Obchod mimo zákon - Ivo Hertl

Normálně mám léto velice rád. Tento rok vak vechno přehánělo. Detě trvaly est týdnů a sotva svět oschnul, nenalo slunce ani mráček, za který by se před námi schovalo.

Porada právě skončila. Jetě ve mně dozníval právě uzavřený případ, o kterém jsem na ní

podával zprávu. Můj nejblií spolupracovník nadporučík Tomá Vlídný zůstal sedět vedle

mne, zatímco ostatní opoutěli náčelníkovu kancelář.

Něco tu mám, řekl ná éf. Upozornění na podivné zvyky vedoucího jedné prodejny v

Rajské ulici.”

Jak - podivné? chtěl jsem vědět. My se toti obvykle zabýváme vradami.

Ale … je to takový směný dopis,” zněla odpověď. Starý vytáhl z horní zásuvky stolu obálku, počmáranou hůlkovým písmem. Radi se nato podívejte, a mám klid.”

Mělo mne u tehdy napadnout, e v tom tuí něco neobvyklého. ádné vysvětlování, ádné

rady. Místo toho jsem vzal dopis a následován Tomáem nastoupil před budovou do

sluební volhy.

xxxx

Řidič zastavil v Rajské ulici. Vystoupili jsme na chodník a rozhlédli se. Ulice se svaovala v mírném oblouku a končila v parku, obklopujícím moderní interhotel Fénix. Jeho zadní trakt zabíral téměř třetinu ulice po pravé straně. Tuto část hotelu zakrývala shora stříka, pod kterou právě putovaly do skladu hotelu bedny se zeleninou. Poblí vchodu čekaly na odvoz

kanystry od mléka a prázdné obaly.

Uprostřed ulice nad hotelem byla mlékárna a vedle ní prodejna polotovarů. Cestou k ní jsem znovu vytáhl dopis, který jsem poprvé přečetl v autě. Levný dopisní papír, pečlivě malovaná písmena, vzorné rovné řádky: Vedoucí polotovarů v Rajské ulici kouří jen kentky a svačí

ananas. Někdo by se na to měl podívat.”

Bez oslovení, bez podpisu.

Ze vech jídel zrovna ananas,” řekl Tomá odmítavě. Sám si někdy sotva najde čas na

dopolední kávu.

V prodejně byl příjemný chládek. Prodavačka za pultem zručně balila porce ovocných

knedlíků pro jedinou zákaznici. Její mladí kolegyně vyháněla pomocí utěrky mouchu, která vnikla do výkladní skříně. Dvakrát se jí to podařilo, ale moucha se vdycky vrátila obloukem kolem její dlouhovlasé hlavy zpět.

5

Zákaznice odela.

Hledáme pana vedoucího, poádal jsem.

Prodavačka si mne důkladně prohlédla. Byla to hezká tmavovlasá ena s vějířky vrásek

kolem očí. Pan Váek si vzal tři dny volno,” řekla. Kde ho najdeme?”

Co mu chcete?” vyhnula se odpovědi.

Máme pro něj bedničku ananasového kompotu,” prohodil Tomá nevinně.

Nijak ji to neudivilo.

Bydlí na ikově.” Dala nám adresu.

Potom se obrátila k dívce, prohánějící vztekle mouchu.

Přendej zboí do mrazáku. Za okno dáme jen seznam.”

Dívka se k nám obrátila a byl to chlapec. Pohodil hedvábnými vlasy a hlubokým hlasem

odporoval: Nerozumíte vůbec prodeji.” Moná,” odsekla. Zato nesnáím mouchy.”

Tomá se chystal k dalí otázce, ale neupoutal jejich pozornost. Vymanévroval jsem ho na

ulici. Přes sklo výkladu jsem viděl, jak pokračují v slovní potyčce. e by ten dopis napsal jeden z nich?

xxxx

ikovská ulice, ve které bydlel vedoucí prodejny polotovarů Váek, překonávala strmostí

Rajskou. Vůz poskakoval po hrbolatém dládění.

Ve vzduchu byla vůně hovězí polévky a dueného zelí. Kolem nás domy s oprýskanou

omítkou a prázdné chodníky. Byla to starobylá, romantická krása ulice na odchodu.

V kadém domě tu jetě vládla správcová, střeící jak tak udrovaný vnitřek domu z

přízemního bytu. Vůně zelí zesílila, kdy ta nae otevřela dveře. Zavírali jsme za sebou

teprve domovní vrata. Odhadl jsem, e má stanovitě u okna a přehled přes kadý hřích a

vzlet obyvatel ulice. Tady jetě neplatila anonymita velkoměsta. Tady se vědělo o kadém

vecko.

Váka hledáte? … A doma?” divila se.

Zvědavost z ní přímo sálala.

My víme, e má dovolenou,” přiznal jsem,aIe nevíme, kde se zdruje.”

A k čemupak vám bude dobrý, kdy vám to povím?”

6

Neměl jsem připravenou odpověď na tak záludnou otázku. Tomá byl pohotovějí.

Nám k ničemu , ale panu Vákovi prokáete slubu.”

Nepřesvědčil ji. Zkusil to jinak.

Tak kde má tu chatu?” řekl úředním tónem. My jsme z ředitelství.”

Jakou pak chatu, mladej pane? asla. Já tam sice nebyla, ale je to prej jen takovej sroubek na Vltavě, někde za molínem. Do molína si jezdí pro proviant.”

Má auto?”

Kde by na něj vzal? Vlakem tam, vlakem zpátky. Na nákupy pěky. Jó, kadej se nevozí

autem.”

Dalo se čekat, e jí neuel ná příjezd do ulice. Tomá správně odhadl, e nám není

nakloněna a začal se dvořit svým osobitým způsobem.

To je dům” řekl obdivné. Čisto jako v nemocnici.”

Okázale se rozhlédl po zeřelé chodbičce, spoře osvětlované úzkým oknem z mezipatra.

Potěil ji. Spustila tirádu, z které jsme vyrozuměli, e jedinou překákou k absolutní čistotě domu jsou nájemníci, pele nečistá, která nalape a na nic se neohlíí. Zvlátě ta smečka fakanů od Kubátů. Sedm čísel, jedno horí ne druhé.

Ustavičné ječí, neumí proletět chodbou potichu,” zakončila. Souhlasně jsme potvrdili, e je to hrůza. Mít příjmy jako pan Váek, dávno měním byt,” nadhodil Tomá.

Důkladně si nás znovu prohlédla.

Jestli vy vůbec hledáte tohodle pana Váka..zapochybovala. Ukázala prstem směrem

nahoru. Mně to bylo hned divný.” Ale ano,” ubezpečil ji Tomá.

My jsme toti opravdu z ředitelství,” pospíil jsem si. Potřebujeme se ho jen na něco

zeptat… Naklonil jsem se k ní. Právem očekávala, e konečně odhalím příčinu návtěvy.

A kdy u jsme tu, proslýchá se, e Váek ije tak trochu nad poměry … rozumíte …?”

Odpověděla mi poctivým výbuchem veselí. Natěstí jí smích brzo zkrátil dech. Vylovila z

kapsy upanu svazek klíčů. Tak se nato podíváme,” nabídla potměile. Pojďte!”

Vlekla nás a pod střechu. Z Kubátova bytu se rozléhal řev jako z tělocvičny. Povely, rány, úpění. Bylo by zajímavé nahlédnout, jak vyhlíí byt rodičů sedmi čísel. Stoupali jsme vak dál.

Pod střechou nás zaskočilo suché, prachem z půdy prosycené vedro.

7

Správcová vsunula připravený klíč do zámku jediných dveří v podkroví a pokynula, abychom

vstoupili. Holý pokojík. elezná postel, na ní nepovlečená tmavočervená larisa a hubený

kvítkovaný poltář. Holá podlaha z prken, holé stěny. Na holém stole bez ubrusu popelník.

Ve skříni jeden obnoený oblek a jeden tmavoedý z dobré látky. Vytáhl jsem zásuvku stolu.

Skrývala směs nejnutnéjích potřeb. Nůky, černá ni, kartáč na aty. Sáhl jsem pro jistotu hlouběji dozadu a vytáhl tkaničkou převázaný balíček zaloutlých dopisů. Paní správcová

klidně přihlíela. Měla je dávno přečtené.

Od první lásky, informovala mne. Vdala se mu před dvaceti léty.

Opsal jsem si adresu odesilatelky z obálky posledního dopisu, ani bych balíček rozbaloval.

Bylo to stejně zbytečné. Kouří prý jen kentky,” prohodil jsem nazdařbůh.

Zaklonila hlavu, aby na mne lip viděla, a dala se do mne.

A co by nekouřil? No…!? Co by se svýma penězma dělal? Na vyspání mu to tu stačí. Kdy

má volno, jede do srubu na ryby. Jináč trčí celej den v krámě. Jí jako vrabec a nájemný je nízký.. Zbytečná ztráta času. Snad mu ani neříkejte, e jsme tu byli,” řekl jsem.

Ale, ale,” deptala mne. Pomluvit ho a pak zmizet ,to by se vám líbilo.” Poloil jsem jí chlácholivě ruku na pai. Je to mezi námi,” pokusil jsem se o smír.

Tomáe to vak podrádilo. U jsme oba sotva dýchali. Pot mne típal do očí, touil jsem

ven na vzduch.

Paní správcová má pravdu,” pronesl můj kolega upjatě. Kde jste říkala, e má ten srub? Za molínem? … Tak my si ho najdeme!”

xxxx

e ses ale dal vyprovokovat,” vytkl jsem Tomáovi unaveně. Sotva se vůz rozjel ze ikova, začal mi mozek usínat.

Praské čtvrti zůstaly za námi. Najednou tu byl skutečný, nemixovaný vzduch. Svěí vánek

od vody. Jeli jsme podél břehu Vltavy. Pookřál jsem. Začal jsem si tie pískat. Za dvacet minut jsme míjeli tabulku s nápisem molín. Jsme tady,” hlásil řidič.

Projeli jsme vesnicí a ke křiovatce, odkud odbočovala silnička přes pole k lesu.

8

Po několika dalích minutách jízdy se kolem ní začaly objevovat chaty. Jetě jedno odbočení na lesní cestu a byli jsme zase u řeky. Mladá ena, rozvěující plenky na ňůru před

verandou, nám vysvětlila cestu k Vákovu srubu. Nali jsme ho snadno.

Čněl mezi přepychovými rezidencemi s vyřezávanými srdíčky v okenicích jako vyvrenec,

nestydatá odlinost. Ke vemu na nejlepím místě. Přímo nad břehem, blízko schůdků do

vody. Byl to pozůstatek trampské osady, dávno přebudované na soutění chatové sídlitě.

Srub páně Váka vak nesoutěil. Stál nad vodou a nedbal na okolí.

Majitel rybařil asi sto metrů odtud proti proudu. Seděl na břehu a pozoroval hladinu, kde měl políčeno. Splávek stál nehybně na místě. Neberou?” zahájil jsem konverzaci.

,,Tady u jsou moc vychytralý,” vysvětlil mi. Počítám s tím, mám v chatě konzervy.”

Vypadal docela jinak, ne jsem si ho představoval. ádný blahobytný, ananasem ivený

snob. Útlý, zimomřivý muík v teplé flanelové kostkované koili. Obličej pokrčený vráskami.

Osobnost vnímající nás jen okrajově. Teď jsme tu a za chvíli zas nebudeme. Zbude po nás

ticho a vychytralé přítelkyně ryby. Sesunul jsem se k němu na trávník. Nezbylo ne říct mu přímo, proč ruíme jeho klid. Sledoval můj výklad nechápavě. To si nemůu kupovat co

chci?” Ale můete,” uklidňoval ho Tomá. Jene my to upozornění musíme přeetřit. Tak jsme tady ” Soustředil se zase na splávek. Kdy promluvil, bylo ho sotva slyet.

A co bych si to z platu nedopřál… Stejně ho ani celý neutratím … Ničím si plíce kouřením, tak radi tím lepím, ne? Mám rád ananas , no a? Někdo rád dívky, kupuje jim hadříky. Já rád ananas.” Tím to vyřídil, ale dal se přemluvit a pozval nás do srubu. Plechovky lahodného kompotu zdobily kadé volné místo. V koutě odkládal ty prázdné a nebylo jich málo.

Váek narazil konzervu a podal mi ji. Pak pracoval na druhé pro Tomáe. Neměli jsme

důvod odmítnout. Třetí otevřel pro sebe. Tyhle měl ponořené v síti do vody, byly studené a osvěující. Nic proti ananasu,” řekl jsem a polkl dalí řez. Ale pro pořádek , v obchodě to máte na jedničku?” Bez obav,” odvětil lakonicky. Pak se rozmyslel a dodal: 9

Valáková to vede dobře, je zvyklá. Tu a tam nevydrím a musím na ryby.”

Berou tu vůbec někdy?” pokouel ho Tomá. Byli jsme mu asi příjemní jako návtěva o

víkendu.

Jen kdy jim fabriky zatemní mysl nějakým zvlá řízným odpadem,” přiznal Váek. Dopil

jsem ávu a zapálil si Spartu. Měl bych taky uvaovat o levnějí sortě. Aby mi to někdo

nespočítal. Tak se mějte,” loučil jsem se.

Tomá a Váek vyli před srub současně. Zaslechl jsem, jak můj přítel káe:

Lidi jsou divní, nepřející… Klidně na to zapomeňte a kuřte si dál.”

Váek se za námi díval, čelo nakrčené starostmi.

Tos nemusel,” káral jsem Tomáe, sotva jsme byli z doslechu.

Dobrá rada nad zlato,” zamumlal a soukal svou těkou váhu do auta.

Nad zlato. A co kdy ten anonym ví o Vákových příjmech víc, ne naznačil v dopise?

Pro jistotu zajedeme jetě na ředitelství Vákova podniku,” rozhodl jsem náhle.

Tomá kupodivu nic nenamítal.

Zajdeme do účtárny,” pokračoval jsem. Cosi mi naeptává, e dnes u lidi nebydlí v

prázdném pokoji se eleznou postelí a ve srubu, starém padesát let. Ledae by si v tom

libovali. Takový společenský exhibicionismus naruby … Nebo úmysl zmást okolí.”

Ten srub bych mu odpustil. Kdybych měl čas víkendovat, dal bych mu přednost před chatou

se srdíčky v okenicích. Ale eleznou postel nikdy. V sedmdesátých létech dvacátého století si za vydělané peníze kupujeme pohodlí pro vední den. Kdy u nainci nejde zrovna o

krásu prostředí , o pohodlí mu jde při dnením tempu ivota moc.

Take jedeme rovnou na podnik.

xxxx

Účtárny se od sebe lií hlavně účetními. Tahle vypadala půvabně a překvapeně. Nepatrně

zdviený nosík větřil zajímavé přeruení pracovní rutiny. Horní ret měla vykrojený tím

nebezpečným způsobem, který budí představy. Kolem obličeje se jí vlnily krátké hnědé

vlasy, kadý kam chtěl.

10

Tomá zakalal. Ukončil jsem prohlídku.

Váek? opakovala nejistě. Z Rajské ulice? Dobrá prodejna … proč ta vás zajímá?”

Ten oblouček rtu mi nedovolil odvrátit pohled. Tomá odpověděl za mne.

Nic konkrétního. Kdy jste si jista, e to vede dobře ..

Pořád jsem jetě civěl. Tomá zaeptal k mému uchu: Marta má lepí.”

Účetní to nepostřehla. Přehrabovala se ve formulářích na stole.

Někde to tu mám, panikařila. Jetě včera jsem to měla v ruce ..Vzdala hledání a

rozpovídala se. Já Váka znám. Je to takový tichý člověk. Strachuje se věčně o zdraví , to víte, padesát kilo ivé váhy. Má katar průduek a ije v úzkosti, e trpí astmatem. S Paní Valákovou bojuje u přes rok.” Nakonec napsala ten anonym přece jen prodavačka.

O co bojují?” zeptal jsem se.

O okno,” zasmála se dívka. Nesmějte se, o okno! Paní Valáková měla vloni sluný

záchvat ischiasu, čtrnáct dní nezamhouřila oči bolestí. Doktor ji varoval, e to nesmí

nachladit, přítě by to bylo jetě horí. U je vám to jasné …? Váek chce dýchat na své astma, Valáková zavírá na svůj ischias. On otvírá Ona zavírá… Pořád dokola, jako malé

děti… Měl by přestat kouřit.”

To neznáte kuřáky,” řekl jsem a vytáhl si cigaretu. Uchichtla se a podala si z krabičky na stole taky jednu. Tomá ochotně přiskočil zapálit a cvakal marně zapalovačem. Vytáhla z kapsy svůj a připálila si.

Jene astmatikům dávají deset let ivota, kdy toho nenechají.” Vyfoukla kouř. Deset let…

a Vákovi je teprve čtyřicet.”

Vechno nasvědčovalo, e anonym psala Valáková. Co tím chtěla dokázat?

Tak obchod mu klape?” ověřoval jsem si znovu. Pro jistotu.

Smutně pohlédla do hromady lejster na stole.

Je tu někde kopie z jeho poslední inventury. Manko nemá.

V té čtvrti je dobrý odbyt. Čas od času odebírá i přebytky, z hotelu … On prodá vechno.”

To jde , odebírat z hotelu?” vyzvídal Tomá.

Proč ne? Máme takovou dohodu … V hotelu pořádají sympózia a různé jiné akce. Pořadatel udělá předem objednávku na, no třeba tři sta panělských ptáčků a nakonec se servíruje

edesát.

11

Hosté se rozběhnou po Praze, nestojí jim za to, vracet se k jídlu. Co má hotel dělat? Ptáčci u jsou v lednici připraveni k duení a najednou se sniuje objednávka. Udělali s námi

úmluvu, e v tom případě převezme přebytek Váek.”

Fakturace v pořádku?” zkoumal Tomá opatrně.

Samozřejmě,” ubezpečila ho dívka. Hotel účtuje, my platíme. Vaek hladce prodá, je to

dobré zboí, hotel je de lux.”

Moc jste nám pomohla,” poděkoval jsem před odchodem.

Plné rty se zvedly do úsměvu. Nebyl jsem si jist, má-li Marta lepí. Její půvab tkví v něčem jiném. Je-li člověk Martou, je vlastně jedno, jak vypadá. Jsou prostě lidé, s kterými je dobře být.

Usadili jsme se v kanceláři a čekali, a se ozve náčelník.

Ne zazni telefon,” ozval se Tomá, a ne se starý zeptá, jak jsme se činili, měli bychom jetě mrknout do hotelu a srovnat ty dodávky.”

Pochybuji, e by na tom starý trval. Spí pro nás bude mít něco nového.”

A na to spartanské bydlení jsme neměli náčelníkovi co hlásit.

Starý v tom tuí hospodářskou kriminalitu,” uvaoval Tomá. Proč myslí?”

Jinak by se tím vůbec nezabýval.” Uvidí, e nám dá nový případ.”

Vtom zazněl telefon. V miku jsem se hlásil.

Ano,” odpovídal jsem zdvořile. Pochopitelně jdeme do detailů. Vcelku to vypadá na planý poplach, obyčejné osobní zátí. Jistě , ověřujeme kadou maličkost.”

Tomá se pobaveně usmíval. Náčelník se ptal, kdy podáme hláení. Udělal jsem na Tomáe

obličej.

Právě jsme na odchodu. Musíme jetě prozkoumat určité dodávky polotovarů z jednoho

hotelu do Vákova obchodu. Ano, to je ten vedoucí. Ne, jsou fakturovány v pořádku, ale

nemáme to jetě ověřeno z obou stran. Dobře, zítra na poradě. Provedu.”

Nadporučík Vlídný pokývl shovívavě hlavou.

Tak jdi sehnat vůz. Zastavím se dole v knihovně a dohoním tě.”

xxxx

V hotelové účtárně vládla nemluvná, podmračená ena s těkými brýlemi, klouzajícími po

příli malém nose. Vlasy nosila perfektně načesané, nad čelem se točily příli dokonale z ofinky zpět nahoru.

12

To nemá pravý vlas ve zvyku.

Vysvětlování jsme odbyli krátce. Přejela rukou hřbety anonů, jeden uchopila a podala

Tomáovi. Vzápětí se podívala významně na hodinky.

Klidně jsme se rozloili u jednoho z oputěných stolů. Tomá vytáhl lístek, kam si

poznamenal data a čísla faktur z ředitelství. Začali jsme odsouhlasovat. Účetní nad námi

chvíli postávala. Kdy viděla, e jsme samostatní, vrátila se ke své práci.

Za dvacet minut jsme byli hotovi. Data, čísla dodacích listů i faktur souhlasila.

Má hotel oprávnění prodávat polotovary?”

Tomá upřel na účetní tázavý pohled. Ruka, která sdělovala počítačce čísla z listiny, leící na stole před ní, se zastavila. Sundala si brýle a promnula dvě rudé rýhy, které zanechaly na nose. Oprávnění?”

Kadý podnik má přece vymezený předmět činnosti,” vysvětloval Tomá. Jak je to u vás?

Máte povoleno dodávat na trh?” Tvářil jsem se, e chápu, o čem se tu mluví.

Nemáme,” odpověděla účetní klidně. Podle zákona nám vak nic nebrání odprodat část

přebytečných výrobků, jestlie tak činíme ojediněle, krátkodobě a příleitostně. Dodávky

polotovarů splňují vechny tři podmínky.”

Vítězně si Tomáe přeměřila. Dodavatelsko-odběratelské vztahy se mi od dob studia práv

dávno vykouřily z hlavy. Zato jsem měl v dobré paměti, e Tomá je praktik a práva

nestudoval. Můj okující kolega zavřel anon.

No prosím… V rámci volné kapacity… Jestlie to neděláte za účelem trvalého zdroje

příjmů… Jetě se poptám.”

Zaermoval obstojně. Kord znalosti je dobrá zbraň. Ale i účetní měla pár výpadů v záloze.

Je to v pořádku,” řekla, napůl otočena zase k počítačce. Před léty mi dal ná ředitel za úkol to zjistit. Mám vechno písemně z ministerstva.”

Ve vzduchu viselo, chceme-li doklad vidět. Samozřejmě ho měla.

xxxx

Nechtělo se nám přivolávat výtah, tak jsme li dolů pěky.

V druhém patře jsem se přistihl, e nalapuji s kadým krokem rázněji.

13

Zastavil jsem se. Tomá se po mně ohlédl. Zadupal jsem na místě. Nic se neozvalo. Chodba

nebrala nai existenci na vědomí. Hustý plyový koberec pohlcoval zvuky kroků. Bylo mi,

jako bych se odhmotnil. Nepříjemný pocit. Začal jsem odtud spěchat pryč.

V hotelové hale bylo poloprázdno. Dvě starí dámy si eptaly nad koflíky s kávou. U stolku poblí vchodu četl mladík s bíbrem noviny. I tady poletovaly jen tlumené zvuky, ale ivot se přece víc prosazoval. Na pultě recepce zazvonil telefon. Za číníkem, který odnáel pouité nádobí, se rozlétly dveře restaurace a vpustily do haly um hlasů.

Zapadli jsme do měkkých, edivých křesel hned pod schoditěm.

Tomu říkám převoz, konstatoval jsem. Pěkně ses na mne vytáhl!

Odmávl to rukou. Zalistoval jsem v knihovně, ne jsi obstaral auto. Odtud tedy ty citace.

Přilo to vhod, uznal jsem. A jsme hotovi. Zdá se, souhlasil jsem. Nikde ani kvíra.

Tak to odtroubíme,” navrhl. Zírala mne nejistota.

Kdyby byl aspoň Honza Kefr v Praze, zatouil jsem.

Přijede v pondělí.” Tomá se díval upřeně ke dveřím restaurace, jestli se neobjeví číník.

Měli jsme ízeň. Co Honza dělá?

Případ ikovných odpisů. Představ si, náhodou taky v hotelu. Ve pindlerově Mlýně.

Odepisovali tam loní prádlo, proívané deky a péřové poltáře, jako vyřazené. Povlaky sice dali do pouívání nové, ale deky a poltáře zůstaly dál na postelích … Jde o to, kam se poděly ty nové. Celková částka by u stačila na postavení rodinné vily. Honza pátrá, kdo to shrábl. Honzovi Kefrovi jedinému bychom se mohli svěřit, kdybychom byli v koncích. Dělal s námi na jiných případech a ví, e tohle není ná obor. Tak co - balíme? zeptal se Tomá.

Pořád mne jetě drádila Vákova elezná postel.

Na čem doma spí? zvídal jsem.

Já? Na válendách. ena tomu říká letitě. Přistávací plocha pro unavené. Dvě válendy

vedle sebe, měkké poduky a kapny. Vynálezce by zaslouil Nobelovu cenu.

Právě, utrousil jsem svěřepě.

14

Pořád ti leí v hlavě Váek?”

Leel. Ty cigarety a ananas jakoby vytryskly z odříkání. Proč ije tak podivně? Za sedm

kartónů kentek, které vykouří během dvou měsíců, by koupil pohodlnou válendu. Za

bedničku ananasu lůkoviny.

Ten anonym . . ř e k l jsem nejistě. Co kdy ví víc, ne napsal? Třeba chce, abychom si zbytek zjistili sami… Co kdy si není jist, e jde o přečin, ale tuí něco?*’

Na nás je, dopátrat se pravdy. Pokud nejde o pomluvu nebo mstu. V tom případě se raději

dopátráme anonyma. Ale jak nato?”

Nevěděl jsem, jak dál. Honza, který nám mohl poradit, byl daleko.

Co takhle zajet za ním pro radu?” navrhl jsem. Ani se nezeptal za kým.

Proč ne, souhlasil a uvolnil si knoflíček u koile. Na horách se dá aspoň dýchat.”

Zavolali jsme k nám, e odjídíme do Krkono.

xxxx

Zastavili jsme přímo u lavičky před horským hotelem. Honza Kefr na ní spokojeně odpočíval, jakoby na nás čekal. Vystoupili jsme z auta a zdvořile se pozeptali, jak je na tom se zdravím a co ten odepisovaný inventář. Zavětřil a podezíravě si nás měřil.

Je to pokojská,” řekl. Přiblině půlku rozprodala postupně sama. Pak se spojila s vedoucím obchodního domu, odkud kapny a poltáře odebírali. Mám u svědectví pár lidí, kteří od nich koupili. Vedoucí mi jetě vzdoruje, ale do neděle přijde sám. Přivedl jsem ho na samý okraj zhroucení, jak kolem něj obcházím.”

Upřel na mne oči chlapce. Za nimi jsou vak tvrdá místa. Kdyby někdo promrhal plat a ukradl v samoobsluze bochník chleba a salám, Honza by za něj zaplatil. Jen si vak zobne ze

společného vlastnictví, u ho má za osobního nepřítele. Ten hoch to nebere jako povolání, ale přímo poslání. Předloil jsem mu případ panělských ptáčků.

Já u se divil, e jste si vyjeli na výlet,” podotkl. Říká, e ti vadí ta elezná postel?” Protáhl se přes opěradlo lavičky.

A stůl bez ubrusu,” neodpustil jsem si.

17

Úměrné bydlení, pro vedoucího prodejny,” souhlasil. Jestli ale krade, co si za ty peníze kupuje mimo drahé cigarety a ananas?”

Přiznali jsme, e nevíme zda krade, ani co si kupuje.

Jak je to s těmi dodávkami?” Vysvětlování se ujal Tomá. Mne u to nudilo.

Podívej, Honzo,” začal. My víme, e bychom měli jít od toho. Papíry jsou v obou účtárnách v pořádku, manko nemá. Co se týká těch polotovarů z hotelu, restaurace, denní bar i vinárna jsou zařízeny z největí části na minutky, honosně pojmenované i účtované. Existují vak i hromadné akce, jejich organizátoři si nechtějí strhat kapsu. Objednají běná jídla. Hotelu se to zase vyplácí na ubytování a konzumu alkoholu. Tyhle akce ale skoro nikdy celý objednaný počet jídel neodeberou. Na poslední chvíli je vechno prostě jinak … a co s masem? Z

ptáčka, ve kterém je kousek okurky, cibule a párku, minutku po francouzsku neudělá!”

Já určitě ne,” souhlasil Honza. Tak co za mnou jezdíte a sem?”

Pro tu eleznou postel, kruci,” neovládl jsem se.

Mně se příčí ananas jen tak bez ničeho,” přidal své mínění Tomá.

Honza si přehodil nohu přes nohu a zaloil ruce za hlavu. Chvíli tak setrval.

Na takový obchod by museli být dva,” uvaoval. Váek a někdo z hotelu. A těch dodávek

by muselo být víc, ne víte , jinak by se to nevyplatilo. Přičem by si vichni, co na tom dělají, museli myslet, e je to podchycené, fakturované, zkrátka v pořádku … On toti zákon o vymezeném předmětu činnosti podniku běný zaměstnanec větinou neovládá .. 

xxxx

V prodejně jsme zastihli jen chlapce s dlouhými vlasy. Z výkladní skříně sděloval vzorným písmem malovaný soupis polotovarů, co lze obdret vevnitř. Paní Valákové prosadila svou

vůli.

Chlapec aranoval hbitými pohyby podnosy se sekanou, kostkami masa na gulá, řezy ryb a

čtvrtkami kuřat do mrazicího pultu. Sahal přitom do talíře s čerstvými snítkami petrelové natě a přizdoboval. Z hotelu ádná dodávka?” zeptal jsem se přímo. Ani nepostřehl, e se tu mluví o něčem, o čem dosud nebyla řeč.

18

Zítra, odpověděl lakonicky. Vytáhl z lednice, zabudované za jeho zády ve stěně, plato s úhlednými balíčky lístkového těsta. Začal z nich rovnat pyramidu rovnou před mým

obličejem.

Rádi bychom se o těch dodávkách dověděli víc. Ustoupil jsem o krok stranou, abych na něj viděl. Bereme od nich ptáčky, medvědy, plátky, sekanou … podle toho, co udělají.”

Máte přehled kdy a kolik?” Musel bych se podívat do knih.

Ctiádostivý obchodník mne zarovnal za lístkové těsto a ustoupil, aby se obdivoval svému

dílu. Co vám brání? Pro vás je to maličkost a my spěcháme.

Ukázalo se, e to pro něj není maličkost. Neměl klíče od malé kanceláře za obchodem. Zato jsme se dověděli, e nedávno ukončil učení a tohle je jeho první místo. Věděl mnoho o

propagaci a vechno o zboí. Část vědomostí na nás vychrlil, ne přila zástupkyně éfa z osobního nákupu.

Ze síovky se jí drala neukázněná zelenina. Valáková zčervenala, kdy nás spatřila, a

postavila nákup za pult.

Okamik, řekla rychle. Knihy jsou vzadu. Já se podívám.” Vytáhla správný klíč a otevřela kancelář. Pozvala nás dál.

Dívali jsme se jí přes rameno vichni tři. V knihách byly zápisy o dodávkách, přesně podle Tomáových poznámek. Dodací listy pěkně přiloené.

Valáková natočila tvář ke mně. Zblízka měla jemnou, suchou ple, ohroovanou vráskami

u i kolem úst.

Nevím, o co vám jde, vedoucí je velice opatrný na doklady.

Mladík stál nad ní. Neustoupil, ani kdy mluvila se mnou. Hltal očima stránky rozevřené

účetní knihy. Naklonil jsem se k němu, abych zjistil, co ho tak zaujalo. U koutku úst mu

malinko cukal sval.

Jestli něco bezpečně poznám, tak kdy se lidem něco nezdá. Hoch pročítal poloky a

usilovně přemýlel.

xxxx

Poslal jsem Tomáe na oběd domů k paní Vlídné a dvěma odbojným klukům, kterým dělá ve

volných chvílích otce.

19

Sám jsem zael na hlavní třídu do bufetu na studenou desítku. O půl jedné jsem čekal na

mladíka u polotovarů. Schován ve stinném vchodu vedlejího domu jsem pozoroval

Valákovou. Zamkla obchod a stáhla roletu. Přela kolem mne. Chlapec zatím zael do

domu a za minutu se objevil s bicyklem. Natěstí na něj nenasedl. Vedl jej zvolna ulicí.

Co takhle oběd ve dvou? překvapil jsem jej, kdy mne míjel.

Jste sám?” zeptal se a hledal za mnou Tomáe.

Sám,” přisvědčil jsem. Stačím?”

Rozchechtal se. Byl zjevně rád, e mne vidí. Mohlo to způsobit to pozvání na oběd. Doufal jsem, e mi chce navíc něco říct. Zajdeme si na terasu hotelu?” rozířil jsem pozvání.

Ve vedlejí ulici je hospoda.”

Podíval se na hotel s okázalým nesouhlasem. To byl svět, kde by se necítil doma. li jsme do hospody. Byla malá, vyvětraná, a vítala nás čistými lněnými ubrusy.

Vám se něco nezdálo,” navodil jsem, kdy jsme si objednali gulá.

Máte postřeh,” uznal. Dy to bilo do očí!” Něco, co řekla Valáková?”

Nic lepího mne nenapadlo.

