Operace dědictví - Jan Voldán

Na promítacím plátně naskočily úvodní titulky barevného westernu a ve sluchátkách se ozval příjemný hlas letuky, oznamující začátek filmového představení. Pavel Hartman otočil

knoflíkem na miniaturním panelu v opěradle sedadla a přeladil na program se symfonickou hudbou. Zazněl Mozartův Koncert Es-dur pro klavír a orchestr. Pohodlně se schoulil do

sedadla a zavřel oči.

Mírné chvění obřího letounu DC-10 společnosti Lufthansa na lince LH-410 svádělo ke

spánku. Rozvědčíkovy nervy jej zaháněly. Stále cítil svíravý pocit napětí, vnitřních obav a nejistoty, zda si v posledních hodinách počínal správně. Před očima mu běely události minulého večera a noci v Hamburku.

Rozloučení s ředitelem firmy Móllerem a potom drama na oputěném parkoviti. Neznámý

mu v tmavé větrovce s pistolí v ruce a jeho kategorický poadavek, aby mu Pavel vydal pouzdro Elke Rainerové. Úder kufříkem do cizí ruky s pistolí, tlumený třesk výstřelu a závan projektilu u Pavlova spánku. Dalí úder karate do muova krku. Pavel jednal zcela

instinktivně. Musel co nejrychleji z parkovitě zmizet. Protivník vak byl zkuený profesionál.

Znovu se postavil s pistolí v ruce před vozidlo. Za dané situace nebylo vyhnutí. Prudce najel do střelce a srazil ho k zemi. Neměl jinou monost. Jakékoliv zaváhání by zaplatil vlastním ivotem.

Protáhl se, aby troku uvolnil únavu z nohou a stiskem tlačítka přivolal letuku. Objednal si dvojitou černou kávu s koňakem. Jetě dřív, ne přistanou, musí učinit zásadní rozhodnutí.

Má v podstatě na vybranou dvě monosti, přeruit operaci a přes některý havarijní kanál se vrátit do Prahy. Nebo pokračovat v roli agenta západoněmecké zpravodajské sluby. V klidu srovnával a hodnotil události posledních hodin. Nael pouze jedinou chybu, které se dopustil právě předelé noci. Nedodrel stanovenou trasu pro odlet do USA. Změnu si vynutila

mimořádná událost. Přepadení na parkoviti signalizovalo, e jej objevila izraelská rozvědka.

Proto se rozhodl nečekat v Hamburku na ranní letecký spoj do Frankfurtu nad Mohanem.

Jetě v noci se vydal na cestu svým vozem. Auto zanechal na parkoviti letitě Rhein-Main, kde zůstane a do jeho návratu z USA.

Teď, kdy zváil situaci, dospěl k jednoznačnému rozhodnutí, zahájí bez odkladu druhou etapu operace, která v praské centrále nese krycí název OPERACE DĚDICTVÍ.

5

xxxx

Na Kennedyho letiti v New Yorku přistáli přesně podle letového řádu v 15,50 místního času.

Ze sychravého počasí se sněhem a detěm, které u několik dnů suovalo evropský

kontinent, se dostali do tepla a sluneční pohody.

Pavel Hartman postupoval a na konci zástupu cestujících, z nich větinu tvořili američtí vojáci, letící na dovolenou a několik muů s typickými hranatými koenými kufříky a v

tmavých oblecích, které naznačovaly jejich obchodnickou profesi. Se zájmem sledoval

obrovské lidské mravenitě kolem. Na kadé volné ploe reklamní poutače a nápisy. Velký plakát u východu k celnímu prostoru představoval jakési ztvárnění sochy Svobody s nápisem Vítejte v New Yorku . Ale vekeré hemení mělo pevný řád. Kadý cestující byl doslova

posunován k místu, kde probíhala pasová kontrola a dále do celního prostoru. Bedlivé

objektivy televizních kamer sledovaly spolu s uniformovanými stráci, aby nikdo nevstoupil do země nekontrolován. Pavel si u v letadle vyplnil přihlaovací lístek pro pasovou a celní prohlídku a nyní trpělivě postupoval ve frontě spolucestujících vpřed. V duchu si jetě jednou opakoval pokyny, které dostal v Hamburku od dr. Bossena pro cestu do USA. Po pasovém a celním odbavení si u přepáky firmy ALAMO vyzvedne doklady k rezervovanému chevroletu.

Pronajme si jej na čtyři dny a zaplatí předem kreditní kartou. Autobusem firmy odjede do jejich depa v prostorách letitě, kde si chevrolet vyzvedne. Neprodleně se přesune do jiní části Manhattanu po West Street. Auto zaparkuje v podzemním parkoviti v komplexu budov World Trade Center a hotelu Vista. Z hotelové haly se ohlásí telefonicky na číslo pokoje 756.

Do telefonu sdělí pouze své jméno a dále bude postupovat dle pokynů člověka, čekajícího na jeho zavolání v pokoji.

Z mylenek ho vyruil jemný dotek na levém lokti a eptem vyslovené jeho křestní jméno. Z

přítmí dveřního výklenku se na něj klebila kulatá tvář poďobaná od netovic.

,,Mr. Infield? Co tady děláte?1’ reagoval překvapeně. Hlavou mu bleskla vzpomínka na noční rozhovor s tímto muem, téměř před půl rokem v předměstské londýnské vile. Věděl, e

Infield je představitelem neofaistického hnutí v USA a hlavním iniciátorem jeho cesty do New Yorku. Jeho přítomnost na letiti jistě není náhodná.

6

Paule, jsme nuceni troku pozměnit vá program. Prosím, následujte mne.

Přestoe hovořil téměř eptem, tón jeho hlasu vyzněj jednoznačně, příkaz. Otevřel dveře za sebou a vpustil Pavla dovnitř. Hned zase zavřel a otočil klíčem v zámku.

,.Překvapil jste mne,” přiznal se Pavel.

,,Hned vám vechno vysvětlím, Paule, Ale nejdříve mi dovolte, abych vás srdečně přivítal v naí zemi. Napřáhl k Pavlovi mohutnou tlapu, porostlou zrzavými chloupky a silně mu stiskl pravici. Na dlouhé řeči teď není čas. Dejte mi svůj pas, doklady pro pasovou a celní kontrolu a letenku s kupónem na zavazadla. O vechno se postarám a potom vypadneme postranním

východem. Jetě mi řekněte barvu a tvar vaich zavazadel.

Mám pouze jeden větí tmavoedivý kufr z plastické hmoty, u dradla má visačku s mým

jménem.” Dobrá, posaďte se a počkejte tu na mne.“Infield odemkl, pootevřel dveře, opatrně vyhlédl do chodby a teprve potom rázně vyel ven. Pavel uslyel, jak v zámku zarachotil klíč a zaklapla západka. Jetě jsem se v Americe ani pořádně nerozhlédl a u jsem pod

zámkem, pomyslel si. Rozhlédl se kolem. Místnost bez oken, jen s psacím stolem, skříní a několika kancelářskými idlemi. V protějí stěně dalí dveře. Zkusil kliku, zámek byl rovně uzamčen. Zanedlouho ve dveřích z chodby znovu zarachotil zámek a do místnosti vklouzla mohutná postava Arthura Infielda. Vechno je vyřízeno, chlapče. I zde máme své lidi.

Postarají se i o vae zavazadlo. Za hodinu vám je přivezou do hotelu. A teď mě následujte.”

Infield přistoupil k druhým dveřím, odemkl je stejným klíčem a pustil Pavla před sebou.

Proli sluební chodbou, plnou letitních zaměstnanců v pracovních kombinézách a

stejnokrojích různých leteckých společností. Nikdo jim nevěnoval pozornost. Podle toho, jak sebejistě si Infield počínal, usoudil Pavel, e toto určitě není první návtěva, kterou Infield takto vítá. Po několika minutách vystoupili na sluncem ozářený chodník. Infield zvedl ruku a u chodníku za několik okamiků přistál velký černý sedan. ofér uctivě otevřel zadní dveře a počkal v pozoru a Infield s Pavlem nasednou. Řidičova kabina byla oddělena skleněnou

přepákou. Nejdříve musíme, Pavle, vyřeit několik věci. Začnu vaím pozměněným

programem. Donutily nás k tomu určité události z dneního rána.

7

Několik leteckých reprezentací projevilo nebývalý zájem o vai osobu, přesně řečeno, zda a kam cestujete. Takový zájem si nedovedu vysvětlit, odpověděl Pavel s nepředstíraným

údivem. ,,Mohu vědět, které společnosti to byly?”

Myslím, e to není rozhodující, protoe byly s určitostí zneuity, respektive byla zneuita jejich počítačová střediska, zabezpečující automatickou rezervaci letenek. Velmi důmyslný systém, který se dá také velmi důmyslně zneuít. Znovu opakuji, důleité je zjistit, kdo stojí v pozadí. Máte na někoho podezření?” Netuím, nevím. Opravdu!”

Nemohli jsme nic riskovat. Kdy Vá řídící orgán Raymond zavolal z Hamburku, rozhodli

jsme se změnit původní plán. Já jsem jediný, koho zde zatím znáte osobně. Proto jsem

musel rozhýbat své unavené tělo a v tomhle vedru se trmácet a na letitě, abych vás

vyzvedl.” Je mi to líto, omlouvám se . .

Neomlouvejte se a raději přemýlejte, kdo za tím stojí. Nai lidé budou pečlivě sledovat, zda někdo projeví zvýený zájem o vae zavazadlo a potom se mu blíe podívají na prsty.”

Pavel horečně přemýlel. Nepochyboval o tom, kdo přes počítač zjioval cíl jeho cesty. Byli to lidé z izraelského Mossadu. Ale teď se musel rozhodnout, co o celé záleitosti sdělí Infieldovi. Pokud vak u lidé z Mossadu zjistili, e je v New Yorku, má bez Infieldovy pomoci jen malou anci nepozorovaně zmizet. Tato nepříznivá situace motivovala i jeho odpověď.

Raymond mě krátce před odletem informoval, e se Schmutzer a jeho milenka Rainerová

zajímají o moji osobu. Řekl mi rovně o tom, e oba pracují pro izraelskou pionání slubu Mossad. Ovem ani Raymond, ani já jsme si nedovedli vysvětlit, co je důvodem nebo

příčinou tohoto zájmu. Pokud tedy někdo zjioval, kdy a kam letím, musí to být pouze

Schmutzerovi lidé nebo osobně Rainerová. Jiné vysvětlení nemám.”

Pokud je tomu tak, nebude pro nás těké si jejich zájem ověřit. Přiznám se vak, e mě to překvapuje. Jak se o vás vůbec mohli dozvědět?”

Rainerová byla v Paříi členkou komanda, které mě přepadlo v hotelu York. Raymond mi

vysvětlil, e tato akce byla připravena jako moje poslední prověrka.

8

Neměl vak tuení, e Rainerová je Schmutzerovou milenkou. Vymanévrovala nae lidi z

bytu, kde mě dreli. V bitce jsem byl omráčen, hodili mě na postel a připoutali k pelesti.

Podařilo se mi Rainerovou přelstít, přemoci ji a při útěku jsem vzal z její kabelky plastikové pouzdro s penězi. Pouzdro jsem ihned při první příleitosti odhodil na ulici do odpadkového koe a peněz jsem pouil při navázání kontaktu s naím člověkem v Paříi. Pomohl mi k

novým dokladům a zajistil návrat zpět do Hamburku. To byl můj první a jediný kontakt s Rainerovou. Schmutzera jsem osobně vůbec neznal a od Raymonda vím, e u ho ani nikdy

nepoznám. Zahynul prý při automobilové nehodě.”

Infield se při poslední Pavlově větě uklíbl.

Ano, Raymond nám celou akci podrobně popsal. Ve vedení jsme ocenili vai rozhodnost a odvahu. Ve zkouce jste obstál. Mám vak jetě jednu otázku, Rainerové jste skutečně vzal jen to pouzdro s penězi? ádné jiné věci, nebo doklady?”

Naprosto přesně vím, e v kabelce měla jetě svůj pas a nějaké osobní propriety. Ale já potřeboval hlavně peníze, protoe vechny moje věci včetně peněenky a pasu zmizely.

Vzali mi je kdy jsem byl v bezvědomí.”

Infield u dalí otázky nekladl. Jen zamyleně hleděl před sebe. Proplétali se hustým

provozem na dálnici z letitě směrem do centra New Yorku. Po dvaceti minutách projeli

Lincolnovým tunelem a za ním řidič odbočil doprava po West Street. Jeli tedy směrem,

kterým měl jet podle instrukcí Bundesnachrichtendienstu i Pavel s pronajatým chevroletem.

V kabině se ozval bzučák radiotelefonu. Infield zvedl sluchátko a chvilku soustředěně

poslouchal. OK, pokračujte,” řekl rázně, a zavěsil. Pak se obrátil k Pavlovi.

Čekali na vás. Mu a ena v uniformách letecké společnosti TWA. Měli průkazky pro vstup do celního prostoru. Kdy jste se nedostavil pro zavazadlo, odebrali se na parkovitě

sluebních automobilů a nyní jedou směrem k letiti Newark. Moji lidé se jim přilepili na paty.

Prověříme si jen jejich jména a ostatní udělají nai přátelé z FBI. Raymond je třída! Nebýt jeho ostraitosti, měl byste nyní v New Yorku značné potíe, chlapče.” Infield se zájmem očekával Pavlovu reakci, upřeně se mu díval do očí, jakoby studoval kadý rys jeho tváře.

9

O Raymondových kvalitách jsem nikdy nepochyboval. Vděčím mu za mnohé. A samozřejmě

nyní i vám, pane Infielde. Děkuji vám …”

Infield jen odmítavě mávl rukou. Vozidlo vjelo do podzemní garáe hotelu Vista v komplexu budov World Trade Centre. Proli mezi zaparkovanými auty k rychlovýtahu.

Infield stiskl tlačítko s označením 7. patro. V několika vteřinách byli na místě. Zamířili ke konci chodby. Infield zastavil u pokoje s číslem 772. Místo kliky a zámku byla na dveřích kovová deska s číselnými tlačítky a miniaturním displayem. Infield stiskl kombinaci čtyř čísel a dveře se s mírným klapnutím otevřely.

Vá pokoj, Paule. Zámek je automat, řízený mikroprocesorem. Pokud jste nový host, je

vdycky nastavený číselný kód 1111. Po otevření dveří stiskněte tlačítko N a okamitě si můete nastavit svůj vlastní čtyřmístný kód. Zevnitř se dveře otevírají stisknutím tlačítka OPEN. Dám vám půl hodinky na osprchování a spláchnutí únavy po cestě. Mezitím vám

přivezou i vae zavazadlo. Za třicet minut vás vyzvednu.”

Děkuji,” zamumlal Pavel. Kdy osaměl, jeho první kroky vedly k oknu, odkud byl nádherný výhled na ústí řeky Hudsonu a jiní část Manhattanu. Pak se svlékl a sundal náramkové

hodinky. Měl na nich stále jetě středoevropský čas. V Evropě bylo deset minut před půlnoci.

Teprve teď si uvědomil, e u je téměř čtyřiadvacet hodin bez odpočinku na nohou, pokud nepočítá čtyři hodiny horečnatého spánku v motelu u dálnice při cestě autem z Hamburku do Frankfurtu.

V koupelně si napustil do vany teplou vodu a s blaeným pocitem se do ní ponořil. Vička se mu klíila únavou, ale znovu neúprosně zabuily v mozku události posledních dnu.

Rainerová a lidé z izraelské pionáe mají zřejmě nesmírně váné důvody pro své poslední akce. Otázkou vak zůstává, proč čekali několik týdnů a nesnaili se získat pouzdro Elke Rainerové ihned po incidentu v Paříi. Odpověď zřejmě leí v zaifrované Schmutzerové

zprávě pro centrálu Mossad, nad kterou si teď jistě láme hlavu tým expertů v Praze a spolu s nimi i major Adam s poručíkem Bednářem. Teď by Pavel nesmírně potřeboval slyet hluboký Adamův hlas a hlavně pak jeho radu, jak postupovat dál. Za poslední měsíce sice proil nejednu horkou chvilku, ale to ve je v porovnání s tím, co proívá teď, úplná selanka.

Vnitřně cítil, e nejhorí chvíle má teprve před sebou.

10

Rychle se umyl a střídáním horké a studené sprchy se snail vypudit únavu z těla. Z ledničky vytáhl plechovku vychlazeného piva a s chutí ji vypil. Přesně po uplynutí třiceti minut uslyel rázné zaklepání na dveře.

Infield byl nyní oblečen do edivých kalhot a tmavomodrého saka s klubovým znakem

harwardské univerzity. V límci rozepnuté bílé koile zářil bordově rudý átek uvázaný na moderní uzel. Vedle Infielda stál hotelový zřízenec s Pavlovým kufrem.

Vidím, e jste se osvěil. Ale oči máte stále zarudlé od nevyspáni. Aklimatizace na časový rozdíl mezi Evropou a Amerikou vám potrvá tak tři, čtyři dny. Potom u bude vechno v

pořádku. Přivezli vae zavazadlo…” Infield dal pokyn zřízenci, aby kufr uloil do skříně. Po jeho odchodu nastavil Pavel svůj vlastní číselný kód na zámku. Nerozhodně pohlédl na

Infielda.

Zůstaneme zde v hotelu, na stejném patře,” vysvětlil Infield a přátelsky poloil ruku Pavlovi na rameno. Pomalu kráčeli irokou hotelovou chodbou a k pokoji číslo 756. Infield

zabubnoval prsty na dveře, které se ihned otevřely. Potom pokynul Pavlovi, aby vstoupil.

Pokoj číslo 756 jsem měl volat podle Bossenových pokynů, uvědomil si Pavel.

Na rozdíl od jeho jednolůkové místnosti lo o větí apartmá. Z předsíně vstoupili do luxusně zařízeného salónku s koenými křesly, barovým pultem a mohutným psacím stolem. Celou

jednu stěnu zakrývala starodávná dřevěná knihovna s policemi pečlivě urovnaných knih,

které zřejmě plnily funkci pouhé dekorace.

Přivítal je mu kolem čtyřicítky, urostlý, v edivém obleku. Na Pavla se přátelsky usmál. V

lenoce seděl dalí mu, poněkud starí. Husté edivé vlasy na zátylku mírně zvlněné, pod nosem úzký edivý knírek. Oblečen byl do tmavomodrých atů s podélným světlým

proukem. Pavlovi hned padla do oka jeho nápadná podobnost s anglickým hercem

Davidem Nivenem. Mu se zvedl a s napřaenou pravicí zamířil k Pavlovi: How do you do?”

Arthur Infield zahlaholil: Pánové, dovolte, abych vám představil naeho milého hosta, inenýra Paula Hartmana. Paule, pánové Eddy Fernyhough a James Thompson.”

Nejdříve stiskl ruku starímu z dvojice, Thompsonovi a potom Fernyhoughovi. Oba se mu při představování podívali upřeně do očí. Chvilku vichni mlčeli. Ticho opět přeruil Infield.

