. I záře nad vysokými pecemi dostala jemný, pastelový nádech.

Tramvaje přijíděly v krátkých intervalech na konečnou smyčku před vstupním areálem elezáren. Zaměstnanci vystu-povali a mohutný kadodenní proud se za vrátnicí rozbíhal na mení potůčky, které pohlcovaly jednotlivé závody, provozy a dílny.

Mezi ostatními spěchal i Karol Belu na ranní směnu k čerpačkám.

Cestou dostihl dlouhána Matiaka.

Servus, Hlavičko,” oslovil důvěrným přízviskem předsedu dílenského výboru ROH. Co mi poví?”

Co ti mám povědět, Karolko?”

Jak dopadlo to Koreňovo odvolání.”

Nijak, vechno zůstalo, jak bylo.”

Já snad patně slyím!”

Slyí dobře.”

A Jano to přijal?”

Protestoval, ale nic to nebylo platný.”

A vy to ve výboru tak necháte?”

To ví, e ne, i kdy to nebude snadný.” Matiaek si nadhodil na rameni branu. Já ti něco povím. Nedávno jsem se bavil se synovcem. Přihlásil se k nám, do odbornýho učilitě. Povídám mu, chlapče, fabrika, to je taková zvlátní věc. Dělá v ní práci, kterou za tebou musí být vidět. S tebou dělá druhej, t ř e t í … ale jestlipak ví, co je to hlavní? Splnit plán, říká synovec. To jsou čísla, ale mně jde o něco jinýho. Na

125

konci zůstává společný dílo, co tu zbyde, a my dávno budeme pod drnem. Ví, kolik vydrí taková ocel? Jetě tvým dětem musí slouit. Ale ani to není to hlavní.”

Krucifix, ty umí kolit, Hlavičko.”

Jakýpak kolení. To hlavní, podle mě je, e kolektiv ve fabrice brzy pozná, kdo do něj patří a kdo ne. Toho prvního podrí, s druhým se rozejde.”

To je fajn, e výbor chce Koreně podret,” prohodil Karol.

Proč jen výbor? Snad my vichni, ne?”

Proud lidí se rozléval v mení potůčky, mířící k jednotlivým závodům, provozům a dílnám.

Nový pracovní den začínal.

Konec