Valáková?” kodolibě se zaklebil. Valáková by ani nepitla. To je jedna z věcí, které člověk nepochopí… Ona toti Váka miluje. Prostě , jede po něm.”

Prosím vás,” nevěřil jsem. Já slyel, e se nesnáejí kvůli oknu.”

Pak jsem si vzpomněl, e jetě nevím, jak se můj nový známý jmenuje.

Kadlec ..poučil mne. Tak vy mi nevěříte? Hleďte, fakt je, e po něm vyjídí originál

způsobem. Zavírá pořád dveře krámu a okno kanceláře. On to letí vzápětí otevřít. Prima se při tom přetlačují na tělo a v jednom kuse otvírají a zavírají. Z toho byste zkolaboval.”

Hádají se?” Měl potí, jak mi to vysvětlit.

Ale to taky,” řekl, jene přitom jsou na sobě tak divně závislí. Jak jeden nepřijde, je ten druhý obsluhující mrtvola … Vy dospělí jste stejně divný.”

To mne upoutalo. On v tom lítá i Váek?”

Jasně,” ubezpečil mne. Tudle se s ní rval u okna, nenapadlo ho, e můu vykouknout za

pokladnou … Pane, ruce mu jen klouzaly na nepřístojný místa a Valáková ječela, e si

neuene ischias a prodluovala to, jak jen mohla.”

20

Co to jsou, nepřístojný místa?”

No přece ty, za který by mně moje holka dala pár facek. A je to moc mírná holka.”

Zase se uklíbl, ale zdaleka ne zlomyslně.

Láska jako hrom,” shrnul své pozorování. Jen nevědí, jak na to. Nemají ty zkuenosti.”

V jejich věku?” asl jsem.

Dy jsou z tý divný generace, co na to chodila oklikou!”

Ten se mi líbil! Vzpomněl jsem si na Martu. Byla jen o est let starí, ne on. Co si asi myslí o mně! Jestli jsem ho dobře pochopil, začíná v dnení době u mládee ten odvěký vztah tělem a pokračuje duí. A já to mám pořád jetě naopak.

Potom jsem si uvědomil, co řekl o hrozbě facek. Začal jsem se nahlas smát. Kadlec nechal

guláe, do kterého způsobně ďobal, a zíral na mne. Jeho teorie nesouhlasila s jeho praxí.

Věděl sice u v osmnácti co je láska, ale jeho děvče hlídalo svá nepřístojná místa. Svět jede pravděpodobně pořád po stejných kolejích do stejných cílů.

Mohl jsem se klidné vrátit k případu. Papíry jsou v souladu s tím, co u víme,” řekl jsem.

Jo,” souhlasil. Papíry jsou asi óká. Podpisy a tak. Sledoval jsem to s vámi. Jene to

netimuje.” S čím?”

No, přece, s dodávkami… Dodávají toti třikrát týdně, pravidelně jako hodiny. A v těch zápisech byly jen čtyři stránky dodávek za posledních pět let. Take je to značně

poddimenzovaný, ne?”

Proseděl jsem s ním celou polední přestávku. Počítali jsme plátky i závitky, zhodnotili kvalitu hovězího a zgustli si na Vákovi a Valákové. Tomá bude zírat.

xxxx

Těil jsem se zbytečně. Byl by zíral, kdyby si právě neopakoval dějepis se starím synem.

Paní Vlídná nakoukla do pokoje, kde se to drama odehrávalo. Odhadla, e Jiří z Poděbrad

potřebuje jetě tak slabou hodinku a nabídla mi kofolu.

Přijal jsem. Nebyla sice ledová, ale vrátila mi pracovní elán. Začal jsem se radovat, e ze panělských ptáčků přece jen kouká případ.

Tomá zatím odhalil mou přítomnost a pochopil, e můe uniknout z pedagogického jha dřív, ne syn vyhmátne jeho slabiny v historii.

21

Shodli jsme se, e si musíme pospíit do hotelové kuchyně. Tam se polotovary vyrábějí,

odtud odcházejí k zadnímu vchodu hotelu a přes ulici do prodejny páně Vákovy.

Je to tedy místo, kde bychom měli co nejdříve zjistit, kolik, jak často a kdo.

Ne jsme se tam dostali, byl pozdní večer. Nevadí. Není to tak patná doba, budeme-li mít těstí a zastihneme někoho, kdo se vyzná.

Tentokrát jsme vstoupili do hotelu hlavním vchodem. Hned zkraje svítil po pravé straně haly nápis restaurace. Za létacími dveřmi, kterými se do ní vcházelo, vystupovala do prostoru

haly tmavým dřevem obloená kukaň recepce. Byla právě prázdná, jen dveře do kumbálku

za ní byly pootevřené. Zahlédl jsem malou telefonní ústřednu a hlavu rusovlásky, která u ní seděla. Stolky s pohodlnými, tmavoedými plyovými křesly jsme u vyzkoueli. Hala končila řadou výtahů. Po jejich levé straně stoupalo schoditě do poschodí, pod ním na levé stěně byl osvětlený vchod do noční vinárny. Napravo od výtahů byly zase létací, do poloviny

zasklené dveře. Dalo se předpokládat, e kuchyně sousedí s restaurací, ale tudy jsme

nechtěli projít. Zamířili jsme dozadu k létacím dveřím. Kuchyně má jistě vchod i zezadu, od skladu. Chodbu od zadního východu jsme u znali.Tudy jsme proli poprvé do účtárny. Teď

jsme z ní odbočili do úzké chodbičky a vzápětí se vrátili od dveří do sklepa. Zato dalí

chodbička byla správná. Na konci vlevo nápis Sklad, vpravo Kuchyně. Minuli jsme několik

malých přípraven. Ze zeleninové prudce zavoněl celer. Ve studené kuchyni dokončoval

právě kuchař, obrácený k nám zády, úpravu védské mísy. Dostat se do teplé kuchyně nebyl

kupodivu problém. Několik zaměstnanců se po nás sice překvapeně ohlédlo, ale nikdo

neřekl Nepovolaným vstup zakázán.

V rozlehlé kuchyni se točilo kolem hořáků několik kuchařů. Za bělostnou kuklu převlečená

dívka upravovala na nahřáté talíře zeleninu. Rovnala ji do promylené, barevné mozaiky.

Druhá, rovně bíle zakuklená, k ní přidávala do zlatova osmaené bramborové hranolky. V

teplé kuchyni byl čas nočních objednávek. Dívka od zeleniny nám la vyhledat éfkuchaře,

který se kdesi vzadu zabýval administrativou. Pozorovali jsme zatím tíhlého tanečníka.

Prováděl nad obyčejným párem vídeňských řízků obětní balet a do chvíle,

22

ne skončily na talíři vedle vějíře bramborového salátu.

éfkuchař nahlédl zvědavě do dveří. Neměl na sobě tradiční oblečení. Nahradil je bílým,

vpředu rozepnutým pracovním plátěm. Byl to éfkuchař, jak se patří. S pletí solidně

podloenou jemnou vrstvou tuku a mením bříkem. Věkem se blíil k padesátce a

spokojeností hvězdám.

Sotva jsme vyslovili, proč jsme se sem vkradli, přeustěl rychlým krokem na druhý konec

kuchyně a pohyby přísluníka, pohánějícího auta na křiovatce, nás dirigoval za sebou.

U okna, vedoucího do světlíku, byly napíchány na velké hřebíky mírné promatěné listy

papíru, popsané narychlo čmáranými údaji. Sejmul je z hřebíků a začal v nich listovat.

Mám to podle sortimentu, poučil nás. Vcelku to nestojí za řeč. Porce tak pro maltézáčky.”

Dost mne tím zmátl. Jak prosím?”

Malé porce. Deset deka. Tady děláme větinou dvacetidekové, z výběrového masa.”

Nám jde o to, kolik dodáváte,” řekl Tomá.

Moment… Pondělí, středa, pátek… Jsou v tom výkyvy podle masa…” Listoval. Očka,

zasazená do kulatého obličeje, lítala po papírech. Vezmeme to týdně … Bratru tak dvě stě paněláků a dvě stě porcí podle monosti… hovězí, vepřové, někdy sekaná nebo

čevapčiči…Mezi námi… důvěrně se ke mně naklonil a ztiil hlas,z masa, které pro

restauraci nemůeme pouít. Já vám mám řezníka, to je machr! Ten vykrájí pro kuchyni

nejlepí maso a ze zbytku nadělá desetidekové polotovary pro Váka. A ne jen tak nějaké

k těm by mohl dávat záruční list!”

To mnoství mne umlčelo. Tomáe ne. Nepředstavil si to hejno ptáčků za pouhý rok. Tohle

tedy bylo dobrodruství! Dobrodruh po mém boku se taky hned ozval. Samozřejmě se

nestrefil.

A stojí to Vákovi za to? Nějakých sto třicet porcí v jedné dodávce?”

Ptejte se mne!” éfkuchař rozhodil bezmocně ruce. Očka mu jen hrála humorem k

rozdávání. Já to dám jen udělat, oupnout na plato a polu Vákovi. Tou dobou u má před obchodem frontu. Celá ulice vaří třikrát týdně nae polotovary … O brněnských medvědech jsem se zmínil?” Příli mnoho zvířat,” podotkl jsem.

Mluvil jste o čoklících,” podpořil mne Tomá. Kuchař se rozesmál.

23

Vy jste, se mi zdá, prýmaři! prýmař tu byl ovem on. Copak jsem to nevysvětlil?

Maltézák je u mne strávník téměř dietní, já vařím pro Ivy salónů!

Lvi nám chyběli,” bavil se Tomá. A medvědy jste nevysvětlil, připomněl jsem.

Správná poznámka k věci , tak to jsou dva plátky telecího, ikovně vykrájeného mistrem

řezníkem, a mezi nimi plátek unky. Spíchnuto, hotovo. Obrovská poptávka… Nemáte z

mých řečí jetě hlad? … Hodím vám na pánev dva pěkné turnedos , co vy na to?

To by bylo podplácení, řekl jsem.

Ale prvotřídní,” souhlasil a el pro maso.

Rozehrál svůj osobitý kuchařský balet, a to se ví parádou. Nasadil si vysokou bílou čepici.

Bifteky naklepával hranou ruky. Opékal , ale jak! Já si ve své staromládenecké kuchyni při této práci dávám z nudy pivo a cigaretu. On pracoval duí i tělem.

Vilíku, talíř! sykl přes rameno.

Přiskočila jedna ze zakuklených dívek, v kadé ruce talíř se zeleninou a brambůrky.

Nastavila své dílo a kuchař přidal své. Na malou chvíli překřikla vechny vůně mladá, na

krouky nakrájená cibulka.

Dva tisíce korun týdně, sto čtyři tisíce ročně , kdy počítám průměr pět korun za porci,

zaeptal za mnou rychlopočtář Tomá.

Čepice se vrátila do skříňky. Usedli jsme ke stolku pro zaměstnance, u stěny poblí světlíku.

Tomá vzal éfkuchaře za ruku. Prohlíel hranu od malíčku k zápěstí.

Měl byste tu mít mozoly

Mám tam otisky zloděje dvou turnedos, eptal ten vtipálek. Zase důvod ke smíchu. Tohle je tedy případ.

Zaplatíme i s podívanou, ujistil jsem ho. Vilík za mými zády tutlal chichotání. Později jsme zjistili, e se jmenuje Vilemína, co je jistě důvod k trvalému smutku. Její sestava zeleniny vak byla veselá. A co pivo, pane Kadraba? zeptala se. U tu mělo být, odpověděl éfkuchař. Neetřil jste na nás, pochvaloval si Tomá s plnými ústy.

etřil,” přiznal Kadraba. Schválně. Abyste mi nepřiili rozkrádačku svíčkové. Já nevěděl, e chcete platit.

Vilík zase kvikl, jako ozvěna ertu. Kadraba převzal pivo a zahnal ji zpět k zelenině.

Jak ty polotovary vykazujete, pane Kadraba? Byl jsem Vilíkovi vděčný, e ho oslovila

jménem.

24

Podíval se na mne nejistě.

Vykazovat takový bagatel po mně jakivo nechtěli,” řekl. ,,Beztak mám papírování víc, ne je sluné. Nahoře si to sami srovnají ve fakturách. Běí to automaticky.”

Chcete říct, e ty porce tady v kuchyni kouzlíte? Nefasujete na ně maso, nevykazujete,

nevypisujete dodací listy?” Zakabonil se. Ale do očí se mi díval dál upřímně.

Tak nějak,” přikývl chabě. Povídám přece, e to jakivo nikdo nechtěl.”

Jakivo je od kdy?” asl jsem. Přesně?” Naden.”

V květnu pět let. Co tu éfuju. Můj předchůdce, vyhláený mistr ve flambování, udělal tu dohodu s Vákem. Kdy jsem přiel já, u to běelo.” Srovnával jsem si to v hlavě.

Kam se poděl vá předchůdce?”

Pate? Poděl se neznámo kam. Odjel toti jaksi s celou rodinou na zájezd s Čedokem … a kdoví, kde teď flambuje.” Aha,” podotkl jsem.

koda takovýho kumtýře,” litoval Kadraba. Ovem mladý Kutásek od ,Slunce se zatím

vypracoval tak, e Patee předstihl.” Mladý Kutásek mne nezajímal.

Jestli vám dobře rozumím,” řekl jsem, zavedl tenhle Pate odprodej meního, zato

pravidelného mnoství polotovarů, vyrobených v této kuchyni, ani by se namáhal někomu

svěřit.” Ale to von se snad svěřil, vdy se to fakturuje.”

Jak se to fakturuje, kdy se to nehlásí?” Kadraba mne měl za malicherného.

Víte, e nevím? Snad podle masa. Celkového mnoství, ne?”

Jak je to s dodávkami přebytků z hromadných akcí?” přidal se Tomá.

Tak ty se odjakiva hlásí nahoru, na to jsou přísní. K těm musím vypisovat i dodací listy, jako na …” hledal správný termín jinak nasměrovanou část původní písemné objednávky

organizátorů akce.” A takhle se to praktikuje u léta, týden za týdnem,” vzdychl jsem.

Tím se netrapte,” konejil mne Kadraba. Jestli vyděláme hotelu pár korun navíc, nula od nuly pojde … Nahoře to přeúčtují na Váka, nás ruce nebolí a hospodyňky mají oběd bez práce.”

25

Bylo by předčasné svěřit mu, e hotelu nic nevydělali. Jestli to neví lip ne já. Nabyl jsem toti nepříjemnou představu, e zisk z prodeje polotovarů jde napůl do kapsy tohoto

sympatického, nekomplikovaného mue. Jednoho z mála, který dává otevřeně najevo, e u

si nael místo na slunci a bezostyně se vyhřívá.

xxxx

Pánové! To je ovem průvih!” hořekoval provozář Hájek.

Vedení je zrovna mimo Prahu. Ředitel i ekonomický náměstek. Jsem tu na vecko sám.”

Být na průvih sám, vyhovuje málokomu. Prohlíel jsem znovu anon, který jsme dali přinést z hotelové účtárny, a po očku jsem ho pozoroval. Přecházel nervózně po pracovně.

Na sobě měl oblek z edé, vlněné látky. Podle toho, jak mu seděl, ádná konfekce. Z rukávů saka vyčnívaly prouky sněhobílých manet. Zvedl ruku, blýskl zlatý knoflíček. Proč ne.

Pobírá jistě sluný plat. Ruka upravila vihácký účes. Přestal jsem si ho vímat.

Kuchyň je tak jako tak vá píseček,” upozornil Tomá. Byl tu prvkem statickým. Já listoval a učil se anon málem nazpamě, provozář chodil čím dál, tím rychleji a v duchu kombinoval, jak z toho vybruslit. Tomá seděl v koené klubovce a nevzruoval se.

Neměl jsem tuení, e se tam keftuje,” bránil se Hájek.

Měl jste mít,” poznamenal jsem. Hájek se zastavil a Tomá vytáhl svůj notes.

Kde je keft, tam je výdělek,” řekl. Za pět let vám to vychází suma sumárum kolem pěti set tisíc. Půl Váek, půl někdo z hotelu. Jak jinak?”

Pánové!” hlesl Hájek. Na víc se nezmohl. Kdo z hotelu?” zeptal jsem se.

Vypadá to na teplou kuchyň,” zaeptal.

éfkuchař Kadraba tvrdí, e celá akce jela vlastně bez příkazu celá léta automaticky. Pěkný nesmysl.” Zavřel jsem anon. Nic nového jsem v něm neobjevil.

Hájek rozhodil odevzdaně pae.

Pánové, ptejte se mne třeba do nekonečna , nevím. Vypadá to, e má Kadraba pravdu.

Ledae by to organizoval on sám … Jak jste na to vůbec přili?”

Tomá zasunul notes do kapsy a chystal se odpovědět. Předeel jsem ho.

26

To by bylo dlouhé vysvětlování.”

Hájek nasadil éfovský výraz. Vrazil ruce do kapes kalhot a rozkročil se přede mnou.

Mám právo vědět vecko. Zastupuji ředitele.”

Odpovědi se nedočkal. Nechtěl jsem prostě o tom dopisu mluvit. Rozhodl jsem se najít i toho anonyma, abych měl na konci případu sestavu komplet. Tomá kývl za Hájkovými zády

souhlasně hlavou.

Pět set tisíc,” zamluvil Hájek poráku. Vytáhl ruce z kapes a zkontroloval, zda si neumazal manety. Začal zase přecházet. Pánové! … To snad není moné! Jsem přesvědčen, e jde o omyl.”

Tak já vám to zopakuji,” navrhl jsem. Vae účtárna fakturovala jen přebytky z velkých akcí.

O ostatních, pravidelných dodávkách se nikdy nedověděla. Mezi hotelem a podnikem

neexistuje ádná dlouhodobá smlouva , byla by taky nezákonná, protoe hotel nemá

oprávnění vyrábět a prodávat polotovary. U jsme prohlédli i výdejky potravin, hlavně masa, i výkazy porcí. Na gramy se tedy v kuchyni skutečně nehospodaří, kdy mohli vyetřit 40 kg masa týdně. Z dokladů nevyplývá, e by v minulosti měla podniková kontrola důvod zabývat

se teplou kuchyní. A přesto se tam dodnes vyrábějí polotovary a zaměstnanci kuchyně jsou

přesvědčení, e je to z příkazu vedení a součást jejich práce. Váek polotovary přebíral a prodával. Zisk zřejmě dělil mezi sebe … a koho?”

Nedívejte se na mne,” ustoupil Hájek o krok. Já to nejsem!”

Něco vás určitě napadlo,” naléhal Tomá.

Jen to, e Váek odpověď zná. Proč se ho nezeptáte?”

Do toho zazvonil telefon. Pro vás,” podal mi Hájek sluchátko.

Docela malou vteřinku jsem poslouchal. Za stejně krátkou dobu jsme byli za dveřmi.

Měl pravdu,” řekl jsem na chodbě ponuře. Váek ví odpověď zcela jistě. A ho přítě

uvidíme, snad se nám svěří.” Foukl,” konstatoval Tomá.

Zbyly po něm jen plechovky od ananasu,” přitakal jsem.

xxxx

Starý byl celý nesvůj a porada se táhla. Nad konferenčním stolem visel nehybný horký

vzduch jako dusivý příkrov. Ani jsme se domluvili, nikdo nekouřil.

27

I tak jsme měli potíe s dýcháním. Hotel vám neuteče,” prohlásil náčelník, kdy dolo na ná případ. Váek nám neměl utéct,” kál jsem se. Kdo to mohl tuit?”

Zrovna o tobě se říká, e vidí za roh,” vyčetl mi a obrátil se k vedoucímu pátračů. Co jste zjistili?”

Opustil srub včera večer kolem deváté , to se jetě nevědělo o pravidelných dodávkách.

Spočítal si to dobře. Doma není.” My jsme ho nevyplaili,” ujioval Tomá. Je to jisté?”

Spolehlivě. Po deváté navtívila Váka sousedka z vedlejí chaty..Vedoucí pátračů se

podíval do zprávy před sebou. Paní… Nitková. Třicet osm let, rozvedená. Částečně si

chtěla vypůjčit kávu a částečně asi Váka, protoe se nudila. Srub, který Váek zásadně

nezamyká, protoe tam podle jeho mínění není co ukrást, nala prázdný. Osobní věci pryč,

ve skříni jen staré atstvo, ve kterém chodí rybařit. V komoře základní potraviny, ty tam nechává vdycky. Nitková srub vymetla, co, jak nám řekla, má ve zvyku, a odela.

Usoudila, e Váek odjel do Prahy a e se zase brzo objeví. Tolik její svědectví.”

Otisky?” zeptal jsem se.

Vzali jsme, kdy jsi nás zalarmoval. Jeho a Nitkové.” Stopy po zápase?”

Byl jetě viděn na okraji molína. Má to tady ve zprávě.”

Přisunul mi hláení svých pracovníků.

Proto ti říkám,” ozval se náčelník, hotel neuteče. Pus se za Vákem. U něj má, co

hledá.” Má náskok,” ehral jsem. Co hraniční přechody a letitě?”

Starý se spokojené usmál.

Zařízeno,” řekl. Zatím nevycestoval. Máme ho tady.” Oddechl jsem si.

Aspoň to. Jak jsme mohli vědět, e má v hlavě zaječí úmysly a ve skrýi taku s penězi?”

Slunou částku,” uznal starý.

Moná víc, ne víme. Z platu skoro neutrácel,” přidal Tomá.

Podivín?” éf se na mne překvapené zahleděl.

Příli schopný obchodník na podivína. Nebo příli do oči bijící podivínství,” namítl jsem.

elezná postel a kentky. Holý srub ozdobený ananasem. Bude mi někdo něco povídat.

28

Nejspí má zakopaný poklad pod kamenem ve molíně, řekl Tomá.

Podíváme se na to, nabídl vedoucí pátračů. Taky ti můeme obejít s Vákovou fotkou

klenotnictví a staroitnictví, jestli nenakupoval.”

Náčelník i já jsme přikývli současně. To nemůe kodit. Pak je tu jetě Valáková,

připomněl jsem. Hlídat, nařídil starý. Té se ozve.”

Ví ona o těch vindlech nebo neví? Má přístup ke knihám. Proč neřekla, kolik dodávek

skutečně odebírají?”

Poloil jsem otázku do vzduchu a nečekal na odpověď. Tomá vstal. Následovat jsem ho.

Rýsovala se před námi spousta práce. Účastníci porady se pomalu rozcházeli.

xxxx

Poádal jsem řidiče, aby mi na chvíli zastavil u domu. Vyběhl jsem do bytu a rychle se

převlékl do čistého trička. Pak jsem se vrhl k telefonu, abych se jako kadý den zeptal, jestli se náhodou nevrátila Marta. Kdy si mu v mém věku zvykne na dívku, neměla by odjídět na celý měsíc.

Zklamaně jsem se vracel k vozu. Tomá stál na chodníku u otevřených dvířek. Zřejmě

nevyměnili s řidičem víc ne dvě, tři věty o počasí.

Byl to nový řidič. Co by nebyla ádná pohroma, kdybychom se v něm vyznali. Jako mu u

překročil pětatřicítku, jako člověk jetě tápal v těch nejistých létech kolem estnácti. Plachý, plný obav, aby neřekl nemístnou hloupost, raději ustavičně mlčel. Dokázal bez obtíí promlčet celý den. Způsobil, e jsme se nedokázali při jízdě uvolnit. Kdy náhodou promluvil, měl strojený hlas člověka, který se hlídá a pozoruje i z druhé strany. Druhá strana jsem byl já a Tomá. Byl nám docela sympatický, jen jsme nevěděli, jak na něj.

Nepřijela, viď?” Tomáovi stačil jediný pohled na mne.

Jetě ne.” Nebylo mi do řeči. Nastoupili jsme do vozu.

Pojď si přemýlet,” lákal mne Tomá. Rozjeli jsme se.

Svět je plnej krásných kluků,” řekl jsem. O Vákovi si pojď přemýlet.”

U je pryč tři týdny. Kdo to má vydret? Co kdybych jí poslal telegram, e mám horečky …

vrátila by se?” Podvodníku. Kro tu svou majetnickou povahu.”

Mně se stýská,” bránil jsem se.

31

Odvolám majetnickou povahu, ale pojď si přemýlet.” Bylo jasné, e mi nedá pokoj.

Stejně neuhodneme, kde Váek je. Nevíme ani, s kým se stýkal.”

Tak pojď hádat, čím jsme ho vyděsili, e se rozhodl k útěku.”

Ničím. Probral jsem si kadé nae slovo s ním u stokrát.” Na dvě minuty jsem ho umlčel.

Heleď , a jestli si z pouhé mánie nezaloil sklad s ananasem, co podle tebe má?”

Nejspí bankovky.” Na co?” Na co jsou peníze?”

Aby se utrácely,” prohlásil vítězoslavně. Aby si jeden zařídil byt, oblékal manelku,

vychoval děti.” Nebo?” Nebo si hrál na velkého s krásnými slečnami.”

Přestal jsem myslet na Martu a začal uvaovat o téhle monosti. Pak jsem to zamítl. Kdo

hraje velkého, nespí na elezné posteli. To by musel mít Váek jetě jeden byt. Ale vím já, e nemá?

Taky můe hromadit pro pouhé hromadění,” řekl Tomá.

Pokouel se vykřesat jiskru ze zapalovače, aby si zapálil cigaretu, sevřenou u mezi rty.

Nepodařilo se. Rozebral zapalovač na koleně a potom hledal maličké součástky po podlaze

auta. Podal jsem mu zápalky.

To by kudlil i na kouření a ananasu,” namítl jsem.

Fakt,” uznal Tomá a konečně zmlkl.

Jeli jsme půvabnou krajinou lemovanou lesy. Jejich okraj se táhl hned podél silnice, hned byl vykrojen do pasek, luk a lesních cest.

,,Moh kupovat devízy,” ozval se náhle, pln obav z vlastní odvahy, hlas od volantu.

U jsou prověřovány známé firmy,” odpověděl jsem. Uvaujete správně.”

Řidič po mně hodil okem ve zpětném zrcátku a pak vzal zatáčku tak radostně, e poloil

Tomáových osmdesát kilo na mé rameno.

Na co firmy,” prohlásil bujně a řízl dalí zatáčku. Kdy keftoval přímo s interhotelem!”

Pánové, řekl by provozář Hájek. Pánové, řekl jsem v duchu i já.

xxxx

32

Projíděli jsme zvolna molínem a sledovali tabulky s označením ulic. Vytáhl jsem zprávu

pátračů a narychlo ji jetě jednou přeletěl očima.

Tady je to, řekl řidič poněkud rozpačitě a zastavil. Vzpamatovával se jetě z toho, jak nám vyrazil dech.

Oknem vozu jsem si přečetl jméno na mosazném títku vedle tlačítka zvonku. ,Ant.

Janečková.

Za plotem obkličovaly malou béovou vilku v ukázněném čtyřstupu růe. Vadnoucí květy

byly nedávno odřezané, zůstaly po nich jetě čerstvé rány. Betonové chodníčky byly čistě

vymetené, tráva nakrátko sečená. Ani stopy po nepořádku, který provází provoz

hospodářství.

Zazvonili jsme u kachličkami obloených dveří z přírodního dřeva. Paní Janečková otevřela.

Malá, hodně při těle a plná ochoty. ,,Tak jen pojďte, u na vás čekám.

Vstoupili jsme do předsíně, její celou levou stranu pokrývaly police, a kam oko padlo, vude samá vejce. V koících, oatkách, mísách.

,,Ty jsou, co? řekla hrdě Janečková. ,,Pan Váek je taky můj odběratel.

asli jsme upřímně. Kdo by neasl mezi stovkami vajec v domku uprostřed líbezné

zahrádky. Vedla nás dál do pokoje. Skutečně nás čekala. Na stole byla připravena mísa

koláčů a álky na kávu.

Ohlédl jsem se jetě do předsíně. Neviděl jsem slepice …?

Bodej, řekla. Ty by mi tu nadělaly. Za květinovou zahradou mám sad a za sadem

ohraený slepičinec. Chodí ke mně vichni chataři.

Kadý musíme něco dokázat, jinak by nae dny neměly význam. Janečková se vytratila do

kuchyně a vmiku byla zpět s konvicí kávy. To nejde, bránil jsem se. Jsme ve slubě.

Drela konvici v obou rukách a ohromeně mlčela. Lítostivý výraz o ní říkal víc, ne mohla prozradit slovy. Tomá to nesnesl a el zachraňovat situaci. Sáhl po jednom koláči a s chutí kousal.

Janečková začala nalévat kávu a s vyčítavým pohledem mne pokárala.

U mne přece nejste ve slubě , já jsem poctivý občan.

Pozorovala nás při jídle s rozkoí kuchařky, která u dlouho nemá pro koho péct.

Prý jste včera zahlédla Váka, zmínil jsem se.

33

Pravda. U ráno se mne vyptávali. Pak řekli, e hlavní jste vy a e přijedete odpoledne.”

V kolik hodin jste ho viděla?” ptal se Tomá.

Večer před devátou.” To souhlasilo s výpovědí Nitkové. Kde jste ho potkala?”

Já ho nepotkala… Viděla jsem ho tady z okna.”

Odmlčela se, jako by chtěla něco dodat, ale rozmyslela si to. Kudy el?” vyptával se dál Tomá. Směrem ke mně , ke křiovatce.”

Přistoupili jsme k oknu. Pod námi voněly růe. Na této straně domku se střídaly luté s

jemné nafialovělými, připomínajícími barvou eřík. Za plotem vedla asfaltová silnice,

procházející molínem. Do ní vyúsovala přímo proti oknu silnička, po které jsme jeli k

Vákovi. Ztrácela se v lesíku, kde začínaly chaty.

Za křiovatkou pokračovaly po obou stranách silničky a k poli molínské domky. Ze zahrady toho protějího na nás jukal sádrový trpaslík, předmět častých sporů, zda kýč nebo právo

člověka na legraci.

V kterých místech byl Váek, kdy jste ho uviděla?”

Přila jsem k oknu právě jak míjel uprostřed ulice paní Kulovanou … To je zelinářka

odnaproti.”

V třetím domku od rohu jsem zahlédl obchod ovocem a zeleninou.

Take ho viděli dva lidé,” řekl jsem si pro sebe.

Vecko to bylo divné,” řekla náhle důrazně paní Janečková.

Něco nezvyklého na Vákovi?”

Zase se chystala něco říct a zase si to rozmyslela. Odpověděla na mou otázku.

To ani ne… Táhl na zádech ruksak, jako kdy jede normálně domů, ale najednou vám

zmizel!”

Nesmysl,” unáhlil jsem se. Ve zprávě pátračů o zmizení nic nebylo.

Radi mne nechejte domluvit,” ádala Janečková mírně. Stála jsem za záclonou a

pozorovala pana Váka, jak se blíí ke křiovatce. Kulovaná zatím zala do skladu … To jsou ty boudy támhle na konci ulice. Bydleli v nich mutí, co tu stavěli silnici. Pak z nich udělali sklady…Tak Kulovaná zala a najednou přijelo od lesa auto a tady na křiovatce zastavilo.

Na tom není nic divného , kontrolovalo, má-li volnou hlavní. Byla to bleděmodrá kodovka

stovka. Tu bezpečně poznám, mám ji taky, jene bílou … No a v tu chvíli mi zapískala v

kuchyni konvice s vodou. Skočila jsem spařit si svou večerní porci kávy a vzala jsem si ji k oknu.

34

kodovka se právě rozjíděla. Dívám se po panu Vákovi, a on vám nikde!”

Čekala, co my na to. Mohl nasednout do toho auta?” zeptal se Tomá.

Mohl,” připustila. Ale vsadila bych se, e ho neznal. Kdy ho míjelo, krátce se po něm podíval a el dál.” Kam jinam by zmizel?”

To je právě to divné,” vysvětlovala mi Janečková. Přece kdyby zahnul do naí ulice, viděla bych ho jetě kus cesty.”

Říkáte bleděmodrá?” Tomá vytáhl notes. Čísla jste si nevimla?”

Bleděmodrá určitě … Ale na co bych si četla číslo?” Tomá notes s povzdechem zastrčil.

Tak my půjdeme,” řekl jsem. Měli jsme svědectví, e je Váek iv a zdráv. Víc se tu asi nedovíme.

Počkejte, jetě nevíte vecko,” zhatila ná předpoklad Janečková. Připravte se na ok …

Ona toti zelinářka, paní Kulovaná, se v té chvíli, co já byla v kuchyni, vrátila zamknout vrata skladu z ulice. No, a Kulovaná tvrdí, e viděla, jak pana Váka někdo vtáhl do auta … Jene a se nezasměju! … Prý do edé volhy!”

xxxx

Před zelinářstvím stál na chodníku stánek a vedle něj kbelík s vodou. Paní Kulovaná v něm postupně máčela svazky mrkve. Brala je z bedny a rovnala před sebe na stánek, přičem

obratně obstříkávala mokrou natí i ostatní rozloenou zeleninu.

Proč jste to neřekla naim lidem?” vytýkal jí Tomá.