11

,,Eddy a James jsou členové stejné studijní skupiny jako vy, Paule. Nebudeme chodit kolem horké kae, pracují v Langley. Ale od Raymonda vím, e vás podrobně do celé záleitosti zasvětil.”

Ano, pánové, jsem vám k slubám,” odpověděl Pavel uctivě. Cítil, jak mu vnitřní napětí prostupuje celým tělem. Bylo to dobré znamení, únava z cesty a z probdělé noci ustoupila.

Teď bude potřebovat mít vech pět pohromadě.

Arthur nás informoval o jistých problémech, spojených s vaím příjezdem do New Yorku. Je mi to opravdu líto,” zahájil rozhovor mu připomínající herce Nivena. Tady jste sice v bezpečí, ale musíme urychleně celou záleitost urovnat. Proto bych vás prosil, jetě jednou se důkladně zamyslete nad příčinami zájmu lidí z Mossadu o vai osobu, říkám zcela

záměrně lidí z Mossadu, protoe jsme mezitím prověřili dvojici, která na vás čekala na Kennedyho letiti. Jejich uniformy letecké společnosti TWA byly v podstatě jen herecké kostýmy. Oba pracují pro jistou pojiovnu v Newarku, jejími klienty jsou převáně idovtí velkoobchodníci. Podrobnosti teď nejsou důleité, faktem je, e tato pojiovací společnost je krycí sluebnou Mossadu.”

Pavel se nerozhodně podíval na Infielda, jakoby ho ádal pohledem o souhlas, zda můe

otevřeně hovořit.

Paule, mluvte zcela bez zábran. James a Eddy jsou nai němečtí soukmenovci. Jejich

americká příjmení a příslunost k Ústřední zpravodajské slubě USA má pro nae hnuti

nesmírnou hodnotu. Chtěli jsme, aby vás osobně poznali a společně s vámi posoudili

monosti vyuití německé národnostní meniny v Československu.”

Eddy mezitím vstal a od barového pultu přijel se servírovacím vozíkem plným lahví

renomovaných značek. Tázavě pohlédl na Pavla: Co bude pít, Paule?” zeptal se německy.

Prosím skotskou s ledem a sodou,” odpověděl rovně německy Pavel.

xxxx

V pracovně plukovníka Vladyky zavládlo po hláení majora Adama napjaté ticho. Vladyka

seděl se sklopenou hlavou a usilovně přemýlel. Adam se napřímil na idli a kapesníkem setřel z čela pot. U několik dní zápasil s chřipkou, cítil se mizerně, ale události posledních hodin jej donutily, aby vylezl z postele a vrátil se na pracovitě.

12

Cítil, jak mu po zádech stéká nepříjemný pramínek potu, neklamné znamení, e zvýenou

teplotu dosud nezaehnal.

Třetím v místnosti byl poručík Vládo Bednář, který první dostal do rukou fotokopie materiálu na mikrofilmu, zaslané Pavlem Hartmanem na krycí adresu v Západním Berlíně a jejich

originály, přivezené spojkou z Hamburku. Také on měl za sebou noc téměř beze spánku,

naplněnou horečnou činností.

Není sporu o tom, e se Pavel shodou náhod dostal k velmi závaným informacim, určeným pro izraelskou pionání centrálu Mossad. Na druhé straně se tím pro jeho osobní

bezpečnost vytvořila velmi riskantní, řekl bych, e dokonce extrémně vyhrocená situace. Z

toho musejí vycházet vechny nae dalí úvahy a návrhy na řeení, přeruil napjaté ticho Vladyka. Pomalu vstal a začal přecházet po pracovně. Adam, který s ním pracoval u léta, věděl, e Vladyka nerad zbytečně riskuje a prioritu v jeho úvahách vdy hrála starost o bezpečnost pracovníků. Bezesporu dobrá vlastnost.

Jene několikrát v minulosti zastavila slibně rozehrané akce jen proto, e Vladyka viděl pouze značné riziko a nic víc. Také teď určitě přemýlel o tom, jak Pavlovi poslat příkaz, aby přeruil operaci a vrátil se domů. Tomuto Vladykovu rozhodnutí chtěl zatím předejít, protoe vnitřně cítil, e Pavlovi se nabízí jedinečná příleitost, jaká se ve zpravodajské práci vyskytne snad jednou nebo dvakrát za generaci.

,,Navrhuji, abychom znovu proli celý dosavadní Pavlův postup, bod po bodu a hlavně se zaměřili na fakta, která hrají rozhodující roli v jeho krycí legendě. Určitě nám to pomůe lépe pochopit i jeho současnou sloitou situaci, navrhl Adam Vladykovi s jistým záměrem.

Vladyka vdy dal na logickou úvahu a přísná fakta.

Souhlasím, Jaroslave, můe začít.

Nejdříve jeho legenda. Emigrant z Československa, po rodičích německé národnosti, který v Hamburku zdědí po svém strýci mení majetek. Věrohodně se napojí na sudetoněmecké

krajanské hnutí a přes ně na neofaistickou organizaci Akční fronta nacionálnich socialistů.

Náhoda mu přihraje do ruky pořádný trumf. Při neofaistickém srazu v Kasselu zachrání

ivot neofaistickému vůdci Kuhnelovi. Vhodně připravená a postavená legenda o

vzrůstajícím národnostním uvědomění některých přísluníků německé meniny v

Československu a o jeho častých dřívějích stycích s nimi vzbudí pozornost těch kruhů, o které máme zájem, pracovníků západoněmecké pionáe.

13

Pavel sám má vynikající odbornou kvalifikaci inenýra, dobrou znalost angličtiny, perfektní znalost němčiny a hlavně prokázaný německý původ. Tato část legendy stoprocentně sedí a je ,,neprůstřelná. Samozřejmě, e pracovníci pionání centrály BND si Pavla důkladně prověřovali, musel projít řadou sloitých nástrah. Ve vech obstál. Hodně mu k upevnění důvěry pomohla známost právě s vůdcem neofaistů Kúhnelem. Z pracovníků BND na něj

navázal vlivný dr. Bossen alias Raymond. Zůstává pro Pavla nejnebezpečnějí osobou. Je lstivý a nedůvěřivý. Právě on byl strůjcem nejrafinovanějích prověrek. Ta poslední v Paříi byla nejtěí. Zahnal Pavla do etrémně vyhrocené situace a prověřoval jeho reakce.

Nepočítal vak se zásahem protihráčů, agentů izraelské rozvědky, jmenovitě Elke

Rainerovou.

Právě nad nimi se musíme zamyslet, přeruil Adamův výklad Vladyka. ,,Jejich mimořádný zájem o Pavla je přece něčím motivován.

Řekl bych, e vyplývá z dané situace. Mossad nasadil do západoněmeckého neofaistického podzemí svého kádrového agenta Schmutzera s jednoznačným úkolem, získat informace o

tajných nacistických kontech z konce druhé světové války. Schmutzer se vyplhal v hierarchii neofaistických pohlavárů hodně vysoko. Ale BND ho za pomoci americké CIA odhalila jako izraelského agenta.

Při provokaci proti Pavlovi v Paříi a jeho přepadení v hotelu York se objevila i Rainerová. A právě jí sebral Pavel při útěku plastikové pouzdro, obsahující mikrosnímek s plánkem

Schmutzerovy mrtvé schránky,” doplnil Adam.

V náčelníkově pracovně se opět rozhostilo ticho. Vladyka zvaoval přednesené argumenty.

Adama nejvíce zneklidňovala přepadová akce Mossadu proti Pavlovi na parkoviti v

Hamburku. Tam lo Pavlovi skutečně o ivot.

Dík odvaze a duchapřítomnosti vyřeil situaci úspěně. Také jeho postup po příletu do USA a předevím to, jak předestřel Infieldovi a pracovníkům CIA upravenou verzi celé události, mu získalo jejich důvěru.

,,Soudruhu náčelníku, take kdy dovolí, měl bych několik návrhů,” řekl Adam. Vladyka dal kývnutím hlavy souhlas.

Předně bych chtěl zdůraznit, e momentálně je Pavel před Mossadem v bezpečí.

14

Situace se změní po jeho návratu do Evropy. Do té doby musíme zapracovat my a

eliminovat nebezpečí na nejmení monou míru.

Bere, doufám, v úvahu, e atak na Pavla nebyl poslední.”

Samozřejmě. Ale jsou zde i dalí otazníky. Předevím Schmutzerův zájem o Pavla jetě

před tím, ne dolo k té inscenované Pavlově prověrce v Paříi. Proč se o něj tak zajímal?

Vytipoval si Pavla jako potencionálního informátora izraelské rozvědky mezi neofaisty, nebo s ním měli jiné záměry?”

Pavel několikrát působil krátkodobě v některých zemích na Blízkém východě, jetě kdy pracoval v podniku Interchemo,” vstoupil do diskuse Vládo Bednář. Moná, e je tam počátek jejich zájmu.”

Případná poznámka, Vládo,” souhlasil Adam. Musíme i tento fakt mít na zřeteli. Avak urputný zájem o Pavla vidím předevím v tom, e vzal Rainerové pouzdro, obsahující kromě peněz i skrytý plánek Schmutzerovy mrtvé schránky. Proto se tak vehementně pídí po tom plastikovém obalu. Aby zjistili, kde Schmutzer tu mrtvou schránku zřídil. A přitom netuí, e ji Pavel vybral a u vůbec ne, e nám její obsah poslal. Myslím, soudruzi, e teď půjde o to, najít způsob, jak Rainerové a spol. přihrát věrohodně plánek mrtvé schránky, ve které

nenajdou to, co tak usilovně hledají, ale to, co jim tam my vloíme.”

Jardo, ty opravdu mluví z horečky,” vyletěl Vladyka rozčileně. Oni přece okamitě pochopí, e jediný člověk, který jim mohl poslat plánek z pouzdra Rainerové, je Pavel. A vpálí mu kulku do hlavy, a poznají, e se dostal k schránce dřív ne oni.”

To právě nesmějí poznat. Pokud nai mládenci rozlutí tu kupu zaifrovaných zpráv, budeme jistě moudřejí. Ale u teď máme v ruce několik hodnotných karet, ze kterých můeme

rozehrávat hru v ná prospěch.”

Ale to vůbec neřeí Pavlovu bezpečnost. Měli bychom nejdříve projednat, co podnikneme v tomto směru,” namítl Vladyka.

Vechno musí proběhnout v době, kdy je Pavel v USA. Soukromý Schmutzerův trezor v

bance Haridelsbank v Locarnu a dalí tři soukromé trezory na jiných místech výcarska.

To je zatím první úspěch naich expertů v lutění Schmutzerových zaifrovaných materiálů.

Jde o seznam pronajatých soukromých trezorů.

16

Schmutzer jich vyuíval nejen pro uloení peněz, ale i pro předávání zpráv svému ústředí v Tel Avivu.” Proč ten seznam a vechny ostatní materiály uloil v jedné mrtvé schránce u Wiesbadenu, kterou Pavel vybral? To profesionální pión nedělá!

Myslím, e byl v časové tísni a pod ostrým sledováním. A také se zřejmě bál, e návtěvou některé z bank by navedl na svoji stopu slídily z BND. Plánek, kde je schránka umístěna, svěřil své milence Rainerové předem, pro případ, e by se s ním něco stalo.

Zní to logicky, Jaroslave, ale zatím v tom nevidím řeení naí situace. Jak chce předat ten zatracený plánek Rainerové?” Vladyka ji opět hovořil klidným, vyrovnaným hlasem.

Já plánek nechci přihrát Rainerové, ale rovnou centrále Mossadu! A spolu s ním přes

schránku u Wiesbadenu předat Mossadu i materiály, které pro ně připravil Schmutzer.

Ovem poněkud upravené v ná prospěch,” reagoval Adam pohotově.

Vladykova tvář se roztáhla do úsměvu. Dneního dne poprvé.

Chce vyuít některého soukromého Schmutzerova trezoru, je mi to jasné.”

Ne některého, ale trezoru Handelsbank v Locarnu.”

Ale Schmutzer u je měsíc po smrti, za tu dobu lidé z Mossadu určitě vechny jeho trezory prověřili. Zdá se mi to troku přitaené za vlasy,” namítl Vladyka.

Připoutím, je to zatím momentální nápad, musíme vechno v klidu promyslet. Ale za dané situace to vidím jako východisko jak pro Pavla, tak pro nás. Ve hře je obrovská věc.

Schmutzer se jistě dostal k velmi závaným informacím. O obrovských hodnotách, o zlatu, platině a drahokamech, které nacistické velení uloupilo po celé Evropě a před koncem války deponovalo v různých neutrálních bankách světa, ji bylo popsáno mnoho papíru, včetně

fantasmagorických románů. Ale jestlie po tom jdou lidé z Mossadu, nebude to bujná

fantasie, ale naprosto reálná skutečnost. Musíme vyuít ance, která se naskytla. To je můj názor.” Adam cítil, jak mu opět vystoupily krůpěje potu na čele a v ústech cítil nepříjemnou horečnatou horkost. S tím souhlasím. U také proto, e z těchto prostředků zřejmě hradí neonacisté pinavé akce a provokace i proti naí republice.

17

Kdybychom nedosáhli ničeno jiného, ne zablokování těchto depozit v bankách, byl by to úspěch. Ale nesmíme zapomínat, e máme za mořem Pavlíka, který tam přijel za zcela

jinými úkoly. To musí být nae prvořadá starost.” Vladyka doel zpět ke svému stolu a zvedl sluchátko vnitřního telefonu. Zdeni, uvař nám kotel čaje s citronem a seeň mi někde pár tabletek acylpyrinu. Mám pocit, e Jarda nás tady tou svou chřipkou vechny odrovná.”

Pohlédl znovu na Adama. Pokud jsem dobře rozuměl, předpokládáte rovně naplnit původní Schmutzerovu mrtvou schránku u Wiesbadenu.”

Přesně tak. Tato akce bude první v pořadí. Potom teprve dáme zamaskovaný plánek

umístění schránky do bankovního trezoru v Locarnu.”

Ale můe se stát, e některé Schmutzerovy zprávy prostě nerozlutíme. Co potom?”

Do schránky přidáme Schmutzerův dopis na rozloučenou, kreditní kartu Dresdner Bank v

Mnichově na jméno Helmut Klein a seznam bankovních schránek s číselnými kódy, o

kterých ji byla řeč. Ale jsem přesvědčen, e Schmutzerovy zprávy rozlutíme. Kdy si

mládenci poradili se seznamem bankovních schránek, poradí si i se zbytkem. Ten seznam

ukázal metodu, jak postupovat v lutění. A mají k tomu navíc dokonalou techniku.”

Musíme také informovat Pavla, e tady nesedíme s rukama v klíně a čekáme, jak vechno dopadne,” poznamenal Vladyka. ,,A tobě, Jaroui, nařizuji okamitý odchod do postele a dvacet čtyři hodin nepřetritého pocení. Vechno potřebné zařídí Vládo.”

Dalí bude závislé na výsledku práce naeho deifrovacího oddělení…” Adam u dále nepokračoval. Do místnosti vstoupila náčelníkova sekretářka s konvicí voňavého čaje. Před kadého postavila álek a Vladykovi navíc přistrčila talířek s tabletkami acylpyrinu. Po jejím odchodu seděli chvilku mlčky, usrkávali horký nápoj. Kadý pohrouen do svých mylenek.

Cítili tíhu odpovědnosti.

xxxx

První týden pobytu v New Yorku Pavlovi rychle uběhl. Nejdříve dva dny a noci strávili v hotelu Vista, ale potom se celá skupina přestěhovala do pohodlně zařízeného apartmá na 83. ulici poblí Centrálního parku. Přestoe větinu času věnovali hodnocení monosti

vyuití Pavlových styků s přáteli v Československu pro zpravodajské cíle,

18

téměř denně se v rozhovoru vraceli i k zájmu centrály Mossad o Pavlovu osobu. Předevím Infield stále o celé záleitosti přemýlel a snail se najít logické vysvětlení.

Pavel se z počátku obával, e jeho upravená verze o přepadu na parkoviti za budovou firmy Electronic Infielda nepřesvědčí, ale jak postupně docházely dálnopisem podrobnosti z

Hamburku, Infield se uklidnil. Případ zřejmě intenzívně proetřoval i dr. Bossen-Raymond a jeho lidé z BND ve spolupráci s policií. Pavlovo tvrzení, e mue, který jej ohrooval na parkoviti pistolí, povaoval za běného gangstera, jakých je mono v přístavním městě Hamburku potkat desítky a v sebeobraně do něj najel autem, vypadalo věrohodně. A protoe nechtěl na sebe upozorňovat policii, odjel raději hned v noci do Frankfurtu. Bossena hodlal informovat telefonicky těsně před odletem, ale nestihl jej. Bossen jeho postup dodatečně schválil. Útočníka, zřejmě raněného, nenali. Poádal, aby po návratu Pavel podal o případu písemné hláení. Dalí čas byl naplněn opakováním výslechů a rozhovorů, které Pavel ji v minulosti mnohokrát absolvoval s Bossenem. Infield, Fernyhough a Thompson si zřejmé

ověřovali údaje, které o něm měli k dispozici. Na takovou monost byl připraven, mluvil bez zábran a věrohodně. Jak předpokládal, zájem americké trojice ze CIA se nakonec soustředil na konkrétní osoby, které by bylo podle Pavla moné získat pro zpravodajskou spolupráci.

Zatím lo vechno podle zámyslu, vypracovaného před zahájením Operace dědictví

společně s majorem Adamem a plukovníkem Vladykou. Zůstala pouze jediná

nezodpovězená otázka,jaký taktický postup protivník stanoví pro kontaktování těchto lidí a způsob jejich naverbování ke spolupráci. O tom by mělo padnout rozhodnutí na dnení

poradě, která začne v několika minutách. Čeká se pouze na příchod Infielda.

V pokoji vládla příjemná atmosféra, udrovaná klimatizačním zařízením a poměrné ticho.

Ruch z ulic doléhal do místnosti jen velmi tlumeně, jakoby z velké dálky.

Infield se přihnal včas. Na jeho kulaté tváři vak leel stín starostí. Obrátil se přímo na Pavla.

Nesu patné zprávy, chlapče, zavrčel. ,,Raymonda chtěli včera v noci z bytu unést, ale nepodařilo se jim to. Při přestřelce něco slíznul… Má v tom prsty ta děvka Rainerová, měls ji, Pavle, tenkrát v Paříi ukrtit,” vyráel nenávistně.

19

Pavla zamrazilo. Chtěli Bossena donutit, aby mluvil? Pokud byla v akci Rainerová, potom není pochyb, e stoji v pozadí-Mossad. Co je s Raymondem?” vyhrkl Pavel s předstíraným zájmem a účasti v hlase. ije?” ije, ale měl namále. Průstřely ramene a jeden krábanec na hlavě. Na jedenkrát a dost. Dnes bude operován na soukromé klinice. Myslím, Pavle, e budeme muset zkrátit vá pobyt ve Státech. Potřebujeme vás v Evropě. Situace se začíná přiostřovat.” Infield se ji troku uklidnil. Fernyhough a Thompson zatím k jeho sděleni neřekli ani slovo.

Usedli na svá obvyklá místa kolem konferenčního stolu. James Thompson rozevřel fascikl se spisy a začal:

Na Raymondovo doporučeni jsme znovu s Pavlem posoudili vechny jeho styky, které

udroval v době svého působeni v Československu s občany německé národnosti. Z nich

jsme sestavili určité pořadí. Podle naeho zájmu z hlediska jejich informační hodnoty je na prvním místě inenýr Petr Bauer, pracovník koncernu CHEMTRAST, dále doktor Robert

Neuman, člen výzkumného týmu ČSAV a inenýr Karel Loder, plánovač závodu

KOVOHUTĚ. O jmenovaných máme jak údaje, které sdělil Pavel, tak i informace získané z

jiných zdrojů. Soudíme, e na těchto třech objektech bychom měli začít intenzivně pracovat.”

Jaký navrhujete postup, Jamesi?” Hlavní úloha při osobním kontaktu připadne Pavlovi.”

Snad si nemyslíte, e se za nimi vypravím do Československa?” ohradil se Pavel.

Thompson se pobaveně usmál. Ano, kam jinam? Vae role, Pavle, je v této záleitosti zcela nezastupitelná. Znáte ty lidi osobně, vytvořil jste si k nim blií vztah, který je předpokladem úspěchu.”

Ale snad se dají nalézt jiná místa, kde je moné provést první kontakt! Vdy jsou to odbornici, kteří často jezdí za hranice, proč nevyuit takové příleitosti…” Pavel větu nedokončil, zarazil jej Fernyhough.

Ne jsme přili na dnení jednáni, prověřil jsem v centrálním počítači v Langley, zda byl někdo z výe jmenovaných v některém státě NATO nebo v neutrální zemi. Za poslední dva

roky ani jeden. K dnenímu datu nemá ádný z nich ani zaádáno o vstupní vízum, co

znamená, e nemáme anci se s nimi potkat na Západě.

20

Myslím, e více argumentů netřeba, Pavle.

Ale stejně mě do Československa nedostanete. Víte, e dokáu rozumně riskovat, podtrhuji, rozumně, ale toto je riziko zcela nerozumné! Pavel hrál dále své rozhořčení. V duchu se mu vak vzruením tajil dech, podívat se domů a jetě s poehnáním CIA, to opravdu nečekal.

Ale najednou se celý nastrail. Není to opět jedna z těch nekonečných prověrek?

Chápu Pavlovy pocity i jeho obavy,” vstoupil do diskuse Infield. Ale znám také dobře Jamese, abych mohl s jistotou prohlásit, e také on určitě zvaoval vechna rizika. Rozhodl-li se pro toto řeení, eliminoval rizika na minimum. Mám pravdu?”

Jistě, Arthure. Pavel bude vybaven oficiálními doklady státního občana NSR, pouze s jiným jménem. A navíc na akci nepojede sám!”

To sice krásně zní, ale co kdy některý z mých bývalých přátel couvne, dostane strach a udá mne? Co potom? Jak se dostanu zpět za hranice? V takovém případě nemám anci, to

mi věřte!” Věřím, Pavle, věřím. Ale a se seznámíte s podrobnostmi plánu, poznáte, e i za takovéto extremní situace je riziko minimální.”

Thompson poloil na stůl kufřík a vyjmul z něho červené desky. Kdy je rozevřel, Pavel uviděl listy papíru s natitěným textem, jaký zpravidla produkuje tiskárna ve spojení s osobním počítačem. V záhlaví byl tučně vytitěný nápis TRIO. Znovu se rozhlédl po

přítomných. Ne začnu projednávat podrobnosti, jsem zplnomocněn Pavla informovat, e po úspěném dokončení akce bude na jeho osobní bankovní konto převedena odměna ve výi

padesáti tisíc dolarů. Hradíme vechny výlohy a stanovíme Pavlův měsíční plat ve výi tři tisíce dolarů, se zpětnou platností ode dne jeho příletu do New Yorku.”

Řekl jsem několikrát u Raymondovi, e mi nejde o peníze,” namítl na oko stále jetě rozhořčen. Výka odměny jednoznačně signalizovala, jaký význam akci přikládají. Jeho

poznámku vak přeli mlčením. Fernyhough rázně prohlásil: Pánové, začínáme…”

xxxx

21

Policejní komisař Fritz Ebert podepsal závěrečný protokol z vyetřování autohavárie svého bývalého kolegy, vrchního policejního inspektora Joachyma Wurttela, jeho ohořelé tělo nali ve vraku jeho opelu na 22. kilometru dálnice Hamburk - Lúbeck právě před týdnem.

Soudní pitva prokázala, e Wurttel měl v sobě velkou dávku alkoholu, co bylo zřejmě

příčinou nezvládnutí zatáčky a nárazu do svodidla. To byl v celém případu jediný

nevyvratitelný fakt, alkohol v krvi. A právě ten alkohol vrtal Ebertovi hlavou. Pracovali s Wúrttelem na hamburské policejní prefektuře u léta, ale za celou tu dobu ho nikdy neviděl opilého. Věděl, e Wurttel měl v poslední době nějaké problémy s jejich společným éfem radou Kónigem, kdy dostal za úkol nějaké doetřovačky k výtrnostem členů

neofaistických organizací. Joachym Wurttel byl starý mládenec, do sebe uzavřený člověk, nenadělal mnoho řečí a staral se výhradně o slubu. Nedá se říci, e by spolu kamarádili, ale jeden pro druhého vdycky nael alespoň přátelské poplácání po zádech.

Ebert znovu pohlédl na protokol před sebou a na hromádku Wurttelových osobních věcí,

uloených v plastikovém obalu. Vysypal je na stůl. Tukou se v nich začal přehrabávat.

Ohořelá peněenka se stomarkovkou a fotografií Wúrttelovy matky. Útrky účtů, jízdenky.

Potom klíče od bytu, policejní odznak, kapesní nů a samostatný plochý klíček. Chlap jako hora a zůstane po něm hromádka drobností, pomyslel si trpce. U chtěl věci znovu uloit do obalu, kdy jeho pozornost upoutal plochý kliček. Ze zásuvky stolu vyndal lupu a pečlivě si klíček prohlédl. Na jedné straně byl zbrouen do hladka a na malé ploce vyraena

miniaturní číslice 4332. Na druhé straně uviděl značku výrobce klíče YALE. Ebertovi jako starému praktikovi hned dolo, e drí v ruce klíček od soukromého bankovního sejfu.

Problém byl v tom, e takových sejfů je jen v Hamburku kolem třiceti tisíc, to věděl naprosto přesně. Ale potom přece jen zaváhal a plochý klíček strčil do kapsy saka. Náhle si uvědomil, e vlastně nikdo z policejní centrály se nepodíval od chvíle inspektorovy smrti k Wúrttelovi domů. Proto znovu otevřel obal a vyndal jetě klíče od Wúrttelova bytu. Protokol se zbytkem věcí uzamkl do stolu a zamířil ke dveřím kanceláře. Hodiny na nedalekém kostele sv. Ignáce začaly odbíjet estou hodinu večer.

xxxx

22

Pobočka bankovního domu Handelsbank v Locarnu je umístěna ve starobylé budově přímo

na břehu jezera Lago Maggíore s překrásným výhledem na vodní hladinu i na alpské

velikány kolem. Přestoe ředitelství sídlí v Curychu, bankovní dům v Locarnu hraje ve

finančních transakcích významnou roli, předevím pro klienty z blízké Itálie, ale i Francie a Německé spolkové republiky. Pokud jde o vklady, bankovní dům Handelsbank ctí starou

zásadu výcarských bank, absolutní diskrétnost. Kdo má v bance uloený kapitál, můe

banku spolehlivě poádat o jakoukoliv slubu, samozřejmě v mezích zákona.

Zástupce ředitele banky dr. Semmel proto ani nehnul brvou, kdy sekretářka uvedla do jeho pracovny elegantně oblečenou mladou enu, která mu předloila plnou moc, podepsanou

jedním z klientů banky. Plná moc měla vechny potřebné náleitosti i rozpoznávací znamení, které měl dr. Semmel pečlivě zanesené ve vkladatelově registrační kartě. Podpis zeleným inkoustem, číslo konta napsané v opačném pořadí černým inkoustem a poslední trojčíslí

dvakrát podtrené. Plná moc byla vystavena na jméno eny-Marie Goltzové, která svou

identitu prokázala západoněmeckým cestovním pasem, lo o běnou záleitost. Dáma

přinesla v hotovosti deset tisíc výcarských franků a poadovala je uloit na zákazníkovo konto. Zároveň projevila přání zkontroloval zákazníkův soukromý trezor. I tato skutečnost byla uvedena v plné moci, proto dr. Semmel neměl námitek.

ena se v trezorové místnosti zdrela přesně dvě minuty. Mezitím dr. Semmel vystavil

kvitanci na deset tisíc franků a připravil k předání i dva dopisy, které v poslední době přily na adresu banky. Oba byly adresovány na jméno zákazníka Helmuta Kleina. Jedna obálka

měla v levém horním rohu emblém místního hotelu Maison Rex.

Dr. Semmel se vyznal v lidech, patřilo to k jeho profesi. Proto jeho bystrému oku nemohla uniknout enina nervozita, kterou se snaila zakrýt hraným klidem a gesty dámy velkého světa. Zůstával vak klidný, protoe v tomto případě skutečně o nic nelo.

ena do banky uloila peníze a ze soukromého trezoru nic neodnesla, celou tu kratičkou dobu, co se v trezorové místnosti zdrela, ji sledoval pomocí skryté televizní kamery.

Předal jí kvitanci s dopisy a vyprovodil ke dveřím. Zůstala po ní jen výrazná vůně drahého parfému. Zvolna přistoupil k oknu a pozorně se zadíval na chodník pod sebou. ena ve

spěchu vyla z banky.

23

Čekal na ni vysoký ramenáč v koichu. Zamával na nejblií taxi, kterým společně odjeli.

Dr. Semmel jetě chvilku zůstal stát u okna. Ale ulici pod sebou ji nevnímal. Usilovně přemýlel o zákazníkovi Helmutu Kleinovi. Naposledy s ním mluvil počátkem prosince, učinil si o tom poznámku v zákazníkově registrační kartě. Projednávali poměrně velkou

jednorázovou transakci. Klein chtěl převést půl miliónu franků na pobočku Dresdner Bank v Mnichově, ale příkaz k převodu zatím nedal. A potom si náhle Semmel vzpomněl na

návtěvu éfa místní kriminální policie, vrchního komisaře Gasperriho z počátku letoního ledna. Zcela neoficiálně prověřoval, zda má v bance otevřené konto západní Němec jménem Schmutzer. A ukázal jeho snímek. To jméno v jeho registru nebylo zaneseno a tak u se

vrchní komisař dále nevyptával. Avak a teď, s odstupem času si Semmel vybavil

podobnost mezi zákazníkem Kleinem a fotografií mue, na jeho konto se komisař

dotazoval. Dr. Semmel zapnul monitor a ve videozáznamu vrátil pásku s Marií Goltzovou v trezorové místnosti. Znovu se na ni pečlivě zahleděl, jakoby si chtěl její obraz vrýt do paměti.

Potom vyjmul videokazetu a uloil ji zpět do zásuvky svého psacího stolu.

xxxx

Do okna znovu zabuily deové kapky se sněhem, jakoby chtěly majoru Adamovi

připomenout,

e u by měl dávno sedět v teple domova a zabývat se něčím zcela jiným ne popsanými

listy papíru, které mu pozdě odpoledne přinesl Vládo Bednář z deifrovacího oddělení. Od té doby u uběhly tři hodiny a on se v řeení sloitého rébusu nedostal ani o píď kupředu.

Zatím se podařilo rozlutit jen část Schmutzerových zaifrovaných zpráv z mrtvé schránky.

Bednář měl pravdu, e to nebude snadná práce. Nechali se unést prvním snadným

úspěchem s rozlutěním seznamu bank a ve snaze co nejméně riskovat, neuvaovali o

monosti osobní prověrky některého z uvedených sejfů. Připadalo jim nelogické, e by

Schmutzer posílal nějaký seznam svých soukromých bankovních sejfů vlastní centrále

Mossadu. Pokud by slouily ke pionánímu spojení, pak takový seznam musel být v jejich centrále dávno předem a navíc se stanoveným přesným harmonogramem naplňování a

vybírání.

25

Jediná monost, e toto byly Schmutzerovy osobní tajné úkryty, které chtěl oznámit své centrále a v situaci, kdy by mu hrozilo akutní nebezpečí. Teď vak nebylo moné couvnout, protoe zařídili, aby seznam těchto sejfů putoval spolu s kreditní kartou a Schmutzerovým fingovaným dopisem na rozloučenou do mrtvé schránky u Wiesbadenu. A odeslání

mikrosnímku s plánem této mrtvé schránky v miniaturním diáři spolu s krátkým doprovodným dopisem z hotelu Maison Rex v Locarnu do místní pobočky banky Handelsbank slibuje

úspěch. Tah, který by měl vyjít.

Bednář mu dnes poloil na stůl dalí sloitý oříek, jakýsi doplněk Schmutzerovy zprávy č.

14/79, kterou se podařilo po delí námaze deifrovat. Znovu se začetl do překladu textu.

STRUKTURA ORGANIZACE -POTVRZENA Z DALÍHO ZDROJE. ČLEN EXEKUTIVY Z

USA NORMAN BERNHARDT. ZATÍM K DISPOZICI JEN ČÁST FINANCÍ A MAJETKU

NSDAP. KOMPLIKOVANÝ SYSTÉM BANKOVNÍCH KÓDŮ A OVĚŘOVÁNÍ PRAVOSTI

DOKLADŮ. VECHNA KONTA A PŘÍSTUPY K SOUKROMÝM TREZORŮM V BANKÁCH

JITĚNY NĚKOLIKA PÍSEMNÝMI KONFIRMACEMI. ZATÍM SE PODAŘILO ZÍSKAT

DOKLADY PRO ČTYŘI BANKOVNÍ DOMY, ZE KTERÝCH SE ČERPAJÍ PROSTŘEDKY

PRO HNUTÍ. PRO DALÍCH PĚT CHYBĚJÍ DOKLADY PRO KONFIRMACI. S E Z N A M :

1.

BANCO DE COMERCIO, MEXICO CITY, AVE CARRANZA 42 OVĚŘOVACÍ DOPIS -

KRAMMER - POSLEDNÍ STOPA 1954, BRAZÍLIE

2.

BANCO HISPANO - AMERICANO, BARCELONA, AVENI-DA PALACE

OVĚŘOVACÍ DOPIS ZATÍM NEZJITĚN

3.

BANCO DE LA NACION, BUENOS AIRES, MITŘE AVE 37 OVĚŘOVACÍ DOPIS

ZATÍM NEZJITĚN

4.

HANDELSBANK - LOCARNO, via VERBANO 9 OVĚŘOVACÍ DOPIS - HEINZ KAPP -

POSLEDNÍ STOPA 1945, PRAHA

5.

CREDITE SUISSE - CURYCH, KURHANSTRASSE 65 OVĚŘOVACÍ DOPIS - DR.

MOLTKE - POSLEDNÍ STOPA 1951 PARAQUAY

PÁTRÁNÍ ŘÍDÍ ČLEN VEDENÍ INFIELD V USA SPOLU S DR. BOSSENEM V EVROPĚ.

INTENZÍVNÍ PŘÍPRAVY, VÝBĚR LIDÍ, CVIČNÉ AKCE. ROBI MÁ KONTROLU, PRŮBĚNĚ

INFORMUJE.

KER.

26

Major Adam dočetl a listy se zprávou odsunul k pravé straně stolu. Otevřel svůj poznámkový blok a na čistou stranu nadepsal hůlkovým písmem-POČÍTAČ - Krammer, Kapp, Dr. Moltke.

Ve zprávě deifrovacího oddělení podtrhl červenou tukou Handelsbank Locarno. Souvislost se Schmutzerovým soukromým trezorem v tée bance přímo provokovala. Cítil vak, e pro dneek u má veho plné zuby a potřebuje si nutně odpočinout.

Pohlédl na hodinky,osm večer. Ale zítra musí předloit Vladykovi návrh dalího postupu.

Jene v celé záleitosti je stále mnoho nejasností. A načalstvo neustále připomíná, e jejich hlavním úkolem je Operace Dědictví a s ní samozřejmě vechno, co se týká Pavla. Ale

někde v mozkových závitech se vynořuje majorovi mylenka - co kdy celý ten soustředěný zájem na Pavla směřuje k tomu, aby právě on sehrál významnou rolí v pátrání po pokladu NSDAP? Akcí řídí podle Schmutzerova hláení Infield, Bossen. Ti se také točí kolem Pavla.

Těko lze pochopit, proč neofaistické hnutí začíná pátrat po tajných pokladech NSDAP

čtyřicet let po válce, kdy větina těch, kteří disponovali ověřovacími doklady, u asi neije.

Úplně ztracená věc to zřejmě nebude, kdy u se neonacistům podařilo čerpat ze čtyř bank.

A musí to být zřejmě značné prostředky, které slouí k nebezpečným účelům.

Proč chtějí vyuít zrovna Pavla a hlavně - k čemu? Je zde nějaká souvislost s

Československem? Zatím jenom velmi mlhavá, Kapp měl koncem války pobývat na naem

území. Ale v té době Pavel jetě ani nebyl na světě. Jeho úkol bude zřejmě zcela jiný. Čím více přemýlel, tím vyvstávaly dalí a dalí otázky. Rozhodl se, e přes nepohodu venku se projde na čerstvém vzduchu. Vechny písemnosti uzamknul do trezoru, zapečetil jej a oblékl si zimník.

xxxx

Komisař Ebert si musel poněkud poopravit svůj názor, e byt kolegy Wúrttela od jeho smrti nikdo nenavtívil. Stál na prahu Wúrttelova rodinného domku a nevěřil očím. Cáry

potrhaných tapet visely na zdích jako exotické kapradiny. Ze skříní vyházené atstvo a prádlo spolu s rozpáranými matracemi, poltáři a přikrývkami leely na hromadě uprostřed obývacícho pokoje. Dokonce i televizor a radiopřijímač někdo vykuchal, jakoby chtěl

záměrně ničit vechno, co mu přilo pod ruku. Ale Ebert byl zkuený kriminalista.

27

Hned pochopil, e důvodem téhle spoutě nebylo ničení, ale systematické hledání.

Opatrně proel celý byt. Vude stejné doputění jako v předsíni a obývacím pokoji.