,,To by se mne museli napřed zeptat, milej pane. Ptali se tu kadého, jenom mne ne.”

Taky jste se mohla přihlásit sama,” přidal jsem se.

To tak,” sjela mne. Aby si mysleli, e jsem nějaká důleitá bába, která se chce blejsknout!

Akorát!”

Sehnula se ke kbelíku a udělala v něm vír dalím svazkem mrkve. Pod třetím podbradkem jí

naskočila ostrá vráska směrem k uchu. Při dalí pracovní operaci cákla natí na zeleninu tak vehementně, e mne zasáhla sprka studené vody. Nelíbilo se jí, e nenaléháme.

,.Viděla jste asi ze vech svědků nejvíc,” podotkl jsem.

Co jsem viděla, to jsem viděla,” odbyla mne.

,,Já bych si to rád poslechl.Dobrý svědek, to je moje.”

35

Náhle to lo jako po másle. Do určitého bodu. Ne máslo dolo. Rovnala dál mrkev a

rozpovídala se.

Váek el na vlak, přesně jako vdycky. Jezdí do Prahy lokálkou v 21.15. Míjela jsem ho, ale nezastavili jsme se. la jsem si připravit do skladu zeleninu na ráno. Odemkla jsem si skladitě a vrátila se před dvůr zamknout hlavní vrata. To víte, je to tam oputěné …

Podívala jste se do ulice?

Já se vdycky rozhlédnu, ne zamknu.To je zvyk…Váek zrovna docházel k rohu. Na

křiovatce stálo auto. edá volha. Najednou koukám, Váek ji míjí, z vozu se vynoří ruka a kývá na něj. On se naklonil k okýnku, dvířka se otevřela a Váek byl pryč. Doteď nevím, jestli nastoupil, nebo se vypařil.”

A my máme dvacet hodin zpodění. Měl-li v ruksaku své jmění, u se asi nedovíme, jestli

nastoupil nebo byl vtaen. U nám nic bliího nepoví. Ani nám, ani nikomu jinému.

Co to auto?” vzpamatoval se Tomá. Jelo dál přes molín?”

Zamkla jsem vrata a víc nevím. Nemyslete si, dokud jste tu nezačali dělat rozruch, ani mne nenapadlo, e by v tom něco bylo. el ulicí a odjel volhou, co je na tom?”

Na tu edou volhu můete přísahat?”

Tomá promluvil chladně úředně. Chtěl vyloučit monost, e se Kulovaná skutečně jen dělá

důleitou.

Mohutná dáma, přímého drení těla jako za časů něrovaček, na něj bojovně pohlédla.

Opřela si ruce v bok. Zaujala tak klasický postoj ostřílených trhovkyň.

To teda můu. I před soudem! Abyste věděl, já mám taky volhu. Sice ojetou, za pár upů,

ale říkám jí Kateřino a denně si ji hladím. Já si, pane, za volhu ádnej vůz nespletu. Já ne!!

Jestli jste měl na mysli tohle!” Co Tomá skutečné měl. Já taky.

Ale paní Janečková … začal jsem opatrně, se houby vyzná v autech!” doplnila rázně.

Má kodovku … zapochyboval jsem.

Licitovali jsme jako dva odhodlaní hráči, kterým nejde karta.

Buď volha, nebo kodovka,” opakoval Tomá tvrdohlavě, hry poslední plat.

Volha. edá!” trumfla tvrdě zelinářka.

xxxx

Paní Janečková byla ena předvídavá. Čekala na nás s konvicí čerstvé kávy.

36

Na nae naléhání se jen odmítavě usmívala.

Buď volha, nebo kodovka,” opakoval Tomá tvrdohlavě.

kodovka,” odpověděla tónem, jen nepřipoutěl odmluv.

Nasedl buď do volhy nebo do kodovky,” trval na svém Tomá.

Kulovaná řekla, e nasedl? … Mně povídala, e ho vtáhli násilím! Nasedl nebo ho vtáhli?”

U se zlobila. Taktně jsem ji přemlouval na volhu, ale marně. Viděla kodovku. Bleděmodrou stovku. Jediné, co jsme zjistili, bylo, e proti Kulované nic nemá. Dokonce se dobře snáejí.

Milejí by mi byl enský truc. Mohl bych doufat, e jedna z nich stojí na svém jen z

tvrdoíjnosti. Byla velká tma?” napadlo mne.

Tady mi nevadila. Pouliční lampy jsou v pořádku. Já jsem viděla výborně. Zato Kulovaná

byla a u skladu, jakpak mohla z té dálky rozeznat v neosvětlené ulici typ i barvu auta a jetě vidět, co se u něj děje?”

To bylo na pováenou. Janečková se dívala do osvětlené ulice. Křiovatka je přímo proti

oknu a lampa na rohu. Byla to tedy kodovka.

Kdy jste vypnula vařič a vrátila se k oknu,” uvaoval Tomá, vyjídělo do křiovatky jen jedno auto?” Bleděmodrá kodovka,” potvrdila. A pan Váek byl pryč.”

Zachovalá kodovka?”

Jo, dobrá. Loňskej ročník, řekla bych. Úplné nóbl proti té moji.”

Řídíte?” zeptal jsem se. Na co bych si jinak drela vůz?” Jaký měla ta kodovka zvuk?”

Zaposlouchala se do vzpomínky.

Hladký běh. Trochu ji potěkával výfuk. To dnes dělá na těch vozech rez,” rozkládala

znalecky. Tu mou pojídá kus po kuse.” Paní Kulovaná má volhu?”

Má, Kateřinu. Co koukáte tak udiveně. Tady je plno osamělejch enskejch a kadá druhá

má auto. I důchodkyně Boháčková. Kupujeme je od muskejch, kdy u by jim je ani nevzali

v bazaru … Moje stála tři tisíce a u s ní jezdim pátým rokem. Boháčkové dal syn renaultku, protoe ji měl rád a nechtěl dát volant do cizích rukou, kdy kupoval novou… Pro starou enskou je to pohodlí… Nohy bolí, vesnice je roztaená na kilometry, řezník a na druhém konci a nejblií kino a ve městě …”

37

Zaujetí zdejích en pro motorismus mne poněkud vyděsilo. Přihlásí-li se nám jako svědek

důchodkyně Boháčková, odvezla Váka dozajista renaultka.

Tomá si důchodkyni Boháčkovou nepřipoutěl.

Určitě nevyjel z protějí ulice jiný vůz?” Za kodovkou byla silnice prázdná.

Přistoupil jsem k oknu a měřil úhel výjezdu.

Kdy auto vyjídělo z křiovatky, musela jste vidět, kdo je uvnitř,” řekl jsem.

To sice nemusela, ale připoutím, e jsem viděla. Řidič nebyl zdejí.

A na zadních sedadlech?”

Jistota ji opustila. Přesto odpověděla, e vzadu neseděl nikdo.

Jedna nebo dvě hlavy vpředu?” ptal se Tomá.

Bezpečně jedna. Kdyby byly dvě, podívala bych se důkladněji.” Proč to?”

Tohle je milostná cesta k lesu. Zajímalo by mne, která místní dívka si tam zajela s cizím pánem. Auta chatařů znám.” ádná mýlka?”

Na sto procent. V autě byl jen řidič,” Mluvila u s větí jistotou, jak se jí obraz vybavoval.

Mu?” loudil jsem dál. Zarazila se.

Kdo to dnes pozná? Počkejte … dlouhé vlasy? … Ne … Čepice! Čepice s nehtem!”

S čím?” asl Tomá.

Se títkem vpředu. To ovem nosí mui i eny.” A seděl vpředu sám.”

Sám.” Dívala se mi přímo do očí. Klidně vám to zopakuju jetě pětkrát.”

kodovka je čtyřdvéřová. Milenci mají ve zvyku sedět vedle sebe na předních sedadlech za

účelem tulení se. Dozadu se paní Janečková pravděpodobně zvlá pozorně nedívala. A

pan Váek zmizel.

xxxx

Tentokrát jsme si ji prohlédli s pečlivě skrývanou zvědavostí. Objekt lásky páně Váka. Co ví o jeho manipulacích s polotovary?

38

Zala za mrazicí pult, kde se cítila lip kryta.

Jetě, e je tu dnes liduprázdno,” ehrala. Reklama jako jste vy, obchodu neprospěje.

Ruprecht tvrdí, e propagace je půl úspěchu prodeje.”

Kdo je Ruprecht?” zeptal se Tomá. Já tuil, kdo.

Ná učedník,” potvrdila mi Valáková. Teda, u vyučenej.”

Víte, e mně se představil jen jako Kadlec?” prozradil jsem.

Ani se nedivím,” řekla s porozuměním.

Jak mu asi říkali, kdy byl v peřinkách? Ruprechte, Ruprechte, kdo ti má pořád zvedat to

chrastítko?! Jak se mu říká?” Rupíku.”

Rupík jí byl běnou záleitostí. On vak byl v hloubi due panem Kadlecem. Vzpomněl jsem

si na Vilíka z kuchyně mistra Kadraby. Oba měli přemýlivé rodiče. Budu mu říkat pan

Kadlec, rozhodl jsem se. A na jeho informace se spolehnu. Jen díky jemu jsme nezaloili

anonymní dopis do uplete.

Ruprecht sem, Ruprecht tam,” odsunul to Tomá. Paní Valáková, vy jste nám zamlčela

velice důleitá fakta. Jak je to s dodávkami z hotelu?”

Ponořila se jetě ní za mrazicí zařízení. Snad poklesla v kolenou. Po chvíli se vynořila a odhodlaně přela k nízké části pultu, přes kterou se podává zboí.

To je věc éfa,” promluvila tie. Já jen prodávám.”

Tomu říkáte odpověď?” Tomá byl neobvykle ostrý.

Nejsem ani vyučená, jako Rupík,” uhýbala jetě tieji.

Solidarita, neohlíející se na následky, nebo spoluvina?

My vai odpověď nepotřebujeme,” řekl jsem. Stejně víme vecko. Tohle sekané maso je z

dnení várky, e?”

Upřela pohled na růové válečky mletého masa, přizdobené Ruprechtovou rukou.

Co na tom?” Bylo ji v ztichlém krámě sotva slyet. Pan Váek má s hotelem dohodu.

Účtárny si posílají faktury … Co je mi po tom?”

Jene některé faktury ano a jiné ne,” zvýil hlas Tomá.

Zvedla hlavu a podívala se mi utýraným pohledem do očí.

A kde je vůbec pan Váek? … Měl dnes ráno přijít.”.

Nemohl jsem jí odpovědět, e jsme se přili zeptat na toté.

39

Vak on se najde,” prohlásil náčelník nazítří ráno bezstarostně.

Přeloil jsem si to jako, vak vy ho najdete.

Ten člověk se s nikým nestýkal, postěoval jsem si.

Jetě jste po něm nezačali pátrat a u si dělá starosti.” Starý udělal krátkou, dramatickou pauzu, kterou vyplnil bouchnutím pěstí do stolu. A nevyprávěj mi tu nic o únosu!! Pomohli mu ztratit se, to je celé ..

Prooural stařičkou ohořelou dýmku. Rozváně ji nacpal tabákem a důkladně udusal.

Potom si ji zapomněl zapálit. Tomá toti řekl:

Vak my se po něm podíváme, jen jestli on jetě uvidí nás.”

Od včerejka nás to neodbytně pronásledovalo. Podíl, který na Váka připadal z prodeje

polotovarů, byl vysoký. Jeho spoluviník měl dva silné motivy k vradě. Váek byl

pravděpodobně jediný, kdo ho znal. To byl první motiv. Druhý byl právě Vákův podíl.

Na tom jsme se shodli včera cestou ze molína. Ná mlčenlivý řidič k tomu podotkl, e by tu byl jetě motiv třetí, a to dnes u kadému zjevný fakt, e po nich jdeme. Rozvazoval

nadějně.

Váek má svůj podíl buď u sebe, nebo ho schoval. Taky ho mohl do něčeho investovat,”

připomněl jsem.

Ten druhý má Váka, bude chtít i jeho peníze,” přidal své mínění Tomá.

Záleelo na tom, dostane-li je do rukou snadno, nebo bude-li Váek vzdorovat. A moná, e u je má. Jestli někdo umí sledovat moje mylenky, je to ná éf.

Tak tempo,” řekl a odloil nezapálenou dýmku. Zhluboka, upřímně vzdychl. Beru zpět, co jsem řekl prve… Moje vina. Já vás dva na to neměl dávat. Měl jsem si spočítat předem, e mi do rozkrádačky zavlečete natotata vradu!”

xxxx

U na tom pracoval skoro kadý, s kým jsem se potkával na chodbě.

Dobrodinci se mne kousavě ptali, kdy si spolu zajdeme na panělské ptáčky. Vedoucí

pátračů se mi vyhýbal z obavy, e budu zase něco chtít. A já chtěl přitom jenom Váka.

Přednostně ivého. Den byl namáhavý a domů jsem se dostal pozdě večer.

40

Snail jsem se nemyslet na práci, ale sotva jsem si nael na poltáři pohodlnou polohu pro unavenou hlavu, začal se mi za zavřenýma očima odvíjet film uplynulého dne.

Váek měl jedinou příbuznou, starou tetu, ijící na Valasku. Poádali jsme, aby se u ní nai přísluníci zdvořile porozhlédli. Neviděla synovce od jeho jinoských let. Těko by ho poznala, kdyby se u ní znenadání objevil. Poádali jsme místní orgány, aby si ohlídali cizí tváře v jejím okolí, a tetu jsme si krtli.

Zrovna tak jsme vypustili ze seznamu Vákových moných úkrytů jeho přítelkyni z mládí, od které jsme nali dopisy v jeho holém příbytku. Nai lidé ji zastihli v parku na okraji Brna.

Hlídala vnuka, popelícího se na dětském pískoviti. Čtyřicetiletá babička ho s pýchou

předvedla a vypověděla, e viděla Váka naposled před deseti lety, kdy se u ní zastavil po cestě na dovolenou.

Ne se tohle objevilo na mém stole v podobě hláení, měli jsme za sebou znovu molín.

Vesnička se hemila pátrači, kteří zpovídali obyvatelstvo a prohledávali okolí srubu. Byla tu monost, e si Váek své jmění zakopal a ve středu ho z úkrytu vyzvedl. Hledali jsme stopy po čerstvém kopání nebo odvalené kameny. V úvahu přicházel i srub.

Procházeli jsme s Tomáem okolní chaty a vyptávali se na Vákovy zvyky. Byly jednoduché.

Přijíděl, rybařil, odjíděl. Se sousedy il v dobré shodě, ale nejraději trávil čas o samotě.

Návtěvy za ním nejezdily.

Soustřeďovali jsme na sebe kadou zprávu, která vypadala jen trochu slibně. Nakonec se

nám vechno rozsypalo mezi prsty jako říční písek. U řeky jsme taky skončili.

Tam nás zastihla první zpráva, která stála za to, trmácet se dál. Bleděmodrou kodovku

potkal cestář, vracející se ve středu večer domů po silnici ze molína. Rozjeli jsme se za ním. A tento mu, oblečený v odřených, levných manestrových kalhotách a nezapnuté

koili, nám zamotal hlavu definitivně.

Fajn, e je vás tu tolik,” pochvaloval si toti. Jen odjeli ti, co tu byli před vámi, na něco jsem si vzpomněl. Jak u jsem řek, kontroloval jsem ten den úsek silnice od molína k Ouvalům, tam bydlím. Voda nám tam na jaře vymlela krajnici a po asfalt, ale zatím to drí. Za

molínem mne dohnala ta kodovka, uháněla ku Praze.” Bleděmodrá,” kývl jsem.

To u víte, ale dál… Po cestě jsem se zastavil v hospodě v Zaněticích na pivo … na dvě piva… a co, moná na tři.

41

V tom horku člověk vyschne a večer to tak akurátně nepočítá. Vypil jsem je v jednom zátahu a el dál k Ouvalům. To je kousek, ale není tam hospoda. No, a za Zaněticemi jsem se

dostal na státní silnici. Tam jsem potkal jetě jedno auto, jelo proti mně, edá volha. Řezala to nejmíň devadesátkou.”

edou volhu si cestář nedal vymluvit. V tom byl zajedno s paní Kulovanou. Rozdíl byl jen v tom, e cestář, to je u mne přes vozy odborník. Musím tedy věřit oběma enám ze molína.

Ale do kterého auta vtáhli Váka? Byla tma.

Poltář pod mou hlavou začal nepříjemně hřát. Obrátil jsem ho na druhou stranu a pustil si dalí film. Paní Kulovaná u svého stánku.

Na volhu dám ivot,” prohlásila rezolutně. S tím u si dejte pokoj. Ale jak to bylo s Vákem … kdy tedy víte určitě, e tam byla i ta kodovka … Pak se vzepřela. A nebyla tam!

Nejsem přece slepá! Mám zrak jako ostří. Poznám dvě auta od jednoho!”

V devět večer v neosvětlené ulici..přesvědčoval jsem ji mírně.

Vy jste k nepřesvědčení… zaútočila. Vezmete si něco do hlavy… Zbytečně se namáhám.

Na edou volhu jste napřed taky nevěřil.”

Teď u věřím. Jen tak přemýlím, neviděla jste ji někde jinde?”

To u ji zase popadl vztek. Tak já lu. A pročpak asi?” Neustoupil jsem.

Křiovatkou volha neprojela.” Říká Janečková,” zasupěla Kulovaná.

Říká Janečková,” potvrdil jsem já.

Neuznala mne za hodna dalího pohledu. Dosedla se hřmotem do proutěné idle za

stánkem. Kdy doznělo vrzání, zdůraznila: A vtáhli ho! Ani se nebránil! Byl uvnitř jak by smet!” Do kterého vozu?” To byla skoro provokace.

Stála tam jen volha. Nebyla tma, jen ero. Moje poslední slovo!” A taky u nepromluvila.

Je to oříek. Nic ve zlém, paní Kulovaná,” řekl jsem a ustoupil k naemu vozu.

Teď jsem si znovu otočil poltář na chladnějí stranu a nařídil si, e u nesmím na nic

myslet. Na křiovatce byla jen edá volha a konec. Na křiovatce byla jen bleděmodrá

kodovka a konec.

42

Musím se vyhnout starému a konec. S tou mylenkou jsem usnul.

xxxx

K zadnímu vchodu hotelu přijel náklaďák. Závozník začal skládat pytle s brambory. Neměli

jsme zrovna na práci nic zajímavějího ne sledovat, jak se činí. Kdy míjel s pytlem na

rameni kabinu auta, hodil nevraivým pohledem po oférovi, rozvalenému za volantem a

oddávajícímu se pokračování ranní dřímoty.

Bylo půl osmé. Prodejnu polotovarů jetě chránila staená roleta. Ulice ila jen u mlékárny.

Vycházely odtud podomácku oblečené eny a spěchaly s nákupem k domovům.

Závozník si sedl na poslední pytel brambor. Zapálil si cigaretu. ofér se probral a zmáčkl houkačku. Ostrým zvukem poháněla závozníka k dalí cestě. Od parku se blíil vůz na svoz

odpadků. Zakryl nám konflikt mezi posádkou náklaďáku a přehluil hřmotem vysypávaných

popelnic naléhavé houkání.

Tady nic nevykoukáme, prohlásil Tomá. Jdu koupit něco k jídlu. Pustil se směrem k

mlékárně.

Vzal jsem si příklad ze závozníka. Cigareta mi nechutnala, ale zaměstnala mne. Usmál jsem se pro sebe. V tuto dobu nás právě shání náčelník. Sekretářka mírně zpanikovaná. Kapitán

Hampl a nadporučík Vlídný ke mně na poradu. Nae kancelář ovem prázdná. Proto jsme tu

tak brzo. Večer jsme nechali na stole vzkaz, e přijdeme k polednímu. Rafinovaný trik, který éf hladce prokoukne.

Povzdechl jsem si. Co bychom mu mohli na poradě hlásit? e se po Vákovi slehla zem?

e pořád jetě nemáme sebemení tuení, kdo je jeho spolurozkrádač? e nevíme vůbec

nic, co by nevěděl taky?

Tomá ke mně mířil dlouhými kroky přes silnici. Podával mi do křupává vypečenou

hvězdičku.

Rohlíky jsou dnes jako guma, doprovodil první kousnutí.

Mlékařka je bytost přátelská, doporučila mi tohle. Chovala se ke mně jako k revizorovi,

protoe jsem měl otázky a tvářil se jako falený hráč biliáru. Podle ní je Váek třída. Jak by řekl Kadraba, jakivo neměl manko, co ji ere, protoe u v tom lítala dvakrát.

43

Jakivo neměl stínosti na zboí a ona naopak často … Prostě jakivo nepřestal být v ulici andělem.”

Mohl jím zůstat, kdyby kouřil Clea a jedl hvězdičky místo ananasu.”

Tomá nasadil nevinný obličej a začal se pohupovat z pat na pičky. Zbystřil jsem pozornost.

Nemá ponětí, jak takový neomalený revizor, který si neváí zdvořilého vedoucího Váka,

namíchne lidi. Dámy hlasovaly za pana Váka chórem. Jedna s ním měla přímo soucit.

Vdy ten chudáček pracuje do noci, včera ho potkala v jedenáct. trádoval tu po ulici…”

To sis vymyslel!” A trádoval,” nedal se. Směrem ke stanici tramvaje.”

Stiskl jsem rty, a mne zabolely. Nedal jsem hlídat jeho byt. Vechno se ve mně proti

Vákovi vzbouřilo. Tak on si běhá po městě a já se týrám, e ho unesli, e je v nebezpečí a čeká na nás jako na svou spásu … na zachránce, co ho ukryjí před vrahem do věznice!

Má o starost míň.” Tomái, my ten byt provihli, co kdy tam chodí?”

Klid, neprovihli,” odvětil pokojně. Máme tam přece paní správcovou. Dovolil jsem si jí naeptat, aby byla bdělá. Taková správcová vydá za detektiva-profesionála, uvidí.”

Snad se nemýlí. Napřed si vak počkáme na Valákovou.

Přijeli jsme se jí zeptat, jestli se u ní Váek přece jen neobjevil.

Teď musíme zjistit, co dělal včera večer v prodejné.

Přila z postranní ulice. Byla bledá. Ty kruhy pod očima jetě včera neměla. Dola k nám

jako automat, jeho program vylučuje úprk opačným směrem.

V obchodě nám vak pomáhala. Podle jejího i naeho mínění nebylo ničím hnuto.

Jetě knihy,” vzpomněl jsem si.

Ale i knihy byly uloeny v psacím stole tak, jak jsme je tam včera zanechali. Valáková se zastavila ve dveřích mezi kanceláří a prodejnou a znovu se důkladně rozhlédla.

Určitě tu nebyl,” ujistila nás. Víme určitě, e byl v ulici.”

Jestli mi nevěříte, počkejte si na Rupíka. Přijde v osm. On je jako hodiny. Platí ho od osmi, je tu od osmi. Já nevím, jak budou ti mladí pokračovat, a tu nebudeme. Někdo přece musí připravit zboí, ne se otevře krám.” Přestala se nám věnovat a jala se připravovat zboí.

Ruprecht veel nevzrueně s úderem osmé. Natáhl si přes síované tričko bílý plá a na

nai ádost se porozhlédl.

44

Strčil hlavu do lednice. Neomaleně zkontroloval před pohoreným zrakem paní Valákové

knihy. Přehlédl pyramidu lístkového těsta na pultě i sestavu sáčkového zboí na policích.

Pak potvrdil, e pan vedoucí tu nebyl. Abyste rozuměli,” vysvětlovala Valákové, on tady Rupík, jakmile pan Váek vytáhne třeba jen na den paty, provede přes moje varování spoustu změn. Má svou hlavu. Prý, přitalivý prodej, zboí se

musí nabízet samo, leáky na nejatraktivnějí místo … Vidíte sami..

Ukázal na stoh okoralého lístkového těsta.

Vdycky ho máme v lednici. Rupík ho přendal sem. Pravda je, e u jsme ho polovičku

prodali..

O těsto byl opřen bílý kartón. Přečetl jsem si slogan, který na něj vyvedl Rupík leatými písmeny. trůdl po obědě, pohoda vsedě. Vybuchl jsem smíchem.

Já vím, co si myslíte,” pohodil chlapec hlavou. e je to trapas. Jene v tom to právě je. Ten trapas vám nedá pokoj. Kdo si dnes, prosím vás, pamatuje chytrý slogan? S chytrostí se jaksi počítá… Pitomoučká věta drádí. Konečně, slyel jste. Půlka se prodala, zbytek

nabídnu dnes a zítra objednáme dalí. Jakmile dojde, poptávka bezpečně stoupne.”

Valákové se po Ruprechtovi obdivně ohlédla od pokladny.

Můete se spolehnout, pan Váek tu nebyl,” řekla. Je tu sejf?”

Jenom pokladna,” odpověděl hoch.

Váek buď utekl svým únoscům nebo nebyl unesen. Tak nebo tak, v obou případech

riskoval, kdy se hnal rovnou po ulici, kde ho kadý zná a kde mohl narazit i na nás. Musel mít pádný důvod.

Pojďte to projít jetě jednou,” poádal jsem. Třeba jsme přehlédli nějakou maličkost. Co kdy Váek nechtěl, abyste poznali, e tu byl?” Podívali se na sebe bezmocně.

Povídám vám, e tu nebyl,” zoufal si Ruprecht. Můeme se vsadit.”

Je tu přece vecko jako včera,” dodala Valáková.

Co by nebylo, kdyby veel by jen do dveří,” pokračoval trpělivě Ruprecht.

Někam těmi řečmi směřovali. Tak jsem se raději zeptal.

Odkud berete tu jistotu?”

Vy to pořád nechápete … i kdyby se nevím jak snail na nic nesáhnout,” přednáel mi

dlouhovlasý obchodní talent, ten slogan by ho usmrtil. Čekal by tu na mne, nataený na

dladicích

xxxx

47

Netuili jsme, jak netrpělivě jsme na ikově očekáváni.

Konečně jdete,” oddychla si správcová. Je doma?”

,,U ne, ale včera v noci přiel. Probudil mne, jak se plíil po schodech. Poslyte, o čem tohle vechno je?” Chlapské záleitosti,řekl Tomá. Povídáte, e se plíil?”

Záleitosti sice uznávala, ale hodlala se o nich dovědět co nejvíc.

ádné ředitelství?”

ádné,” přiznal jsem. Plíil se?”

Jako apač. Ale kam s tím na mne. Spím jako hlídací pes. Domácí lidi mně neprobudí. Znám

kroky kadého z domu. Kdyby el Váek normálně, spala bych dál. Najednou se vám vak

probudím, něco je nezvyklé. Poslouchám … Někdo opatrně zamyká a nalapuje si to po

schodech. V tu ránu jsem byla ze dveří. upan jsem si natahovala na schodech.”

el do bytu?” Přikývla. Dohonila jsem ho a nahoře.” Mluvila jste s ním o nás?”

Ne. On se toti ke mně choval moc divné … Představte si - snail se mne zbavit…! Jetě ji ta uráka pálila. Ji, která se mu starala o pořádek v pokojíku. Byl v bytě dlouho?”

Jako já!” prohlásila vítězoslavně. Nezbavil sejí, nevděčný nájemník. Naházel si věci do kufru a prý musí náhle odcestovat. Dostal do srubu telegram. Povidám … copak se děje?

Vůbec napřed neodpověděl.” On vám neřekl, od koho byl ten telegram?”

To teda řekl! Dy bych ho jinak nepustila z domu … Jel k tetě na Valasko, asi k jejím posledním chvílím ..

Tak tu tetu jsme znali z hláení jako svoji vlastní. To byla ta, co by synovce nepoznala, kdyby ji navtívil. Těila se výbornému zdraví.

To těko,” řekl jsem. Správcová zkoumala, co v tom je.

Má po ní dědit,” řekla zkusmo.

To jednou jistě bude. Králíky, nabílený domek s ručně malovanými lidovými ornamenty

kolem oken a slézové růe v zahrádce. Jeho teta, nae teta. ádné tajemství.

Co si bral s sebou?” zeptal jsem se.

Vdy víte, co měl ve skříni. Nic moc. K tomu kartáček na zuby a to hecovní pyamo, co se do něj veel dvakrát.” Jaké?”

48

Hecovní, opakovala.Červené s černými pruhy. Vypadal v něm jako Lucifer. Dostal ho k

vánocům od někoho z prodejny, kdo ho … kdo ho ..Zadrovala záchvat smíchu. Povedlo

se. Kdo ho vidí o pár čísel větího, ne je. Paní Valákové, samozřejmě.

Kdy u jsme u toho, spával Váek doma?

,,Doma, kadej den. Pokud nejel do srubu. Co v zimě?”

Kde jinde ne doma. V zimě do srubu nejezdí.

Přes den v prodejně, v noci doma. Nemá druhý byt. Ztrácel jsem jednu naději za druhou.

Napovídal vám toho dost, uznal Tomá. To je vdycky tak sdílný?”

Jsme tu v domě jedna rodina,” opáčila.

Pod oknem se strhl randál. Správcová vykoukla otevřenou půlkou okenice ven.

Hned odtud mate, nebo na vás vyletím!” zahromovala.

Zavládlo vyjevené ticho. Pak se ozval rychlý dětský epot, vrcholící sporem. Neshoda mezi Kubátovými čísly. Správcová opakovala výhrůku. Podpatky klapaly na vechny strany.

Rozprchli se do svých úkrytů.

Kdy jsme o chvíli později scházeli dolů ulicí, ozval se z jedněch vrat vysoký, křiálový hlásek.

Vod Cerberusky je vecko slyet,” chlubila se. Vona si myslí, e ví, co se ustne. Jo houby.

Neví, e pan Váek odjel autem!”

Bylo jí sotva deset a jestli jí ten hlásek vydrí, jetě o ní uslyíme.

Jakým autem?” Tomá nasadil otcovský přízvuk a sáhl po peněence. Chce na

zmrzlinu?”

S očima upřenýma na peněenku zazpívala: Černým! Já nespala!”

Velkým?” Se světýlkem nahoře,” doplnila.

S nápisem taxi?” ujioval se a vytáhl pětikorunu.

Jóó …” vzala nadeně sopránem při pohledu na minci. Pěkně se vyjímala proti oprýskané zdi. Uculovala se, protoe věděla víc ne Cerberuska. Víc, ne my.

Se formát, Kubátová,” pochválil ji Tomá. Tu má na dvě zmrzliny.”

49

Odloili jsme za zavřenými dveřmi své kanceláře zábrany a poloili si unavené nohy na

stoličku bez opěradla, umně skrytou pod dvěma k sobě přiraenými stoly.

Kdy shrneme, co máme,” pravil Tomá skepticky, tak vlastně nic nemáme. Kromě

netrpělivého éfa.”

To nebyla sice tak úplná pravda, ale na druhé straně to byla pravda a moc.

Přijde taxikář, co vezl Váka,” odpověděl jsem. Aspoň taxikáře máme. Taky víme od

pátračů, e Váek neměl ve molíně nic zakopáno.”

Zato nám chybí sám Váek a auta několika barev,” řekl nespokojený skeptik.

Dvou,” upřesnil jsem. To zase není tolik.” Přesně o dvě víc, ne se nám hodí.”

Probírka evidence vozů byla heslem dne.

Hlavně, e známe stáj,” upozornil jsem. Volha a kodovka.” Tomáova skepse vzrůstala s kadým mým slovem.

Ani to není jisté. Jsou to dvě neústupné enské a cestář měl clonu z piva. Mohl si tu volhu přičarovat, a kdy se roznesly řeči.”

I podnapilý cestář je pořád jetě cestář. Můe mít vidinu piva, ale ne volhy.

Udělá rekonstrukci únosu,” rozhodl jsem. Byl-li to únos. Nějak tomu říkat musíme.”

Dvě auta, v případě, e k sobě patřila, jsou dva spoluviníci. A ty počítá jen s jedním.”

Zatím nemám důvod to měnit.” Patřila k sobě?”

To právě nevím,” doznal jsem. Ale já bych do auta před cizím řidičem nikoho nevtahoval.”

Co kdy přece jen nastoupil sám?” A od té chvíle o něm nikdo neví.”

Tomá to uznal, ale vzápětí protestoval. Byl v Rajské ulici a v bytě.”

A ani z prodejny,ani z bytu si nic neodnesl. Mimo cestovní potřeby. Přitom má při své

etrnosti úplný poklad. Dává ti to smysl?”

Důleité je, e ije. Mord by nám starý neodpustil,” řekl Tomá spokojeně.

Mord bude,” prohlásil jsem větecky. ivý Váek je pro spoluviníka patný Váek od

okamiku, kdy jsme se o něj začali zajímat.”

Kdo to mohl předvídat,” poznamenal Tomá. panělské ptáčky a čevapčiči.”

50

Zajímavé, e se plíil domů, kdy jako starý nájemník jistě ví, e normálním příchodem by správcovou neprobudil.” Tomá uvaoval a neodpověděl.

Jestli lo anonymovi o Vákův ivot, tak si dopisem vlastně zajistil nai pomoc. My jsme vyprovokovali toho druhého,” pokračoval jsem.