V koupelně byly dokonce vylámány i kachličky ze stěn. Někdo prohlíel i keramickou mísu WC a nádrku splachovadla. Usoudil, e v domě u nemá co pohledávat. Pomalu vyel ven, zamkl dveře a pomalým krokem zamířil ke svému autu, které podle návyku kriminalistů

zaparkoval v sousední souběné ulici. K otazníku, který visel nad Wůrttelovou havárií, se nyní přidruily otazníky dalí. Rozhodl se, e o objevu ve Wúrttelově domku pomlčí. Zítra tam pole uniformovanou policejní hlídku, které dá anci, aby zjistila, co se stalo a podala hláení oficiální cestou. Znovu se v mylenkách vrátil k malému plochému klíčku,

uschovanému v kapse saka. Ten klíček ho doslova provokoval a vybízel k činnosti. Ale má vůbec cenu se poutět do nějakého vyetřování, kdy ani dost dobře neví, po čem by měl pátrat? Z hlediska policejních předpisů byl Wůrttelův případ uzavřen. Mení rozruch sice zítra způsobí raport policejní hlídky, jak vak znal vztah rady Koniga k Wúrttelovi, zaloí hláení ad acta. Znovu začal dávat do souvislosti Wůrttelovu autohavárii a devastaci jeho bytu, kterou objevil před pár minutami. A spolu s tím se nabízela jetě jedna důleitá skutečnost. Wúrttel pracoval delí dobu na několika případech neofaistického podzemí, co mohlo mít i souvislost s jeho tragickým koncem. Kdy v mylenkách dospěl a k této

monosti, musel se na chvilku zastavit v chůzi. Vnitřní hlas mu velel, aby na vechno

zapomněl. Wúrttelovi u stejně nepomůe a sám by si mohl jen zkomplikovat ivot.

Ale pak se rozhodl. Zamířil k telefonní budce a vytočil číslo policejní centrály. Poádal o spojení s éfem technické sekce.

Servus, Kurte. Tady je Ebert. Promiň, e ti volám večer a přes centrálu sluební linkou domů, i kdy mám soukromé přání.”

Tak je vyklop.”

Potřeboval bych zjistit, která banka v Hamburku pouívá pro své pronajímané trezory zámky typu YALE II. Pokud je mi známo, tyto typy trezorů vyrábí britská firma Vickers.”

Z hlavy ti to neřeknu, ale dám příkaz naemu pracovníkovi ve slubě, zavolej mu tak za hodinu.” Díky a moc se omlouvám.

28

xxxx

Zcela neočekávaně se Infieldova skupina rozířila o dalího člena-Lindu Sampsonovou. Bylo to druhý den pobytu v hotelu Oceán Gate v Miami, kam se přestěhovali na poslední fázi

přípravy před odletem do Evropy. Lindu přivedl bez jediného slůvka upozornění James

Thompson během odpolední siesty, kdy odpočívali na hotelové terase u bazénu s mořskou vodou. Bylo tu téměř liduprázdno s výjimkou Infielda, Fernyhougha, Pavla a dvou starích dam na protějím konci terasy.

Představuji vám členku naeho pracovního týmu. Slečna Linda Sampsonová.”

Pavel, který dřímal v lehátku, spatřil asi třicetiletou enu drobné postavy, její opálená tvář kontrastovala se světlými, nakrátko ostříhanými vlasy. Modré oči si teď Pavla prohlíely.

Vymrtil se troku neohrabaně z lehátka. Usmála se a napřáhla pravici k pozdravu.

Linda. Pavel.Eddy, vyrazil ze sebe Fernyhough. Jen Infield se pobavené usmíval.

Nepředstavovali se. Linda k němu přistoupila a políbila ho na obě tváře.

Thompson přivolal číníka a objednal láhev ampaňského. Připili si na seznámení a

společnou práci. Vem překvapením vak jetě nebyl konec. Thompson Pavlovi vysvětlil, e Linda bude při akci v Československu hrát roli jeho manelky, co jest součástí podrobně vypracované legendy. Linda seděla s hlavou skloněnou a ani jednou na Pavla nepohlédla. V

duchu ji hodnotil. Pohledná, sportovní typ. Na svou roli ji byla s určitostí připravena předem a Thompsonovo sdělení přijala bez jediné známky překvapení. Je zřejmě zvyklá ukázněně

plnit rozkazy. Její jméno určitě figuruje na výplatní listině Langley. Mají to dobře vymyleno, pověsí mu na paty dokonale vycvičeného hlídacího psa.

V dalích dnech musel poněkud poopravit svůj první dojem. Linda byla docela příjemná

společnice, bystrá, mnohdy docela zábavně jedovatá a ironická, kdy vichni společně

projednávali plán nastávající akce. Se vemi mluvila přímo a bez sluebního respektu.

29

Před večeří se chodili pravidelně koupat místo do bazénu do moře. Linda výborně plavala a často se s Pavlem poutěla dále od břehu. Při takových příleitostech vak ani slůvkem nezavadila o úkol, který je čekal. O večerech větinou chodili vichni společně do některé z exotických restaurací, kterých je v Miami nespočetně. Pavlovi se nechtělo věřit, e je někde Hamburk se sněhem a nepohodou, e někde číhají lidé z Mossadu a e u je moná zcela

na dosah závěrečná operace jeho poslání. Deset dní společné přípravy uběhlo jako voda.

Odlet byl stanoven na čtvrtek 14. února. Do Evropy poletí kadý samostatně. Pavlovi určili linku 364 společnosti Pan Am do Mnichova. Linda cestovala nejdříve do Amsterodamu a

Eddy měl zastávku v Londýně. Vichni se měli sejít v neděli 17. února v mnichovském hotelu Eden-Wolf na Amulstrasseč. 4.

xxx

Komisař Ebert poloil na stůl ředitele hamburské filiálky banky Deutsche Bank v ulici

Jungfernstieg č. 49 svou sluební legitimaci společně s policejním odznakem a zároveň

přednesl prosbu o umonění prohlídky soukromého trezoru č. 4332, který si v bance pronajal jeho tragicky zahynulý kolega, vrchní policejní inspektor Joachym Wůrttel. Poadavek

poněkud odporoval bankovním nuancím, ale kdy komisař Ebert souhlasil s přítomností

zástupce banky při prohlídce trezoru, ředitel dal svolení.

Trezorovou místnost, umístěnou v podzemí banky, chránil sloitý bezpečnostní systém.

Ebert si nemohl dovolit kolem prohlídky nějaký rozruch, protoe v tomto případě postupoval zcela mimo rámec svých sluebních povinností.

Bankovní zřízenec, který jej do trezorové místnosti doprovázel, ukázal rukou na

poadovanou schránku a diskrétně ustoupil stranou. Tak to pravidelně dělal při doprovodu běných klientů a ani v případě komisaře Eberta zřejmě nechtěl činit výjimku.

Ebert vyjmul z kapsy klíček typu YALE II s číslem 4332 a schránku odemkl. Uvnitř uviděl pět magnetofonových kazet Maxel, jinak nic. Koutkem oka lehl po zřízenci, který vak upřeně zíral před sebe a nevěnoval komisaři pozornost. Ebert bleskurychle zastrčil kazety jedním hmatem do kapsy saka.

30

Děkuji, to mi postačí.” Znovu uzamkl trezor a zamířil k východu. Zřízenec jej bez jediného slova následoval. V hlavní chodbě přistoupil těsně k Ebertovi.

Znám vás, pane komisaři, z novinových fotografií. Pociuji k vám důvěru. Jmenuji se Leo Frankel. S Joachymem Wurttelem jsme byli spoluáci. Měl jsem ho rád. Asi před osmi dny si přiel uschovat do trezoru ty kazety, které jste si právě vyzvedl. Potom jsem Jochyho u neviděl, a tisk přinesl zprávu o jeho autohavárii. Nelíbí se mi to. Prosím vás, neuvádějte nikde, odkud jste ty kazety odnesl. Určitě by mě za to z banky vyhodili,” zřízenec mluvil eptem a nervózně se rozhlíel.

Spolehněte se, pane Frankel. Ale řekněte mi jetě, jak inspektor Wůrttel vypadal, kdy sem přiel?” Připadal mi straně unavený, mluvili jsme spolu jen pár minut. Moc pospíchal.”

Děkuji vám, pane Frankel. A spolehněte se, budu dret jazyk za zuby.

xxxx

Soudruhu majore, soudruhu majore… ta mrtvá schránka u Wiesbadenu… vybrali ji…” Vládo Bednář vletěl vzrueně do Adamovy kanceláře. Major Adam nedočkavé vytrhl z Bednářovy

ruky desky s rozifrovanou zprávou. Otevřel je a očima přelétl krátký text.

PROVĚRKA III DNE 3. 2. v 17,00. POSITIV. HELGE”

Napětí posledních dnů a hodin náhle povolilo. Chtěl oslovit Bednára, ale slova mu uvízla v hrdle. I dobrá zpráva můe někdy okovat.

Do místnosti vstoupil plukovník Vladyka a jeho spokojená tvář prozrazovala, e i on u ví o této zprávě, která před několika málo minutami přila do praské centrály.

Tak, mládenci, jedna nula pro nás…” zaburácel jeho baryton Adamovou kanceláří.

Musíme okamitě informovat Pavla.” Adam u opět ovládl své city a začal klidně uvaovat.

Obávám se, e Pavel teď bude někde v letadle na cestě zpět do Hamburku. Přesto vak pro kadý případ relaci odvysíláme a budeme ji opakovat ve vech stanovených náhradních

termínech,” navrhl Bednář.

Správně! A začněte okamitě připravovat kontakt s Pavlem.” plukovník Vladyka se

pohodlně usadil na idli u Adamova konferenčního stolu a jetě jednou se se zjevným

potěením začetl do kratičké zprávy v deskách.

31

Máme připravené tři varianty setkání s Pavlem. Nejdříve vak musíme od něj dostat zprávu o jeho nejbliím programu, potom se teprve rozhodneme,” informoval Adam náčelníka.

xxxx

Policejní rada Kónig vstal od svého mahagonového psacího stotu a pohlédl na komisaře

Eberta. Mám tady takovou nepříjemnou záleitost, Eberte. Chci, abyste ji dal promptně do pořádku. Slyel jste o té střelbě na Berner Alle? V denním hláení nic nebylo.”

Zato ve včerejím vydání Bildzeitungu je to na první stránce.

Ano, vzpomínám si. Nějaký pokus o únos, zraněný mu převezen na kliniku, pachatelé

nezjitěni.”

Ano, přesně tohle mám na mysli. Chci, abyste se toho ujal vy sám, lepího policistu nemám k dispozici. Zde je protokol, který zpracoval vrchní inspektor Múller. Zbabral, co se dalo.

Kónig před Eberta přistrčil vyetřovací protokol v modrých deskách. Teď nebudeme

rozebírat detaily, Eberte, vechno si přečtete v klidu ve své kanceláři. Chci vám dát pouze jednu direktivu o tom případu u nepadne ani slovo v novinách, jasné?” .

Novináři se dají jen velmi těko odbýt, pane rado…”

To vím i bez vás. Ale vy celé vyetřování velmi rychle uzavřete. Do záleitosti je namočena velmi vlivná osoba naí zpravodajské sluby. Oficiální místa nemají zájem na dalí publicitě.”

Rozumím, pane rado.”

Jetě maličkost. Ten rodinný domek nebohého Wurttela. Jen pro vai informaci, lo tam o obyčejnou vloupačku. Na druhém okrsku u dokonce vyetřují potenciálního pachatele. Vy se o to dál nestarejte.” Kónig napřáhl pravici na rozloučenou. Ebert stiskl jeho malou bílou dlaň s krátkými prsty. Měl nepříjemný pocit, jakoby se dotkl kusu vlhkého studeného hadru.

V kanceláři hodil spis v deskách na psací stůl. V posledních dnech ho případ kolegy Wurttela připravoval o spánek. Hlavně ty magnetofonové kazety, které vyzvedl ze sejfu Deutsche

Bank.

32

Nad jejich poslechem u strávil několik nocí. Smyslu větiny nahrávek se jen domýlel. Bylo patrné, e Wůrttel pomocí nasazených informátorů pronikl do samého centra neofaistického podsvětí. Musel udělat vak osudovou chybu. Své poznatky zřejmě sdělil někomu, kdo ho

zradil. Mohl to být i ten urnalista, jeho oslovoval pane Uhsl a přesvědčoval, a o celé věci podrobně napíe a zveřejní ve v novinách. Rozhovor s ním si pro jistotu skrytě zaznamenal na magnetofonovou pásku. Nahrávka byla do značné míry ruena hukotem automobilového

motoru, patrně rozmlouvali za jízdy. Ebert o těchto záleitostech přemýlel téměř nepřetritě.

Co by měl dále podniknout?

Zkontroloval si urnál, do něho se povinně zapisují vechna jednací čísla hláeni a

sluebních záznamů policistů, kteří na případech pracovali. Nael tam řadu Wurttelových materiálů z poslední doby. U vech záznamů stála poznámka, e spisy vyzvedla sekretářka policejního rady Kóniga následující den po Wurttelově smrti. Takový postup zcela vybočoval ze stanovených pravidel a v Ebertovi vyvolal jen dalí pochybností.

xxxx

Zástupce ředitele pobočky bankovního domu Handelsbank v Locarnu dr. Semmel odloil

telefonní sluchátko a v těké depresi se zhroutil do křesla. Jetě stačil stisknout tlačítko k signálnímu znamení NEVSTUPOVAT a třesoucí rukou vyndat ze zásuvky stolu krabičku s

tabletami proti srdeční nevolnosti. V hlavě cítil tupou prázdnotu. Stále slyel ten zoufalý hlas své estnáctileté dcery Patricie, která mu telefonicky oznámila, e ji unesli neznámí lidé a podmínky pro její proputění jsou na magnetofonové kazetě, která byla doručena na vrátnici jeho bankovního domu. Zvaoval situaci. Únosci budou ádat peníze, o tom nepochyboval.

Otázkou pouze je, jakou sumu stanoví. Má ve oznámit policii? O tom rozhodne, a zjistí podmínky. Nejvíce byl zdrcen tím, e Patricii unesli v době, kdy bydlela doma u něho. Od rozvodu před rokem to bylo vlastně poprvé, co mu dceru bývalá manelka svěřila, a to jen proto, e musela odjet na umělecké turné do Kanady. Proili s Patricii nádherné dva týdny a právě teď přichází taková nečekaná rána.

34

Na stole zablikalo oranové světla interního telefonu a zazněl tlumený hlas sekretářky.

Oznamovala, e z vrátnice přinesli nějakou obálku, na kterou éf údajně čeká.

Byla to hnědá obálka, nadepsaná strojopisně jeho jménem. Sekretářce dal striktní pokyn, aby k němu nikoho v přítích třiceti minutách nepoutěla. Vloil kazetu do přehrávače a stiskl tlačítko. Po chvilce uslyel hluboký muský hlas, který by za jiných okolností zněl docela příjemně.

Doktore Semmele, chápeme vae pocity a obavy o osud jediné dcery Patricie. Ale věřte

nám, k tomuto kroku nás donutily krajní okolností. ivot vaí dcery vyměníme za jedinou informaci. Nechceme peníze nebo jiné výkupné. Pouze jednu jedinou informaci.

Poslouchejte dobře!

V únoru roku 1945 bylo ve vaí bance otevřeno konto číslo sedm, sedm, čtyři, čtyři, dva, nula devět, devět s počáteční hotovostí osm set tisíc amerických dolarů. Ten, kdo konto zakládal, si rovně u vás pronajal čtyři soukromé trezory, do nich uloil větí mnoství zlatých anglických terlingů, brilianty a dalí cennosti. Disponibilita konta a soukromých trezorů je vázána dvěma listinami. Jedna je uloena ve vaí bance a druhou se musí prokázat

disponent. Vaím úkolem je zjistit přesné znění a vzhled tohoto druhého dokumentu, jeho popis musí být uloen v bankovních análech. Máte na to dvacetčtyři hodin. Pokyny k předání vám sdělíme zítra v jedenáct nula nula telefonicky. Nemusíme připomínat, e oznámení

policií znamená konec ivota vaí dcery Patricie, Stejně tomu bude při nesplnění naeho poadavku.Semmel vypnul magnetofon a kapesníkem setřel pot s čela. Konto s uvedeným

číslem znal velmi dobře. Za uplynulou dobu se původní vklad rozrostl o úroky na téměř dva milióny dolarů, ze kterých se sice kadým rokem odpočítávaly poplatky za pronájem trezorů, ale i tak zůstával na kontě sluný kapitál. Jako dlouholetý vysoký funkcionář banky znal i historii konta, kterou si ředitelé a jejich nástupci předávali jako tafetu. A samozřejmě mu byly známy i disponibilní podmínky. Ale respektoval nesmlouvavě přísná bankovní pravidla a zákon o bankovním tajemství, jeho poruení z jeho strany by v případě prozrazení

znamenalo doslova katastrofu nejen pro jejich pobočku v Locarnu, ale i celý bankovní dům Handelsbank. Navíc údaje k tomuto kontu leely v osobním trezoru ředitele banky dr.

Hugena a přístup k nim by ani pro Semmela nebyl snadný. Hugen byl sice jeho dlouholetý přítel, ale tělem i duí bankéř, který by s jistotou odmítl jakýkoliv poadavek na poruení bankovního tajemství.

35

Určitě by ho neoblomil ani osud Patricie, protoe ve velkém bankovním byznysu musejí jít osobní city a problémy stranou. Tuto zásadu ctil po několik desítek let i on sám.

Ale teď nastala situace, kdy je v sázce ivot jeho jediné dcery a tomu musí podřídit vechno své konání. Pomalu začal přecházet po kanceláři, ředitel Hugen má sice v trezoru údaje k významným kontům, ale vekerá konta jsou vedena v centrálním bankovním počítači.

Přístup k těmto údajům je jitěn bezpečnostním kódem, ale k němu má z titulu své funkce přístup. Zastavil se před obrazovkou počítačového terminálu. Ze zásuvky příručního sejfu vyndal instrukce s kódovými znaky pro různé počítačové operace na daný den a vyukal

přísluný kód. Na obrazovce naskakovala přehledná tabulka bankovních kont a počítač

čekal pouze na pokyn, které číslo konta má vytáhnout. Semmel na tlačítkách vyukal číslo 77442099. V několika vteřinách dostal odpověď - SOUČASNÝ TOTAL 1,782.000 DOLARŮ.

DETAILY POUZE DIREKTOR.

Semmel si pomocí terminálu vyádal jetě několik informací k dalím kontům, o kterých

věděl, e je spravuje pouze ředitel. V hlavě u mu mezitím uzrál plán na záchranu ivota dcery Patricie.

xxxx

Hotel Eden-Wolf v Mnichově u čtvrtý den hostil skupinu pro operaci TRIO, její tři členové pouze čekali na Infieldův signál k zahájení akce. Eddy Fernyhough, Linda Sampsonová a

Pavel Hartman proili ty čtyři dny společně. Pavel ke svému překvapení zjistil, e Linda hovoří velmi dobře německy a její počínání při společných procházkách po Mnichovu

napovídalo, e určitě není v hlavním bavorském městě poprvé.

Pavel a Linda se chystali na úlohu manelské dvojice, kterou měli podle legendy hrát

okamikem překročení československé hranice. Pavel si podle scénáře nechal narůst pod

nosem knír a zvykal si na mírně dioptrické brýle. Oba u nosili na prstech snubní prsteny.

Minulý večer začala na toto téma Linda hovořit. Stalo se to v okamiku, kdy Eddy odeel do svého pokoje a oni jetě chvilku společně sledovali v klubovně hotelu Eden-Wolf noční

koncert v bavorské televizi.

36

Seděli vedle sebe na pohodfné napodobenině biedermayerovské iroké lenoky.

Myslí, e se ti podaří zvládnout roli mého manela tam na druhé straně?

,,K té roli jsme byli určeni dva, na to nezapomeň.

Člověk není stroj, kterému dá povel a on jede. Vím, je to dob a dobře zaplacený dob, dali nás dohromady a řekli udělejte tu věc. Ale to nestačí. Budeme jeden ne druhém závislí a při tom se vlastně ani pořádně neznáme..Tak je to rozhodně lepí. Kdyby dolo k maléru,

nemůeme aspoň na sebe nic prozradit.Pavel byl reakcí Lindy překvapen. Domníval se, e ji k němu připojili jen proto, aby jej hlídala. Nebylo to patně vymyleno. Manelský pár, projídějící z Rakouska do Polska, se na dva dny zastaví v Československu. Oba cestují na západoněmecké pasy pod jménem Linda a Rolf Brandlerovi. Pavel je na obchodní cestě v

zastoupení své hamburské firmy Electronic GmbH a manelka jej doprovází. Legenda zcela věrohodná. Pro její utvrzení má Pavel připravené kopie telexových depeí s polským

partnerem a dalí obchodní dokumentaci. Firma Electronic skutečně navázala obchodní

kontakty s některými polskými výsadkami a v minulosti ji dolo i k uzavření určitých

kontraktů. Na přípravě této legendy se Pavel sám podílel, protoe problematiku obchodních zájmů firmy Electronic jako její fiktivní zaměstnanec dobře znal. e u firmy zařídili vechno potřebné Bossenovi lidé, o tom neměl pochyb. Lindo, čeká nás spolu pět dnů papírového

manelství. A bude záleet jen na nás, jak si to zařídíme. Já ti slibuji, e moje role manela skončí pokadé před dveřmi naeho hotelového pokoje, pokud ti jde o tento problém. Vůbec ne. S takovými maličkostmi se naprosto nezatěuji. Ale napadlo mě, zda ti na druhé straně nepoznají, e ná vzájemný vztah, myslím mue a eny, je na manelský pár poněkud divný.

Nemyslí? Pohlédla Pavlovi do očí.

Jak u jsem řekl, vechno bude záleet na tom, jak se do své role vijeme. Pokud jsem si stačil povimnout, ty umí svěřené role hrát docela dobře.

Přes obličej jí přelétl stín. Co tím myslí?

Kdybys pro úkol neměla předpoklady, tak by si tě Arthur prostě nevybral.

Eddy, který v trojici plnil funkci organizačního vedoucího, přinesl ráno Pavlovi příkaz, aby neprodleně odletěl na obrátku do Hamburku navtívit dr. Bossena.

37

Zároveň sdělil, e zahájeni akce bylo určeno na úterý 26. února.

xxxx

Telefon vyzváněl s neústupnou vytrvalosti a jeho pronikavý hlas vytrhl ze spánku majora Adama, který trávil noc na lůku ve své kanceláři.

,,Adam, zahučel rozespale do sluchátka. Jeho pohled zabloudil k nástěnným hodinám, půl čtvrté ráno, spal tedy přesně tři hodiny.

Jaroui, povedlo se nám to,” uslyel vzruený hlas ve sluchátku.

Volal Barto z deifrovacího. Nezlob se, Pepíku, usnul jsem právě před chvilkou. Povídej, jak to vypadá?”

Bude mít radost, to mi věř. Poli si toho svého mladého horlivku, určitě je tam s tebou, kdy máte dosaitelnost.”

Barto je extratřída, prostě machr. Kdysi kantořiI jako profesor matematiky na gymnáziu. Teď je absolutní jednička v oboru deifrování a dekódováni.

Adam otevřel dveře do sousední kanceláře, kde na spartakiádním lehátku ve spacím pytli odpočíval poručík Vládo Bednář. Také na jeho tváři byly vidět následky posledních

vyčerpávajících dní a nocí. Vládo, vstávej… ” Musel jim pořádně zalomcovat, ne otevřel oči.

Stalo se něco?” zeptal se Bednář a rychle se vyprostil ze spacáku.

Volal Barto. Prosím tě, zaběhni tam. Já zatím postavím na kafe.”

Více nebylo třeba vysvětlovat. Bednář za okamik vyběhl z kanceláře a pustil se přes dvůr na opačný konec budovy.

Adam zvaoval, má-li zavolat náčelníka. Nechtěl zatím dělat zbytečný poplach. Kdy nalil kávu do álků, byl Vládo zpátky. Lapal po dechu, jak vyběhl schoditě do třetího patra.

Major Barto posílá zprávu ve miráku, originál bude hotov během třiceti minut.”

Adam vzal od Bednára zprávu v průhledných deskách a nedočkavé se pustil do čteni.

Mnichov, 2. 12.

Akce Pullach úspěná. Dr. Siegfried Heintz přistoupil na spolupráci.

38

Vyrovnal jsem za něho dluh čtyřicet tisíc marek, splatný do konce roku. Obdrel provozní zálohu deset tisíc marek a úkoly k operaci KONTO. Silně inklinuje k hnutí. Byl přeloen do plánovacího odboru BND, co značně rozířilo jeho informační monosti. Vzhledem k mým

osobním problémům (viz zpráva 64/11 a 67/11), instruoval jsem ho na monost kontaktu třetí osobou. Pro tento případ vydáno následující spojení. Den před schůzkou telefonát na jeho soukromé mnichovské číslo 8987654. Volající se představí jménem začínajícím písmenem K

a bude ádat k telefonu Horsta. Heintz odpoví, e jde o omyl. To je signál pro osobní

schůzku na přítí den v 19,00 před vchodem do biografu ODEON v ulici Brienner Strasse.

Heslo pro kontakt - Chcete koupit dva lístky na dnení představení? Odpověď

Potřebuji pouze jeden lístek na zítra. Poznávací znamení-Heintz bude dret v pravé ruce malý balíček v bílém papíru.

Pokud nebudu moci uskutečnit přítí schůzku sám, doporučuji, aby případ převzala Elke.

Robi je plně soustředěn na operaci KONTO. Heintz pracuje pod krycím jménem DORN.

Adam cítil, jak mu při čtení začala buit krev ve spáncích. Kdyby Pavel a dosud neudělal nic, tato Schmutzerova zpráva by vechno vynahradila. Agent izraelské zpravodajské sluby Schmutzer naverboval přímo v západoněmecké zpravodajské centrále BND nového člověka

a výsledek této zcela jistě velmi náročné a nákladné operace nám spadl do klína. Z textu Schmutzerovy zprávy vyplývá, e centrála Mossad dosud o výsledku jeho akce v Pullachu

informována nebyla. Svědčí o tom jak instrukce pro kontakt třetí osobou, tak doporučení, aby případ převzala Elke. Téměř s jistotou se dalo předpokládat, e jde o Rainerovou.

Adam beze slova předal zprávu Bednářovi, který také s obrovským zájmem začal číst rukou psaný text. Zavolám náčelníka, rozhodl Adam a sáhl po telefonním sluchátku. Vládo,

připrav návěstí k Pavlově příjezdu do Československa a výsledek etření k osobám Infield, Fernyhough, Thompson a Linda Sampsonová. A také podklady pro lustraci Dr. Siegfrieda

Heintze. Pavel přijídí se Sampsonovou za tři dny, proto od dneního rána je celý ná tým v pohotovosti. Je nutné znovu upozornit připravené lidi na monost, e je Pavel bude muset kontaktovat, případně i získávat ke spolupráci. V těchto případech nesmí dojít k ádné improvizaci. Pavel bude určitě pod kontrolou Sampsonové a moná i dalích osob.

39

Je třeba připravit i nepřetrité sluby u vech telefonních čísel, které Pavel můe vyuít pro kontakt s námi. Na osmou pozvi náčelníka sledovací skupiny. Znovu s ním proberu vechny moné eventuality. Adam začal vytáčet soukromé telefonní číslo plukovníka Vladyky.

Jarda. Myslím, e bys měl přijet. Bartoovým mládencům se povedl husarský kousek. A

máme také dalí poznatky, které nesnesou odklad. Rozumím, přijede vlastním vozem… 

Adam zavěsil a ustaraně si zamnul bradu.

Soudruhu majore, chcete rozehrát tu hru s Mossadem v naí reii? nadhodil nesměle

Bednář. Vládo, teď je nejdůleitějí Pavel. Nad ostatními problémy se musíme v klidu

zamyslet. A také o tom musíme promluvit právě s Pavlem. Samozřejmě, je to velmi lákavé.

Mám jenom obavy, aby v tom někde nebylo zaité ta pověstné čertovo ídlo. Proto se

nesmíme ukvapovat. Pokud je vechno skutečně tak, jak píe Schmutzer ve své zprávě,

Siegfried Heintz nám neuteče. Necháme si na něj čas a uvidíme.”

Myslím, e po takové anci bychom měli přece jen skočit nejdřív,” pokusil se oponovat Bednář. Adam vak nebyl z těch, kteří svá rozhodnutí opakuji podřízeným dvakrát. Hlavním úkolem je teď Pavel a jeho akce zde, v Československu. Jasné?” odpověděl ji s patřičným důrazem. Při jeho posledních slovech vstoupit do kanceláře plukovník Vladyka.

xxxx

Dr. Semmel u dvacet minut ujíděl po silnici č. 2 Směrem na Lugano a velmi pečlivě plnil příkaz únosců, který mu stejný hlas sdělil telefonem, tak jak slíbil předelého dne. Teď byly dvě hodiny po půlnoci a on zoufalý a plný obav o ivot své dcery postupoval přesně jako automat. Dalo by se říci, e mu pomohlo těstí v netěstí. Náhlé onemocněni ředitele

pobočky banky Hugena mu přímo nahrálo do ruky. Jako jeho první zástupce převzal plnou

odpovědnost za choď podniku a tím i přístup ke kontu 77442099. Poprvé ve své bankéřské kariéře poruil předpisy i zákon. Ale zatím o tom vůbec nepřemýlel.

Nervózně pohlédl na svítící hodinky v panelu auta. Za okamik by měl uvidět veřejnou

telefonní budku před vjezdem do města Cadenazzo.

40

Zpomalil a pozorně sledoval dopravní značky. Telefonní budka stála pár metrů za tabulí, označující okraj města. Zastavil těsně u ní. Zbývalo mu pět minut. Hmatem se přesvědčil, zda obálka s poadovanými informacemi je v náprsní kapse. Vystoupil z vozu a veel do

budky. Přes sklo chvilku pozoroval okolí. Vude byl klid, ádný pohyb. Jen ve vzduchu

poletovaly řídké sněhové vločky. Přestoe očekával telefonní signál, jeho zvuk mu málem vyrazil dech. Rychle uchopil sluchátko. Mluvte, poslouchám vás, téměř zachroptěl.

Pokračujte pěky volným krokem směrem do středu města, ale na opačné straně vozovky.

Na třetí křiovatce odbočíte doleva.

Proti vám pojede černý mercedes a blikne dálkovými světly. Obálku hodíte do zadního

otevřeného okénka. Potom se můete vrátit ke svému vozu, vydával pokyny znovu ten

příjemný baryton. A co Patricie, prosím vás, nezavěujte!”

Dodríme slib, a se přesvědčíme, e jste nás nepodvedl.”

Uslyel klapnutí a sluchátko zůstalo němé.

S pocitem bezmocnosti vyel na ulici. Ani nevnímal vlhký mrazivý chlad. Rychlým krokem přeel na druhou stranu ulice, ale tam zvolnil. Příkaz zněl, postupovat volným krokem. Ulici lemovaly jednopatrové a dvoupatrové domy v řadové zástavbě, které větinou slouily jako penzióny nebo levnějí druhy ubytování v soukromí. Městečko Cadenazzo těilo ze své

turisticky strategické polohy.

Na třetí křiovatce odbočil podle příkazu doleva. Za zády uslyel zvuk motoru, ale vozidlo jej minulo. Asi po dvou minutách vyjelo z postranní ulice tmavé auto a zamířilo přímo k němu.

U z dálky poznal charakteristický tvar mercedesu. Na několik vteřin zasvítila dálková světla.

V několika vteřinách byl vůz těsně před ním. Přibrzdil a zastavil. Semmel sáhl do náprsní kapsy, naklonil se k zadnímu otevřenému okénku a vhodil tam obálku. Z vnitřku vozu na něj zavanula výrazná vůně dámského parfému. Mercedes se prudce rozjel. Semmel zahlédl, jak odbočuje na křiovatce doprava a po několika vteřinách zvuk motoru zanikl. Otočil se a pomalým krokem zamířil zpět ke svému vozu. Teprve nyní na něj dolehla celá drtivá tíha jeho osobní situace. Pro záchranu ivota své jediné dcery rozmetal na padr vechny

zásady, které a dosud pedanticky dodroval. A zatím nemá ani tu nejnicotnějí záruku, e to bylo k něčemu platné.

41

Na té oputěné předměstské ulici začal poprvé myslet na svou vlastní smrt.

xxxx

Nemocniční pokoj byl komfortně zařízen. Na podlaze tlustý koberec, v rohu s výhledem do zahrady jediné lůko, barevný televizor a dveře do soukromé koupelny s toaletou. Komisař Ebert se v takovém prostředí necítil ve své kůi a navíc měl před sebou nepříjemný úkol, osobní rozhovor s obětí pokusu o únos a následně přestřelky, Dr. Bossenem. Rada Kónig

sice zdůraznil, e je třeba celý případ rychle sprovodit ze světa, avak komisařova

profesionální důkladnost jej přivedla k rozhodnutí navtívit a vyslechnout pokozeného a dát mu podepsat předběný protokol. U při vstupu na kliniku zjistil, e svým poadavkem

vyvolal jistý zmatek, ale nakonec dosáhl svého, oetřující lékař i Dr. Bossen souhlasili s návtěvou.

Teď seděl u postele a se zájmem pozoroval obvázaného mue na nemocničním lůku,

drícího v levé ruce arch papíru s protokolem a velmi pozorně pročítajícího text. Jeho pobledlá tvář dávala tuit, e zranění, způsobená při přepadu, nebyla banální záleitostí.

Nemám proti textu protokolu ádných námitek, komisaři, řekl tie. Doufám, e rada Konig vám ji vydal pokyny, týkající se tisku. Ano, pane doktore. S novináři to zařídím, nemějte obavy. koda, e nemáte tuení, kdo byli ti lidé, co vás přepadli, říkám to jen proto, e i v budoucnu by mohlo dojít k podobnému pokusu.

Jak u jsem sdělil vaemu kolegovi, lo zřejmě o omyl. Spletli si mě s někým jiným. Víc vám k tomu neřeknu. Bossen dával jasně najevo, e povauje Ebertovu návtěvu za skončenou.

Komisař se zvedl a podal Bossenovi pero k podpisu protokolu. V tom okamiku vstoupila do pokoje oetřovatelka.

Pane doktore, dostavil se inenýr Hartman, prý jej očekáváte, ohlásila mezi dveřmi.

A okamik počká, hned budeme hotovi. Podal Ebertovi podepsaný protokol. Spoléhám na vás, komisaři! Hlavně ádné dalí zprávy v novinách. Pokusil se o chabý úsměv.

43

Spolehněte se, pane doktore. Má na tom osobní zájem i pan rada Kónig. Děkuji za přijetí a poroučím se… 

Ebert zvolna zamířil ke dveřím, které oetřovatelka nechala pootevřené. V předpokoji zahlédl statného blonďáka v proívaném zimním kabátě tmavomodré barvy, v ruce příruční kufřík.

Jejich pohledy se na okamik setkaly. Ebert rychle proel předpokojem a teprve na chodbě vypnul miniaturní nahrávač schovaný v kapse saka, na který zaznamenal celý rozhovor s

Bossenem. Nevěděl proč, ale měl pocit, jakoby u s ním někdy hovořil. Bossen sice mluvil velmi tichým hlasem, ale přesto v některých slovech zaznělo mírné ráčkování. Také jméno Hartman ji někde zaslechl, nebo četl. A potom zůstal stát, jakoby do něj udeřil blesk. Wúrttel a jeho magnetofonové kazety! Zhluboka vydechl a rozběhl se ke svému vozu. Městem projel jako o závod. Doma vyndal kazety z krabice od holicího strojku, kde je měl ukryty. Chvilku vybíral a potom jednu zastrčil do přehrávače.

Zbraně převezme hannoverská skupina. Pamatuj si, Michaeli, přesně místo-silnice 248, na třicátém kilometru od Hannoveru je odbočka na Ostrum. Po pěti kilometrech uvidí na levé straně oputěný kamenolom…  Ebert stiskl tlačítko Stop. Chvilku seděl jako omráčen. Stejný hlas poslouchal před necelou hodinou. Pro jistotu nasadil do přehrávače kazetu s nahrávkou z dneního odpoledně na klinice. Nemám proti textu protokolu ádných námitek, komisaři…

Teď u měl naprostou jistotu. Rada Kónig, doktor Bossen z tajné sluby, vechno stejná sebranka. Chudák Wúrttel, proti takovým elmám nemohl mít obyčejný polda ádnou anci.

Snad jedině, kdyby vechno zveřejnil! Ale on přece chtěl! Seel se s jakýmsi redaktorem Uhsem a doslova se mu vnucoval. Ten Uhse je zřejmě syčák a Wúrttela shodil. Zalomcoval jím vztek. Toho redaktora si najde a podá si ho. Ale musí na to jít jinak ne nebotík Wúrttel.

Pak si vybavil podobu mue, který přiel navtívit pacienta Bossena. Oetřovatelka ho

ohlásila jako inenýra Hartmana. Chvilku přemýlel, Ano, i toto jméno padlo v jedné z

nahrávek, kterou Wúrttel pořídil při rozhovuru se svým informátorem Zieglerem.

Ebert přetočil několik kazet ne nael stopá, kterou hledal.

Povídá, Zieglere, e na Kúhnela v sobotu někdo střílel?

44

Viděla to na vlastní oči?” zazněl z přehrávače hlas inspektora Wůrttela.

Pane vrchní inspektore, střelbu jsem neviděl, ani neslyel, ale zail jsem, co následovalo potom. A nebyla ta střílečka na objednávku?*’

Určitě ne. Helmuta Grosse, který jediný chytil při střelbě zásah, nechal éf dopravit na prohlídku k doktorovi, co nás tajně podporuje. Kuhnela prý zachránil nějaký emigrant.”

Jaký emigrant? A odkud? O ádném jsi nikdy nemluvil!”

Viděl jsem ho poprvé v sobotu, a kdy bylo po vem. Horst říkal, e se ten chlapík jmenuje Hartman. Je to utečenec z Československa.”

Ebert vypnul přehrávač. Chvilku přemýlel. Na jedné z Wurttelových kazet je i nahrávka jeho rozhovoru s muem, který emigroval z Československa. Bezpochyby se jedná o tého

člověka. Wúrttel se jej dotazoval na podrobnosti střelby při neofaistickóm srazu v Kasselu a jmenovitě na některé neofaistické pohlaváry Kuhnela, Rohwera a Raymonda. Dotyčný

odpovídal velmi zdrenlivě. Ale jeho dnení návtěva na soukromé klinice u Bossena nebyla náhodná. Teď u neměl Ebert nejmeních pochyb, Bossen vystupuje v neofaistickém hnutí pod krycím jménem Raymond. Nejasná vak zůstává role československého emigranta

Hartmana. Rozhodl se, e se na něj taky podívá. Bossen alias Raymond mu neuteče,

minimálně jetě měsíc bude upoután na lůko. Náhle si uvědomil, e se mu nabízí jetě

jedna monost. Vyuije toho, e je Bossen hospitalizován a navtíví jeho hamburský byt.