To by ovem znamenalo, e je ve hře někdo třetí. Například řidič auta, které bylo na

křiovatce jaksi navíc.

,,A já ho rafnu, ničemu,” ulevil si Tomá. Kdyby napsal řádně, jak se věci mají, byl by Váek v bezpečí za mříemi a my měli klid.”

Vzpomněl jsem si, jak je neposedný, kdy ho někdy má. Podíval jsem se na hodinky. Blíila se desátá. Taxikář má jetě pár minut čas, jde-li mu o přesnost. Vzkázali jsme mu přes

dispečera, který nám taky ochotně sdělil, koho včera posílal na ikov.

Pozoroval jsem vteřinovou ručičku, jak se trhavými pohyby prodírá mým časem. Oběhla

ciferník a za dveřmi se ozvaly hlasy. Nechali jsme dole vzkaz, aby ho uvedli, jen co se

objeví.

Tomá odsunul idličku pod stolem směrem ke mně a el mu naproti. Měl jsem pod lýtky

stoličku a těsně nad nimi desky stolů. To není poloha pro uvítací projev. Nasadil jsem aspoň úsměv. Pokus vymanit se bez pomoci byl zbytečný. Pohodlně jsem se opřel ve své idli.

Taxikář podal Tomáovi ruku a hrnul se dál.

,,Tak mne tu máte,” halasil. Jde prý o toho mrňouse, co jsem ho vezl v noci ze ikova na nádraí Střed.” Srovnal robustní postavu, nacpanou do koené bundy a kalhot z dínsoviny, na idli a naklonil se dopředu. Divnej ptáček. Hned jsem si z něj udělal pár diapozitivů do mozku.” Vzal nám monost zeptat se, kam Váka vezl. Nastala pauza. Pohotově ji vyplnil.

Byl to prostě člověk bez pauz.

Jmenuju se Brousek,” řekl. Jezdím v noci. Ty typy, po kterých vy jdete, ty já znám. Tenhle k nim nepatřil. Nenápadnej muík. Ticho po pěině. Lákal jsem ho k řeči, ale marnost… Radi mi nasypal větí dýko v drobných jako odkodný. Za zklamání, nebo co. Někdy to dělají, kdy mají výčitky, e se nechovali přátelsky.”

Vyuil jsem vteřiny, kdy se chystal nadechnout.

,,V kolik jste ho naloil?”

,,Před jednou nebo těsně po.

To souhlasilo. V jedenáct byl Váek viděn v Rajské ulici, před jednou opoutěl byt.

,.Nezmínil se, kterým vlakem odjídí?”

51

Ani nepitl. Jo,je nějakej kalavej. Jiný zvuky nevydával.”

Ze zkuenosti, ke kterým vlakům vozíte tou dobou?”

Na Přerov a dál na Slovensko. Nad ránem se potom rozjídějí vlaky do vech směrů. To

víte, já u jeho odjezdu nebyl. Co já vím, třeba si el jen sednout na lavičku na nádraí, jestli ho doma pálila postel… Jak koukám, trochu jste mu ji asi nahřáli Mrkl na mne. Tomáovi cukly koutky úst. Co měl na sobě?”

Správná otázka. Oblek jako do kostela. Tmavoedý. Věčná koda na váleni ve vlaku. V

takovým obleku bych s sebou vzal kyblík mydlinek a vydrhl si napřed kupé.”

Říkáte, e byl dobře oblečený,” zamyslel jsem se. No frajer!”

Vám se na něm něco zatraceně moc nelíbilo,” řekl Tomá.

Celek,” připustil taxikář lakonicky. Nemám rád muský, co vypadají, jako by se chtěli skrýt ve vlastním kufru.”

Dobře, e připomínáte. Jaké měl zavazadlo?” zeptal jsem se.

Vdy povídám, e kufr. Černý, postarí, střední velikost.

V kadém obchodním domě jste ho mohl koupit tak před pěti léty za káčées dvě stě čtyřicet.

I s visačkou na vizitku.” Vyměnili jsme si s Tomáem pohled. Stejná mylenka.

Nachlup před pěti léty?”

Sekl jsem to přiblině. Asi pět let u je neprodávají. Rok sem, rok tam. Záleí na tom?”

Utekl Pate a Váek si koupil nový kufr.

Vy to ale znáte,” vyhnul se Tomá odpovědi.

A přepravíte po Praze tolik kufrů co já, nebudete se divit. Nakonec ale … jde vám o kufr nebo o chlápka?”

O Váka. Ale nebylo bez zajímavosti, e si po Pateově emigraci koupil kufr. Kdy neměl v bytě ani zrcadlo, neřku-li sluné pyamo. Odečteme-li to luciferské. Kufr a jeden bezvadný oblek, pro případ, e by se musel vydat na cesty.

Ten pán,” naznačil jsem opatrně, se dříve či později do Prahy vrátí. Nebude se tu cítit v bezpečí. Počítám, e ve dne na chodník nevyjde .. Pochopil okamitě.

Mám ho v merku,” řekl srdečně. ,,Mohl jste říct hned, o co jde. Ohlídat chodníky mi bude potěením. Trocha napětí dá drokaření hned jinej mrnc … Hádám-li správně, kdybyste věděli, kudy se bude potulovat, ohlídali byste si ho sami…”

Hádáte znamenitě,” zasmál jsem se. Takového taxikáře si dám líbit dvakrát denně. To víte náhoda je náhoda.”

52

Vztyčil proti mně ukazováček.

Tomu bych se nesmál,” napomenul mne přísně. Co je náhoda ví nejlíp noční drokář. S tím odeel. A s ním i obavy. Vechno nasvědčovalo, e únos se nekonal.

xxxx

Seděl jsem v hale hotelu a rozhodoval se. Kuchyně, účtárna nebo provozář Hájek?

Z restaurace jsem slyel tlumené cinkání příborů. Bylo poledne. Zavrhl jsem kuchyni. Tam

teď mají největí tempo.

Mladý, světlovlasý číník mi přinesl kávu. Otřel desku stolu a otálel. Z místnůstky za recepcí vyla rusovlasá telefonistka. Číník otíral mramor neustále na jednom místě a díval se na ni.

Hezká,” uznal jsem. Marie,” odpověděl uchváceně. Sluí jí to v recepci.”

Recepční půjde na oběd,” eptal nad mou hlavou.

K recepci přistoupila dívka. Domlouvala něco s recepčním. Zapracovala v kabelce a vytáhla občanský průkaz. Recepční kývl a bez zájmu ho zastrčil do jedné pokojové přihrádky. Dívka kráčela k výtahu. Někde nahoře na ni čeká mu. Jde o lásku nebo o peníze? Nebyla to moje

věc.

Odjela. Recepční mne pozoroval od podlouhlých archů, rozloených po pultě. Potom řekl

něco směrem k telefonistce a odeel do restaurace.

Jí v naí jídelně vedle sálu,” informoval mne číník. Byl vděčný, e má důvod setrvat v hale a utírat můj stolek. Sotva recepční zael, pustil se číník rovnou k recepci. Marie u čekala.

Vedli tichý rozhovor a neustále se rozhlíeli.

Z restaurace vyel vrchní a postavil se před létací dveře. Světlovlasý číník vzal tác s

cigaretami a spěchal pod mou zátitu. Koupil jsem si balíček Spart. Za vrchním se

rozhoupaly dveře. Marie a číník se k sobě vrátili.

Vyjel jsem do estého patra, kde byly kanceláře ředitelství. Klepal jsem a zkouel postupně kliky. Konečně jsem stiskl jednu, která mi otevřela.

Prosím vás, kde jsou vichni?” otázal jsem se starího mue, okusujícího tuku nad

hromadou dodacích listů. Pohoreně mne vykázal.

53

Sem nemají nepovolaní přístup. Tak přece. U jsem to v hotelu postrádal. Zatím jsem si

chodil, kudy mne napadlo.

Já mám,” ujistil jsem ho přátelsky a předloil průkaz. Co vy tu ..

Jsem tu jako doma,” pochlubil jsem se. Vy jste pan …

Vítek, doplnil a zíral dál do průkazu.

Vítek kdo?” otázal jsem se.

Revizní a kontrolní oddělení. Dělám právě vyúčtování treb.”

To pořád nebo z příkazu?”

Teď zrovna z příkazu. Ale je to moje pracovní náplň.”

Co jste si vzal na muku?”

Kuchyni.”

Jak jinak.

Provozář Hájek?”

Vzepřel se.

Nemám právo mluvit o věcech podniku.”

Zadusil můj protest dřív, ne jsem se zmohl na odpověď. Byl to vlastně můj kolega. Teď, co dělám do hospodářské kriminality.

Já je znám,” řekl jsem smířlivě. Vím, o co jde.”

A on nevěděl. Měnil se mi před očima.

Já ne,” odsekl jetě.

Krade se,” naznačil jsem neurčitě. Ale vy nejste zrovna ochotný ke spolupráci, jak vidím.”

U jsem,” seznal povolně. Koutkem oka sledoval, jak se na to tvářím. Zachmuřil jsem se.

Jeho povolnost vzrostla.

Já bych vám rád pomáhal,” řekl, ale nevím, co se krade.

Měl jste na to přijít sám a hezky dávno,” napínal jsem ho.

To není určitě moje vina,” zajioval se předem.

Vysvětlil jsem mu panělské ptáčky a sumu, co daly za pět let. Naznačil jsem, e daly

pravděpodobně mnoho i před tím. Zmenoval se mi před očima.

Hájek to ví?” zmohl se.

Přinejmením nějaký ten den,” přisvědčil jsem.

Sáhl do zásuvky a vytáhl virinko. Třesoucí rukou si ho upravil.

Mohl říct.”

Byl otřesen a na dno své kontrolorské due.

,,Vy tu znáte kadého,” naznačil jsem. ,,Kdo krade, zvyuje si obvykle ivotní úroveň …

I kdy jsou výjimky.” Kadý není jako Váek.

Otočil ke mně těkou hlavu na krátkém krku. Z úst trčelo nezapálené virinko. Domluvili jsme se očima.

54

Vystřelil ze dveří, aby promluvil s kadým, kdo mohl cokoliv vědět.

xxxx

Zůstal jsem jetě chvíli v kanceláři revizního oddělení. Pustil jsem si do obličeje elektrický větráček.

Před kým utíká Váek? zeptal jsem se do ticha. Ticho to nevědělo a já taky ne.

Kdyby utíkal před námi, volil by jedinou cestu. Za hranice. Doma se nadlouho neukryje. O

přechod se nepokusil. Na prázdném nočním nádraí ho nikdo neviděl. Nemusí to nic

znamenat, ale je to divné.

Zavolal jsem éfkuchaři Kadrabovi, e se u něj zastavím mezi čtvrtou a pátou. Rozveselilo ho to, protoe tu dobu má taky fofr. Tak jsme to odloili na pozdní večer. Zase se nevyspím.

Sjel jsem výtahem k recepci a poádal o taxi. Recepční se mnou jednal jako s hostem, ale

trochu se přitom předváděl. Vyel před hotel, pokyn ruky a taxi bylo tu. Čekalo toti kousek od vchodu. Je to sice pirátství, za které by řidič ztratil přízeň kolegů, ale dělá se to. U hotelu je jízda vdycky jistá. Zavezl mne na Staré Město.

Sotva jsem se v kanceláři opláchl v umyvadle, vřítil se dovnitř vedoucí pátračů.

Má smůlu,” hlásil mi svým obvyklým radostným hlasem. Pouívá ho, kdy nastanou díry v

pátrání. Při úspěchu se tváří jako majitel pohřebního ústavu. Aby se nezdálo, e se vytahuje.

Kam sáhnu,” souhlasil jsem. Klenoty Váek nenakupoval.”

Dál,” řekl jsem rezignovaně. Jen mne dr na pokračování.”

U máme i výpovědi průvodčích z nočních a ranních vlaků. Váka si nepamatují,”

pokračoval s neutuchajícím veselím. Kdybych ho tak dobře neznal, propadl bych záti.

Dál.” Devizy taky nekupoval. li jsme na to po dobrém, je to jistějí.”

Jemné dotazy u známých překupníků, schopných dodávat pravidelně nebo ve velkém.

Jsi anděl,” zasyčel jsem.

55

Váek není k vyhrabání,” těil mne. K vyhrabání! Přejel mi mráz po zádech.

Hrabejte dál,” ádal jsem stručně. Plácl mne přes záda a vyrazil mi dech.

Dýchej zhluboka,” povzbuzoval mne. U jsi rozlouskl horí věci!”

Ne, řekl jsem trudně. Já měl doteď jenom vrady.”

A upadl jsem do mlčení. Uvařil mi kávu. Zkontroloval, zda se mi sedí pohodlně. Přisunul mi popelník. Veselost z něj přitom jenom čiela. Nemůe za to, e to má naruby. Musím být

spravedlivý. Pátrači pro nás dělají spoustu práce, často té nejnevděčnějí. I patný výsledek je výborný, odbourává nesprávné předpoklady. Nemohou za to, e Váek neukládal do zlata ani valut a e já nemohu přijít na to, proč neutrácel. Vzchopil jsem se.

Nahrabal a dokud nezjistíme, co s tím udělal, stojíme na místě. Můe ho to stát ivot.”

Co takhle nákladná dáma?” navrhl.

Platonik. Prodavačka v krámě.” Dal si to popsat. Vyptával se. Nael v tom vztahu přímo

zalíbení.

Ta tedy nepřipadá v úvahu,” usoudil potom. Sexuální maniak Váek zrovna není… otvírání a zavírání oken, nepřístojná místa… Říká, e se jmenuje Valáková?”

To zapomeň. Má enu a děti.” Usrkl jsem kávy. Udělal ji slabou.

Já jen, e mu to teď můe komplikovat rozhodování.”

Kdy si koupil ten kufr a oblek, měl i plán pro případ maléru,” řekl jsem.

Ale co si do toho kufru chtěl sakra dát? ádné zlato, ádné devizy … Kdyby foukl, za nic jiného se venku neuiví…!

Uvaoval správně. Stejně jako já. Ale kde byla odpověď?

Váek není daleko. Zatím.”

e by měl někde vilu a nové papíry a hodlal změnit existenci v rámci území…?

Tys ho nezail, na takovou odvahu nevypadá. To chce nervy.”

Jo, hochu, to neodhadne… i takové případy u tady byly.”

A jeto víme, e tady byly, víme taky, e jsme je odhalili. Pookřál jsem. Dopil jsem dokonce i tu slabou kávu.

xxxx

56

éfkuchař Kadraba dal přinést pivo do kuchyně, ke stolku pro zaměstnance. Odtud měl

přehled a pičaté ui se nemohly přiblíit na doslech.

Jste to buď vy, nebo jsem v koncích,” přiznal jsem se.

Byl to buď dobrák nebo velký herec. Zvlhly mu oči.

,,Vy potřebujete pomoc,” litoval mne. A já udělám, co mohu.”

Nejvíc byste mi pomohl písemným přiznáním,” loudil jsem.

Zamával odmítavě rukou s pečlivě vydrhnutými nehty.

Dejte pokoj… Vyměnit kuchyň za celu ve vězení!” Tak mi aspoň poraďte.”

U jsem o tom přemýlel… Konkrétně?” O vem a o kadém.”

Tak povídejte ..

To nepůjde,” odmítl. Já toti nic nevymyslel. Ale hleďte, něco se ptejte a někam dojdeme.”

Můe to být stejně dobrá cesta, jako kadá jiná.

Mám seznam podezřelých z hotelu, kteří se stýkali s Pateem nebo přijdou do styku s

kuchyní. Ten seznam mi není k ničemu. Dopracoval jsem se toti k závěru, e o tom

Pateově fíglu s polotovary se mohl dovědět zcela náhodou kadý ze čtyř set zaměstnanců

hotelu. Stačilo by mu přimáčknout po Pateově odchodu trochu Váka a pobíral by bez rizika odhalení půl zisku.” A to ne,” vyletělo z Kadraby. Jak to?”

Aby měl jistotu, e je to bez rizika, musel by vědět, jak běhá podniková kontrola.”

To by vylučovalo mnoho lidí z podezření. Jak běhá?”

V papírech, pane, dokud nenarazí na něco podezřelého. Potom jde po detailech a po lidech.

Případně povolá vyí kontrolní orgán.”

Take je to zase na vás. Vy jste nevykazoval maso.”

Taky si to odskáču, nemějte péči,” řekl smutně. A nevinně. Myslel jsem, e vydělávám

hotelu peníze. Dáte si večeři?” Nemám na jídlo ani pomylení.”

Tak jetě pivo.” Pokynul Vilemíně, která tu zřejmě pečovala o jeho blaho.

Nevzpíral jste se, e je to práce navíc?”

Naopak. Dohlíel jsem na ty polotovary jako na vlastní děti. Aby byly v normě,

neoizené… Kdy jsem bral prémie, rozuměl jsem tomu tak, e je to jako za tu starost

navíc …

57

O administrativu se houby starám, dělám jen co nezbytně musím a to jetě, a kdy na mne

zadupou. Kdybyste vedl tak velkou kuchyni se vemi jejími problémy, pochopil byste.

Moje pochopení vám není nic platné, soudil jsem.

Ale potěilo by mne. Vy mi nevěříte, a přece je fakt, e tu vechno odepisujeme podle

norem. Kadé deko mouky!”

Jenom maso ne,ale to u jsme probrali. S kým se přátelil Pate?” S kadým,” řekl Kadraba otráveně. Nikdo se nekamarádí s kadým,” zapochyboval jsem.

On ano,” trval na svém. Pate měl arm jako iluzionista. Okouzlil kadého. Měl byste ho vidět při flambování.. Zabrzdil a vrátil se k odpovědi na mou otázku. Tak tedy, co mně se doneslo, byl jedna ruka s oběma skladníky. To jsem já ovem taky, bez toho to tu nejde. Dál si tykal s celou účtárnou včetně ekonomického náměstka.”

Náměstek a ředitel mne nezajímali. Nebyli tu, kdy se konal na molínské křiovatce sraz

aut. S kým jetě?”

Výborně se snáel s naím provozářem Hájkem, mně u to jde hůř. Hájek je ná přímý éf.

Pate na něj sice taky nadával, jak u je zvykem lát na éfa, ale prodal mu svůj hausbót

I s loním prádlem. Primissima věcičku. Pate s ní sjezdil pobřeí Jugoslávie, Itálie, i na Riviéře byl.” Nepletete si hausbót s jachtou?” asl jsem.

Poznám bezpečně jen parník na Vltavě,” připustil.

Jedno z toho plynulo. Pate a Hájek na to měli.

Hausbót přijde na pěkné peníze,” podotkl jsem. Pomalu jako dům.”

Vak se kvůli němu Hájek zadluil u předků z obou stran. Svých i manelčiných.”

Kde s ním cestoval on?”

V přístaviti. Od kůlu ke kůlu. Pate ho měl zakotvený mezi ostatními loděmi, Hájek prý si ho dal někam na okraj.” Snail jsem se v tom vyznat. V loděnici?”

Kam na mne s tou přesností… No prostě na Vltavě. Hájek na cestování nemá.”

Nemrzí ho, e loď koupil?”

Vilemína přede mne postavila čerstvé pivo a věnovala mi z bílé kukly zářivý, zasvěcený

úsměv.

Mrzí, ale neprodá. ena by nedovolila.” Dořekla a otočila se na podpatku zdravotní obuvi.

58

Děsně zvědavá holka,” ulevil si Kadraba. ,,Té neujde ani slovo. Slyí snad na dvě sté metrů.

Pak jí nemají odstávat ui!”

Podíval jsem se na ni. Mrkla na mne od zeleniny. Rychle jsem se odvrátil.

Vilík neflirtuje,” upozornil Kadraba. Tak pozor. Jste jí sympatickej.”

Potlačil jsem úsměv. Jetě nám zbývalo moc lidí. To máme skladníky, provozáře Hájka… S

kým se stýkal dál?” Kuchaři ho zboňovali, protoe nekoukal napravo ani nalevo. Já v

takové oblibě nejsem. Já jsem, pane, tyran.” Vilík tu byl u za Patee?” Ta patří k inventáři.

Přila do hotelu rovnou z devítiletky.” Pak mohly její ui slyet i co neměly.” A později pouít ve svůj prospěch. Kadraba uvaoval a pochopil. Za chvilku zavrtěl hlavou. Nese to peníze… Podívejte, e by Vilíkovy ui nemohly slyet co neměly, nemohu tvrdit. Jak já ji znám, spí ano ne ne. Ale uvate sám … Stěí se zmohla na garsonku, co jí matka

objednala v drustvu, jetě kdy ji měla v kolíbce. Dává z platu na dluh spořitelně.”

Váek taky spával na elezné posteli.” Pokrčil rameny.

enskou neudríte. Vilík je přes své drobné nedostatky enská.” To byl argument, který

mohu potvrdit z praxe. Chytrý zloděj neutrácí. Ale musí mít ocelovou ruku, aby udrel

manelku nebo milenku. S kým byl Pate jetě jedna ruka? Co účtárna?”

Tam by mohli zvětřit manipulace jen podle papírů a ty jak víte nejsou.”

Podniková kontrola?” Toté.” Hájek?”

Zase jen z papírů, leda e by … dohoda s Pateem.” Beru v úvahu.”

Nesmysl,” vzal to zpět. Na to byl Pate moc opatrný.”

A jsme zase u kuchyně,” shrnul jsem. Jdu zaplatit pivo vrchnímu.” Počkejte,” řekl prudce.

Jak mne chcete přesvědčit?” tázal jsem se. Vdy se to přímo nabízí. Vákův partner je z kuchyně. Jak to tu vypadá s kuchaři?” Vechno se vyměnilo.” Není to divné?”

61

Ani ne. Co takhle mi to vysvětlit? Odpovídal váně, s nádechem sebeironie.

Částečně jsem si s sebou přivedl svoje lidi, jak u to bývá. Vychoval jsem si je k obrazu svému a nenechám je přece v bývalém podniku ke slávě nového éfkuchaře. Dobrý mistr má

svou kolu, v tom jsme jako malíři… Jsou to talentovaní kluci a dotáhnou to daleko. Kdy

jste starý a dávno v penzi, je fajn, kdy někdo říká, učil jsem se u Kadraby … Z Pateových lidí tu zůstal jen Hřebíček. Ten gratinuje.

To se dělá, zbavit se zaměstnanců? Zvolil jsem lehký tón, ale díval jsem se na něj s

podezřením.

Vdy já dostal málem řád, e jsem dal nový tým tak rychle dohromady. V hotelu nesmí

vystydnout plotna!” Laik asne, ale nechápe,” přiznal jsem.

,,To máte tak, vysvětloval. Jak dojde ve velké kuchyni ke změnám, kadý kuchař, který to má v sobě, zatouí po nové kuchyni. My jsme tak trochu do větru …!

Zazněla v tom pyná chlouba. Kam odeli?

Jeden přijal místo na naem zastupitelství v Paříi, dalí se dal na československou

zámořskou loď, třetí je v interhotelu v Bratislavě, kam se oenil… co vám mám povídat!

Plotna je jako enská. Vdycky máte pocit, e u nové dokáete víc.

Na to nejsem expert,” posteskl jsem si. Jetě jsem se nestihl oenit a přelétavé lásky asi nejsou plotna… Ten Hřebíček je tady?”

Ukázal mi starího mue s chlapeckou tváří a snivýma, bleďounce modrýma očima. Míchal

něco neviditelného v kotlíku.

Připravuje duveč pro bulharské diplomaty. Chodí sem pravidelně na jeho speciality.”

Hřebíček se podíval směrem k nám. Míchal usilovně, vysoká čepice se pohybovala v rytmu

metly. Nespustil z nás oči. Kam se taky dívat, kdy znáte kolem vecko nazpamě a pro

jednou je tu někdo nový.

S Pateem se neměl rád, eptal Kadraba. Hřebíček má rád pořádek, je to puntičkář. Nade ve miluje nad sebou pevnou ruku. Ale přitom ádné vměování do receptur. Moje vedení

mu vyhovuje.”

Předvedl mi silné ruce s mohutnými prsty. Vtáhnout někoho do auta by pro ně bylo hračkou.

62

Noc a den v hotelu jedno jsou. Kdy jsem nezastihl provozáře Hájka přes den, pokusil jsem se ho najít po rozhovoru s Kadrabou. Dověděl jsem se, e tu zvečera byl, zorganizoval noční ivot a odjel domů. Ten hausbót, podle výletů po mořích spíe jachta, mi leel v hlavě.

Hájkovu adresu jsem znal. Měl jsem to po cestě domů.

Dům, kde bydlel, byl stavěn na začátku století a neměl výtah. Vyel jsem zvolna dvě patra.

Zastavil jsem se u zábradlí a uvaoval, mám-li pro noční návtěvu dostatečné rozumné

vysvětlení. Zdola se ozval klapot podpatků.

Střetnout se v tuto noční hodinu v cizím domě s nájemníkem vyaduje zdůvodnění. Půjde-li

nahoru, vyjdu zbývající patro a zazvoním u Hájků. Nepůjde-li, odloím přece jen návtěvu na zítřek.

Stoupala do prvního poschodí. Shora jsem viděl dlouhé světlé vlasy naedivělého odstínu.

Skloněná tvář mi zůstala skryta. Podle sebevědomé chůze jsem vak věděl, e je hezká.

Rozhodl jsem se na ni počkat.

Zdolávala u úsek schoditě pode mnou. Zaujalo mne její oblečení. Západní móda,

rozhodně ne tuzemské výrobky. Boty a kabelka z jedné kolekce. Jemný semi. Nevypadaly

levně.

Podpatky doklapaly ke mně. Zřejmě jetě neslyela o muích, kteří přepadávají osamělé

eny. Klidně by byla kolem mne prola, jako bych byl vzduch.

Hledám pana Hájka,” zastavil jsem ji.

Pootočila ke mně dvacetiletý obličej a odhadovala mne. Stáli jsme proti sobě, ona běící o půl dvanácté domů a já, navtěvující v tuto dobu pana Hájka.

Manel je doma,” odpověděla a povaovala za nutné dodat: Jdu od máti, zdrela jsem se.”

Určitě. V těchto střevících a nočním nalíčení.

Ve třetím patře mne vpustila do bytu a uvedla do jídelny. Standardní nábytek, standardní

vkus. Ubrus pokapaný kávou. Hájek přiel v upanu a moural rozespalýma očima.

Co se děje?” skuhral.

Mu, jen spí, kdy je ena v plné zbroji mimo dům, je vzácný případ.

Omlouvám se,” řekl jsem. Doufal jsem, e vás stihnu, ne půjdete spát. Dostal jsem se do časové tísně a nevím, budete-li zítra v hotelu.”

Budu, ale to nic. Já zase usnu.” Skoro se mu to dařilo u tady.

Poctivě se snail probudit. Pod očima měl kůi mírně napuchlou a na levé tváři rýhy od

poltáře. Vypadal o deset let starí a velice unavený.

63

V hotelu jsem ho odhadoval na pětatřicet, ale skutečnost bude dost nad čtyřicítku. Co činí jeho enu přiblině o dvacet let mladí. Nabídl mi vodku. Odmítl jsem. Nalil si sám.

Zabývám se teď Pateem. Vy jste od něj koupil jachtu.

Protřel si oběma rukama obličej a projel prsty rozcuchané vlasy.

Jachtu … Je to takový kříenec. Na Vltavě je to hausbót. Kdy sjedete Labe a vezmete to z Hamburku podél pobřeí, je to jachta jak se patří… Tak to aspoň líčil Pate, kdy nám ji prodával. Objel s ní kus světa. ,,Proč jste ji kupoval?”

Marně se pokouel stát se opět nadřazeným elegánem, toho času v upanu. Nalil si jetě

jednu vodku. Opřel se do křesla a přehodil nohu přes nohu. Nic nepomohlo. Hlas ho

prozrazoval. Byl zalitý únavou a nedal se přiostřit. ena zatouila po dálkách ..

Loď leí na Vltavě. K čemu vám je?” Zarazil se a chvíli mne zkoumal.

Časem s ní vyjedeme. Teď na to nemám. Zadluil jsem se po krk… Co jsem měl dělat.

ena záviděla Pateovům ty kouzelné dovolené.”

Viml jsem si oblečení vaí paní, kupujete od cizinců bony?”

Zatvářil se, jako bych ho musel v přítí minutě zatknout. Co jsem nemusel. Dokonce ani

nemohl.

Oblečení…” mumlal. Potom se trochu vzchopil. Hotel, to je svět sám pro sebe … Těko to pochopí, kdo v něm neije. Naskytne se i monost koupit tu a tam od hostů různé věci. Ale bony, to ne. Tomu se vyhýbám.”

Převlečena do neuvěřitelně lesklých černých kalhot a vyívané černé haleny vstoupila ena, touící po dálkách. Věnovala mi sladký úsměv a spočinula lehce na opěradle Hájkova křesla.

Výstavní záleitost. Jene to křeslo potřebovalo nutně nové potahy.

Najednou to bylo vecko jenom pro oči. Aby lidé zírali. Jachta i ena, která si ji vydupala. Je tohleto moné?

Je tohleto moné?” vyslovil jsem omylem nahlas. Rychle jsem to napravil: e Pate jachtu nedopravil do některého přístavu na Západě, místo, aby ji prodal?”

Přemluvil jsem ho, kdy ji ena tolik chtěla,” řekl dodavatel dekorací pro krásnou,

dekorativní dámu. Pro lady Milenu Hájek. Bylo mi ho náhle líto. I on byl dekorací. Vzpomněl jsem si, jak opatrně zachází se svými sněhobílými manetami. Byt vyhlíel, jako by se dáma starala nanejvý o oblečení.

64

Hlavně o své. Začal jsem se usmívat sladce jako ona.

,,Máte náročnou matku, kdy k ní chodíte ve večerním … Úsměv jsem měl načisto falený.

No, já nebudu zdrovat, ráno vstáváte do práce. Ne se proti mně zocelila, odpověděl

Hájek.

Manelka má spoustu společenských povinností. Musela se bohuel vzdát zaměstnání.”

Přesně, co jsem chtěl. Vypukla ve mně toti zlomyslnost.

Co jste dělala zajímavého?” Zase ji předeel. Kosmetiku.”

Zajímavé … A co přesně?” Kdy u, tak u. Nenáviděla mne pohledem.

Barvení vlasů,” řekla odměřeně. V salóně Na pitálce.” A zatřpytila edoplavým přelivem.

Je to exkluzívní podnik,” dodal rychle Hájek.

Jeho ena vstala a předvedla mi společenský majestát. Zachoval jsem se vůči

nenápadnému pokynu k odchodu velice patně. Seděl jsem dál.

Kdo jetě kupoval od Patee? obrátil jsem se na Hájka.

Hlavní ekonom koupil chalupu v Orlických horách… Potom prodal Pate jetě nějaký

nábytek té hubaté holce z kuchyně … Víc nevím.”

Mně to stačilo. Poehnaně. I s lady Hájkovou, která mne doprovodila z domu a s dokonale

ovládaným úsměvem za mnou přirazila dveře.

xxxx

Zbytek noci jsem promarnil ve směsici snů, ve kterých hrály hlavní úlohu krásné, nepříli

chytré, zato vypočítavé dívky. A to jsem jich za posledních deset let ani tak moc neviděl.

Nesl jsem se sladkým ivotem. Chvilkami mi kazila sen jistota, e na to nemám. Nicméně

sen je sen a běí dál, i kdy na něj nemáme. Ráno v osm jsem byl zase v kuchyni hotelu.

Vy jste si přivstal,” řekla Vilemína drze. Kadraba tu není.”

Hledám vás,” odvětil jsem přísně.

Máte starosti,” řekla s pochopením. Slyela jsem, jak jste říkal Kadrabovi…”

Poslouchálko!” ulevil jsem si. Muselo to být těmi sny a horkými výpary kuchyně. Měli by si pustit větrák.

65

Otočila se uraeně o sto osmdesát stupňů. Pak si to rozmyslela a dokončila otáčku na tři sta edesát. Stála zase proti mně. Já vám chtěla něco říct,” nabídla mile.

Ta straná vedra a tenhle případ . . z a č a l jsem se omlouvat.

Copak se zlobím?” Neuvěřitelná dívka. Brala lidi, jací jsou.

Zatáhla mne do chodbičky poblí frekventovaného průchodu z kuchyně do restaurace. Pilní

číníci tu pobíhali s podnosy topinek, demu a másla. Já snídal ve snu kaviár. U jsem

zapomněl, s kým.

Kadraba po vaem odchodu někomu telefonoval. Povídal, e v tom lítá, e vás nepřesvědčí

a dělá, co dělá.” Manelce,” usoudil jsem. Ptal se, kolik vlastně mají na kníkách.”

A to vás nenapadlo, e volá domů?”

No jo, ale kdy on říkal márjá jdi to rychle převést na nějaký cizí jméno.” Rozesmál jsem se. Musím mu zavolat, e je to zbytečné. Konta u jsme prověřovali. Kadraba ukládal pravidelně od mládí. Ani jedna mimořádná vysoká poloka.

Jaký je?” Kdo?” Kadraba.” éf jako vyitej.”

Tak si radi povídejme o vás. Kdy jste se začala zařizovat?” Před rokem.”

Take jste si nekoupila nábytek od Patee?”

Ale koupila,” odpověděla klidně. Jene garsonku jsem dostala a před rokem. Nábytek

jsem měla uskladněný támhle vzadu.” Opsala rukou neurčitý oblouk. Za skladem. Skladník

to dovolil.” Za kolik toho bylo?”

Levné zrovna ne, ale krásné. Prodal mi pokoj i s knihovnou. Jen koberce jsem nevzala, za ty chtěl nehorázné prachy.”

Nemusel jsem vědět, kolik zaplatila. Kdy se vyhýbá odpovědi. Jaké měl knihy?”

Dobré,” řekla. Výborné. On je sice nečetl, ale kupoval kvalitně. Mám co číst do stáří.”

Najednou byla dnení noc, která mne popudila proti dívkám, pryč.

A teď, pozor, Vilíku,” pravil jsem důvěrně. Ucho, které vecko slyí, zachytilo jistě i tohle …

Co za ty peníze Pate kupoval?:”

66

Zavrtěla hlavou. Nic.”

Připravoval se přece na změnu působitě. Co si za ně odvezl?”

Dívala se do země. pičkou boty ukala do kachliček. Pak znovu zavrtěla hlavou.

Nic, věřte mi. Ten člověk ty peníze na něco potřeboval. Ale nekupoval nic. To vím určitě.”

Ui, rozpomínejte se,” nabádal jsem. Potřeboval je pro někoho, ne na něco.”

Zatajil jsem dech. V těch výparech se to rovnalo klinické smrti. Tak jsem to zruil.

Snad neplatil před odjezdem dluhy? Musím se smát!”

A začal jsem. Vilemína pochopila, e dnes nejsem ve své kůi. Shovívavě mne opravila.

Neměl dluhy. Pate měl, na co si vzpomněl. Vak to taky rozprodal.”

Tak jak jste přila na mylenku .. Nepřila. Vyslechla.”

Tak to ano,” oddechl jsem si. Ven s tím.” Byla nadmíru stručná.

Tehdy taky telefonoval. Nesla jsem mu večeři …“Zarazila se díky mému nevěřícímu

pohledu. Ustoupila. No tak ,nenesla. Byla jsem zvědavá. Moc se zmohl a mně se to

nezdálo. Bylo to v době, kdy jsem s ním smlouvala cenu nábytku, a e jsem smlouvala!

Myslela jsem, e prodává, aby si koupil něco jetě přepychovějího. Nakonec jsem

usmlouvala. Teď vím, e se mi to podařilo jen proto, e spěchal. Ale kdy telefonoval, to jsem to jetě nevěděla.” S kým mluvil?” Copak vidím skrz drát?” Co říkal?”

e u ty peníze bude mít koncem týdne pohromadě a přinese je. Omlouval se, e v druhé

várce bude o dvacet tisíc víc. Podrte se, ptal se, jestli prý to nevadí…!!!?”

Zavolal jsem z recepce do podnikové kontroly a poádal Vítka, aby sestoupil do haly. Čekal jsem na něj u výtahu.

Kadý se tváří jako průzračná studna a ukazuje dno,” ehral, sotva mne spatřil. Dělají si ze mne legraci, e jsem neuhlídal kuchyň.”

67

Vosí hnízdo zklamalo. Mělo teď bzučet, útočit a dělat chyby. Takovou mení chybičku bych

náramně potřeboval. Můj protivník vak sedí tie a čeká. Tím potvrzuje, e je sám.

Jak se kdo choval?

,,Ale, skoro vichni stejně. Snaili se ze mne vytáhnout co nejvíc senzace, aby měli o čem mluvit. éfkuchař mne vyhodil. Prý takhle bude mít lepí pocit, a ho vyhodíme my.

Recepční . . p o d í v a l se kradmo po jmenovaném, . . recepční byl divnej. Ani zvědavej, ani ho netvalo, e s tím jdu na něj. Vyslechl mne a řekl, e je to těká věc. Vrchní chtěl hlavně vědět, kolik to vyneslo. Číníci.. Skočil jsem mu do řeči. Restauraci můete vynechat.*’

Jediné logické vysvětlení pro Vákovu noční přítomnost.V Rajské ulici den po únosu bylo, e el z hotelu. Seel se zde zřejmě se svým společníkem. Nemohl se tu moc ukazovat.

Ke schůzce dolo pravděpodobně v chodbách poblí zadního vchodu. Tam se nemohl

pohybovat ádný ofrakovaný číník. Působil by v okolí skladu, sklepa a kuchyňských

přípraven jako tučňák na rampě přístavitě.

Měl jsem u své podezřelé pohromadě a nebyl mezi nimi nikdo z restaurace.

Co recepční?” zeptal jsem se.

Nafoukaný. Ná pan Někdo s prázdnýma kapsama. Před výplatou si pravidelně vypůjčuje …

Noční recepční je příjemnějí.” Vidí do záleitosti kuchyně?”

Co by z toho měl? Kouká jen do peněenek hostů. Ty má blí.” Vzbudil mou pozornost.

Konečně se mu to podařilo. Keftíky?”

Na nic se mu nepřilo, ale příleitost dělá své.” To jsou jen dohady.”

Zdědil barák a má auto,” pospíil si Vítek.

To dnes není nic zvlátního, aspoň vidíte, kam strká peníze. Jaké auto?”

Ladu. Pořád si ho letí. Vymohl si místo v garái, aby mu nemoklo na parkoviti.”

Taky bych si ho letil, kdybych ho měl. Vítek přelápl z nohy na nohu.

Hájková má zase novou kabelku a boty,” vzpomněl si.

Z nejjemnějí semie,” přisvědčil jsem.

Vám je těko něco říct, kdy vecko víte,” namítl zklamaně.

Nevím, kam se ponořily ty peníze z rozkrádačky,” řekl jsem. Ale na boty jich bylo trochu mnoho.”

68

Vítek se urazil a zvýil hlas. Bylo ho slyet po celé hale.

,,Já nejsem detektiv, já jsem přes kontrolu. Propočítal jsem si vechny zaměstnance a nikdo mi nevychází nad poměry. A na Hájka. Ten má enu a jachtu!

Odpochodoval rázně k výtahu, ani se rozloučil. Recepční se za ním pobaveně díval.

xxxx

Dohoda o vyhýbání se náčelníkovi pokračovala. Tomá na mne čekal u správcové v domě,

kde bydlím. Je to samotářská ena, ale na něj si potrpí. Mají společná témata, něco o

genialitě dětí a vnuků. Přesně to nevím. Zmlknou vdycky, kdy se objevím.

Nahoře v mém bytě si bezostyně připravil velkou sodu s pěti kostkami ledu a zabral mi

gauč.

Jednou se budeme muset v kanceláři objevit,” podotkl. ,,Mám tam rezervní zapalovač.”

Nedám se přichytit, dokud tomu nebudu rozumět.” Tomá zachrastil ledem ve vysoké

sklenici. Troka tvého obvyklého jasnovidectví by nebyla?”

Na hospodářskou kriminalitu nefunguje,” litoval jsem. A s logikou jsem taky v koncích. Vím jen jedno.” Něco chytrého?”

Něco nutného. Dám udělat revizi skladu. Dám se znovu na pochod a obejdu vechny lidi v

hotelu. Nehnu se od nich. Scházejí nám nejen dalí fakta, ale hlavně spojovací článek mezi nimi.” Netuil jsem, e spojovací článek ke mně přijde sám.

Co se tam chce dovědět? Vichni u vypovídali.” V tom případě chci Honzu Kefra a hned!”

Tak to ne,” vzepřel se. Tohle si dořeíme sami, jinak nemůeme mezi lidi.” Přivřel jedno oko a dodal: Teda mezi kolegy.”

Taky jim vechno nevyjde jak by chtěli.”

Tyhle poraenecké nálady u tebe neznám.”

Nemám poraeneckou náladu. Mám upřemýlenou hlavu. Vem si jen Patee, pro příklad.

Tolik lidí vidělo, e si ije nad poměry a nikdo se neptal, kde na to bere … Prosím, Vilemína se ptala, ale jen v duchu. Pate rozprodával, nikdo se nedivil. Dál, kdybys byl někomu dluen, bude se mu omlouvat, e vrací o dvacet tisíc víc? Kdyby tě někdo vydíral, stejná otázka. Kdybys něco kupoval, toté … Teď mluv!”

69

Jestli promluvím,” vyhrooval, vytáhnu se s dalí záhadou.” Ne,” bránil jsem se.

Mluvil jsem s Brouskem. Váka sice ze svého taxíku nezahlédl, ale něco si vykombinoval.”

Rozumného?”

Spolehni se. Váek měl v portmonce sotva na jízdné. Dal sice Brouskovi tuzéra, ale nic mu nezůstalo.” Co kapsy?”

Brousek říká, e kdyby měl něco po kapsách, byl by tam sáhl a nelovil by drobné. Hodnotí Váka na ten typ, co tyhle trapasy nesnáí. Dal bych na něj.”

Kdo vozí denně lidi, má je dobře roztříděné. Je to jasné,” kývl jsem.

Chápe, co to znamená? Někdo mu dal i jízdenku.”

Nebo nikam nejel,” řekl jsem. Věděl jsem to od začátku, jen mi pořád nedocházelo proč.

Brousek přece říkal u tady u nás, e dostal dýko v drobných.”

xxxx

Na malé molínské potě jsem se zdrel krátce. Hubený, edovlasý vedoucí mne vyslechl s

hlavou povystrčenou zpod přepáky. Zalistoval v hlavě a zpaměti odříkal, kdo dostal tento měsíc ve molíně telegram. Ani jeden nedoručovali do chatové kolonie. Váek ikovskou

správcovou obelhal.

Zastavil jsem se u paní Kulované. Sdělil jsem jí, e plánujeme rekonstrukci událostí na

křiovatce. Byla ráda, e se bude něco dít. Koupil jsem si půl kila tuhých, červených rajčat.

Přidala mi kornoutek soli.

Bez soli to není ono,” tvrdila. Doprovodila mne k trpaslíkovi na roh ulice. Pouhých třicet metrů ale co metr, to informace.

Vákova sousedka Nitková se před rokem rozvedla. Podle paní Kulované je to na takovou

enskou vichr dlouhá doba. Člověk větří čtyřicítku a v okolí ádnej pořádnej muskej.

Upíchla se na Váka a drhne mu ve srubu podlahu. V létě sem jezdí denně přímo z práce a

číhá, kdy se soused objeví. Ráno jezdí zpět. Co ta enská dělá, je záhada, protoe jakmile se Váek ukáe, letí Nitková na potu telefonovat, e si bere volno. Kloudný zaměstnání to nebude, kdy ji můou postrádat, kdy sejí umane. Nitková měla na své zaměstnání jiný

názor.

70

Nevím, kdo se o mne tak stará,” řekla pohrdavě, Co na tom, e si můu vzít dovolenou

podle svých potřeb. Práci za mě nikdo neudělá.”

Byla zaměstnána jako vadlena pro domáckou práci v podniku, který neměl zvlátní nároky

na její pracovní dobu.

Seděli jsme na schůdcích před její chatou a dívali se na řeku. Na protějím břehu odpočíval na vyvráceném kmeni rybář, nářadí sloené přes kolena. Díval se do vody, jakoby tam hledal ryby. Čeká na vlak, řekla Nitková. Za těmi domky naproti je nádraí.”

,,Máte to daleko.” Neviděl jsem u chaty auto. Chodím přes most.”

O mostu jsem jetě neslyel. Je to blí, ne přes vesnici?” O polovinu.”

Zapálila si cigaretu. Podíval jsem se na značku. Clea.

Kde je tu most?”

Hned za zátočinou. Je to elezniční most, ale má lávku pro chodce.”

Váek jezdí taky vlakem,” podotkl jsem jen tak. Ten chodí na nádraí zásadně molínem.

Nemá elezniční most rád, a přes dalí most, co po něm vede státní silníce na druhý břeh k Ouvalům, je nádraí dál ne přes vesnici. Dva mosty, na které mne neupozornili. Koho by

napadlo, e o nich nevím. Rybář na protějím břehu vstal a narovnal si záda. Ani se podíval na hodinky, vykročil k nádraí. Za kopcem se ozval táhlým houkáním vlak. Volal opozdilce, aby přidali do kroku. Na rybáře to neplatilo. Měl vypočítaný kadý krok. Je tu krásně,”

rozhlédl jsem se. Zve si sem Váek hodně návtěv?” Dlouho za ním nikdo nebyl. Naposled vrátný od nich z ulice, z hotelu Fénix, a taková starí paní… účetní, myslím. Pocházejí oba ze Zanětic, nedaleko odtud. Hráli jsme kanastu.”

Moc se na rozhovor se mnou nesoustředila.

Jaký je pan Váek mimo prodejnu? Proč se ptáte?”

Nutně bych s ním potřeboval mluvit,” uhnul jsem. Já nechápu, proč tu tak dlouho nebyl..

Nevěděla zřejmě, co hýbe celým molínem. Je to veselý člověk?” nedal jsem se odbýt.

Najednou spustila. Přivolávala si ho aspoň mluvením.

71

Je takový tichý. Sluný a tichý. Za vecko poděkuje a je vděčný. Je to mu, pro kterého je radost něco udělat. Ten můj bývalý si tak jetě viml, kdy jsem připálila řízky.

Váek prý hodně kouří.

Nezřízeně, a těké cigarety. ije vůbec straně nepořádně … Mimo ten nemoný ananas

skoro nic nejí. Otevře si konzervu, nebo namae chleba, kdy ho napadne. ádná

pravidelnost, ádný řád … To víte, kdy jsem tu já, udělám omeletku, přeperu mu ..

Přijímá to? Jděte, jsme sousedi, ne?” Opravdu mu pere. Paní Kulovaná měla pravdu.

Chcete si ho vzít? Poloil jsem otázku velice tie. Odpověděla zrovna tak.

Má v krámě prodavačku. Ta mu mate hlavu… Kdoví, moná je v tom i něco horího.

Kouř lokomotivy vyrazil ze zátočiny právě, kdy rybář zahýbal k nádraí. Stihne to na vteřinu.

Obrátil jsem se k Nitkové tak, aby se na mne musela podívat.

Proto jste napsala ten dopis na Bezpečnost?”

Zrudla, ale oči neodvrátila.

Proto,” řekla pevně. Ty cigarety jsou drahé a ananas jetě draí. To si určitě sám

nekupuje … a od koho to tedy má? Od té enské, to se vsaďte … a kde na to bere ona …?!”

Co jste čekala, e se stane?” Jste povinni to přeetřit. Doufám, e ji zavřete.”

Kdyby tak věděla, čeho dosáhla. ,,Co kdy pan Váek nehodlá ít pořádně?”

Vak on bude chtít. Mám co nabídnout.”

Ve stanici zahoukal vlak své sbohem molínu. Taky jsem se rozloučil.

xxxx

Budeme se vám tu trochu ourat,” řekl jsem přátelsky skladníkovi.

Kliďánko,” souhlasil a opřel se o zárubeň zadního vchodu do hotelu. Stříka zastiňovala příjezdovou plochu před námi. Vzduch tu byl docela snesitelný. O pár kroků dál v ulici panoval polední klid. Jen rezavobílá kočka nadměrného praského vzrůstu kráčela zvolna

po chodníku.

72

Vy jste si nějak jist,” podotkl jsem.

Skladník posunul ukazováčkem osahaný klobouk do týla.

Mám to v pořádku,” utrousil a pozoroval dál kočku. Sdílel jsem tu jedinou zdejí podívanou s ním. Taky jste nakupoval od Patee?” Nezrychlujte mi krev,” řekl.

Přitom to s ním ani nehnulo. Do obličeje jsem mu neviděl. Byl o půl hlavy mení ne já, co

mu dávalo takových sto sedmdesát centimetrů výky. Ale Patee jste znal, ne? A dobře.”

Od dětství,” překvapil mne. Kočka přela silnici a zastavila u vrat domu proti nám. Trpělivě čekala, a ji někdo vpustí. Usedla, huňatý ocas elegantně sloený podél těla. Skladník zatím pokračoval: Nemohl jsem ho od malička ani cítit. Osud nás svedl tady v hotelu, a to mi přilo vhod. Znepříjemňoval jsem mu ivot, jak to lo.”

To nemuselo být Pateovi při jeho leérním hospodaření příjemné. Vtom jsem si vzpomněl

na Kadrabova slova. Traduje se, e jste s ním byl jedna ruka.”

Jo,on se lísal … Podle přísloví kdy nemůe hada zabít, musí si ho ochočit. Ochočoval si mne.”

Podařilo se? Nahrabal si sluné jmění… To by při přísném skladníkovi éfkuchař

nedokázal.”

Jo, tak proto jste tu!” Nestálo mu to ani za otočení hlavy. Tu kočku by měl někdo vpustit a dát ji napít.” A stál dál. Proto ta kontrola poprvé v tomto století. Teda, mezi pytlema. Papíry kontrolují ustavičně.” Proto,” dal jsem mu za pravdu.

Jetě i na dálku mne Pate otravuje,” ulevil si.

Zadumal se. Vzpomínky ho začaly nezadritelně tlačit a draly se ven. Přiklonil jsem ucho na znamení, e si to rád poslechnu.

Poprvé mne převezl na pouti,” začal lenivě. Vidím to jako dnes. Máma mi dala esták a

povídá: Janíčku, ona byla rodem z Turčianského Martina, Janíčku, jdi si na kolotoč, pěkně tam vyhrávajú. Celý den jsem se třásl těstím. esták, to byl v roce třicet pět pro kluka peníz!

Máte vy vůbec ponětí, při vaem mládí, co to byla pou? A co zkusil kluk, by se estákem v ruce, při tolika svodech? Jdu kolem barevného papouka, vytahuje z krabice obálky s osudy.

Kluk by rád věděl, kam v ivotě doskotačí, jene by musel dát desetník. O metr dál seká

vousatej chlap ve fezu právej tureckej med. Zase desetník. Pět kroků, a hezoučky

zmalovaná dívenka prodává cukrovou vatu a zve do stanu na nevídanou podívanou

zápasníky, hadí enu a jiné atrakce.

73

A zase desetník. Pak si vyberte, kdy máte dva. Bylo to peklo.

Kolik bylo tenkrát Pateovi?

Podíval se na mne smutně. Do očí se mu vrátil ivot, ale ten dávný.

Devět, jako mně. Koupil si osud, turecký med i cukrovou vatu, zael do stanu na nevídanou podívanou a pak si mne vystihl u stánku s pouovými hodinkami. Stály celých sedm korun.

Jednotná cena. Tiskl jsem se k rohu stánku a touil jsem. Pate se ke mně přitočil a prý, který by sis vybral? Ukázal jsem na jedny, byly báječné! A on si je, mizera, hned koupil.

Vyplázl na mne jazyk a řekl, abych se el vycpat i se svými prázdnými kapsami. Jemu dala

maminka deset korun! Pokleboval se, selský synáček. Jeho maminka byla z bohatého

statku. Procházel se mezi stánky v čistém, vyehleném oblečku, hodinky na ruce a pásl se

na mně. Kolotoč drnčel, paní v pestré sukni vybírala desetníky, a on se vozil. Já stál dole a jen se díval…

Chodili jsme spolu léta do koly a vedli soukromou válku. Tady v hotelu jsme v ní od první chvíle pokračovali.

e jste nebystřil, kdy se tak vzmáhal Ale bystřil. Bystřil jsem jako ohař… Jene jsem nic konkrétního nevěděl. Spí jiní mohli upozornit, kdy rozprodával. Já se to dověděl a kdy

byl dávno pryč.

Tak vám přeji, aby kontrola vyla na chlup, řekl jsem a odebral se do skladu.

xxxx

Hájek, sedící za tmavým psacím stolem ve své pracovně, nepřipomínal u zase ničím

unaveného manela v upanu. Rukávy saka měl lehce vyhrnuté, jako obvykle chránil

manety před dotyky s věcmi kolem sebe. Leela před ním jediná sloka. Pracovna

vypadala, jako by slouila jen reprezentačním účelům.

Věděl jsem vak, e je nezaměstnanějím člověkem v hotelu, na kterého dopadají vechny

problémy spojené s údrbou, technickým vybavením, trbou i hosty. Organizoval nejen

provoz hotelu, ale i takové detaily, jako je zajiování zboí, jeho uloení a oetřování. Měl se starat i o řádnou evidenci, co mu poněkud vybouchlo. Dělal cenové kalkulace a byl zástupcem ředitele, jemu jedině podléhal. Nezáviděl jsem mu.

74

Setřásl rukávy přes manety a povstal. Vdy mu, který se umí chovat. I k člověku, na

kterého by se rád podíval, jak ho vrátný vynáí.

Elegantně se vyhnul rohu stolu a pokynul mi k jednomu z těch hlubokých křesel, na které

jsem si začal v hotelu nebezpečně zvykat. Vidíme se teď často,” zahájil nezávazně

konverzaci.

Namátková kontrola skladu je hotova. Přiel jsem vám oznámit, e poadujeme hloubkovou

revizi.” Zdvořile naklonil hlavu na znamení, e očekává důleitějí sdělení. Kdy nepřilo, narovnal se.

U mne,jako zástupce ředitele,uvědomil Vítek z kontrolního oddělení. Mimochodem,

skladník je naprosto spolehlivý. Velmi inteligentní. Je osobně přítomen kadé přejímce zboí, to je poměrně vzácné … Sklad řídí jako hodiny. Evidenci je po něm radost kontrolovat.”

Narazili jsme na nesrovnalosti.” Vítek tomu nepřikládá tak velkou důleitost.”

Skladník se zná od klukovských let s Pateem.” Zarazil se víc, ne jsem očekával.

Pro páníčka,” vyjelo z něj. Ten tam byl hotelový nátěr. Neertujte mi tu …!

Sám mi o tom vyprávěl.” Hájek pobledl a oči mu těkaly z místa na místo.

Pánové,” eptal. To by spolu mohli rozkrást celý hotel a nikdo by jim na to nepřiel!”

Rozhodl jsem se ho uklidnit. Přiel jsem pro jinou informaci.

Natěstí neměl Patee v lásce. Těko by s ním táhl partu. Ale poslyte … kuchař Hřebíček ten tu byl u za Patee…”

Hřebíček?” Hájek jetě v duchu sledoval monou spojitost mezi skladníkem a bývalým

éfkuchařem. Hřebíček je napůl cvok a napůl génius.”

Která půlka je lepí?”

Vyberte si. Cvok je v tom, e celkem nestojí o lidi a vyhýbá se jim. O co stojí nevím a ani mne to nezajímá. Jeho věc. Ale jako génius mne zajímá a moc. To je kuchař, který jde

vysoko nad řemeslnou stránku.” Pate byl taky tak dobrý?”

Myslel si, e je… ale dnes u ho překonal zase český kuchař.”

O téhle senzaci cechu jsem u věděl. Co chcete, génius je vdycky trochu mimo normál,”

řekl jsem. e jste se zmínil o Pateovi… Posíláme Kutáska flambovat na vechny

mezinárodní soutěe.

77

Pate byl zvyklý je vyhrávat, ale brzo bude v koncích … Kdyby to Kutásek neměl u Slunce tak dobré, přetáhl bych ho k nám.

Mluvíme o Hřebíčkovi, poádal jsem.

S tím vyjde Kadraba jen za cenu, e se mu do ničeho neplete. Ná génius si koření, dávkuje a vaří absolutně bez ohledu na normy. Stačí slovo a vyletí na celý barák. Dotěká i ředitele.

Ten ho pak konejí a nás vechny setře. Hřebíček je prostě plotna a stůl, kam nikdo nesmí.

Souvisejí s tím i administrativní potíe?

Ani ne. Jenom lidské, řekl Hájek. To víte, v rámci kuchyně se unese leccos. Vzápětí si uvědomil důsledky pronesené pravdy. Být provozářem není lehké, zasmuil se. Zdola

mám umělce a shora ředitele. A to nemluvím o zlodějích.

xxxx

Nechtělo se mi vracet se plyovou chodbou k výtahům. Pustil jsem se po zadním schoditi

rovnou ke kuchyni. Génius či cvok, musí mi vysvětlit, proč si libuje zrovna v tomto hotelu.

Přivítala mne samozřejmě Vilemína, která měla slubu, kdykoli se mi umanulo přijít. Upřela na mne bezelstný pohled.

Kde vy jste vlastně k nalezení, kdy vás člověk potřebuje?”

Mám pro ty případy vizitky. Jednu jsem jí podal.

Dobrý, řekla a zastrčila ji do kukly. Projevovala mi dnes úměrnou, nepřehnanou vánost.

,,Hřebíček vás sháněl. Ale netroufal si, tak přiel za mnou. To jsou věci!”

Je tady?” Rozhlédl jsem se.

Doma. Bydlí přímo na Václaváku.” Dala mi adresu. Co mi chce?”

Ts,” sykla. ,,Copak ten s někým kloudně promluví?” Za půl hodiny jsem zazvonil u jeho bytu.

Byl překvapený a plachý. Nabídl mi trepky k přezutí. Nabídl mi, abych se rozhodl, kam se

posadíme. Nabídl mi od prvního okamiku přátelství.

Ukázal mi byt. Bylo co ukazovat. Kuchyně mistrova, po stěnách poličky s kořením,

drahocenné starodávné nářadí rozvěené nad sporákem. V rohu útulný jídelní kout v

selském stylu.

Velký pokoj byl vyloen smetanově bílým kobercem. Mohla to být i koeina, ale barva byla příli pravidelná. Neosmělil jsem se sehnout a přesvědčit se.

78

Tak proto ty trepky. Nábytku tu bylo málo. Tísnil se na krátkých nokách při zemi. Nesměl konkurovat velkým gobelínům, pokrývajícím stěny.

Pak mi jetě ukázal malý pokojík, který vyplňovala jen válenda. Ode zdi ke zdi. Jediná

rozlehlá plocha, jako polstrované pódium. Na dosah ruky police s knihami, popelníky a

kvalitními lahvemi. Jednu láhev vzal s sebou do beránčího pokoje.

Spočinul jsem na něčem podobném nízké, krabicovité lavici. Nade mnou iroké okno s

nařasenými záclonami. Začínal jsem chápat, co mi naznačoval Hájek. Stačili si, Hřebíček a jeho byt. Kam ovem někdo přicházel. Ta válenda vedle nebyla pro jednoho.

,,Chci vědět vechno o Paterovi, a vy něco víte, řekl jsem.

Přijel se servírovacím stolkem, na který připravil láhev koňaku a napoleonky. Obličej měl bledý, zdobený černým knírkem. Vlasy hladké, barvené taky na černo. Mělo to z něj dělat

velkého viháka, ale nedovolily to snivé, pokorné, modré oči. Hlas měl jemný a ovládaný.

,,Pate byl nejhorí éf, pod kterým jsem vařil, odpověděl a nalil do kadé sklenky malý douek. Přesně tolik, kolik člověk potřebuje, aby se uvolnil.

V kuchyni binec, o nic se nestaral. Byla to autorita, která ila jen ze sebe. Nedejte na to, e byl vyhláený odborník. Neměl jiskru. Ukradl kdejakou novinku, vyhrabal kdejaký zapomenutý recept a dost sluně to reprodukoval. Spáchal i pár vlastních specialit, dovedl je halasně prodat. Ale nic z toho se neudrelo. Uměl si prostě vybudovat pověst… Sotva zmizel, rozprchli se kuchaři z hotelu ve strachu, e se objeví nový Pate. Já zůstal. Já se hned tak nějakého Patee, co nesnáí opravdové machry, neleknu.

,,Nelitujete?” ,,Kadraba je výborný éf. Umí. ,.Snáel jste se s Pateem?”

Popojel ke mně. Naklonil jsem se, abych zjistil, jak to dokázal. Křeslo se pohybovalo na

kovových koulích.

Já mám, jen co si vydělám. Musím se snáet s éfy, i kdyby mi lapali po hlavě. Přejel si prstem knírek. Náhle přeel z rozumného vysvětlování do vzteklého sopránu. ,,Já si nemůu dovolit vyskakovat na éfy! Ale nesmí mi do práce mluvit! To by jí napřed museli rozumět!

Gratinovat dovedou u nás kloudně jen tři lidé!!”

U jsem si dovedl představit, jak řádí, kdy mu někdo zkříí cestu.

79

Nerozčilujte se,” uklidňoval jsem ho. Tak a se mi do ničeho nepletou …!” ječel.

Cvok, řekl Hájek. Jen klid. Máte vysoký plat? zeptal jsem se věcně.

Chvíli na mne upíral pohled a pak odpověděl docela normálně.

Kdy pán uzřel mzdy sluebníků v tomto domě, obrátil se a trpce zaplakal. Nebojte se, já si vydělám. Občas vyhraji nějakou soutě a píu kuchařky.”

Pane Hřebíček, kdo má na svědomí ty polotovary?”

Já to nejsem,” zesmutněl. To by byl ivot, mít peníze …!”

Ovládlo ho snění a odneslo vlnou ode mne. Hranice mezi abnormalitou a nevedními

schopnostmi je uí, ne list papíru. Kadopádně jsem se nenudil.

Čekal jsem, a procitne. Zadíval jsem se na jeden z gobelínů, osvětlený i při denním světle reflektorem shora. Ostatním se té cti nedostalo. Výjev představoval bojovníka, který k sobě uprostřed bitvy zvedá na koně dívku krásné postavy, deroucí se z roztrhaného oděvu. Byl to celkem pokojný obraz a nato, e ta dáma měla ve volné ruce bičík a chystala se uhodit.

Bojitě vak bylo vyito s citem pro úklid. Ani kapka krve.

Oslovil jsem Hřebička.

Vá ivot se, abych tak řekl, vymyká normálu … Není to drahé? Nejkrásnějí slečny nebo něco zvlátního?”

Podle gobelínu by to mohlo být to i ono. Ten bič upoutával pohled. Odklonil pohled za mne, do okna.

Láska můe být buď drahá, nebo velká. Pořád jetě čekám,” řekl tie a zase se někam

ponořil. Konečně, jeho záliby, s kterými se mi těko svěří, jsou jen jeho záleitost.

Probuďte se,” domlouval jsem mu.

Odrazil se, křeslo popojelo dozadu.

Promiňte. Podařilo se vám strefit se do mne. Stárnu.”

Čím budete starí, tím bude láska mení a draí.”

Ano,” odpověděl pokorně. U je to skoro pravda. Jetě koňak?” Nečekal na odpověď a ukápl zase do sklenek.

Kdo převzal tafetu po Pateovi?” nedal jsem mu pokoj.

Nerad to říkám, ale nejspí Vilík. Ta přece určitě Patee odhalila dřív, ne vydělal prvních deset tisíc. Mne prokoukla do měsíce po svém nástupu u nás, a to byla jetě dítě.”

Vypil jsem douek koňaku a s námahou se zvedl z příli nízké lavice.?

U jsem o ní přemýlel .. ”řekl jsem a dodal mírně:,,Pane Hřebíček, znám jednoho

sympatického psychiatra. Měl by pochopení… usnadnilo by vám to stáří.”

80

Pozdě, usmál se smutně. koda. Jetě pořád si dělám naději, e najdu někoho, kdo

nebude vyuívat mé … povahy. Mohu vás pozvat na večeři?”

Mám jetě práci,” omluvil jsem se.

Takovou jako já vám manelka neudělá,” lákal.

Připomněl mi Martu, která ovládá perfektně čaj s topinkami a chleba s máslem a sardinkami, sypaný cibulí. Nepochopil můj úsměv správně, ale nezdroval mne.

xxxx

Večer se teprve ohlaoval nízko leícím sluncem, které prosvětlovalo město od západu a

míchalo své zlato s edí stínů. Nebylo jetě tak pozdě. Počkal jsem si na nejblií tramvaj směrem k hotelu. Přemýlel jsem o Vilemíně. S jejíma uima bylo moné vechno, ale její

charakter vylučoval plány, které teď někdo spřádal s Vákem.

V hale hotelu jsem se rozhodl, e za ní nepůjdu. Poznala by okamitě, proč k ní přicházím rovnou od Hřebička. Zakotvil jsem v nejbliím křesle a sáhl po novinách. Od té chvíle mne sledovaly oči recepčního.

Stál v recepci a nudil se. Odloil jsem noviny a zamířil k němu. Přitáhl si knihu hostů a začal v ní bádat. Teprve po patřičné pauze zvedl zrak a zabodl ho vyčkávavě do mého.

Oblek mu seděl jako varování, e tu nemám co dělat jen tak s někým. Zaskočil mne malý,

neodbytný komplex z té dokonalosti. Zase jeden, který čerpá vzory z druhé strany pultu.

Hájek to vystihl. Hotelové prostředí na zaměstnance působí. Tenhle vypadal na soukromé

sny o večerech u krbu s věrnými chrty u nohou.