Vyuije k tomu osobního zmocnění rady Kóniga urychleně dokončit celý případ. Na to se

vymluví, kdyby jeho návtěva snad byla prozrazena. Aby mohl případ uzavřít, musí jetě jednou navtívit místo činu, kde k přestřelce dolo, co jest právě Bossenův byt.

xxxx

Parkovitě před zámkem Schónbrunn bylo v pondělí 26. února téměř prázdné. Na Vídeň se

snáela záplava sněhu a kdo nemusel, raději nevyjíděl.

Pavel zaparkoval pronajaté audi hned u vjezdu do parkovitě, jen několik desítek metrů od ústí ulice Penzinger Strasse, kde před několika minutami vystoupila Linda a odela na

československý konzulát vyřídit si tranzitní vízum.

45

Posledních čtyřicet osm hodin události nabraly prudký spád. Vechno způsobila jeho

neplánovaná návtěva u dr. Bossena na klinice v Hamburku a Bossenův radikální zásah do připravené akce v Československu. Z jeho chování Pavel vycítil, e se muselo stát něco skutečně velmi závaného.

I kdy vzal v úvahu následky přepadu a přestřelky spolu s váným Bossenovým zraněním, v jeho jednání se přesto objevil nový prvek, spěch, který dříve nikdy nepatřil k jeho stylu.

Pavle, vá hlavní úkol je nyní doktor Robert Neuman, ten československý historik a vá bývalý spoluák. Jde o absolutní prioritu, absolutní. Vichni ostatní, které jste projednávali s Arthurem ve Státech, musejí počkat. Mossad nás vhání do časové tísně. Bossenova slova

stále zněla Pavlovi v uích. A samozřejmě i následná instruktá, do které po návratu zasvětil i Lindu a Eddyho. Ale i pro něj osobně vznikla nová situace. Během krátkých dvou dnů musí v Československu splnit Bossenův úkol, ale také vymyslet způsob, jak se zbavit na krátký čas Lindy a setkat se s majorem Adamem. Na výsledku tohoto styku závisí moná i

výsledek jeho poslání ve Spolkové republice. Navíc nepřeje ani počasí. Při cestě vozem z Mnichova, kdy u jeli bez Eddyho, proili na dálnici několik horkých chvil. Meteorologická předpověď hlásí dalí přívaly sněhu. Pavla vak trápil jetě jeden problém. Předevčírem při návratu z letitě do hotelu Eden Wolf v Mnichově náhodně zahlédl z taxíku na ulici Lindu s neznámým člověkem. Na tom by jetě nemuselo být nic divného, ale Linda onomu mui

předávala plastikovou nákupní taku a potom rychle přela na druhou stranu ulice. Její počínání zcela vybočovalo ze zaběhnutého programu a Pavlovi vyvstal dalí otazník nad u tak dost tajemnou partnerkou. Navíc měl pocit, e toho člověka ji někde viděl. Ale a si namáhal mozek sebevíc, nemohl si vzpomenout, kde.

Z mylenek jej vyruilo rázné zaklepání na okno. Vstoupila Linda. Její koíek byl pokryt sněhovými vločkami. Vyřízeno, Pavle! Tvoji bývalí krajané pracují rychle a bez dlouhých řečí.

Udělili mi vízum ani ne za patnáct minut. Myslím, e bychom měli co nejdříve vyrazit. Na ambasádě mě informovali, e i v Československu hustě sněí. Jízda se nám určitě

protáhne. Souhlasím. Já u taky vízum mám. Sbalíme se, zaplatíme hotel a můeme

vyrazit.

46

Pavel vystoupil a začal čistit smetáčkem okna od sněhu. V tom kolem nich zvolna projel zelený ford. Za volantem seděl chlapík. Tý, kterého viděl před dvěma dny v Mnichově s Lindou. A v té chvíli si vzpomněl, odkud ho zná. Loňské přepadení v hotelu York v Paříi a potom výslech za přítomnosti Elke Rainerové. Vedle ní za stolem asistoval stejný mu, který zná i Lindu Sampsonovou! Ucítil, jak se mu začíná svírat hrdlo. Pomalu čistil okna.

Nepospíchal, potřeboval se uklidnit a zmobilizovat síly. Zelený ford na chvilku zastavil u výjezdu z parkovitě, ne vyjel na hlavní třídu.

Pavel si zafixoval číslo vozu W 765438. Dokončil čitění oken, oklepal sníh z bot a usedl za volant. Tak, Lindo, opona jde nahoru a na jevitě přicházejí manelé Brandlerovi. Od této chvíle jsem pro tebe milující Rolf. Poplivej mě pro těstí a můeme vyrazit, spustil s předstíranou oviálností. Věřím, e to zvládneme. Práskni do koní, miláčku.”

xxxx

Komisař Ebert zvolna projel kolem domu č. 549 v ulici Berner Alle a velmi pozorně si prohlédl předevím vchod. Čtyřpatrový dům patřil do kategorie levných polopenziónů, kde si větinou pronajímali apartmá obchodní cestující a mnohdy i prostitutky. Za své praxe navtívil celou řadu takových domů, kde se občas skrývalo pořádné svinstvo. Proč si Bossen, který má

úřední rezidenci v Pullachu, vybral k bydlení v Hamburku takový dům, to Ebert dost dobře nechápal. Podle jeho názoru měl určitě dost peněz, aby mohl přespávat na lepím místě.

Z vité rutiny zaparkoval o několik bloků dále a zpět se vydal pěky. Ve vestibulu narazil na vrátného, oblečeného do komické napodobeniny livreje.

Zamával rukama a obtloustlým tělem přehradil Ebertovi přístup k výtahu.

Vechny návtěvy se musejí nejdříve hlásit u mne!

Policie, váený pane…  Ebert ukázal svůj sluební průkaz. Portýr okamité nasadil uctivý výraz. Zajisté, jsem vám k slubám.

Dělám jetě dodatečné etření k té přestřelce ve druhém poschodí. Potřebuji klíč od bytu dr.

Bossena.” Chlap se celý nastrail. Máte povolení k prohlídce?

47

ádné povolení nepotřebuji. Provádím úřední etření na místě činu a tím byla jak chodba, tak i byt. Proto rychle klíč, ne se začnu zlobit a napařím vám pokutu za maření sluebního úkonu. Portýr odcupital do zasklené kóje a v miku byl zpět s klíčem na kovovém krouku.

Kdy jej podával Ebertovi, sklopil oči a na policistu ani nepohlédl. Ebert si viml, jak se mu třese ruka. Pomalu zabočil za roh, kde byl výtah. Stiskl tlačítko a přivolal kabinu ze čtvrtého poschodí. Po jejím příjezdu otevřel dveře a zase je zaklapl. Do kabiny nenastoupil. Tie se vrátil do vestibulu. Vrátný stál ve své kukani a s někým telefonoval. Komisař nepozorovaně přiel a k pootevřeným dveřím.

Ano, teď, právě jel nahoru… Rozumím, ano, ano… Vrátný zavěsil sluchátko.

Ebert rozrazil dveře a jedním skokem byl u portýra. Levou rukou jej uchopil za koili pod krkem a silně stiskl.

Poslouchej dobře, ty parchante! Má přesně deset vteřin na to, abys mi řekl, kdo byl na druhém konci drátu. Začínám počítat, jedna, dva, tři…  Jetě více stiskl.

Nevím… proboha, nemohu dýchat…  Čtyři, pět, est… 

Já ji neznám. Dala mi stovku a číslo telefonu…  vyráel vrátný těce.

Ebert povolil sevření. A teď pěkně po pořádku. Mluv!

Po té střelbě tady… přili za mnou. enská a chlap. Myslel jsem, e jsou od novin. Novináři tady slídili celý den. Vrátný si mnul začervenalý krk a jeho malá očka bázlivě těkala.

Řekli, e mi dobře zaplatí, kdy jim budu dávat informace, kdo bude chodit do bytu pana doktora Bossena, i teď, kdy je v nemocnici. A hned na začátek mi ta ena dala stovku jako zálohu. Co za to chtěla?

Abych okamitě zavolal na tohle telefonní číslo. Ukázal kartičku s číslem 4312117. To je vechno… 

A za to ti dali forús celou stovku? Ebert opět začal portýrovi tykat. Znal tenhle druh lidí, na ně platí ráznost a patřičná dávka hrubosti.

A co takhle ohlásit celou záleitost policii, to tě nenapadlo? Tak podívej, pěkně v tom lítá.

Protoe já vím naprosto přesně, co se za tou pohádkou o telefonu skrývá. Ty jsi těm

teroristům pomáhal u při útoku na doktora Bossena.

48

Zavři krám, půjde se mnou. Musím tě sbalit… 

Ne, proboha, ne! Nikomu jsem nepomáhal! Vdy jsem ani neměl ten večer slubu!”

Přesně takovou odpověď jsem čekal. Proč bys taky u toho byl, kdy jsi jim vechny

informace dal předem. Take li najisto,” blufoval Ebert.

Vrátný zalapal po dechu a zhroutil se do opelichané lenoky.

Já to věděl, já to věděl… ” blekotal zoufale.

Ebert mu zatřepal ramenem. Má poslední anci vechno vyklopit. Jinak ti přiiju spoluvinu.

Dovede si doufám spočítat, co vyfásne za napomáháni terorismu.”

Vyhroovali mi, e na mne prásknou těch pět let basy, které jsem zatajil majiteli domu při nástupu do zaměstnání. A nabízeli peníze, hodně peněz.” Za co jsi seděl?”

Sklopil zrak. Děvčata, nezletilá děvčata,” zasípal.

To u má za sebou. Ale teď chci slyet vechno, co ví o té střelbě!”

Chtěli vědět, jak často tady pan doktor Bossen přespává, kdy chodí domů, kde parkuje auto.

Donutili mě, abych jim otevřel byt, kdy tu pan doktor nebyl. Co tam dělali, nevím. Po té střelbě přili a chtěli, abych sledoval byt pana doktora dál, ale to u jsem vám řekl.

Poslouchej mě dobře. Nemysli si, e má vyhráno, ale kdy udělá, co ti řeknu, má anci se z toho dostat.”

Udělám vechno, pane komisaři, jen prosím vás, do vězení u nechci, to raději umřu…”

Nech toho a dávej pozor. Půjdu si prohlédnout byt doktora Bossena a ty mi zatím napíe na kus papíru vechny návtěvy, které jsi na to číslo ohlásil.”

Pane komisaři, ádný seznam nemusím dělat…  Proč?”

Protoe tady od té doby byla pouze jedna návtěva.” A kdo to byl?”

Jméno nevím. Přiel přímo od pana doktora Bossena. A pan doktor mi předtím z nemocnice volal, abych ho pustil dovnitř.” Byl tady u někdy před tím?”

Pokud si pamatuji, tak ne.” Jak vypadal?”

49

Vyí blonďák, tak kolem čtyřicítky, zimní proívaný plá, tmavá barva, moná černý, nebo tmavomodrý. Dobrá. Take mi udělá písemný popis té eny a mue, kteří tě do toho

namočili. Ostatní si domluvíme a po prohlídce bytu.

Ebert odjel výtahem do druhého patra a otevřel Bossenův byt. Bylo to miniaturní apartmá, obývák, lonička, kuchyňský kout a koupelna. Na to, e podle policejní přihláky měl Bossen byt pronajatý ji tři roky, vypadalo zde vechno téměř jako nepouívané. Z toho Ebert

usoudil, e tu Bossen často nepřebývá.

Nerozhodně se zastavil v obývacím pokoji a přemýlel, na co se předevím soustředit.

Nečekané přiznání vrátného vneslo na případ nový pohled. Otázkou zůstává, kdo projevoval a stále jetě projevuje o Bossenovu osobu takový zájem. Ebert by se nerad namočil do

nějakého pionáního souboje, to by mu Kónig neodpustil a policejní kariéru by tím pádem musel pověsit na hřebík. Ale jak Bossen, tak i Kónig jsou zřejmě napojeni na neofaistické hnutí, které připravilo o ivot jeho kolegu Wúrttela. A to jim Ebert neodpustí. Otázkou je, proč tak úzkostlivě sledují Bossenův byt a chtějí hlásit kadého, kdo sem vstoupí. Odpověď můe být jediná, čekají na někoho, kdo má pro ně mimořádný význam. Jediným vodítkem k nim je telefonní číslo, které Ebertovi prozradil vrátný.

Jetě chvilku přecházel z místnosti do místnosti. Nikde nezjistil nic nápadného, ani stopy po střelbě. Potom se pěky po schoditi vrátil dolů k vrátnici. Portýr u stál ve dveřích své lóe a se servilním úsměvem hlásil Ebertovi:

Napsal jsem ten dopis, pane komisaři. A co se mnou bude dál?

Kdy budete postupovat tak, jak vám řeknu, máte anci se z toho vylízat. Ale varuji vás, těm dvěma ani slovo! Jediná levota a jste opět za katrem. Vechno záleí jen na vás. Brzy se vám ozvu.” Ebert si vzal od portýra papírek, nečekal na slova díků a zamířil k domovnímu východu.

xxxx

Dr. Semmel proil čtyřiadvacet hodin po dramatické noci v lázeňském městečku Cadenazzo v těké duevní depresi. Ani na chvíli se nehnul od telefonu, stále čekal, e uslyí hlas své dcery Patricie. Nevolala vak ani ona a ani její únosci.

50

Poprvé od únosu Patriote si začal vyčítat, e neuvědomit policii.

Duevně i fyzicky se cítil úplně na dně. Tři noci za sebou spal jen několik hodin a to jetě neklidně. Teď leel na postelí a rezignovaně zíral do stropu, unavený, zdeptaný.

Zvonek telefonu prořízl ticho v lonici téměř jako výstřel. Semmel třesoucí se rukou zvedl sluchátko. Doktor Semmel osobně?” ozval se známý baryton.

Ano, prosím vás…  zaprosil, ale hlas mu nedal domluvit.

Ve schránce na dopisy máte pokyn pro dalí postupů zazněl baryton tentokrát rázně a ve sluchátku to zaklaplo.

Semmel rychle vyskočil z postele a jen v pyamu a upanu vyběhl před vilu. V potovní

schránce na zahradní brance uviděl probleskovat bílý papír. Necítil chlad a ani vlhko. S

obálkou v ruce zaběhl zpět a zabouchl dveře. Sloupkové hodiny v hale ukazovaly půl třetí ráno.

Přesně v 03/00 čekejte na parkoviti Č. 2 u přístavitě.

Začal se horečně oblékat. Měl k dispozici necelých třicet minut. Únosci se zřejmě bojí, e by mohl mít odposlouchávaný telefon, proto vzkaz poslali písemně, jiné vysvětlení nemohl

nalézt. Zadním schoditěm sestoupil do garáe. Dálkovým ovládáním otevřel vrata a zvolna vyjel. Určené místo dobře znal. Bylo vzdáleno sotva patnáct minut jízdy. Cítil jistou úlevu. Pět minut před třetí dorazil k parkoviti. Vypnul motor a zhasl světla. Na celé ploe stálo jen několik vozidel. Oranové světlo pouličních výbojek vytvářelo na edivě vodní ploe jezera Maggiore jakési abstraktní obrazce, připomínající obří svíce.

Přesně ve tři hodiny zabrzdila těsně vedle Semmelova auta dvě vozidla.

Z prvního fordu vystoupil řidič v lyařské bundě. Tvář mu zpola zakrýval rolák a čepice, naraená hluboko do čela.

Přesedněte ke mně, doktore Semmele. Na zadní pravé sedadlo,” poručil.

Semmel okamitě splnil příkaz. Sotva dosedl, ucítil, e jej někdo prudce uchopil kolem krku a přitiskl se k němu. Tatínku,” uslyel Patricii.

Pevně ji k sobě přivinul. Holčičko moje, miláčku… “Dál u nemohl mluvit, hlas mu selhal.

Tatínku, prosím tě, udělej vechno, co ti řeknou, prosím tě, straně se bojím .

52

Neboj se, Paty, vechno bude dobré…  snail se ji utěit. Na rameni vak ucítil silný stisk.

Tak to by stačilo, doktore. Vystupte a nasedněte do druhého vozu!” Mu s ním rázně zacloumal.

Tatínku…  uslyel jetě tlumený výkřik Patricie, ale řidič přibouchl dveře a ford odstartoval ven z parkovitě.

Semmel překonal krátkou vzdálenost k druhému vozidlu, sportovnímu audi.

Tentokrát se musel posadit dopředu vedle řidiče. Na zadním sedadle spatřil jetě jednu osobu. Do tváře jí neviděl, zato hlas poznal.

Přesvědčil jste se na vlastní oči, e Patricie je v pořádku,” zazněl za jeho zády známý baryton. A my jsme se přesvědčili, e jste zatím nai důvěru nezklamal. Oceňujeme vá přístup, doktore Semmele.” Tak proč, proboha, nepustíte Patricii?” téměř zakřičel.

Protoe nám musíte prokázat jetě jednu slubu.”

U to, co jsem udělal, snad stačí? Poruil jsem zákon, sluební tajemství, tak co jetě chcete?” Potřebujeme pouze nahlédnout do čtyř soukromých sejfů, které byly pronajaty současně se zaloením konta 77442099.”

Absolutné vyloučeno. Pochopte, k tomu nemá právo ani generální ředitel naí bankovní

společnosti!” Buď nám vyhovíte, nebo u víc nespatříte Patricii ivou. Bylo by nám velice líto, jít a do krajnosti. Ale my také nasazujeme ivoty,” zněl baryton ze tmy.

To je technicky neproveditelné, hlesl Semmel.

Ale ano. Máme ve vaí bance rovně pronajat soukromý trezor. V těsné blízkosti těch, do nich potřebujeme na chvilku nahlédnout. Ná člověk půjde oficiálně do naeho sejfu. Vy jej sám osobně doprovodíte. To je přece ve vaí kompetenci. A při té příleitosti mu umoníte, o co vás ádáme. Jasné?”

Semmel chvíli uvaoval. V duchu musel připustit, e únosci mají plán dokonale promylen.

Bude to sloité, velmi sloité. Musel bych vyzvednout duplikáty klíčů, jejich originály má pronajimatel trezorů. Pánové, to není jednoduché!”

Vak u si poradíte sám.”

A co bude s Patricií?”

Propustíme ji v okamiku, kdy ná člověk, který do trezorů nahlédne, bude v bezpečí.

53

Spolehněte se. My s vámi hrajeme fair play.”

To doufám. Kdo tedy za mnou přijde? A kdy? Musím dát pokyny sekretářce… “

Pozítří přesně ve dvanáct hodin se vaí sekretářce představí zástupce banky Patria z

Madridu.” Souhlasím. Ale pod jednou podmínkou. Prosím, mluvte… “

Ze sejfů se nesmí nic ztratit a prohlídka bude trvat maximálně dvacet minut.”