Jakého máte psa?” vyzvídal jsem.

Airdailteriéra,” odvětil uasle. I ten se hodí ke krbu. K menímu. Vyvedl jsem ho z

rovnováhy. Čekal tedy zcela jinou otázku.

Neviděl jste ve středu poblí hotelu bleděmodrou kodovku a edou volhu?”

Váený pane,” pravil s odstupem. Na rolls royce by mne vrátný upozornil. Jetě tak

nejnovějí mustang by mu za to stál. Ale parkovitě plné běných značek u nás dávno

nedojímá.”

Vrátný. Jetě jsem s ním nemluvil. Stál na schodech před hotelem, rovnou nad parkovitěm.

81

Váka znáte?” Dost se teď o něm mluví. Něco jsem zaslechl.”

Byl by div, kdybyste nezaslechl,” dovolil jsem si. Kdo jsem já, víte jistě taky.”

Setrval v odstupu.

Tak se raději seznámíme. Kapitán Hampl.” Podal jsem mu ruku. Seidl.”

Vyhověl jsem mu stran pravidel sluného chování, tak si dáme jednu-dvě otázky. Co by tak

mohl vědět? Co na to říkáte, e Váek spolupracoval s Pateem?”

Malér pro hotel.” K dalí větě se neměl. Nezbylo, ne pokračovat.

Byli to boháči. Co dělali s penězi?”

V mezích vybraného chování pokrčil rameny. Byl to jen takový táhlý pohyb, hlava la při něm malinko dozadu a náhle se to vecko zase uvolnilo. Mluvení nechal na mně.

Drádí mne toti určitá podobnost mezi nimi. Pate svou vysokou ivotní úroveň rozprodal, ačkoli mohl značnou část vyvézt za hranice v jachtě. Váek zase vůbec neutrácel. Oba tedy potřebovali hotové peníze. Pravděpodobně investovali. Do čeho?”

Neznal jsem ani jednoho dobře.” Jste člověk znalý světa, uvaujte.”

Člověk znalý světa se mu líbil. Zamyslel se.

Pate asi odvezl co mohl v kufrech. Zlato, obrazy … co já vím. Váek má peníze asi ve

spořitelně.” Nemá. Co takhle devizy?” Podle jeho pohledu jsem mohl být bláhový nezletilec.

V takovém mnoství jak naznačujete? Kde by k nim přili?”

Tady v hotelu. Měli ho oba pěkně při ruce.”

Nesmysl. Na nae hosty by se s takovou ádostí mohla obrátit nanejvý některá zvlá

zdařile vyrobená slečna. A to jetě jen do určité výe a za určité sluby.”

Zase nic. I slečny u jsme vyzpovídali. Případ panělských ptáčků zaměstnával spoustu lidí.

Zřejmě jsem u vás na patné adrese,” vzdal jsem se. Nepolete mne na lepí?”

S radostí,” uklonil se. Náhodný pozorovatel by soudil, e mi právě přidělil nejlepí volný pokoj. I kdy mi nestály u nohou naducané kufry.

Směr?”

Čím vý, tím lip. Jsou prý lodě, kde se pořádají náramné veselé večírky. Kdo ví, čím se platí za účast.”

82

Poslední pohled mi věnoval potměile ze strany, jak se znovu sklonil nad knihou hostů.

xxxx

Tomá mi vhodil do schránky na dopisy lístek, e se sejdeme před devátou ráno v hotelu.

Tak se stalo, e jsem u stolku v hale včerejí den ukončil a dnení začínal. Objednal jsem dva toniky s ledem. Tomá upíjel svůj a zasmuile mne pozoroval.

Drel jsem v ruce jeho ohmataný notes, otevřený na poslední stránce.

,,To se nám to rozrůstá,” poznamenal jsem nevesele. ,,Utěeně.

Předvoláme si ho?” Dal jsem ho zavolat na půl desátou k Hájkovi.

Vybavil se mi skladníkův klobouk, bezstarostně posunutý do týla. Sloupce čísel v notesu se týkaly manka ve skladu.

Ten druhý most za molínem vylučuje, e by Váek chtěl přeruit dovolenou a čekal na

odvoz autem. Odbočil jsem, abych nemusel hned myslet na tu novou pohromu, kterou mne

obdařil. Protoe je tam dalí cesta k nádraí?

K nádraí a na hlavní silnici. Tam by si s nimi dal schůzku. Nebyl by si k útěku pořizoval kupu náhodných svědků.”

Chce říct, e pro něj jeli do srubu a on je nečekal.

Jeli po lesní cestě, jako poprvé my. Ve srubu ho nenali… Je to někdo, kdo zná jeho zvyk chodit na nádraí přes vesnici a ke kterému vlaku. Dohonili ho a před křiovatkou, ale

mohlo se jim to zrovna tak podařit a před nádraím ve Smolině, nebo dokonce a v Praze.

Nebyli s Vákem domluveni.”

,,Od začátku jsem pro únos,” připomněl Tomá. ,,Byl jetě v Rajské ulici a v bytě.”

Slabý argument.”

Kdy někoho unesu, tak ho druhý den zase pustím?” Tomá to měl promylené.

Zametal stopy. Plnil příkazy někoho, komu věří. Jel taxíkem na nádraí, aby odvedl

pozornost od svého úkrytu… a od té doby se neobjevil.”

Skrývá se před námi. Komu by o sobě dával vědět? ikovské správcové? Můeme se za

ní podívat…”

,,Té ne, ale Valákové. To mi nevymluví.”

83

Mohl mít pravdu. Ti nesmělí nosí city hluboko. Valákové by se ozval, aby jí uetřil starosti.

To přece předpokládal u náčelník.

Poslal jí vzkaz do obchodu,” napadlo mne. Zamítl to zavrtěním hlavy.

Valákové se trápí. Je zoufalá. Krám vede prakticky Ruprecht.

Věděl jsem, kam směřuje. Nechtěl jsem si vak připustit, e nás čeká vyetřování vrady.

Pravděpodobnějí bylo, e ho jen ukryli. Časem zmizí za Pateem. Nato jsme připraveni.

Nebo moná sedí tie někde v irém kraji, pracuje jako brigádník v lese, na stavbě, na

odlehlé přehradě. Pak je to jen otázka času, kdy ho najdeme. Jestli ho vak drí jeho

spoluviník pod zámkem, je celá rozsáhlá akce bezpečnostního aparátu zbytečná. Dokud si

nesáhneme na spoluviníka.

Jetě je tu Hájkův hausbót, řekl jsem.

Tomá se zatvářil skromně jako student, který vypracoval jeden úkol navíc,

Nečte hláení. Tam u jsem byl. Bez příkazu? asl jsem.

Nařídil jsi neplait Hájka, a co řekne, je mi svaté. Vypil nápadně nedbale zbytek

rozputěného ledu. To znám. A jetě má drzost napsat hláení. Teď abych to ztopil.

Co jsi zjistil?

Náramná loďka … ale na palubě ani iváčka. Zastavil jsem se tam před spaním. U dlouho asi neměli kráde,chodil jsem si po loděnici jako po veřejném parku.

Dobrodruhu, pochválil jsem ho. Vzals to přes plot, viď? Ten se dávno rozpadl.

Po Vákovi ani stopy? Nikdo tam nebydlí. V kajutě nejsou ani deky.

Podíval jsem se na hodinky. Půl desáté. Čas jít nahoru, řekl jsem.

xxxx

Teprve od Hájka jsem se dozvěděl, e hlavní skladník se jmenuje Pekárek. Pro vechny byl

jen skladníkem, jako byl vrátný jen vrátným. Jména si hotel rezervuje pro váné příleitosti.

Právě jsme byli uprostřed jedné z nich.

Pekárek stál před Hájkem. Ztělesňoval úas a zdrcení. Oči se mu zastavily na Hájkových

botách a zapomněly mrkat.

84

Nehtem palce pravé ruky si nervózně čistil nehty na levé ruce. Neuvědomoval si to. Klobouk drel pod paí. Za dvacet tisíc sáčkového zboí,” řekl Tomá.

Kam se poděla Pekárkova leérnost a sebejistota. Vzpomněl jsem si na jeho kolotoč a

turecký med.

Posaďme se na to,” navrhl jsem. Hájek poslechl automaticky. Potom se malinko odtáhl.

Bylo pod jeho důstojnost, konferovat s rozkrádačem. Nevěděl nic o pouových hodinkách za

sedm korun. Dvacet tisíc,” hlesl Pekárek.

Ten člověk si byl před kontrolou jist, e má sklad na jedničku. Dopracoval jsem se k názoru, e na mne hrál poctivě.

Dáte si Spartu?” nabídl jsem mu.

Tomá si poslechl můj zdvořilý tón a překvapeně mne studoval. Zdrenlivě se pousmál,

ochoten na mne vsadit. Hájek nepostřehl nic.

Podívejte, my nejsme od fochu,” pravil náhle můj spolupracovník. Ani nevíme, jak to v

takovém skladu chodí.”

Pekárek se pokusil o odpověď, ale slova se nedostavila. Sklopil hlavu. Nehty u musel mít zevnitř obrouené.

Například,” pomáhal jsem mu, kolik je klíčů od skladu a pod jakou jsou kontrolou? Kdo je má?”

Fakta uklidňují. Konečně promluvil.

Já a skladník Sychra. Před odchodem z práce mi svůj klíč odevzdává.”

Odchází dřív ne vy?” chtěl vědět Tomá.

Větinou. Kdy se zdrí, odevzdá klíč v kanceláři. Domů si ho vzít nesmí.”

Co ostatní zaměstnanci skladu?”

Výpomocným silám klíč nedáváme. To se nesmí.”

Hájkovi se ná přátelský tón znelíbil.

Podívám se na to,” řekl odměřeně. Hledal ve skříni. Zpřeházel v rychlosti sloky, ne nael tu pravou. Vrátil se k nám klidnějí. Souhlasí, jen dva klíče od skladu. Pekárek a Sychra.”

Hotel běí dvacetčtyři hodin denně. Jak to dělají? Pekárek mi to ochotně vysvětlil.

Vak jsem taky od rána do večera na place. Po třetí hodině odpoledne mám první pauzu, to si obvykle zajdu něco sníst a vypít. Přesně, co u v tu dobu nutně potřebuju. Pracovní dobu si řídím podle potřeb restaurace, kuchyně a svědomí. Jinak to u nás nejde.”

85

Zahleděl jsem se mu na nepokojné ruce a pak do očí. Poloil ruce dlaněmi dolů na kolena.

Pravidelně mezi třetí a čtvrtou tedy nejste ve skladu . . uvaoval jsem.

Za tolik hodin práce,” řekl omluvně.

Kdo vás tu hodinku zastupuje?” zeptal se Tomá.

Sychra, pochopitelně,” odpověděl za Pekárka Hájek. Pekárek zrozpačitěl. Zvedl jsem

tázavě obočí. Je ve skladu vdycky, kdy odcházím ..

Pochopil jsem, co nechce povědět nahlas. Ale muselo to ven. Bývá tam Sychra i kdy se

vracíte?”

Dlouhá odmlka a prosebný pohled. Nechtělo se mu donáet na kolegu. Poradil jsem mu

očima, aby to překonal. Větinou,” řekl.

Kocour není doma. . k ý v l chápavě Tomá. Kam chodí?”

Já nevím,” řekl zoufale Pekárek. Moná, e nikam… Třeba si jen odskočí… Vdycky nám vechno souhlasilo!” Kdy jste li naposled po regálech?” zeptal se Hájek.

Na jaře. V dubnu. Vzali jsme to podle karet. Klaplo to.”

To se tedy někdo činil. Za tři měsíce dvacet tisíc v drobném zboí. Sychru jsem odhadoval tak na občasný keftík se oféry, aby měl na pivo. Skladník, který by se vykradl za tak

výhodných podmínek, by musel být skutečný primitiv.

Povězte mi něco o Sychrovi,” ádal jsem Pekárka. Váil slova opatrně.

Dříč. Řádný člověk. Nepije, má rodinu, sbírá odznaky … Děláme spolu u hezkých pár let.”

Váek přece prodává v krámě sáčkové zboí… Knedlíky v práku, rýi, koření. Za tři

měsíce mohl to mnoství klidně rozprodat,” spočítal si Tomá. Ale jak to dostali ven?

Zadní vchod do hotelu se ve dne zamyká?”

Jo,” odpověděl Pekárek. Hned jak odbudeme ranní dodávky. Je tam zvonek.” Neznělo to moc přesvědčivě.

Chápal jsem proč. Těmi dveřmi jsme přece veli do hotelu při své první návtěvě. Byly

dokořán otevřené. Tehdy jsem myslel, e kvůli větrání výparů z kuchyní. Ná zloděj vak

jistě neodnáel potraviny ve dne. Měl svůj klíč.

Před zadním vchodem parkují auta zaměstnanců?”

To bych je hnal,” řekl Pekárek. Vdy máme parkovitě tak velké, e je jetě nikdo neviděl plné. Zeptejte se vrátného.” Vrátného se určitě na ledacos zeptám.

86

Jak je to s bývalými zaměstnanci skladu? Vyměňuje se vloka zámku od dveří do skladu po

odchodu pracovníka, který je proputěn nebo odchází do penze?”

Hájek se uraeně ohradil: To je samozřejmost.

Představoval jsem si usilovně, jak to pachatel prováděl, ale napadlo mne u jen jedno.

Co kontrola nádob na odpadky? Nerozumím,” odpověděl udiveně Pekárek.

Podívejte,” vysvětlil jsem mu svůj nápad. Vynáejí se opravdu jen odpadky, nebo by mohlo být v nádobách zboí?” Na místnost padlo ticho. Sakra,” pronesl Hájek.

Tomá sevřel rty a zase je uvolnil. Opakoval to několikrát, ne promluvil.

Stačil by igelitový pytel a prázdná popelnice. V noci by se nenápadně přitočilo auto a pytel naloilo ..

K Vákovi do polotovarů by to lo i ručně,” řekl jsem.

xxxx

Před ikovským domem si hrála Kubátova čísla. Největí hru dirigovalo a táhlo za sebou

nejmeního. Vlál na její ruce, dychtiv zúčastnit se zábavy. Skákalo se komplikovanými skoky ve čtvercích, namalovaných křídou na chodníku. Malá zpěvačka, dřepící na obrubníku,

vyskočila, kdy nás spatřila. V očích jí svitla naděje na zmrzlinu.

Ahoj,” řekl jsem, jen abych znovu uslyel její hlásek. Dobrý den,” odpověděla způsobně.

Co je nového?” zeptal jsem se, aby nestála řeč.

Pan Váek tu nebyl,” odzpívala.

Hejno Kubátových čísel nás doprovodilo a do domu. Správcová jen zavrtěla hlavou, kdy

jsme se zeptali na Váka.

Kdoví, kde je mu konec,” pomohla si frází. Nezvolila zrovna nejastněji.

la s námi nahoru. Pokojík byl uklizen. Zdál se jetě holejí a prázdnějí, ne kdy byl jetě zadýchaný Vákem a nesl stopy jeho bydlení. Teď to byl studentský pokojík, oputěný přes prázdniny. Prohlédli jsme podlahu z palubek. Byla neporuená. Vytáhl jsem zásuvku stolu,

nebylo za ní tajné uple. Ani skříň neměla dvojité dno a stěny neodpovídaly na nae klepání dutou ozvěnou.

87

Proli jsme svědomitě znovu kadý milimetr nuzného příbytku, zatímco správcová seděla na

idli a starost jí koukala z očí.

Posledně jste říkala, e tu spával kadý den, obrátil jsem se na ni.

Spal,” přikývla. Jestli myslíte, e měl nějakou, ke které chodil nespát, tak je to omyl.

To jsem sice nemyslel, ale nechtělo se mi do vysvětlování. Chodil k němu někdo?”

Jednou tu byl učedník z krámu, takový dlouhovlasý. Kadlec se jmenuje. To měl pan Váek

chřipku. Jen jednou?

Přinesl nějaké výkazy. Pan Váek na nich pracoval a druhý den si pro ně kluk zase přiel.”

Tomá skončil průzkum a pokrčil na mne rameny. Kdy je éf nemocný, jdou za ním výkazy

do postele. Přítele neměl?”

Jen pana Kotrbu, trafikanta z vedlejí ulice. Lutili spolu kříovky… Ale ten vloni umřel.”

Nemoc?”

Srdce.” Zase malý okruh známých, signalizující, jak málo na sebe lidé mají čas. Setkáváme se s tímto jevem ve svých případech čím dál častěji. Malý okruh v zaměstnání, jetě mení v rodině. Výjimečně někdo z vnějího prostředí. Jako pan Kotrba, co vloni umřel.

Vám by asi neulo, kdyby ho navtěvovala ena,” řekl jsem tázavě.

Tady?” Správcová objela pohledem pokoj. Sem by si mohl vodit milou mladý student.

Vedoucí polotovarů v Rajské ulici těko. Představil jsem si tu Valákovou nebo Nitkovou. A přece by obě přily.

Tomá se posadil na roh stolu nad správcovou. Podívala se na něj, jako by od něj čekala

pomoc pro pana Váka. Byla to správcová, která má ráda nájemníky pod svými křídly.

Nikam nechodil, nikoho doma nepřijímal … Snad aspoň o někom mluvil, ne?” Tomá se na ni díval se stejnou nadějí, jako ona na něho.

Při tom vzájemném doufání se jí začalo něco vybavovat. Tvář se vyjasnila, oči zamrkaly.

Jednou mi nabídl, e mi zařídí dovolenou. Chtěla jsem autokarem na okruní jízdu po

republice, ale ty zájezdy, co za něco stojí, byly zadané pro cizince. Postěovala jsem si mu a on na to: Řekněte, kdy se vám to hodí. Mám jednoho známého, ten vám to sjedná levou rukou.”

88

Jela jste?”

To víte, e jela. Stálo mne to úspory, ale bylo to něco. Na stáří jsem se konečně dověděla, v jak krásné zemi iju. Předtím jsem nevytáhla paty ze ikova. V Dejvicích bych zabloudila.

Napjal se ve mně kadý nerv. O zájezdech jsou záznamy. I o jejich objednateli. Kdy to

bylo?” vystřelil jsem. No přece vloni,” udivilo ji, e mne to tak vzruuje. To u byl Tomá zase oběma nohama na podlaze. Byl to fofr. Dali mi vědět, e mne vezmou, teprve dva dny před odjezdem.” Která cestovní kancelář to byla?” Intertrans.” Od kdy do kdy?”

Od patnáctého srpna do konce měsíce. “

V největí turistické sezóně

Vákův známý měl tedy nárok na rezervovaná místa, která společnosti uvolňují a tři dny

před zájezdem.

xxxx

Intertrans měl kanceláře v přízemí starého paláce na Malé Straně. Oproti přepychově

vybavenému středisku slueb, které neslo jeho jméno na nejfrekventovanějí praské ulici, působily tísnivě. Posluhovačka se tu ukázala zřejmě jednou za týden, slunce sem nechodilo nikdy. Stoly a regály byly natlačené v úzkých, vysokých kamrlících, přeplněných lidmi a

papíry.

Pracovník, ke kterému nás poslali, si napřed nevěděl rady. Potom předstíral, e se potřebný údaj nedá najít. Nakonec přiznal, e by to dalo moc práce.

Tak na to jdeme, ne?” povzbudil ho Tomá. Byli jsme neoblomní. Vzdal se.

Tady v těch regálech,” přejel ve vzduchu oblouk ukazováčkem. Loňské seznamy jsou

nejspí nalevo.” Stál a čekal, odkud se do toho dáme. Stáli jsme taky.

Sundejme ty balíky na stůl,” navrhl jsem.

Nastalo uklízení stolu a víření prachu. Opraovat archivované materiály neměla

posluhovačka v prácovní náplni. Vynáí vám aspoň koe?” zeptal jsem se. Pochopil

okamitě. Někdy,” odpověděl otráveně. Odloil stranou několik balíků, a mu zbyly jen dva.

Z těch vyloučil po krátké prohlídce jetě jeden.

91

Pak si z nevysvětlitelných důvodů umyl ruce a dal se do práce. Podával nám jednotlivé

listiny, abychom je kontrolovali s ním. Připomínalo to prohlídku rodinných fotografií. Papíry se kontrolovaly a byly opět ukládány v původním pořadí na hromádku. Patnáctý srpen se objevil poprvé mezi osmým a devátým srpnem, potom několikrát hned po desátém. V

archívu řádil otek, nebo se seznamy před uloením neseřazovaly.

Mělo by to tu být, skuhral archivář. Ale můe to být taky v září.”

Nebo v červenci, Tomá si otřel pinavé ruce do kapesníku. Mu se chtěl ohradit, ale rychle se vrátil k seznamu, který drel v ruce. Mám to,” radoval se.

Vzal jsem mu listinu tak rychle, e později určitě tvrdil něco o vykubnutí z ruky.

Bylo to tu, černé na bílém. Paní správcová na pátém řádku odspodu, za ní jetě čtyři

Francouzi. Objednatel hotel Fénix. Jméno ádné.

xxxx

Parkovitě se přede mnou rozprostíralo jako barevné jezero z obloučků střech. Vrátný v

livreji měl pohyby cirkusového zřízence, zvyklého na publikum.

Obličej pod modrou čepicí s nápisem Fénix se ke mně obrátil. Dominoval v něm velký,

masitý nos, obklopený červenými ilkami ve tvářích. V kadém počasí na svém místě. Dolů

po schodech pro zavazadla, nahoru po schodech do recepce, to byla cesta jeho zaměstnání.

Něco pro vás přece jen mám . . h l á s i l důvěrně.

Konečně někdo, kdo pro mne něco měl.

,,Beru vechno,” prohlásil jsem. Ale uzavřel jsem se zbytečné naději.

Tuhle jsem byl na kapce vína s garámistrem, je to můj kamarád. Zaslechl, e jdete po

Kadrabovi, tak jsme to probírali… Nemusíte na mne dát, ale Kadraba, ten ne…!”

,,Ví garámistr, co hledáme?”

,,Bodej ne. Dumali jsme, čím bysme Kadrabovi u vás píchli. A najednou garámistr povídá, hele, dy ty bleděmodré stovky ly skoro vecky na Slovensko! Jezdí sem s nima jenom

Bratislaváci!”

92

Naděje mne obelstila. Nala si do mne cestu a zaplnila mne.

Moc-li?” tázal jsem se opatrně.

,,Málo, odpověděl vzrueně. ,.Právě, e málo. My jsme drazí a zaměření hlavně na cizáky.”

Zdráhavě, abych nenaruil křehké kouzlo monosti, jsem poloil otázku:

A byla tu v posledním týdnu bleděmodrá stovka?” Byla. Jediná za poslední měsíc.”

Dech se mi zúil. Konečně.

,,A současně s ní edá volha,” adonil jsem. Vrátný tuil, e neprosím jeho, ale astný osud.

Taky z Bratislavy. Přijeli spolu,” potvrdil spokojeně. Já věděl, e vás potěím.”

Nadechl jsem se. Mám je. Je to neuvěřitelné, ale mám je. Karta se obrací. Vedoucí pátračů se mi přestane vyhýbat a mohu zase na oči náčelníkovi.

Byl jsem ochoten sledovat Vákovu stopu a na kraj světa, abych náčelníkovi dokázal, e

mne pár polotovarů nerozvrátí. Bratislava nebyla tak daleko.

Ale garámistr mne zakrátko přivedl na cestu pravou. Nevedla vak do Bratislavy.

xxxx

Hotelová gará měla vlastní příjezdovou cestu, oddělenou od parkovitě kamennou zídkou,

osázenou petúniemi. Tři vjezdy byly opatřeny ocelovými stahovacími roletami, které se téměř nikdy nezavíraly. V garái byl celonoční provoz.

Ve skleněné budce uprostřed rozlehlého prostoru zaplněného auty seděl mu v montérkách,

s okejskou čepičkou na kudrnatých vlasech.

Tamtamy hotelu pracují spolehlivě. Vyel mi z budky vstříc s pravicí napřaenou ke stisku, jako bych se tu zastavoval na slovíčko kadý den.

,,U jsem vám to nael,” hlásil. Byli tu skutečně v ten samý den. Dva Bratislaváci s

rodinami. Jeden s bleděmodrou kodovkou a druhý s edou volhou.”

Jak dlouho u vás garáovali?” Od středy ráno do čtvrtka večer.”

Nemýlíte se? Neodjeli ve středu v noci?” Rychle jsem zváil novou informaci. Nebylo

pravděpodobné, e by tito hosté měli co dělat s Vákovým přesunem ze molína.

93

To by odjeli buď hned po únosu, nebo a po delí nenápadné dovolené v Praze. Rýsovala

se jiná monost.

Garámistr mou otázku stejně ignoroval a vyhrkl:

,,Kadraba je z toho venku, viďte? Zaskočí sem k vám často?”

Jděte,ten mi do garáe nechodí. Scházíme se ve vinárně, je přes den pro hosty zavřená.

Chodí tam i vrátný. To víte, v kuchyni je vedro, tady zase ádný vzduch … “

 … ve skladu moc pracovních hodin. Zapomněl jste na Pekárka a parta je kompletní.”

Taky jste to vzal vpůli věty za mne,” upozornil. Je z toho Kadraba venku?”

Hodně mu to pomůe. Ta auta toti vzal někdo bez vaeho vědomí na procházku.”

Tohle mi neříkejte,” protestoval a pak se zarazil. Vrazil ruce do kapes montérek. Nedíval se na mne. Vzal,” tvrdil jsem.

Podle mé skromné úvahy,” rozvíjel, si odtud nemohl vzít auto nikdo … Ne, e by to bylo zhola nemoné. Zhola moné to je. Člověk tu nesedí pořád a taky nekontroluje kadý příjezd a odjezd. Majitel odjede a zase se vrátí, kdy se mu zlíbí… Támhle v rohu je výtah, tím se dostanete rovnou na své poschodí, nebo naopak z pokoje do garáe … ” Zamotával se, a zmlkl. No nazdar,” řekl jsem. No,” podotkl provinile. Tak to tu chodí.”

Take je to víc ne zhola moné,” uzavřel jsem.

Vytáhl ruce z kapes a pratil zaatou pěstí do nejbliího blatníku. Elegantní saab se zatřásl nevolí.

,,Tak jednoduché to není,” řekl potom. S vozem můe stejně odjet jen kdo má klíčky od

zapalování.” Nebo kdo umí nastartovat i bez nich kadý vehikl,” zkazil jsem mu radost.

Připravil si zase pěst. Zdálo se mi, e se saab přikrčil. Poloil jsem garámistrovi ruku na pai. Spustil jí a trhl rameny.

To mám vyletět z boudy kvůli kadému zavrčení motoru?”

K tomu jsem se nevyjádřil. Je tu velký provoz?”

Hemí se mi tu sem a tam celý den. Jako v tingl tanglu.” Večer taky?” Pořád.”

Tak nám nezbývá, ne najít ty hosty z Bratislavy. Máte čísla vozů?”

Přepsal mi je kostrbatým písmem z knihy na papírek. Podal mi ho se známým pohledem,

bude z toho malér nebo ne?

94

Zatím je to mezi námi, naznačil jsem nezávazně. Ale teď holou pravdu, mohli vám odjet s dvěma vozy najednou, ani byste to zpozoroval, a zase je nenápadně přivézt zpět?

Konkrétně ve středu mezi sedmou večer a půlnocí?

Mohli,” utrousil. Já u neměl průvih tak dlouho, e se na to přímo spoléhám.”

U ho máte,” ujistil jsem ho. Ale drte si palce. Při troce těstí se to sveze na pachatele a vás to zase obejde.” Mohli mi je odvézt přímo před nosem,” kál se.

Co přesně učinili,” ubezpečil jsem ho. Poplácal jsem saaba, protoe to dostal nevinně.

xxxx

Loděnice na Vltavě voněla dřevem jako pila na kraji lesa. Lodník zíval a odmítal přijmout skutečnost, e ho chce někdo zpovídat tak časně zrána. Ukázali jsme mu sluební průkazy.

Tomá pak sestoupil po schůdkách na prám a čeřil rukou hladinu. Lodník rozpačitě moural.

To mi zrovna jdete kvůli lodi, z které mám obrovskou radost,” povzdechl si: ,,Leí mi tu na vodě a nehýbe se u několik let.”

Udruje ji majitel? Nějak musím začít.

Neplaví se,” zahučel lodník otráveně. Je to hřích. Proč ji neplaví?”

Je mu milejí dát si na ní bednu flaek s partou. Nato je ífu koda. Tak dobrej je tu jen jeden. Podél celý řeky. To si pite.” Tomá posluně vytáhl notes a něco si poznamenal.

Lodníka to namíchlo. Co si to píete? Oč vám vlastně jde?”

O večírky na lodi,” objasnil jsem a dodal skromně: Jsme u tak zvídaví. Rádi posloucháme pikantnosti.”

Rozchechtal se.

Pote na vodu,” pozval nás krátce a skočil do čtyřveslového člunu, přivázaného k prámu. li jsme. Odrazil a chopil se zadních vesel. Kolem boků člunu plouchala voda. Párkrát zabral a byli jsme uprostřed řeky. Záběr měl, to se musí uznat. ,,Vy si ijete,” povzdechl jsem si.

,,No, neměnil bych,” doznal spokojeně. ,,Tak se ptejte … Ten Hájek má něco na vestě?”

To kdybychom věděli, tak bychom tu nejeli, deklamoval Tomá a máčel si ruku.

95

Spustil ji přes okraj člunu do vody. Připomněl mi Ruprechtův koláčový slogan.

MHeleďte, zapádloval lodník. Hájek je chlap, co si potrpí na dekórum a ta jeho taky.

Náramně pěkný dámy a pánové, vechno ve velkým stylu … Já jim chystám na loď jen ty

flaky a obloené chlebíčky. Odkud? chtěl vědět Tomá. Z lahůdkářství.

Co to slyím?” nastavil Tomá ucho. Pán je provozářem v hotelu a platí si pohotění na své večírky?”

V hotovosti,” potvrdil lodník. Někdy si dělají na břehu táborák a opékají kuřata. K tomu se převlékají jako na makarní. Za lupiče a jejich dámy, nebo za kočovníky, no uijou si. Dnes jedu pro víno a něco na píz, večer budou zase v převleku. Pastýři a pastýřky. Kostýmy jim obstarává někdo z půjčovny.” Já nevyjdu ze zklamání,” posteskl jsem si.

Táhnou to a do rána?” zeptal se Tomá.

K ránu u mizejí.” Začal se pochechtávat. Netvrdím, e v tée sestavě jak přijeli. Za večer se to různě promíchá a roztřídí na páry. Zahraniční hosté?”

Zdejí taky. Abych vás nenapínal… Hezké české slečny a pánové, různé zahraniční

generace, hlavně postarí… No míchanice. Ale plzeň rádi vichni.” Čím odjídějí?”

Strefil jste se. To je zajímavý…Vdycky je tu kupa aut, ale pořád stejných. U je znám nazpamě. Chcete výčet?”

Chtěli jsme. Člověk nikdy neví, k čemu to můe být dobré.

xxxx

Zavolal jsem Hájkové, e s ní potřebuji mluvit. Odmítla. Bohuel, je na deset hodin

objednaná v kosmetickém salónu, má vlasy ve straném stavu. Nečekala na odpověď a

poloila telefon. Vytočil jsem znovu číslo Hájkova bytu, ale nikdo nezvedl sluchátko.

Vypravil jsem se tedy do prostředí, kam si eny chodí odpočinout od muů. Nejlíp se bude

Hájková jistě cítit jako zákaznice tam, kde dříve pracovala. Rozhodl jsem se zkusit těstí v salónu Na pitálce. Obklopila mne zlatobílá kombinace nábytku a závěsů.

96

Oslovil jsem dívku, která právě obratně navíjela vlasy zákaznice na natáčky. Ta jí podávala svorky a se zájmem sledovala, co se jí děje na hlavě.

Vedle ní amponovala jiná kadeřnice enu se zmučeným výrazem. Vil jsem se do její

polohy, s hlavou zakloněnou dozadu nad umyvadlo, a raději jsem se odvrátil. Několik dam

mne pozorovalo půlkami obličejů zpod suících helem. Zeptal jsem se, kde najdu paní

Hájkovou.

,,Ta je jetě na masái obličeje,” dověděl jsem se. Po ní přijde ke mně.

Poslala mne do prvního poschodí. Tam se mi postavila do cesty těká překáka v podobě

rozloité eny v těsném růovém pláti. Musel jsem vytáhnout průkaz, abych ji přesvědčil, e tu mám co dělat. To mi Hájková neodpustí.

Je pod maskou,” vrátila se za chvilku. Prohlédl jsem si v její nepřítomnosti knihu

objednávek. Byla zaplněná na tři týdny dopředu.

Usadil jsem se v čekacím koutě, na zlatým brokátem potaenou idli. Listoval jsem enskými časopisy. Prostudoval jsem několik receptů na květáková jídla a poučil se, jak začínala

kariéru slavná česká herečka. Dál u jsem nenael nic zajímavého.