Souhlasíme. Pamatujte si vak, e podríte v naprosté tajnosti jméno pronajimatele vaeho sejfu. Nemusím připomínat, e před policií. A garantujete nám, e i vae dcera o celé

záleitosti bude mlčet, a ji propustíme. Z naí strany zaručujeme absolutní diskrétnost, pokud jde o vai osobu. Známe zákony výcarské konfederace stejně dobře jako vy, doktore Semmele. A teď si laskavě přesedněte zpět do vaeho vozu.”

xxxx

Plukovník Vladyka spolu s majorem Adamem hodnotili vzniklou situaci.

Nedá se zatím nic jiného dělat, ne čekat,” konstatoval Vladyka. Pavel u sám vymyslí, jak se s námi spojit. Zatím si probereme výsledek tvého etření k zájmovým osobám. Začni

třeba tím Heintzem,” vybídl Adama Vladyka.

Major otevřel plastikové desky.

Dr. Siegfried Heintz, narozen 16. 7. 1943 v Alsfeldu v Hessensku. Otec důstojník zbraní SS, od roku 1945 nezvěstný. Absolvent právnické fakulty univerzity v Bonnu. Potom sluba v bundeswehru. Od roku 1969 na spolkovém ministerstvu zahraničí. Po roce vyslán jako druhý legační tajemník na velvyslanectví v Tel Avivu. Od té doby zřejmě spolupracuje s BND. Pak působí v Londýně a rok ve Washingtonu. Od roku 1976 jeho jméno mizí ze seznamu

diplomatů Spolkové republiky… ” Adamův výklad přeruil bzučák telefonu.

Vladyka zvedl sluchátko, několik vteřin soustředěně poslouchal a potom stiskl tlačítko hlasitého poslechu. V pracovně zazněl hlas Pavla Hartmana:

Zůstali jsme kvůli sněhu trčet ve Znojmě. Přijeďte mi naproti do motelu U devíti kříů.

Končím.”

54

Zvládnul to, přeruil mlčení Vladyka. Musel se na chvilku ztratit té Sampsonové, uvaoval nahlas Adam. Čeká nás cesta do Brna. Soudruhu náčelníku, kdy je Pavel tady, můeme

spustit připravený plán. Souhlasím, dejte se do toho. Vládo a mi zde nechá vechny údaje k prověřovaným osobám. Ne se vrátíte, tak si to prostuduji.

Vladyka pohlédl na náramkové digitálky. Za hodinu vyhlásím pohotovost první sledovací skupiny. Ne odjedete do Brna, tak mi, Jaroui, jetě zavolej.

xxxx

Sněit přestalo, sníh vystřídal silný mráz, který přinesl jen výhodu, rychle vysuoval prosolenou vozovku.

Pavel zvolil trasu směrem na Brno, kde chtěl najet na dálnici a tak se dostat co nejrychleji k motorestu U devíti kříů. Přestoe stále cítil vnitřní napětí, překročením hranic jakoby z něj spadl těký balvan. Je doma! A tady mu hraje vechno do ruky, čekají ho přátelé, prostě domov se vím vudy. Musel se soutředit, aby před Lindou i nadále zůstal v roli a stále ve střehu jako člověk, který si je vědom nesmírného rizika, kdy se vrací tam, odkud ilegálně utekl.

Linda se jej drela doslova jako pijavice. Vyuil pouze krátké chvilky odpočinku v restauraci ve Znojmě, kdy odela na toaletu. Z hotelové budky zavolal Vladyku. I tak riskoval, ale neměl vyhnutí.

Kdy zastavil u čerpadel motorestu Devět kříů, doplnil nádr po okraj.

Zajdeme aspoň na álek horkého čaje s citrónem, potřebuji si na chvíli odpočinout. Řídit v tomhle počasí dá člověku zabrat.” Nečekal na její souhlas a zabočil k vyhrazenému parkoviti. Zastavil co nejblíe vchodu do restaurace.

Stylová místnost byla poloprázdná. Počasí odradilo větinu řidičů, a na profesionální tiráky, od cestování. Pavel se nenápadně rozhlédl, nikde vak nezaregistroval známou tvář.

S číníkem hovořili německy. Linda si k čaji objednala i porci jablkového závinu se

lehačkou. Půjdu si zatím umýt ruce. Hned jsem zpátky.”

Rychle proel chodbou k toaletě. Přes polozamrzlé okno přelétl pohledem parkovitě. ádné dalí vozidlo za nimi nepřijelo.

55

Opláchl si ruce a vrátil se ke stolu. Linda si u pochutnávala na závinu.

Kdy se nezhorí počasí, můeme být za dvě a půl hodiny v Praze, oznámil spokojeně. A se ubytujeme v hotelu Horizont, kde máme rezervaci, telefonicky prověřím, zda je dr.

Neuman k zastiení.” A co kdy nebude v Praze?”

Takovou monost vylučuji. Dostal jsem spolehlivý údaj od Raymonda. Musí to vyjít.” Pavel kývl na číníka a vytáhl náprsní taku. Ne zaplatí, také si odskočím na toaletu.”

Linda se zvedla a volným krokem zamířila do vestibulu. Minula několik postávajících řidičů, kteří tu kouřili, protoe v restauraci je to zakázáno. V tom okamiku cvakl zapalovač jednoho z nich. V zapalovači byl skryt mikrofotoaparát. Poručík Bednář cvakl jetě několikrát, ne si zapálil cigaretu. těrbina objektivu přitom mířila na tvář Lindy Sampsonové.

xxxx

Dr. Semmel se nemohl dočkat dvanácté hodiny. Vechno pečlivě připravil a promyslel.

Duplikáty klíčů od čtyř soukromých trezorů vyzvedl z bankovního registru bez problémů.

Zastupoval přece onemocnělého ředitele. Zbývala otázka, co s dvojicí úředníků, která měla na starosti soukromé sejfy v podzemním depu banky. Během dopoledne je několikrát

pozoroval pomocí interního televizního systému a marně vymýlel důvod, vlastně záminku, jak je z prostoru odvolat. Nakonec se rozhodl. Zavolal starího z nich a nařídil mu, aby přesně v jedenáct čtyřicet opustili trezorovou místnost. Osobně tam přivede významného klienta, který trvá na tom, e obsluhu svého sejfu provede bez dalích svědků. Bude ho doprovázet jen on sám, doktor Semmel. Úředník poadavek zastupujícího direktora

nekomentoval, pouze jej poádal o přísluný záznam do evidence zákazníků, tak jak je to běné při vech návtěvách. S tím Semmel počítal a podřízeného ujistil, e bude vechno v pořádku.Pět minut před dvanáctou zapnul videomagnetofon, napojený na televizní kamery v místnosti se soukromými sejfy. Přesně ve dvanáct vstoupila do jeho pracovny sekretářka a oznámila, e se dostavil ohláený zástupce madridské banky Patria.

Semmel vzal duplikáty klíčů od sejfů a vyel mu v ústrety.

56

V předpokoji stál černovlasý čtyřicátník s hustým plnovousem a irokým huňatým obočím.

Oblečen byl v elegantních tmavomodrých atech s podélným světlým proukem.

Komerční rada Prester. Těí mne, pane řediteli, e vás poznávám,” představil se

francouzsky. Prosím, následujte mne,u vybídl jej Semmel a sám zamířil ke dveřím.

Výtahem sjeli do podzemí banky. V zasklené budce před pancéřovými vraty seděl ozbrojený uniformovaný stráný. Semmela uctivě pozdravil. Sejfové schránky, o které únosci jevili zájem, byly zabudovány v zadní části místnosti, v řadě vedle sebe.

Prohlídka postupovala rychle. Cenných předmětů, uloených ve schránkách se lidská ruka nedotkla téměř čtyřicet let. Nedotkl se jich ani zástupce madridské banky, a u pravý nebo nepravý. Teprve v posledním sejfu jej očividně vzruil nevelký balíček ve voskovém plátně.

Pane řediteli, děkuji vám. Můete sejf zamknout. Ale ten balíček si vezmu s sebou,” řekl zdvořile vousáč. Ujiuji vás, e neobsahuje ádnou finanční hodnotu ani bankovní cennost.

Vyloučeno! To je proti naí úmluvě, protestoval energicky Semmel.

Neblázněte, člověče, uvědomte si, e teď jde opravdu o vai dceru. Rychle, a u jsme venku!

Semmel třesoucí rukou uzamkl poslední schránku. Kdy opustili trezorovou místnost a

vstoupili do kabiny výtahu, pohlédl muovi do očí. Konečně se odhodlal k akci.

Teď mě dobře poslouchejte zase vy! Stačí stisknout tlačítko za mými zády, banka bude

hermeticky uzavřena a přijedou sem policejní hlídky z celého Locarna. Poruili jste úmluvu, já ji taky poruím, Něco za něco. Zůstanete v mé pracovně do doby, ne uslyím v telefonu hlas Patricie, e je připravena k návratu domů. Společně s vámi si pro ni zajedu. Na

rozmylenou máte přesně deset vteřin. Souhlasím,” uklíbl se podivný komerční rada.

Dveře kabiny se otevřely v prvním poschodí, kde měl Semmel pracovnu. Kdy vstoupili

dovnitř, usedl vousáč neomaleně za Semmelův psací stůl, přitáhl si telefonní aparát a

vytáčel jakési číslo.

xxxx

57

Komisař Ebert zaparkoval večer svého opla tentokrát přímo v ulici Berner Alte. Od jeho poslední návtěvy uplynulo pět hodin a za tu dobu se mu podařilo zjistit celou řadu

zajímavých údajů. Nejdříve prověřil v potovní ústředně, e telefonní číslo, na které volal vrátný, 4312117 patři účastnické stanici Rosy Fischerové, bytem Berner Alte č. 538, co je dům přesně naproti čináků, kde pobýval dr. Bossen. Počítačový terminál na policejním

ředitelství mu vybral jetě dalí údaje o Rose Fischerové z evidence obyvatel a z

důchodového úřadu. Fischerové je vdova po bývalém důstojníkovi wehrmachtu, věk 65 roků, penze 1400 marek. Dalí údaje si ověřil o vrátném Osdorfovi. Jeho trestní rejstřík byl poněkud bohatí na záznamy, ne odpoledne sdělil Ebertovi. Ale to za dané situace nehrálo podstatnou roli.Komisař zůstal sedět v autě a pozoroval dům před sebou. Napadlo ho, e byt Rosy Fischerové mohl sehrát důleitou roli v teroristické akci proti Bossenovi. Teď nejevil známky ivota. Tmavá okna, bez jediného záblesku světla. Ebert si během odpoledne stačil zjistit, e dům č. 538 je bez domovníka. Nájemnici pouívají speciální klič k poloautoma-tickému dveřnímu uzávěru. Tuto důleitou informaci získal od kriminalistického technika zdejího policejního revíru, jeho specialitou byly zámky a uzávěry veho druhu. Eberta pro akci vybavil také potřebnými klíči. Otevření zámku domovních dveří zvládl Ebert během dvou sekund. Rychle proel chodbou a po schoditi vyběhl nahoru. Na podrákách z pěnové

gumy se pohyboval naprosto tie. Dveře bytu s jménem Rosa Fischerové objevil přímo proti schoditi. Stiskl tlačítko a za dveřmi zazněla tlumená zvonkohra. Kdy se nic nedělo,

zazvonil znovu, tentokrát dvakrát a současné důrazně zaklepal. Kdy ani po třetím zvoněni nikdo nepřiel otevřít, sáhl do kapsy a vyndal jeden z univerzálních paklíčů, kterými ho vybavil kriminalistický technik. Od tohoto okamiku se začal pohybovat na velmi tenkém ledě. Jene v podobné situaci nebyl za dobu své policejní praxe poprvé. Asi po dvou

minutách se mu podařilo zámek odemknout. Nasadil si rukavice, opatrně vstoupil dovnitř a tie za sebou zavřel. Kapesní svítilnou posvítil před sebe. Stál v prostorné předsini, odkud vedly troje dveře do stran. Jedny byly otevřené a za nimi místnost, s okny do ulice, která jej nejvíce zajímala. Troku zaváhal. Nedovedl si vysvětlit, e je byt prázdný.

58

Pokud mluvil vrátný pravdu, měl by zde někdo hlídat telefon.

Zhluboka se nadechl a zavolal: ,,Paní Fischerově, jste doma? Nedostal odpověď. Kdy ani na druhé zavolání nikdo nereagoval, vstoupil otevřenými dveřmi do místnosti.

Do nosu jej udeřil pach nevyvětraného cigaretového kouře. Ve světle kapesní lampy spatřil u okna přiraený nízký stolek a vedle něj lenoku. Na stolku stály prázdné plechovky od piva a coly a vedle nich popelník, navrený cigaretovými nedopalky.

Opatrně proel i zbývající dvě místnosti, kuchyň a lonici. V lonici uviděl telefon. Nahlédl i do koupelny. Na ňůře tam viselo vyprané dámské prádlo.

Vrátil se do obývacího pokoje. Ze stolu sebral plechovku od piva, dvě sklenice a z popelníku několik nedopalků cigaret. Opatrně ve uloil do plastikové taky. Tím jeho prohlídka

skončila. Zamířil k východu. V otvorech potovní schránky na dveřích spatřil vloený list papíru. Konečky prstů jej vytáhl, aby neporuil otisky, které na něm pisatel zanechal. Byl to vzkaz pro majitelku bytu, narychlo načmáraný.

Paní Fischerová, musíme urychleně odcestovat. Nájemné je zaplaceno na měsíc dopředu a

dalí finanční vyrovnání podle naeho ujednání. Jetě jednou srdečné díky.

Ebert uloil list do taky k zajitěným předmětům. Proč takový spěch? Někdo je musel

vyplait. Vtom ho napadlo-vrátný. Podcenil ho! Vyel na chodbu, uzamkl dveře a vydal se ke svému oplu. Při výpisu z Osdorfova trestního rejstříku si poznamenal i jeho adresu.

Vrátný bydlel v přístavní čtvrti Elbe-Ost. V této části Hamburku začínal Ebert jako kriminální asistent a vyznal se tu. I kdy se moderní výstavba prodrala i sem, stále zde přeívalo dost ulic s červenými cihlovými bloky bývalé kolonie přístavních dělníků, která částečně přeila i bombardování za války. V posledních letech se do nich kvůli nízkým činím stěhovali

zahraniční gastarbeitři, hlavně Turci a Arabové, pracující v konzervárnách ryb.

Na rozdíl od tiché Berner Alle, zde bylo i teď pozdě večer ivo. Z hostinců a výčepů se ozýval hlahol, na chodnících postávaly křiklavě nalíčené krásky, jejich vrchol profesionální kariéry zůstal v daleké minulosti.

Osdorfovo bydlitě vypátral po usilovném objídění jednosměrných uliček. Zastavil před přízemním domkem. Jedno okno v průčelí svítilo.

59

Ebert pečlivě uzamknul dveře vozu a zkontroloval i zámek zavazadlového prostoru. Znal svůj bývalý rajón dobře. Mnohdy tu stačí chvilka a s autem se majitel u nikdy neshledá.

Domovní zvonek nenael. Proto rázně zaklepal na dveře.

Osdorfe, policie, vylez ven! zavolal hlasitě.

Opakovalo se vak to, co zail před hodinou u dveří Rosy Fischerové. Nikdo mu

neodpověděl. Stiskl kliku, nebylo zamčeno. Eberta projela zlá předtucha. Vstoupil dovnitř. V

kuchyni se svítilo a na podlaze leel vrátný Osdorf. Měl popelavě edou tvář a vypoulené oči civěly mrtvě ke stropu. Úzká zarudlá strangulační rýha na krku pověděla kriminalistovi Ebertovi ve. Osdorf byl ukrcen. Profesionálně. krtidlem z ocelové struny. Ihned se mu vybavila přímá souvislost mezi náhlým oputěním bytu Rosy Fischerové tajemnými

nájemníky a Osdorfovou vradou. Pokud to tak skutečně bylo, jde doslova vrahům v patách.

Osdorf mluvil o mui a eně. V bytě Fischerové viselo v koupelně vyprané dámské prádlo.

Určitě nepatřilo edesátileté vdově, ale nějaké mladí eně. Zbývá teď jediné, urychleně najít Fischerovou, protoe i její ivot moná visí na vlásku. Rázně vyběhl ke svému vozu a

radiotelefonem se spojil s policejní centrálou.

xxxx

Pavel Hartman ji dobrých deset minut upřeně pozoroval spící Lindu. Nepřízeň počasí mu nakonec přila vhod. Jejich příjezd do Prahy se značně opozdil. K hotelu Horizont dorazili u za tmy. Kdy se zapisovali do knihy hostů a předkládal svůj západoněmecký pas, recepční mu vtiskla nenápadně do dlaně papírovou kuličku. Linda byla v té chvíli oslovena druhou recepční, zda si budou přát večeři do pokoje. Pavel po celou dobu velmi pečlivě sledoval chování své partnerky. Nic nezpozorovala. Vystupovala klidně a bezstarostně. Roli manelky hrála dokonale.

Pavel vak musel teď splnit nejdůleitějí úkol, setkání s majorem Adamem. Bylo mu jasné, e ke schůzce můe dojít jedině a Linda usne. Na papírku, sbaleném do kuličky, byla číslice 385. Pochopil okamitě, e jde o číslo pokoje v téme hotelu. Proto potřeboval pro dnení noc absolutní jistotu, e se Linda nevzbudí. K tomu mu poslouily dvě maličké tabletky, je jí po večeři, kterou si objednali do pokoje, vpustil do álku s kávou.

61

Linda byla v tu dobu v koupelně. Kdy ji potom pozoroval, s jakou chutí kávu pije, troku se zastyděl, ale neměl jinou monost. V sázce bylo příli mnoho.

Opatrně k ní přistoupil a pohladil po tváři. Pravidelně oddychovala. Lindo… spí? řekl hlasitě a dost neetrně s ní zatřepal. Pouze zhluboka vydechla a ve spánku se otočila na druhý bok. Lindo, vstávej!” zkouel ji jetě jednou probudit, avak se stejným výsledkem.

Vytáhl ze skříně levou mokasínu a vyrouboval podpatek. Z dutiny vyjmul miniaturní

krabičku. Pak rozhodil přikrývku na své posteli a přes pyamo oblékl upan. Jetě jednou se sklonil nad Lindou. Pravidelně oddechovala. Po pičkách zamířil ke dveřím a zhasl. Věděl, e má před sebou bezpečné dvě hodiny, dobu, po kterou účinkuje droga. Opatrně pootevřel dveře, ze zámku vyndal klíč a zastrčil jej do kapsy upanu. Rychlými kroky přeel ke

schoditi. Pokoj číslo 385 byl o poschodí vý, ve třetím patře. Otevřel a hned za dveřmi ho prudce objal Vládo Bednář. Po něm následoval major Adam a plukovník Vladyka. Přivítání probíhalo naprosto tie, bez jediného slova. Jenom z rádia na nočním stolku zněla hudba. A pak se konečně po víc ne roce mohl Pavel rozhovořil četinou: U jsem se nemoh dočkat!”