Z nudy jsem poklepával pičkou boty do parket. Strákyně klidu a objednávkové knihy ze

mne znervózněla. Hájková přila celá zrůovělá, odborně nalíčená a vzteklá.

Mám jen dvě minuty čas. Tady to klape na vteřiny.” Se sladkou ironií dodala: Ale o půlnoci budu zase doma.”

Nemám kadou půlnoc volnou,” litoval jsem. Dvě minuty nám klidně stačí. Z čeho

financujete svůj společenský ivot?” Do soukromí se mi neplete,” řekla ostře.

Budu přesnějí, večírky na lodi.”

Při zmínce o lodi rázně vykročila. Drel jsem krok po jejím boku. Nevraivě na mne pohlédla.

,,Z manelova platu. Je nám to milejí, ne uklízet kvůli známým a hostům byt. Upozorňuji vás, e to jsou nai soukromí hosté.”

Bez rozloučení odbočila do kadeřnického oddělení. Zavlnil se za ní brokátový závěs.

xxxx

Náčelník odjel sluebně mimo Prahu. Obsadili jsme okamitě svou kancelář.

97

Na vařiči nevychladla voda od včerejího večera a telefon byl neustále v provozu.

Tomá se vrátil od vody poněkud uaslý.

Tak jsem ti tu selanku ohlídal. Moc moudrý z toho nejsem,” hlásil.

Nabídl mi střeení táborového ohně dobrovolně. Částečně ze zvědavosti a taky proto, e

jeden z nás musel projit nová hláení a čekat na zprávu o bratislavských autech. Zatím

nepřila. Pracoval jsem dlouho přes půlnoc.

Dnení noc jsem hodlal strávit doma. Ráno jsem poádal správcovou, zda by mi při svém

nákupu neobstarala kousek masa. Představa poklidého večera mi dělala celý den dobře.

Poslouchá mne?” Tomá taky vypadal, e by mu neukodilo vyspat se.

Přisvědčil jsem. Povídej, jak se vydováděli.”

Oni si fakt hráli na pastýře a pastýřky…Věnečky do vlasů, mandolína, pánové u nohou

krásných pastýřek.” Co Hájkovi?”

Odjeli pojedenácté domů. Dva páry se pak vrátily k hotelu, ale o hodně později.”

Normálka,” řekl jsem.

Potom jsou v okolí jetě nějaké chaty a tam odjely dalí páry. Vracely se do hotelu a ráno.”

Přemýlel jsem. Vlastně taky normálka. Čí jsou ty chaty?”

Hájek jich jistě tolik nemá, tak nejspíe jeho známých. Auta taky. Zřejmě si je na večírky vypůjčuje.”

Velkoměstské čináky a smog. Pastýřky a zelená louka, nad hlavou hvězdy. Romantická noc

v chatě. Příjemná změna, ale nic nezákonného.

Tomá si pohrával s propisovačkou. Odpovídala na jeho stisky jemným cvakáním.

Vezmeme si Hájka na pohovor?” zeptal se.

Hájka mi nepla,” ádal jsem. Stačí, e jsem vyplail Hájkovou … “

Pár přímých otázek by nám pomohlo,” protestoval.

Má před sebou rekonstrukci ve molíně. Hotel zatím nechej na mně.”

Chybí nám jádro pudla,” povzdechl si.

Nebo ho máme celou dobu v kapse a nevíme o tom. Je to jako klubko.,. ale nechce se mi

věřit, e by v něm byl zamotaný kadý. Nikdo z podezřelých se mi nehodí na vechno, co

zatím víme.”

98

My u něco víme? popichoval. Ale ano,” odvětil jsem skromně. Něco přece.”

Začal mi to vypočítávat na prstech levé ruky. Ukazoval si propisovačkou.

Ví, e se Hájková neobléká v konfekci, ale z kufrů vděčných turistek, pastýřek, kterým tu podnikavá rodinka umoní zařádit si. Dále, e si někdo vypůjčuje vozy z garáe hotelu.

Tatá osoba má téměř jistě klíč od zadního vchodu a vynáí ze skladu v nádobách na

odpadky zboí…” K čemu musí mít dokonalý přehled, kdy je sklad prázdný.”

Mimochodem Sychra chodí, sotva Pekárek odpoledne vypadne, přes kuchyň do jídelny

číníků na pivo a řeči. Zase kuchyně. Co vím jetě?”

e zmizel Váek a to Váek náramně bohatý …” Zarazil jsem ho.

Moment. Máme-li to klubko rozmotat, musíme začít znovu od Váka. Pověz mi, kdo odhadl

u ve středu, e jsme dva nebezpeční hoi a proč?

Jse pěkně v koncích, kdy se ptá mne. Nevím.” Vrame se k úterku.”

Mám ho vylíčit ve formě povídky, románku nebo reportáe?”

Stručný výčet. Kde zaváhá, doplním.”

Tak úterý … Starý nám postoupil ten anonymní dopis. Zajeli jsme do polotovarů a potom do Vákova bytu na ikov. Z bytu do srubu ve molíně. Nali jsme Váka, jak rybaří, a ani docela málo jsme ho nevyvedli z míry.”

To jsem chtěl znovu slyet. Váka jsme nevyplaili.

Hrozilo mu jedině, e se vrátíme a sníme mu dalí dvě piksle ananasu. Jak jsme ho mohli

vyplait, kdy jsme sami nic nevěděli?” Pokračuj.”

Od Váka jsme jeli do účtárny na ředitelství, a tím jsme doufali mít panělské ptáčky jako případ za sebou. Potom volal starý a ty jsi neohroeně připustil, e vyetřujeme, a se nám od bot práí. Take jsme se museli zvednout ze idlí a jet do hotelové účtárny. Potom jsi konečně začal přemýlet a navrhl jsi výlet do hor. Vysvětlil jsi Honzovi, e jsi proti elezným postelím. Ve středu ráno jsme se proli po pindlu, dokud byly stíny jetě dlouhé a rekreanti dřímali, a vrátili jsme se do Prahy.” ,,K polednímu jsme byli znovu u Váka v krámě.”

Ty jsi potom obědval s Ruprechtem a zjistils, e je ve vzduchu ptáčků víc, ne se patří.

99

Večer jsme byli poprvé v hotelové kuchyni. Mluvili jsme s Kadrabou a Vilíkem, ale věděl o nás u prakticky kadý.” Právě,” řekl jsem. Od koho?” opáčil on.

Od účetní vrátný a od vrátného celý hotel.” Jinak to být nemohlo. Rodáci ze Zanětic to

roznesli. Hotel má čtyři sta zaměstnanců,” připomněl Tomá.

Ale jen jednoho rozkrádače,” dodal jsem. A moná vraha.”

V tom případě se přímo nabízí hotelová účetní,” přesvědčoval mne. Jezdila i do srubu a zná určitě Vákovy zvyky.”

Za to nemůe pacírovat bez povimnutí po garái. Říkám ti, e si nemůu dosadit nikoho

do vech situací, které známe.”

Co parta z vinárny? Garámistr, Kadraba, Pekárek nebo vrátný?”

Ti by věděli, co si mohou v garái dovolit,” uznal jsem. Zamyslel jsem se. Nechal mne na pokoji. To je výhoda dvouleté spolupráce. Hrál si soustředěně s propisovačkou. Přitáhl si noviny a začal na jejich okraj kreslit vlnovky. Někdo věděl o Pateově obchodu s Vákem

jetě ne se Pate ztratil,” řekl po chvíli. To je jisté.” Pak by odpadl Kadraba, to jetě nebyl zaměstnán v hotelu.” Zato Hřebíček zůstal po veobecném úprku v kuchyni.”

Hřebíček dostatečně vysvětlil, proč zůstal. Ale věděl jsem jetě o dalím důvodu.

Hřebička vynechej. Je radi tady, kde vědí, e není v normě. V novém místě by to měl mezi lidmi těí. Jezdí po soustředěních, píe kuchařské knihy a vechno co vydělá, investuje do hledání stálé partnerky. Kdoví, co se mu v ivotě stalo .. Řekl ti víc, nes mi taktně svěřil?”

Nemusel. Má gobelín … U Kadraba nám řekl, e má Hřebíček nad sebou rád pevnou

ruku.” Tomá zváněl a cvakl propisovačkou. To je taky osud.” Co člověk, to jiná povaha …

Hřebíček je na té lepí straně, je ohleduplný a laskavý. Je sám. Lpí i na svých hostech, co chodí do hotelu výhradně na jeho speciality.” Kdy krtne ty dva, pak ti zbývá…. Vilík.”

Proč si ji nepředvolá sem a nerozebere na kousky? Holku zvědavou?”

100

Protoe jsem s ní chtěl být zadobře. Jestli se nemýlím, jetě ji budu potřebovat. Mimoto mám zvědavé dívky rád.

Nemá řidičský průkaz,” vymanévroval jsem ji z podezření. Poklepal jsem prstem na

vevědoucí sloku před sebou. Tomá byl zklamán, ale nevzdával se.

Garámistr má řidičák a přístup k autům.

A mohl by obejít budovu a dostat se do skladu zadním vchodem. Kdyby, bohuel, nepatřil k partě ve vinárně a nezúčastňoval se odpoledního sezení pravidelně. Zloděj si v té době

hospodařil ve skladu.” Co Seidl?”

Ten zase nemá nic společného s kuchyní. Ve středu měl slubu. Na druhé straně, garáuje

v hotelu.” A jsme u Hájka, kterého chce nechat stranou.”

Zatím. Dokud nenajdu jádro pudla.

Hájek má ve zvyku odcházet z hotelu výtahem do garáe a odtud na parkovitě k svému

vozu,” řekl jsem. Ve středu vak dohlíel na průběh důleité recepce. Byl v hotelu do

jedenácti. Spousta lidí ho viděla. Nemohl být ve molíně.

Kdo byl podle tebe druhým řidičem?” Valáková.” Tomá vyskočil.

Tak na co čekáme?” A co jí dokáeme?”

Je-li pachatel jen jeden, a o tom jsem byl přesvědčen - musel vyuít náklonnosti Valákové k Vákovi. Potřeboval její přítomnost, aby neměl s Vákem těkosti na molínské křiovatce, a taky protoe nějakou nejasnou roli hrála přítomnost dvou aut, kde by stačilo jedno.

Spolehl se, e na ni můe vsadit. Předloil jí pravděpodobně velice přijatelnou verzi, proč musí Váek zmizet, jinak by do toho nela.

Dej mi vdycky jen ty nejspletitějí vrady,” ádal Tomá. To je přímo sousto proti

hospodářským deliktům. Má motiv, má okruh podezřelých, postupně zjistí kdy, kde, koho, čím, j a k … a nakonec i kdo a proč. Ale tohle? Začarovaný kruh.”

Nechal jsem ho ulevovat si mluvením a přestal jsem poslouchat. Opláchl jsem si obličej v

kancelářském umývadle a protřel ručníkem. Váek není v akutním nebezpečí,” řekl jsem.

Nechápavě se po mně podíval. Asi se předtím na něco ptal.

Aby ses nemýlil,” přizpůsobil se.

Střídavě jsme se o Váka báli a zase si připadali smění, e se zbytečně straíme.

Tomái, nejde přece jen o polotovary. Jde o to, za co se proměňovaly zisky za ně.

101

Věřil jsem, e má Váek někde truhličku, ale jen do chvíle, ne se zjistilo manko ve skladu.

Vzpomeň si, jak se Pate někoho telefonicky ptal jestli nevadí, e má o dvacet tisíc víc. Ten sklad vykrádali, protoe peníze na něco potřebovali. Vykrádat ho mohl jedině Vákův společník z hotelu … Teprve, a se tomuto člověku dostaneme na tělo, bude Váek v

akutním nebezpečí, a bojím se, e i Valáková.

Jen ti dva ho znají. A je umlčí, bude klidný. Kdyby se mu to podařilo, máme malou naději ho usvědčit. Vyprávět to Valákové, kdy je do rozkrádačky namočen i Váek, to by bylo

zbytečné. Lepí je hlídat ji a doufat, e pachatel udělá chybu a sejde se s ní.

Neertuj,” ádal Tomá stísněným hlasem. Jak se dovíme, e jsme se mu dostali na tělo, kdy nevíme, kdo to je?”

xxxx

Vytáhl jsem doma z ledničky studené pivo, ale nestačil jsem si nalít. Zazvonil telefon. Zvedl jsem sluchátko. Hampl.

Máme pro vás tu Bratislavu. Chcete to přečíst?

Chtěl jsem. Hlas mumlal. Jména a data. To najdu zítra písemně na stole. Zpozorněl jsem, a

kdy se dostal do naděje.

.. jmenovaní se rozhodli vyuít volného večera putováním po praských pivnicích a

staroměstských hospůdkách. Objednali si z hotelu taxi, poněvad měli v úmyslu poívat

alkoholické nápoje, a odjeli společně do města.

Stihli projít několik podniků, pokračoval hlas v telefonu méně úřední mluvou, a pak se úplně zapomněli v nově restaurovaném hotelu U tří ptrosů, kde setrvali do zavírací hodiny. Poté se chtěli vrátit do svého hotelu, ale zlákaly je bary na Václavském náměstí..Následoval

podrobný výčet. Úplné jmění jen na vstupném. Tohle vás bude zajímat: Oba jmenovaní

mui, řidiči vytypovaných aut, vypověděli shodně, e své vozy, bleděmodrou kodovku 100 a edou volhu, ročník 1976, odstavili v hotelové garái a klíčky od zapalování nechali v

hotelových pokojích. Na otázku, proč tak učinili, odpověděli, e byli informováni, e je to zvykem. Stejně jako je zvykem, e si dámy vezmou na sebe vechny své perky, aby v době

nepřítomnosti nedolo k zcizení.

To je vtip? zeptal jsem se. Zcizena byla právě ta jejich auta.

102

Hlas vybuchl v přitlumený, sluební smích. Stačí vám to? tázal se.

Víc, ne dost. Kdybyste se náhodou nudil, obvolejte mi několik hotelů a zjistěte, je-li

opravdu zvykem nechávat klíčky od vozů v pokoji, kdy se vyráí na flám.”

To nemusím, to u jsme udělali. Klíče se dávají garámistrovi, ale jen kdy jde vůz na

servis. Jinak ho majitel auta nedává z ruky.”

Nálada mi prudce stoupla. Správně. Klíčky od vozu nosí řádný majitel v kapse. Ledae by

mu opak poradil někdo, kdo si je chce vypůjčit.

V aludku jsem pocítil prázdnotu. Chystal jsem se prověřit obsah své ledničky, kdy opět

zazvonil zvonek. Tentokráte u dveří. Spěchal jsem otevřít v naději, e mi správcová přináí maso na minutky. Na chodbě vak stála ena vysoké postavy, s přemírou příli zlatých

vlasů, rozhozených do volného účesu. Stáhla nerozhodně iroká, plná ústa. Vzápětí se

odhodlala; Doktor Hampl? Od kriminálky?”

Dříve mne dámy navtěvovaly častěji. Teď má klíč jen Marta a to jetě zdaleka ne z příčin, na které soudí paní správcová. Jednodue ho má, protoe bychom se jinak při mých

nepravidelných příchodech a odchodech ztratili jeden druhému z očí. Přijde, trochu to tu

urovná nebo se u mne učí na zkouky, a kdy se mě nedočká, nechá dopis na stole. Ten

lístek papíru a utřený prach znamenají, e ji mám. Byl jsem dlouho sám. Umím si toho váit.

Změřil jsem si blondýnu nedůvěřivě. Znám vás z hotelu Fénix,” řekla a podívala se za sebe na schoditě. Přistoupil jsem k zábradlí. Dům byl prázdný. Pozval jsem ji dál. Jak jste mne nala?” Volala jsem k vám … nakonec jsem tam musela zajít. Snaili se vám telefonovat, ale měl jste obsazeno. Vysvětlila jsem jim, e se dnes něco stalo, co byste měl vědět… A taky jsem zalhala, e zítra odjídím na dovolenou .Teprve pak si dal i říct a prozradili mi, kde bydlíte.” Prohlédl jsem si ji důkladně znovu. Velká, tak trochu dvojnásobná ena. I oči měla veliké, edomodré, s neobyčejně modrobílým bělmem. Upírala je na mne naléhavě. Pochopil jsem slubu. Taky nemohli vědět, co by zanedbali, kdyby ji odmítli. Posaďte se.”

103

Vybrala si gauč. Křesla se jí asi zdála malá.

Zřejmě si mne nepamatujete, řekla. Viděl jste mne na pátém poschodí v uniformě pokojské.

Luxovala jsem chodbu a vy jste el po zadním schoditi dolů ze estého.”

Nějaká pokojská tam skutečně uklízela. Zastyděl jsem se, jako mu, který provihne

zajímavou enu. Proče jsem to popřel. Dobře si vás pamatuji. Dáte si se mnou kávu?”

Ano,” souhlasila bez upejpání. Nebo radi něco k p i t í . . Nalil jsem do dvou skleniček vodku.

Rychle se napila a vydechla úlevou. Posadil jsem se proti ní. Sukni neměla podle letoní

módy bohatě zřasenou a do půl lýtek. Vynález, který ji halil, jsem jetě neznal. Bylo to úzké a přeloené přes sebe. Nejspí to vadlena zapomněla seít. Jak tu tak seděla, přeloené díly se po straně rozevřely a odhalily do značné výky nohu. Nejsem u volný, tak jsem se jí

raději díval do očí.

To, proč jste přila, tedy spěchá?” zeptal jsem se přátelsky.

S tím, co u nás vyetřujete, to asi nemá nic společného … co já vím. Ale nechci se dát do ničeho zatáhnout”

Nalil jsem jí dalí dávku vodky a sobě po krátkém zaváhání taky. Večer napravuje, co den

zůstal dluen. Mám důvod k oslavě. Zprávy se jen hrnou.

Nedávejte,” poradil jsem jí. To, co se děje v hotelu, je u na spadnutí.”

Ani mrknutím oka jsem nedal najevo, e první zprávu, deifrující definitivně pachatele, jsem vyslechl před chvílí v telefonu. Jen jsem jetě neznal rozsah jeho provinění.

Přila jsem hned, abyste se na tu loď podívali.”

Dýchala zrychleně. Znám to. Přila upozornit na nepravost, a nebyla si jista, zda jedná

správně. Uklidněte se,” řekl jsem. Je to mezi námi.”

Řeknu vám to po pořádku. U víte, e dělám v pátém poschodí. Tak dnes ráno jsem

uklízela v jednom pokoji. Madam byla v koupelně a její přítelkyně seděla na posteli. My sice nemáme uklízet, dokud jsou hosté na pokojích, ale ony nic nenamítaly. Naopak, madam

říkala, a si to uklidím, e si půjdou po snídani stejně jetě zdřímnout. V hotelu poznáte různé enské, upjaté, i ty, co se v noci moc n e v y s p í … Tak jsem uklízela a byla jsem ráda, e se tam nebudu muset vracet. Obě se zatím bavily. Beru příplatek zato, e se slabě domluvím anglicky a německy ale pravda je, e rozumím dobře.

S mluvením je to prostě horí.”

104

O čem mluvily?” Byly jako malé děti, jako enské bez okovů.” Jak tomu mám rozumět?”

To je t a k … Zmizne ze svého prostředí, nikdo ji tu n e z n á . . U  jsem chápal.

Tyhle dvě,” pokračovala pokojská, to nebyly ádné fuchtličky, abyste nemyslel… Ty já poznám zdaleka. To byly opravdové dámy,postavení, prachy a tak…Ale ena je ena.

Pořád chce obdiv a lásku, třeba jen krátkou a hloupou. Doma se musí předvádět, jak okolí

ádá. Vdaná nebo svobodná, málokterá se dokáe vymanit… Ta, co to dokáe doma, je na

cestách taková normální… Ale ta, co ne ..

Ta si zařádí,” doplnil jsem. Převlékne se za pastýřku a chodí za jitra bosa trávou. Koupí si vzpomínku. Neřekla jste mi své jméno,” uvědomil jsem si. Anna. Anna Malíková.”

Podívejte, slečno Malíková, já o těch večírcích na lodi vím. Víc mne zajímá, co si ty dvě povídaly.”

Vak proto jsem tady.” Dopila vodku a automaticky mi přisunula sklenku. Takticky jsem ji přehlédl, abych zpomalil spád. Dověděla jsem se o těch večírcích právě od nich. Ta v pokoji najednou povídá: Ty, Evelýno… nebude to moc drahé?”

A co Evelýna?” Poposedl jsem napětím a na okraj křesla.

Prý, bude-li celá dovolená jako včerejek… to bys s cestovní kanceláří za tu cenu

nepořídila. Přepychový hotel, tanec na lodi, táborák, ty rozkoné venkovské aty…a potom v té chatě … Představ si, e jetě máme před sebou čtrnáct dnů! Tady si vyzvedne na

útratu koruny a doma ti vyúčtují zálohu. Víc to stát nesmí, to jsem domluvila.”

Pokojská Anna byla ve své robustní kráse pro kriminalistu vzácnějí ne křehká, tisíce let stará váza. Dolil jsem jí ochotně vodku. Přinesla mi ten dlouho hledaný spojovací článek na dlani. Vecko?” zeptal jsem se spokojeně.

Nejhorí nakonec,” zamračila se. Ale zatím jsem neskončila. Ta v pokoji se strachovala, aby to nebyl podfuk a nepřilo to nakonec drá ne přes cestovní kancelář. A najednou se úplně zasnila a prý: Kam se kasá panělsko se svými toreadory a Francouzi s tím milostným tyátrem! Tady jsou kouzelní mui! Tohle je to pravé, viď, drahá…?

Docela úspěně napodobovala vyslechnutou konverzaci.

A co na to drahá?” chtěl jsem vědět. Vyla z koupelny jen v osuce.”

107

Ale co řekla?” Seděl jsem u na samém okraji polstrování.

ivot je krátký a dědici dychtiví. Mrzí mne, e zrovna teď myslí na peníze. Tvůj starou ti nechal přece víc ne ten můj mně, tak co ti na tom záleí? To já musela tu levnou agenturu najít, abych si s tebou mohla vyjet.”

Vstal jsem a podal si popelník. Byla to jen záminka, abych si mohl zase pohodlné sednout.

Tak na tohle potřebovali Váek a jeho společník hotové peníze.

Veselé vdovy. A co vy?”

Vypadla jsem, ani jsem nevynesla ko na odpadky. Přece vím, o jaké lodi mluvily. Od té

chvíle nemám klid … protoe odpoledne se stalo jetě něco. Tváří jí přeletěla nevole.

Hájek mi nabídl, abych se zúčastnila dneního večírku. Dokonce mi předepsal dlouhé aty s výstřihem. Prý pozval na loď nějakého bohatého staříka, který zboňuje velké eny. Ve ví počestnosti a pár dárečků jistých … Neřekla jsem ani ano ani ne. Hned jsem vás začala

shánět.” Proč?” Co si o mně myslí!? … Vám se to nezdá celé divné?”

A jak,” ujistil jsem ji. Pomůe vám to?” U pomohlo,” řekl jsem popravdě. To jsem ráda.”

Vstala a srovnala si sukni. Doprovodil jsem ji a k domovním dveřím. Kdy jsem se ukláněl na rozloučenou, vyla ze svého bytu správcová s balíčkem v ruce. S upjatým výrazem mi ho

podala a pravila: estnáct dvacet. Mám zase co vysvětlovat Martě. Není to snadný úděl,

vybrat si právě kriminalistu ze vech těch milých hochů, oceňovaných dámami i v cizině.

Sdělil jsem to ihned telefonicky Tomáovi.

xxxx

Otevřel jsem okna dokořán a začal přecházet po pokoji. Na přípravu večeře u jsem neměl

ani pomylení. Z Revoluční ulice cinkala tramvaj. Vyklonil jsem se z okna. Nade mnou leel tmavomodrý poltář oblohy, nepravidelné postříkaný hvězdami. Vude byl klid, jen ve mně

ne. Znovu jsem se dal na pochod od okna ke dveřím a zpět. Teď u jsem znal bezpečně

Vákova spoluviníka a únosce. Byl to přece jen únos. Takový pohodlný, při něm obě věří, e se děje pro její dobro.

108

Ten člověk to měl dobře spočítané. Nepochyboval jsem e v této chvíli Váek jetě ije.

Jediný strach mu naháníme my. Zítra vak musím udělat něco, čím ho ohrozím. Od té chvíle

mu půjde o ivot, a můe to jít hezky rychle.

Ne. Nemůe to jít tak rychle. Budoucí vrah musí vyloučit vechna rizika. Potřebuje čas k

přemýlení. I kdyby u měl promyleno jak se zbaví mrtvého, musí mít alibi a nesmí mít

svědky.

Snail jsem se vít do jeho situace. Bylo to těké. Měl příli mnoho moností. Tady mám

něco k přemýlení já. Nezbývá, ne zúit mu ty monosti na jednu.

Byl jsem ve výhodě. Věděl jsem, kde Váka ukrývá.

xxxx

Pozdravil jsem se s vrátným. Chvíli jsem s ním postál, ne jsem veel do hotelu.

Máme pěkné počasí,” řekl jsem.

U se to brzy zlomí,” prorokoval s pohledem upřeným do jasného nebe. Kosti mi to hlásí.

Do tří dnů bude pret. Pane, já bych mohl slouit u meteorologů.

Nevypadá to na dé, pochyboval jsem. Vak si to povíme. Do tří dnů!

To u tu dávno nebudu. Zítra v hotelu končíme.”

Naklonil hlavu nedůvěřivě k rameni. U ho máte?”

Jetě si ujasníme pár maličkostí a je to hotovo. Pak u si ho jen vyzvedneme a budeme

trochu zatýkat. Tak nashle.” S tím jsem ho opustil a vkráčel do haly.

Recepční Seidl mi pokynul od svého pultu jako starému známému. Zastavil jsem se jako

obvykle na rozhovor o ničem. Před odchodem jsem se k němu naklonil. Jeho důleitost

potřebovala přiivit a já měl připravenou potravu.

Poslyte, trochu jsem ujel před vrátným … Dá se na něj spolehnout?”

Ochotně slíbil, e vrátného uzemní.

Mimochodem … Tu středu, na kterou jsme prověřovali alibi, jste opravdu večeřel před

devátou v jídelně pro číníky?” Urazil se.

Kdy jsem si takto zajistil, aby se pověst o blíícím se zatýkání roznesla, uvelebil sem se u svého oblíbeného stolku v hale.

109

Světlovlasý číník mi bez objednávání přinesl tonik s ledem. Dal jsem mu dvojnásobné

zpropitné. A si mají s Marií o čem povídat.

Tonik mi pročistil nevyspalou hlavu. Do kuchyně jsem veel svěí. Rovnou ve dveřích jsem

narazil na Vilemínu. Měla na mne radar. Co děláte večer? zeptal jsem se.

Obvykle jsem k dispozici detektivům,” odpověděla v naději, e jde o soukromé pozvání.

Musel jsem ji zklamat.

Tak to je v pořádku,” pochválil jsem ji. Dnes se mnou počítejte.” Dal jsem jí patřičné instrukce. Tohle mi Tomá výjimečně odsouhlasí.

Kadraba nás po očku pozoroval. Putoval kuchyní, ochutnával a dával strohé příkazy. Neměl

nejlepí náladu. Drel se, aby nezrychlil krok a dostal se k nám nenápadně. Ne se mu to

zdařilo, skončili jsme dvojhlasné eptání, při kterém jsme mluvili oba současně a stačili se poslouchat.

Stojí ti práce,” prohodil Kadraba k Vilíkovi. Pohodila kuklou a la ke své zelenině. Po cestě se za Kadrabovými zády pootočila a udělala palcem césarský pohyb směrem dolů.

Zdruji vám zaměstnance,” omlouval jsem se. Zamračil se jetě víc.

e se tu rovnou neubytujete,” navrhl kousavě. Hájek by pro vás nael cimru. To věčné

docházení vás musí unavovat.” Co vám bere chu k ití?” zvídal jsem.

Hřebíček,” řekl. Chce odtud. Nenapadá mne nic lepího, ne e je to kvůli vám.”

Komu je co souzeno, to ho nemine,” prohodil jsem neurčitě.

Zapékání se teď ádá. Jedna objednávka za druhou. Vy jste mi ho vypudil!”

Rozhodl jsem se odvrátit jeho mylenky jinam.

Jdeme do finie,” oznámil jsem mu. Překvapením zapomněl na své potíe. Máte Váka?”

Na dosah ruky,” chlubil jsem se.

Nedávej tam ty brambůrky tak bledé!” zařval na Vilíkovu kolegyni. Potom se obrátil zpět ke mně. Na dosah ruky jetě není v ruce,” prohlásil.

Měl skutečně nemonou náladu. Přestal mne bavit. Nechal jsem ho stát a odeel bez

loučení. U výtahu jsem se rozhodoval mezi účtárnou a provozářem. Dal jsem přednost

účtárně.

Účetní tentokrát netýrala kalkulačku. K mému úasu si lakovala v pracovní době nehty.

Nedala se mým příchodem vyruit.

110

Kývla jen k idli vedle stolu. Nesedl jsem si, jen jsem se opřel o její opěradlo. Nespoutěla pohled z nehtů. Co zase? ptala se lhostejně.

Představil jsem si ji bez paruky, ale s parukou to bylo lepí.

Připravte mi anon s dodávkami polotovarů. Bude ho chtít prokurátor.”

Ten si vzal Hájek, zvedla hlavu. Pískl jsem, jako e to je tedy převoz. Nechala lakování.

Jdu si pro něj, řekl jsem rozhodně. Počkejte,” zastavila mne. Je to Hájek?”

Sluební tajemství.” Tu paruku bych posunul trochu z čela. Měla za brýlemi hezké obočí, čekal jsem na její dalí otázku netrpělivě, protoe kvůli odpovědi na ni jsem přiel.

Ale víte u zřejmě kdo … ” Dávno. Chyběly jen důkazy.” A teď?”

Mám jich plné kapsy. Jdu pro ten anon. Hájek je u sebe?”

Nebyl jsem jetě ani za dveřmi a u sahala po telefonu. Mohl jsem si to poslechnout, ale

nebyl bych se dověděl nic nového.

Hájek stál u trezoru a listoval v anonu. Přeslechl moje klepání a já neviděl důvod klepat dvakrát. Kdy jsem na něj promluvil, pořádně se vylekal. Vzal jsem mu anon z ruky a

zapadl jsem do křesla.

Ty nákladné večírky, co pořádáte,” zeptal jsem se přímo, vás stačí uivit i oblékat?”

Dosedl do křesla proti mně. Roztřásly se mu ruce. Zaklínil je mezi kolena.

Mám sluný plat,” řekl. Fajn,” protáhl jsem. Tak si to spočítáme.”

Ani se nepohnul. Usoudil jsem, e počítat nechce. I kolské sečítání je neoblomný svědek.

Nic na tom není,” drmolil. Komu patří chaty a auta?” Známým.” Bylo mu sotva rozumět.

A ti vám je půjčují z čirého přátelství. I s loním prádlem.”

Stovka za noc, pitl. Prádlo je z hotelu. ena to vdycky objede a pinavé sem zase vrátí.

Na večírky hosté přispívají. Stovka za večer.”

Co poloka, to stovka. Ale něco bude přece jen draí.

Nač přijdou dámy a páni k potěení hostům?”

To já neplatím. Já je jen zvu … ” koktal. Nelitoval jsem ho. Lady Hájková měla z jejich společné činnosti uitek vysoko nad ty stovky a on to dobře věděl. Dovedla si zařídit, aby byla obdarovávána.

111

Tak kolik?” opakoval jsem.

Já opravdu nevím … nějaký dáreček, samozřejmě, nebo dalí pozvání, kdy v sobě najdou

zalíbení… ale to se mne netýká, prosím ..

Skutečně řekl: prosím.

Vstal jsem. Mám rád lidi buď velké, střední nebo malé. Vechny stejně. Nerad vak vidím,

kdy takhle přeskakují stupně.

xxxx

Dostavil jsem se před náčelníka dobrovolně, předem ohláen, a čerstvě oholen.

Se mnou se dá mluvit jedině o panělských ptáčcích,” hlásil jsem u od dveří.

Nebuď tak bujný,” krotil mne. Kdepak jsme se toulali celý týden, kdy si nás éf ádal?”

Tu i onde. Pátrali jsme úspěně,” oznamoval jsem, ani jsem podlehl skromnosti.

Zabafal z lulky a potměile se usmíval. K vradě nenechá dojít…?!

Byl informován. Tomá mě zřejmě průběně zrazoval.

Valákovou hlídáme ve dne v noci. Snadná věc. Pohybuje se trudně mezi krámem a bytem.

Teskní.”

Přibere si jetě návtěvy ve věznici. Ta na něho počká,” řekl soucitně. Zvládne to?”

Musím,” řekl jsem. Vyprávěl jsem vám o Ruprechtovi?”

Leda v duchu. Ztělesňuje se zřejmě jen mimo můj dosah.” Chladnokrevně jsem to

přeslechl.

Ruprecht jde na prodej psychologickými triky. Zkusil jsem to v hotelu zrovna tak. Úplně mne to vyřídilo. Padám únavou.”

Potom jsem hovořil a hovořil, a se to, co jsem s notnou nadsázkou prohlásil, stalo pravdou.

Oči se mi zavíraly a věty visely ve vzduchu nedokončené. éf si je domýlel a spokojeně

bafal.

Má celé odpoledne na přípravu,” řekl, kdy jsem skončil.

Tu jsem si odbyl v noci a dopoledne. Nic neslyíte,teď si jdu lehnout.”

Já slyím náramně dobře,” vzepřel se můj náčelník. Nařizuji ti spánek do esti. A podruhé mne nepřekvapuj!… A ty se dostane z toho komplexu, e by ses mohl nestrefit, to si odpočinu. Ani Tomáovi jsi neřekl vecko.”

112

To ten komplex, přiznal jsem. A pak, co já vím, ví on taky.”

Styď se,” vytkl mi starý pochvalně. Fakta, ty řekne,ale mylenky tutlá.”

Zatím to vdycky vylo,” namítl jsem. Tvoje těstí.”

Kdyby si Tomá stěoval,” zajioval jsem se, neposlouchejte. On má vdycky řeči, e

dostane míč a k brance a někdo jiný dá gól. Čistá pomluva.”

Tomá si nebude stěovat,” ujistil mne starý. Potřebuje na večer jetě něco ode mne?”

Lidi k východům z hotelu. Nenápadné, dobře oblečené.

V hotelu nesmí vzniknout poplach.”

Dominiku,” řekl, kdy u jsem bral za kliku. Já vím, e nemůe předvídat vechno, ale tenhle případ chci bez vrady!”

Vpustil jsem do kanceláře chladnějí vzduch z chodby.

Za Vákův ivot ručím,” holedbal jsem se. A to jsem neměl.

xxxx

Spal jsem tvrdě a bez snů. Usínal jsem s přesvědčením, e mám kadou podrobnost

promylenou,

V devět večer jsem čekal v kanceláři na Tomáe, který řídil ve molíně rekonstrukci pohybů aut a Vákova únosu. Přiel před desátou a chtěl mi vyprávět. Z toho jsem poznal, e jetě nemá čerstvé informace. Má zbraň? … Má rozum v hrsti? ., . Má správnou náladu?”

zeptal jsem se. ,,Mám vztek,” odpověděl. Kulovaná i Janečková mohly vidět, co tvrdily, ale stejně mi to nedává s m y s l … Na co zbraň? ,,Mám zatykač, korunoval jsem licitaci.

Zatykač je víc, ne vztek. Vzal mi ho z ruky a já se pásl na jeho údivu. Tak brzo jsem to nečekal. Jedeme tam?” Vrátil mi papír. ,,Za hodinu. V jedenáct končí slubu. Posadil se a vytáhl z desek list papíru. Nakreslil na něj hlavní komunikace kolem molína. ,,Bylo to tak, jak jsme předpokládali,” řekl. Vechno klaplo, i čas, kdy auta potkal cestář. Obě auta přijela po státní, přes most zadem k Vákově chatě. Ta u byla prázdná. Řidič prvního auta, předpokládejme, e to byla Valáková, pak vedl druhé auto, volhu, ke molínu,

113

kam Váek chodil k vlaku v 21.15. Dohonili ho na molínské křiovatce. Váek se posadil do volhy a ta vycouvala ulicí v době, kdy Kulovaná zala do skladu. Obrátila se za posledními domy a dál jela k mostu a na státní, kodovka projela křiovatkou a jela přes molín … Jen mi nejde do hlavy, e Kulovaná neviděla ve středu kodovku.

,,Co viděla dnes?” Obě auta.”

Protoe o nich věděla. Ve středu si kodovky prostě nevimla, volha ji kryla odzadu.

Stmívalo se a Kulovaná koukala hlavně po Vákovi.”

Janečková zase neviděla volhu, protoe si la spařit kávu. Odehrálo se to zřejmě velice

svině.” Zneklidněl jsem. Musíme jetě za Valákovou.” Pochopil okamitě.

Zná ho,” řekl. Nesmí se s ním setkat.” Musíme ji vystrait. Ale čím? Nebude nám věřit.”

Tak poli někoho, aby ji přivezl k nám.”

Zbláznil ses? Naopak potřebujeme ji d o m a … Řeknu jí, e ji viděl cestář. Ona neví, e by ji nepoznal.” Já mu nevěřil, a on měl pravdu.” To cestáři mívají,” řekl jsem.

Mrzí mne, e v tom Valáková lítá.”

Uvidíme. Kdo ví, co jí napovídal… Řízení kodovky je její jediný přečin. Ani nevím, pod který paragraf by to patřilo. Nevěděla, e je auto vypůjčené bez vědomí majitele, o tom jsem přesvědčen. Zato to bude výborná svědkyně.” Proti Vákovi?”

Proti tomu druhému. Vákův soudní spis bude daleko slabí.” Vilík vypadl?”

Vilík nám hlídá pachatele.” Povytáhl obočí a k vlasům. Co to tropí?”

Nezastihl jsem tě. Náčelníka jsem podrobně informoval. Vilemína nemá dnes slubu a zná v hotelu kadý kout. Zvědavost je dobrý předpoklad. Pracuji rád s enami.”

Tak to se píchne.” Myslel ovem na Martu.

V patře,” pokračoval jsem nevinně, hlídkuje jedna pokojská, kterou bych doporučil tvé

pozornosti, kdybych si příli neváil paní Vlídné.”

Zmlkl. Nepíchne nic. Stejně to obstará správcová.

114

,,Jetě někdo? tázal se opatrně. Jen my dva.

Jestli jsem dobře plánoval, mělo by to stačit.

xxxx

Vilemína se vynořila v ohybu chodby ke kuchyni. Tie jsme za sebou zavřeli zadní vchod a

li po pičkách za ní směrem k hale.

Vechno v pořádku, eptala. mejdí tady dole. Ví o vás?  Zatím ne.

Doli jsme k zaskleným létacím dveřím do haly. Vilemína la před námi. Měla na sobě modrý kostým z dínsoviny, skládající se z polodlouhé sukně a vyívané vestičky do pasu. Pod ni si natáhla tenký bílý rolák. Kdy nekryl její vlasy bílý čepec, padaly jí přes ui, které je drely v mírném obloučku od obličeje, co jí neobyčejně sluelo. Ostrý, podlouhlý obličejíček zjemněl.

Uměla taky kupodivu dobře zacházet s líčidly.

Měl jsem důvod si ji podrobně prohlédnout. Jejím úkolem bylo projít do haly k výtahům a

nevzbudit pozornost. Byla to právě ona, kdo přiel na to, e zasklenou částí dveří výtahu je dobře vidět na panelu po levé straně, které poschodí prst, stiskající tlačítko, volí. Stačí, aby nám to číslo ukázala na svých vlastních prstech, my skočili do nejbliího volného výtahu a vyjeli do stejného patra. V jedenáct večer není v hale u výtahů velký provoz.

Na schoditi, v meziposchodí nad čtvrtým patrem, bude tou dobou pokojská Anna. Za deset

let sluby zná vechny monosti úkrytu v pokojové části hotelu, jako je zná Vilemína tady dole. Na zadním schoditi je v kadém patře ná člověk. To prosadil starý na poslední chvíli.

Vymínil jsem si vak, e vechno ostatní obstarám s Tomáem sám, a jetě nás nesmí být

předčasně vidět.

V zájmu neviditelnosti jsme vstoupili do hotelu vchodem pod terasou. Odtud můe Vilemína

vyjít do haly včas, aby zahlédla prst na tlačítku ve výtahu. Potom ukáe číslo poschodí a my se vyřítíme.

Nemá anci,” řekl Tomá, spokojen s mým plánem. Vtom se daly události do pohybu.

Vilemína nakoukla skleněnou výplní létacích dveří do haly. Ruka jí automaticky sjela k

dradlu pravého křídla.

115

U je před výtahem,  sykla a byla v hale. Dveře pokračovaly v kývavém pohybu a zdrely

nás.

První výtah světélkoval, e je kabina v jízdě. Vilemína k nám napřáhla ruku. Dlaň otevřená, vech pět prstů napjatých. Proletěli jsme kolem ní a skočili do druhého výtahu. Stiskl jsem tlačítko pro páté patro. Tomá stál rozkročen, s rukou na knoflíku dveří. Byl připraven vyrazit, jakmile výtah zastaví. Poloil jsem mu ruku na rameno. Trhl sebou.

Jen klid,” řekl jsem. Nesmí nás zahlédnout, dokud nevejde do pokoje.”

Vytáhl jsem z kapsy sadu univerzálních klíčů, půjčku od pokojské Anny. Nikoho mimo tyto

dvě eny jsem v hotelu do dnení akce nezasvětil.

Konečně páté patro. Prázdná, iroká chodba. Po dvaceti metrech se stáčela doleva. Vude

naprosté ticho. Vedlejí výtah svítil, e jede dolů.

Vystoupil ní,” eptal Tomá. Vilík se spletl.”

Zavrtěl jsem hlavou a dal prst na ústa. Byl jsem si jist, e je někde tady. I kdyby poznal Vilemínu, ta by ho nerozčilila. Patřila přece k inventáři. Kdy se vak nakláněla ke sklu výtahu, byl k ní obrácen bokem a soustředil se na volbu poschodí. Neviděl ji.

Běel jsem kolem pokojů a naslouchal. Odnikud ani zvuk. Tomá u doběhl k ohybu chodby

a se zoufalým pohledem se po mně otočil. Stáli jsme a poslouchali. Absolutní ticho.

Zabije nám ho,” hlesl Tomá zničeně. Proto sem pachatel přiel. Aby se z rozkrádače stal i vrahem.

Vrazil jsem do Tomáe, jak prudce jsem se obrátil a běel chodbou zpět. Rukou jsem mu

naznačil, aby zůstal stát. Nekonečně dlouhá cesta ke schoditi. Hustý koberec mi nedovolil rozběhnout se naplno. Seběhl jsem na odpočívadlo do mezipatra. Anna oetřovala květiny,

jako by se nic nedělo.

Haló,” volal jsem ze schodů. Páté patro … nevíme, který p o k o j … To je přece vae patro … ” Doběhl jsem k ní. Tudy neproel,” zavrtěla hlavou.

O něj teď nejde,” chrlil jsem na ni. V kterém pokoji bydlí takový malý muík . . P o p s a l jsem Váka za deset vteřin. Zase jen zavrtěla hlavou. V pátém nebydlí.”

Kouří ameriky, kentky.” Ty tu kouří kadý druhý host.”

Krev mi buila ve spáncích. Přitiskl jsem si na ně ruce. Mylenky mi prolétaly hlavou jako ňůra nesouvislých bodů. Tmavoedý oblek.”

116

Nezareagovala. Odřené černé zavazadlo.”

Nic. Bod Brousek zanikl a naskočil bod ikov. Správcová.

Červenočerné luciferské pyamo.” Pětsetdvacetosmička,” řekla rychle.

Odstrčil jsem ji a letěl nahoru. Anna za mnou. Schoditě. Chodba. Ohyb. Číslo 528 nade

dveřmi. Tlumené hlasy. Sklonili jsme se, ui na dřevě. Anna poodstoupila, její místo zaujal Tomá. Váek zrovna kalal. Mluvil ten druhý.

Balte,” říkal. Do deseti minut musíme být odtud. Čeká vás auto, nemůu ho nechat venku, kadému na očích. Je to tu samý fízl.” Hoďte mi tu koili,” kalal Váek.

Poukaz je na vagra. Jste Dalibor Smítek z Pardubic. Naučte se nacionále ve voze. Pas je pravý, podoba s fotkou stačí. Letíte ráno z Bratislavy. Turistický zájezd do galerie v Louvru.

vagr je učitelem kreslení.” On vám tu legitku a pas dal?” Tlumený smích.

Nenosí to u sebe. Ne zjistí, e se doklady ztratily, budete týdny pryč. Máte kliku, e jste mu podobný.”

Dejte mi ty papíry.”

Jsou ve voze i s cestovním zavazadlem. Tyhle vae krámy spálím dole v kotelně, jen to

proboha naházejte do kufru, a tu po vás nezbude ani vlas.”

Otevírání dveří, oupání nohou po podlaze, pokalávání. Odtáhl jsem Tomáe od dveří.

Chce ho dostat ven. Jdi na zadní schoditě a seber kluky. Halou ho nepovede. Anna a Vilík vás ukryjí kolem zadního východu. Zevnitř. Tam má k vradě nejlepí příleitost a můe tam tělo nechat. Nevěřím, e ho vyvede z hotelu ivého.”

Tomá vzal Annu za ruku a neslyně se s ní rozběhl chodbou. Proklínané i zázračné

koberce! Poskytovaly nám teď tuté výhodu jako jemu, kdy se nám ztratil od výtahu.

Vrátil jsem ucho na dveře. Jdeme?” Jetě si opláchnu ruce.

Z hloubky pokoje tekoucí voda. Zblízka, skoro u mého ucha, hlas.

Pate vás bude zpovídat. A se nestará. Dva-tři měsíce prospíme. Pak můe posílat dalí

turisty. Vechno poběí d á l … Peníze si opatřím.”

Počkal jsem ve výtahu, dokud se neobjevili. Potom jsem sjel do prvního patra. Tam jsem

zhluboka dýchal, ne jsem stiskl přízemí.

117

Dostavil se soustředěný klid. Vystoupil jsem z výtahu.

V recepci, pod stojací lampou, která spoutěla ostrý kuel světla na pult, se skláněl nad deníkem noční recepční a nestaral se o mne. Doufal jsem, e Tomá stačil připravit past.

Opřel jsem se o zeď vedle létacích dveří do zadní chodby. Tady nebyly koberce, musel jsem být opatrný. Tie jsem se vsunul do chodby.

Byli tak na půl cesty mezi mnou a zadním východem. Světlo sem padalo, teď v době mimo

provoz skladu, jen zasklenými dveřmi z haly.

Váek vedl o dva kroky. Ve chvíli, kdy se nad ním zvedla ruka s ocelovým boxerem, se

obrátil k svému průvodci. Zaskučel něco nesrozumitelného. V tu vteřinu se otevřely dveře

skladu a objevil se Tomá. Ruka dopadla mnohem chaběji, ne jí nařídil vrahův mozek. To

Váka zachránilo. Sesul se na zem.

Nad hlavami se nám rozzářila světla. U vypínače stála Vilemína a dívala se odhodlaným

pohledem někomu do tváře. Ten se ani nepohnul. Pak bylo náhle kolem víc a víc tváří, a je vechny obklopily.

,,Je to dobré, řekla pokojská Anna, kdy jsem k nim doběhl. Klečela na dladicích vedle

Váka. U se probírá.

Recepční Seidl se na mne u zase díval shora. Tentokrát jen díky tomu, e jsem byl skloněn nad Vákem.

Tomá si připravil pouta. Narovnal jsem se a vyřkl známou zatýkací formuli. Pouta zacvakla.

Váek jen upadl, řekl Seidl a díval se na pouta, jako by dolo k nepříjemnému omylu.

Přímo na ikmou plochu, kterou jste mu pořádně naklonil, souhlasil jsem.

Rovné plochy jsou pro někoho nudné, přisvědčil s pousmáním.

Mátlo mne, e to bere tak klidně. Tři minuty po pokusu o vradu. Annin pohled se mě ptal, jestli jsem se nezmýlil. Tu jsem si uvědomil, e Seidlův případ má dva okruhy. Byl si jist, e víme jen o tom vnitřním, v něm poletovali paněltí ptáčci.

Venku zahoukala siréna. Jejich dopravní prostředek právě přijel. Seidl se podíval k východu.

Váek si sedl a tupě zíral před sebe. Nabíral vědomí a tvářil se astně. Měl taky důvod. il.

Mohl jsem počkat. Tahle namačkaná chodbička nebyla vhodné místo k otázkám. Ale

pokuení bylo příli velké.

Budeme potřebovat Pateovu adresu,” řekl jsem. S potěením mu dám vědět, e jako

výběrčí deviz a správce vaich kont v zahraničí končí.

118

Tuzemtí financiéři cizinců jdou na odpočinek.

Konečně pochopil, e jsme prokoukli celé jejich podnikání.

Ale bylo to dokonalé, neodpustil si.

A začalo to drobnou rozkrádačkou v hotelové kuchyni. Kdo z vás to tak zdokonalil?’*

Trochu ho rozladilo, e o tom pochybuji.

Pate by se byl spokojil s těmi estákovými keftíky, řekl. Vybavila se mi suma, kterou na nich vydělali, ale nepřeruil jsem ho. ,,Jene bohatl a začal ít na vysoké noze. Jednoho dne měl vecko, co se dá za peníze koupit. Musel nutně najít cestu ke mně. Potřeboval devizy, chtěl s lodí na moře. Obstaral jsem mu je. Obstarával jsem mu je znovu a znovu. Na oplátku mi musel jednoho dne prozradit, odkud se mu mnoí jmění.

,,A vás napadla lepí varainta podnikání, řekl jsem.

Bral to jako zaslouenou pochvalu. To u bylo na Vilemínu trochu silné.

,,Na ty pytlíky s rejí, co jste vykrádal chudákovi Pekárkovi vlastnoručně, jste taky pynej?

vyjela po něm. Co nedokázala ocelová pouta, podařilo se tomu hubatému, přímočarému

stvoření. Ztratil sebeovládání. Ztra se, uatko, ohnal se po ní spoutanýma rukama. Tomá

ránu obratně odvrátil a u Seidla nepustil. Malý průvod se dal do pohybu k zadnímu východu z hotelu. Přijďte někdy na biftek, hlesla po mém boku Vilemína. Vypjaté ivotní okamiky lidi sbliují. Potom je těko říct sbohem a odejít.

A bude po vem, pozvu vás mezi své přátele, slíbil jsem. Objednám stůl u vás v

restauraci.

To se jí líbilo, protoe tam jetě nikdy nevečeřela. Ustoupila stranou, kdy vedli kolem ní Váka,a tam jsem ji, viděl na dlouhou dobu naposled.

Vzpomněl jsem si na svůj slib a před vánocemi. Dohodl jsem se s Martou, Tomáem a

Honzou Kefrem. Podařilo se nám domluvit si večer, kdy jsme měli vichni volno. Vilemína mi vyčinila do telefonu, e jsem se tak dlouho neozval, a slíbila, e přijde.

Světlovlasý halový číník si vymínil obsluhu naeho stolu.

121

Na výběru jídel se mnou doslova pracoval a několikrát se zael zeptat do kuchyně na detaily, které mi připadaly podruné. Nechtěl jsem mu vak kazit radost. éfkuchař Kadraba se

jednou objevil ve dveřích restaurace ve své vysoké čepici a vesele zdravil.

Záměrně jsem na zlatém zdobeném jídelním lístku přehlíel kolonku cen. Svobodný mu si

můe občas dovolit ukázat se.

V nejhorím se sáhne na úspory.

Byl jsem taky zvědav, jak se v nezvyklé situaci bude tvářit Marta. Existují eny, které muovu marnotratnost brzdí v zárodku. Marta se propracovala výtečnou polévkou a u se rozhlíela po dalím chodu. S potěením se dívala, jak chutná ostatním. Moje peněenka ji nezajímala.

Honza Kefr se ozval při ananasu se lehačkou. Potrpí si na symboly.”

To povzbudilo Vilemínu. Byla nezvykle zamlklá, slavnostní a trochu nejistá.

Povíte nám, jak jste přiel na recepčního a co to vlastně prováděli?”

Rozhodně mne musí poučit, jak se řeí hospodářský případ,” souhlasil Honza. Vilemína,

která nevěděla, e je na to odborník, horlivě přikývla. Tomá, zlenivělý po vydatné a dlouhé večeři, se pokusil vyhnout duevní činnosti.

To se vezme jeden anonymní dopis árlivé sousedky z chaty,” pravil, a pak se trochu

pracuje, dokud se nepřijde na to, e nám tu probíhá obchod mimo zákon. Pak se vyloučí

vichni podezřelí, kteří jsou sympatičtí. Zbude pachatel. Dominikova nová metoda.”

Marta se usmála a poloila ruce na stůl. Útlá, skoro hubená zápěstí. Tvář, která se vyhýbala líčidlům. Neposluné vlasy. Usmál jsem se na ni zpět. Vůbec se za ten letní měsíc odloučení nezměnila.

Tak jednoduché to asi nebylo,” povzbudila mne.

Hlavně od začátku straně nejasné,” souhlasil Tomá u váné.

Vilemína si zapřela lokty o stůl a sloila bradu do dlaní.

V očích jí mikala zvědavost. Honza Kefr ji pobavené pozoroval.

A lo to pomalu,” dodal jsem. Vákovo podivínství a celá ta záleitost s dodávkami

polotovarů…Vlastně a do zjitění, e si někdo vypůjčil auta z hotelové garáe, jsme neměli jistotu, existuje-li Vákův spoluviník. Váek mohl u dlouho pobírat celý zisk klidně sám.

Náhodné svezení autem mohlo vypadat v těch souvislostech jako únos.

Sklad mohl vykrádat pomocný skladník.

122

Kdyby nebylo svědectví paní Janečkové, e edá volha neprojela molínskou křiovatkou,

nebyli bychom ty dva vozy ani tak tvrdohlavě hledali. Jene do volhy nasedl nebo byl vtaen Váek.

Rekonstrukcí jsme zjistili, e volha vycouvala zpět ulicí. Obrátila se za posledními

molínskými domy a vrátila se kolem Vákova srubu na státní silnici přes most. Druhé auto se na silnici dostalo přes molín. Předpokládat, e tam bylo jen kvůli krycímu manévru na křiovatce, by bylo naivní. Musely tu být jiné důvody. To, co se stalo na křiovatce, byla náhoda. Nemohli vědět, e Váka dostihnou právě tam, i kdyby znali jeho zvyk odjídět

vlakem ve 21.15 h. Dokonce se tam ani nemohli dohadovat, e první řidič pojede dál a druhý s Vákem do molína nevjede. To tak prostě vzniklo. kodovka byla na státní silnici první.

Cestář stačil jetě vypít narychlo pár piv, ne ho na dalí cestě dohonila volha, která v lese zastavila. Seidl tam informoval Váka, co se dělo v hotelu.

Teď víme, e to bylo takhle, ale tehdy jsme museli předpokládat i náhodu. Váek mohl

stopnout docela cizí vůz a poádat řidiče, aby jel druhou stranou, e si něco zapomněl ve srubu. Nejhorí bylo, e nám Váek zmizel, podle vech předpokladů i s penězi.

Vzápětí nám moc pomohla ta povedená fraka, kdy se znovu objevil, zapojil se do

vyprávění Tomá. Přičem jakkoli to bylo znamenitě vykalkulováno na ná apetit po faktech, naservírováno to bylo patně. Úplně chybně to toti Váek zahrál například na ikovskou

správcovou. Předstíral, jak mu přila nevhod …

a přitom měl na ni předem připravenou historku o tetě na Valasku. Velice spěchal na vlak a současně si se správcovou povídal jako při sousedské návtěvě. Vechno, co řekl, vlastně

vzkazoval nám, abychom ho nehledali v Praze. Taky si okázale objednal přes dispečink k

domu na ikově taxi. Jene: Dal se sice zavézt na nádraí, ale nepobyl tam ani tak dlouho, aby si na nástupiti zajistil svědky. Vyel z taxíku, proel nádraní halou a protějím

vchodem vyel zase ven. Od té chvíle ho nikdo neviděl.

Dnes u víme, e tam na něj čekal se svým autem Seidl a odvezl ho zpět do hotelu. Tehdy

jsme jen předpokládali, e byl do hotelu přivezen ve středu ze molína a strávil tam noc a přítí den. Bylo to toti jediné vysvětlení pro jeho noční přítomnost v Rajské ulici … A tady jsme začali vylučovat podezřelé. 

Od sympatických, podotkla Vilemína a čekala, jak na tom byla ona.

123

Od vech, kteří se nemohou pohybovat po půl desáté večer kolem zadního vchodu do

hotelu. Jestlie někdo přivezl Váka ze molína sem, vedl ho určitě tímto vchodem a poslal výtahem nahoru do předem připraveného pokoje … Z podezření byli vyloučeni vichni

číníci, kteří tam nemají co dělat ani ve dne. Jen málo zaměstnanců se můe nepozorovaně

pohybovat v dolních chodbách a v hale. Celkem snadno by proel zaměstnanec kuchyně.

ádný z nich vak nemá monost ubytovat hosta. Potom provozář. Ten poletuje ustavičně

po celém hotelu, take by ho nevnímal určitě recepční, ale pracovníci kuchyní by si ho vimli je to pro ně kontrola. Nakonec recepční, pokud by se mohl na kritickou dobu vzdálit z recepce. V úvahu přicházel jetě garámistr. Ten mohl dopravit Váka autem do garáe a

odtud výtahem přímo do poschodí. Jak by mu vak zajistil pokoj? Byla tu monost, někteří

hosté odjídějí na výlet a pokoj je den, dva prázdný..

Já bych byl vsadil na kuchyni,” řekl Honza. Odtud ly ty polotovary.” Tomá to

nekomentoval.

Potom jsme se dověděli hned tři důleité věci,” převzal jsem slovo. Obrátil jsem se na

Vilemínu. Přiznala jste, e jste ze zvědavosti vyslechla Pateův telefonický rozhovor v době, kdy u měl v kapse peníze ze svého velkého výprodeje. Chtěl vědět, jestli není na závadu, e má o dvacet tisíc víc, ne počítali. Brzo po vaem sdělení se zjistilo manko ve skladu. A kuchař Hřebíček mi charakterizoval Patee jako ikovného, bezostyného ejdíře.

Týrali jsme se, protoe jsme nemohli přijit na to, o co tu jde. Proč prodal Pate jachtu tady, kdy s ní mohl odplout na moře a zpeněit ji venku? Při troe těstí na ni mohl vyvézt celé jmění. Bylo jasné, e z té rovnice o jednom neznámém Pate nevypadl. Existovalo zřejmě

podnikání, kterého se nějakým způsobem dál účastnil a které mu právě jmění

Rozhojňovalo, ale to by dávalo smysl jen kdyby se mu zvyovalo konto v zahraničí. Ale jak?

Taky u jsme nepochybovali, e tu Pate nechal svým společníkům peníze s nějakým velice

výhodným cílem a e ty peníze u doly. Pak se vydal ze svých dřívějích zisků i Váek.

Dolo na vykrádání skladu, aby se příjmy pomocí prodeje ukradeného zboí rychle zvýily.

Velice přitom riskovali. To znamená, e potřebovali peníze naléhavě.”

Odmlčel jsem se.

Musím se vrátit k těm klíčkům od aut. To byla první pořádná stopa, Vákův společník

existuje a pracuje v hotelu.

124

Tři lidé mohli napovídat hostům, kteří byli v Praze poprvé, nesmysl s odloením klíčků v

hotelovém pokoji. Garámistr, Hájek a recepční. V této fázi úvah přila dalí pořádná stopa, cesta ikovské správcové s Intertransem. Váek jí vechno zařizoval přes někoho v hotelu.

Kdo můe objednat jménem hotelu zájezd? Kdo ze zaměstnanců vůbec ví, jak to udělat?”

Odpadl garámistr, hlesla Vilemína.

Hned ne. Přijde přece jen hodně do styku s hosty. Ví dost o praktikách kolem jejich pobytu.

Přestali jsme ho vak podezřívat, jakmile jsme si uvědomili, e jednoho činu se nemohl

dopoutět… Nemohl pravidelně vykrádat sklad.

V době, kdy se to dělo, sedával se skladníkem Pekárkem, Kadrabou a vrátným v zavřené

vinárně a svačil. Chodili tam vichni přes halu, kde je mohl vidět recepční a mohl si na čistý vzduch ve skladu počkat i Hájek.

Mne jste vůbec nepodezírali?” překvapila mne Vilemína. Byla zklamaná.

Naopak-velice,” ujistil ji ochotně Tomá a nelhal. Věděla jste, e Pate má podivné

obchody a kdoví, co vechno jste jetě mohla z j i s t i t … Mohla jste to být vy. Na vás jsou vichni tak zvyklí, e vás často u nevnímají. Schovat Váka byste určitě dokázala. Navázat hovor s hosty z Bratislavy by pro vás byla hračka. Ale nemáte kontakt na Intertrans, ani

monost objednat u nich zájezd. Taky nemáte řidičský průkaz. I kdyto neznamená, e byste neuměla řídit.” Neumím,” litovala.

A hlavně,” řekl jsem, nemluvíte cizími jazyky a nepřijdete do styku s hosty. A to, jak hned zjistíte, bylo hlavní. Jakmile mi pokojská Anna vyprávěla o dvou veselých turistkách, věděli jsme o jaké podnikání jde a museli se spokojit s posledními dvěma podezřelými. Přitom

Hájek se nám vůbec nehodil.

Například aut si mohl vypůjčit hned několik. Pěstoval si celou sí známých, kterým dával

vydělávat za poskytnutí auta nebo klíče od chaty. Pouíval je pro hosty z večírků. Ty pořádal nerueně dál, přestoe jsme vyetřovali v jeho těsné blízkosti. Proč by si on bral na cestu do molína auta z hotelové garáe? Peníze nehromadil, a to je důleité. Co hosté přispěli na večírky, větinou ty kostýmové zábavy pohltily. Najíst a napít se za stovku i s vypůjčením kostýmu a auta je vlastně skromné … a já hledal mue, který dává kadou korunu do

výnosného podniku,”

Dovíme se u konečně jakého?” ozvala se Marta.

Ti tři si zařídili soukromou cestovní agenturu pro zahraniční hosty, kteří chtějí pořídit dovolenou u nás za daleko nií cenu, ne ádají velké cestovní kanceláře.

125

Výhodné pro tyto turisty bylo, e si ve směnárně vyměnili jen nejnutnějí sumu valut za

koruny, ubytovali se v hotelu Fénix a Seidl jim poskytoval nai měnu podle jejich poadavků a potřeb. Vyúčtování po nich poslal Pateovi, který jim přepočítával čs. korunu k zahraniční měně v kursu neporovnatelně niím, ne je úřední. Zisk dělil na tři části a ukládal na konta v bance.

To ti turisti vichni zaplatili? Nikdo jim nepláchl? asla Vilemína nad tou poctivostí. Tomáe to rozesmálo.

Dokonce předem, řekl. Museli sloit slunou sumu, její výi jim pro Seidla potvrdil Pate.

Větinou jim po návratu jetě část zálohy vracel.

Ale Seidl měl tenkrát ve středu večer slubu, vzpomněla si Vilemína.

To nám dělalo starosti jen pokud jsme se neseznámili s poměry v recepci, vysvětlil jsem.

Ne odjel do molína, předal jako obvykle slubu telefonistce Marii a odeel do

jídelny číníků. I kdyby byl mimo recepční pult déle ne obvykle, Marie by to nepostřehla.

Sotva toti Seidl odeel, chodil za ní její přítel, halový číník. V jídelně si zase mysleli, e se vrátil do recepce hned po jídle. Pokud jde o gará, vyvezl postupně obě auta bez problémů.

Něco jsi nedokončil,” uvědomil si Honza Kefr. Kdo vlastně řídil tu kodovku, a proč tam byla?

Věděli jsme o třech lidech, kteří mohli pachateli tuto slubu poskytnout. Valáková a potom vrátný a účetní hotelu Fénix. Několikrát Váka o víkendu navtívili … Znalost okolí Seidlovi chyběla, ale jetě nutnějí pro něj bylo, aby v případě potřeby nemusel Váka hledat po chatové kolonii sám. Valáková se po něm mohla osobně shánět a později nám to

uspokojivě vysvětlit potřebou informovat vedoucího o naí návtěvě v prodejně.

A jen na ni se mohl Seidl spolehnout, e pro Váka udělá vechno a bude mlčet, aby ho

ochránila před námi.

Před vámi! vyjekla Vilemína. Vdy ho málem zabil! Proč mu vlastně pan Váek neutekl?

Protoe mu věřil. Čekal na pas a vyřízení zájezdu s Čedokem. V cizině ho čekalo konto, na které mu celá léta ukládal Pate. Váek se jen potřeboval vyhnout nám a co nejrychleji

vycestovat na cizí pas.”

Jene Seidl nemohl riskovat, e Váka na hranicích zadríme, dodal Tomá. On a

Valáková byli jediní, kdo by proti němu mohl vypovídat, kdyby lo do tuhého. Rozhodl se je umlčet. 

126

Pani Valákovou taky?” Obloučky vlasů nad Vilemininýma uima se zvětily.

Přikývl jsem.

Čekala ho ve svém bytě tu noc, kdy jsme ho zatkli. Slíbil, e k ní přivede Váka.”

Byl by přivedl smrt. Podívali jsme se na sebe stísněně.

Číník se ene s dalí lahví,” přeruil ticho Honza. Chce se zruinovat?”

Martin výraz mne povzbudil.

Objednám k ní duveč, a mistr Hřebíček nezahálí,” navrhl jsem.

Konec