Vítám tě, Pavle, zase doma,” začal Vladyka. Trvalo ti to celou věčnost, ne jsi paničku uloil.” Kdoví, co spolu prováděli,” zahlaholil s předstíraným rozhorlením Vládo. A my tu na něj musíme čekat.” Tak dost řečí, Vládo. Jsme v časové tísni,” uzemnil poručíka major Adam. Vzal Pavla za loket a zavedl ho k nízkému konferenčnímu stolku, v jeho středu stá!

miniaturní japonský magnetofon a několik desek se spisy. Vichni se usadili do pohodlných hotelových křesel. Pavel si prohlíel trojici tváří, které naposledy a jen krátce viděl minulého roku v prosinci, kdy se setkali v tranzitním prostoru letitě v Ruzyni,

při technické zastávce jeho letadla na trase z Paříe do Kodaně. Největí únava se zračila v obličeji majora Adama. Jeho zarudlé oči dávaly tuit, e v posledních dnech mnoho nespal.

Byl to také on, kdo se první ujal slova. Pavle, co je tvým úkolem v Československu?”

Původní záměr, o kterém jsem vás informoval ifrou, byl v poslední chvíli změněn

Bossenem. Povolal mne k sobě na kliniku do Hamburku.

62

Leí tam se zraněními. O té přestřelce vám povím později. Nařídil okamité kontaktování historika dr. Neumana. Za kadou cenu jej mám získat ke spolupráci. A samozřejmě hned jej také úkolovat.

Moment, Pavle, přeruil jej Vladyka. To znamená, e o ostatní tvoje zdejí přátele, které jsme pečlivě vybrali a připravili, ztratili zájem?

Kdepak, zájem stále trvá. Muselo se vak stát něco zcela mimořádného. Jetě jsem nezail takový spěch. Překvapuje to hlavně u Bossena. Při té návtěvě v nemocnici mě poádal,

abych mu z jeho hamburského bytu vybral a přivezl nějaké věci. Ukrýval je v miniaturním sejfu, zamaskovaném v koupelně. Obával se, e po tom pokusu o jeho únos by někdo mohl

obrátit vzhůru nohama i jeho byt. Jde o materiály týkající se bankovních kont a potom nějaké seznamy. Neměl jsem dostatek času to prostudovat, pořídil jsem fotodokumentaci. Musel

jsem to risknout, tady je mikrofilm, stačí ho jen vyvolat,” podal Vladykovi miniaturní pouzdérko. Výborně, Pavle. Vypadá to, e se nám troku rozmotá klubko propletených

informací o různých bankovních kontech, kam deponovali nacisté část naloupené kořisti. Ale to ti vysvětlím později. Teď upřesni svůj úkol s dr. Neumanem, vybídl Pavla Adam.

Doufám, e je připraven. Mluvili jste s ním?” zajímal se Pavel.

Buď klidný, čeká na tvoje zavolání.”

Pokud jde o Neumana, mám ho poádat, aby se dostal k jednomu dokumentu z konce

války, který je uloen v archívu Vojenského historického ústavu.”

To je zajímavé!” kroutil hlavou Vladyka. O jaký doklad jim jde? A jak zjistili, kde je uloen?”

Jak mi sdělil Bossen, vyla u nás vědecko-historická publikace k problematice nacistických zpravodajských slueb na území Protektorátu v době války. V seznamu pouité literatury autoři uvádějí mimo jiné i materiály sluebny abwehru pod evidenčními čísly AW 1678 a AW 2329. A právě o ten poslední svazek jde. Tam by měl být uloen spis, označený AW

2329/jjk/45. Příkaz z Berlína pro jistého Wolfganga Kappa k zajitění převodu nemovitostí a peněních částek. Obsah prý není důleitý, ale musí to být bezpodmínečně spis s uvedeným označením. A navíc originál totoho spisu. Robert Neuman jako ná přední historik by měl najit způsob, jak se ke spisu dostat. Takový je můj úkol, který má v současné době pro ně absolutní prioritu.

63

Teď u chápu,” usmál se Vladyka. Jde o jeden z ověřovacích dopisů pro nacistické konto ve výcarské bance Handelsbank v Locarnu. Neonacistické ústředí v čele s Infíeldem slídí po kapitálu, který za ta léta musel dosáhnout hezké výe. Infield k tomu dovedně vyuívá svých spolupracovníků v CIA. Bossen zase zapojil svou garnituru v BND, včetně tebe. Neofaisté připravují zřejmě něco větího a potřebují k tomu také větí peníze.”

Soudruhu náčelníku,” podotkl Pavel. Do akce zasáhla izreaelská zpravodajská sluba Mossad. Velice vehementně. Dělají si na ten kapitál nárok, prý pochází z majetku, který zabavili nacisté převáně idovským firmám. Informoval mě o tom v New Yorku Infield.”

Pavel si jetě na něco vzpomněl. Ve Vídni se kolem mě motal zelený ford s číslem W

765438.”

Překročil hranice v patách za vámi. Nae sledovačka ho zjistila. Stačili jsme ho prověřit,”

pochlubil se Bednář.

Ford je z půjčovny AVIS ve Vídni a pronajal si jej belgický obchodník André Millerand, reprezentující firmu Medicard-výroba zdravotnické techniky. O vízum na pět dní poádal na naem zastupitelském úřadě ve Vídni. V Československu je poprvé. Ubytoval se taky tady, v Horizontu. Bydlí o patro vý. Přijel bez rezervace. Zbytek dne odpočíval v pokoji. Na zítřek si telefonicky sjednal schůzku na obchodní komoře,” předčítal ze svých poznámek Vládo Bednář. Věnujte mu zvýenou pozornost. Faktem je, e se zná se Sampsonovou. Setkali se v Mnichově v den mého návratu z Hamburku a nepochybuji, e i ve Vídni. Zaregistroval jsem ho na parkoviti před Schonbrunnem. Daleko závanějí je, e se zúčastnil společně s Elke Rainerovou mého přepadení v Paříi, v hotelu York!”

Při posledních Pavlových slovech Vladyka vstal a podle svého zvyku začal přecházet po

pokoji. Sakra, začíná se to zamotávat. Pro koho vlastně ta Sampsonová pracuje?”

To bych taky rád věděl,” odpověděl Pavel. Ve Státech vechno naznačovalo, e je kádrovou pracovnicí CIA. Má zcela zvlátní vztah k Infieldovi. Zatím se v ní vůbec

nevyznám. Je docela ensky milá, pozorná, ani by se nechtělo věřit, e dělá takovou práci.

Jene v ní cítím pořád jakoby kus ledu, na enskou a moc velký kus ledu.”

e ji poslali zrovna s tebou,” uvaoval Adam.

Prý pro lepí krytí, je součástí legendy, hrajeme přece manelský pár.

64

Ale předevím mě hlídá. Myslím si, e dalí úkol má plnit při akci s Robertem Neumanem.

Chtějí zřejmě vědět, jak bude Robert na ná kontakt reagovat. Jsou nesmírně podezíraví a Linda má asi ověřit, zda nebylo z naí strany něco předem připraveno. To je můj názor.”

A se vrátí do vaeho pokoje, vyuij toho, e Sampsonová tvrdě spí a prohlédni její věci.

Mohla by někde mít,těnici, nachystanou na tebe,” navrhl major Adam.

Poručík Bednář mezitím něco lovil z koeného příručního kufříku. Potom pohlédl na Adama, jakoby od něho u předem čekal souhlas.

Já bych s tou prověrkou začal u tohohle pána s knírem. Mohla mu něco píchnout do upanu nebo i do pyama.”

Vládo přejel smyčkovou anténou od shora dolů po Pavlově těle a pečlivě sledoval indikátor na přístroji.

Jsi v naprostém pořádku. Měl bys teď zaskočit do pokoje a prověřit i ostatní věci, dokud Sampsonová spí,” řekl a předal Pavlovi přístroj. Já se mrknu, jestli je čistý vzduch.

Vyel na chodbu a po chvilce se vrátil.

Můe jít.”

Pavel tie vklouzl do pokoje. Pár vteřin si musel zvyknout na poloero. První pohled patřil Lindě. Leela na zádech a hluboce oddychovala. Rozsvítil stolní lampu. Rychle začal

detektorem přejídět předměty na nočním stolku. Nic nezjistil. Ale na stole, kde leelo její koené pouzdro na manikúru, objevil kromě pilníčku, nůek a propriet, miniaturní nahrávač, vsunutý za podívkou pouzdra. Opatrně jej vrátil na původní místo. Potom otevřel skříň a detektorem přejel vechny obleky na ramínkách. U jeho saka ručička indikátoru spolu s

doutnavkou prudce zareagovaly. Transmitér musel být ukryt v ramenní vycpávce. Toto

zjitění mu stačilo.

Znovu se sklonil k Lindě, aby se přesvědčil, zda stále tvrdě spí. Potom po pičkách vyel z pokoje a vrátil se ke svým přátelům. Tam se s úlevou svalil do křesla.

Bylo to o příslovečný chlup. Dali mi transmitér do saka. Kdybych ho měl na sobě, tak

Belgičan nahoře u věděl, na čem je, pokud ovem rozumí česky, informoval je Pavel.

Linda, chci říci Sampsonová, má nahrávač zamaskovaný v pouzdru na manikýru.”

Vladyka, Adam i Bednář chvíli mlčeli. První se ozval Vladyka. Znovu se potvrzuje, e

protivníka nelze za ádných okolností podceňovat.

65

Ale stejně mi některé věci nejdou dohromady. Proč si tak komplikovaně prověřují, nebo

registrují, co v Praze bude dělat? Vdy by na to stačila Sampsonová a dobrá technika.

Proč se tady ometá jetě ten Belgičan? Na mě to dělá dojem, e souběně probíhají dvě

akce. Otázkou je, kdo v kadé z nich drí taktovku.”

Pavel viděl v Mnichově Sampsonovou s tím Belgičanem,” připomněl major Adam.

Sampsonová je asi klíč, který by nám měl odemknout tajenku s dvěma neznámými. Pavlíku, bude to na tobě.” Vladyka přesedl do křesla proti Pavlovi. ,,Jetě jsi nám neřekl, jakou úlohu hraje podle tebe Fernyhough,” zeptal se.

Odletěl s námi do Evropy, doprovodil nás a do Vídně. Tam jsme se rozloučili. Máme se

opět za týden sejít v Mnichové v hotelu Eden-Wolf. Dělá spojku s Infieldem. Jaká je jeho role po naem odjezdu do Československa, to mi není známo. Ale operace dostala krycí název

TRIO. Měl by v ní pokračovat asi i tady.”

Za poslední tři dny přijelo do Prahy třicet sedm občanů z USA, z toho dvacet jedna en. Jde větinou o turisty, nebo obchodníky. Zde jsou fotografie vech muů, které přiloili k ádostem o vstupní víza. Prohlédni si je dobře, Pavle.” Bednář před Pavlem rozloil zvěteniny snímků. Pavel je začal velmi pozorně prohlíet. Po chvilce odloil jednu fotografii stranou. Fernyhough přijel také, toto je on.”

Bednář fotografii otočil a na rubu přečetl svoji tukou psanou poznámku: Jim Erdman,

narozen 14. 7. 1948, soukromník. Turistická cesta Praha - Varava - Berlín. Do Prahy přiletěl z Vídně dnes v 16,50 hodin.” Tak vida, trio je pohromadě,” konstatoval plukovník.

Doufám, e bydlí také o patro vý,” usmál se Pavel.

Ne, v Horizontu se ubytovala pouze skupina amerických turistek, cestujících se společností Globe Tours. Odlétají zítra. Erdman se etabloval v Alcronu,” informoval Bednář.

Jak to vypadá, druhá strana přikládá tvé akci, Pavle, mimořádný význam. Myslím, e jim nepříznivě zasáhlo do akce počasí. Včera Ruzyně po celý den nepřijímala, jinak by

Fernyhough-Erdman přistál v Praze jetě před tebou. Pro nás z toho vyplývá nevyhnutelná nutnost. Musíme zůstat absolutně v pozadí. Nikdo z nás se okolo vaeho tria a ani kolem Belgičana nesmí vůbec ukázat,” shrnul náčelník Vladyka.

66

,,Počasí by ale mohlo příznivě pomoci i mně. Bylo by výhodnějí odloit ná manelský

odjezd do Polska alespoň o den. Pokusil bych se přesto jetě o jedno setkání s vámi. A nebo budete muset přijet za mnou do Varavy, navrhoval Pavel. Musíme to důkladně zváit,

odpověděl Vladyka a pohlédl na hodinky. ,,Ne se pustíme do zítřejí akce, je třeba, abys byl informován o některých významných poznatcích, které jsme dík tobě získali ze

Schmutzerových materiálů. Abychom neprodluovali čas, soudruh Adam s Vladem

zpracovali stručnou svodku, kterou si přečti.

xxxx

Komisař Ebert stál před policejním radou Konigem napnutý jako struna, ale jeho křídově bledá tvář dávala tuit, e jím lomcuje vztek. Kónig udeřil pěstí do stolu.

Jaková opoválivost, drzost! Kalete na své nadřízené, na jejich rozkazy? Jak jste se vůbec mohl opováit bez mého výslovného povolení vyslýchat dr. Bossena a čenichat v jeho bytě?

To si zodpovíte!” Tak dost, pane policejní rado! Vechno si zodpovím, poslední slovo jsem jetě neřekl, kdybych měl jít třeba ke spolkovému ministru vnitra.”

Ebert měl chu chytit toho panáka na druhé straně stolu pod krkem a hlavu mu omlátit o zeď.

Ale ovládl se, věděl, e v daném okamiku hraje o vechno. Ani slůvkem se nesmí zmínit o výsledku svého pátrání. Potřebuje v klidu a s chladnou hlavou vechno zváit.

Ebertova reakce Kóniga viditelně překvapila. Nečekal, e by se komisař zmohl na odpor.

Ebert byl v centrále znám svým smyslem pro slubu. Za léta na něj v tomto směru nebyly stínosti. Kónig se nadechl, chtěl nasadit smířlivějí tón. Ebert vak udělal čelem vzad a bez jediného slova odpochodoval.

Ve své kanceláři napsal stručnou ádost o dovolenou z nutných osobních důvodů. Adresoval ji policejnímu radovi Dr. E. Kónigovi. Z pancéřové skříně vybral vechny materiály týkající se vyetřování teroristického útoku a protokol, podepsaný dr. Bossenem. Dále kopii zprávy o vyetřování vrady vrátného Osdorfa. Wůrttelovy magnetofonové kazety měl ukryté doma,

ale tuil, e po konfliktu s Kónigem je musí ukrýt na bezpečnějím místě.

67

Vzpomněl si na Wúrttelova spoluáka Leo Frankela z Deutsche Bank a to mu poněkud

spravilo náladu. Musí vak začít jednat okamitě, ne se Konig vzpamatuje.

xxxx

Pavel Hartman se svou společnicí opustili hotel Horizont. Odjeli vozem do středu města a zaparkovali na novém parkoviti u Hlavního nádraí. Pěky se proli po Václavském náměstí a zamířili k Vltavě. Byl zimní mrazivý den, ale u nesněilo a dokonce mezi mraky občas zasvítilo slunce. Linda byla uchvácena pohledem na panoráma Hradčan. I Pavlovi se přitom sevřelo hrdlo a pocítil smutek. Odjezd z Prahy se nezadritelně blíil. Vtom ucítil, jak mu Lindina ruka silně stiskla dlaň. Teď nemusela nic hrát, iroko daleko nebylo ivé due.

Pavle, proč se vlastně my dva musíme toulat jako bezdomovci a dělat to, co děláme?

Přemýlel jsi někdy o tom?” Mluvila tie a stále se dívala upřeně před sebe.

Klidně na ni pohlédl a opětoval stisk ruky.

Lindo, my nepatříme sem, ijeme v jiném světě. A k ivotu tam potřebujeme peníze, ty i já, proto jsme zde, abychom si je vydělali. Mluvil jako automat. Věděl, e má ve svém saku transmitér.

Vechno zkazí,’* reagovala vyčítavě. Má zvlátní povahu. Vechno převádí na peníze. A nakonec, proč ne. ijeme jen jednou. Dob je dob, tak jdem.” Důvěrný stisk její ruky povolil.

Při obědě v restauraci Kláterní vinárny spolu mluvili velmi málo. Pavel Lindu upřeně

pozoroval. V jejích očích seděl nějaký divný stín. Na čas úplně vypadla z role manelky. Ale při odchodu z restaurace se do něj zase zavěsila a pokračovala ve hře, jakoby se nic

nestalo. Čím dál nabýval přesvědčení, e se v Lindě asi nikdy nevyzná.

Zamířili zpátky k parkoviti.

Pavel neustále věnoval nenápadnou pozornost okolí. Ve hře je jetě belgický obchodník

André Millerand a Fernyhough. Do plánovaného kontaktu s Neumanem zbývalo přesně

čtyřicet minut. Projeli po Vinohradské třídě a potom bočními ulicemi sjeli dolů do Nuslí.

ádné vozidlo za sebou nezjistil. Linda mlčky seděla na vedlejím sedadle a upřeně zírala před sebe. Oklikou se znovu vrátil na Vinohrady a zaparkoval poblí ústavu, kde pracoval Robert Neuman.

68

Veli s Lindou do vrátnice a dal si jej vyvolat. Věděl, e kadé slovo si Linda nahrává, pouzdro s maníkýrou měla v kabelce.

Robert Neuman se za chvíli objevil. ,Čára, jak mu ve kole přezdívali, pro hubenou a

vytáhlou postavu, se mnoho nezměnil. Čáro, ty mě nepoznává? začal Pavel vesele.

Neuman se zastavil, chvíli si oba příchozí prohlíel, potom jakoby v úleku vyjekl: ,,Boe, Pavel Hartman, kde se tady bere, člověče?”

Pavel v duchu ocenil, e jeho někdejí spoluák zvládl překvapení na jedničku.

Myslel jsem, říkali mi… e jsi zůstal za kopečkama,” hrál dále rozpaky Neuman.

Kdy dovolí představím ti svoji enu. Darling, this is my very good friend, the schoolmate Robert Neuman,” představil Neumana anglicky. A jakoby na omluvu dodal česky: Promiň, Roberte, Linda je Američanka, ale docela obstojně mluví i německy.”

Please to meet you,” pronesla Linda s úsměvem.

Potěení je na mé straně,” zadrmolil Neuman česky, hned vak přeel na němčinu.

Překvapili jste mne, přiznám se, e mi to vyrazilo dech. Ale mám radost, e tě zase vidím, Pavle.” Projídíme Prahou. Neměj obavy, jsem tu zcela legálně. Tak jsem si řekl, e musím vyhledat starého kamaráda a soukmenovce.”

Neuman na Pavla vrhl zkoumavý pohled, ale naráku na soukmenovce nechal bez

povimnutí. Roberte, nechce s námi někam zaskočit na skleničku?” navrhl Pavel.

Rád. Musím se ale omluvit éfovi. Poslyte, co kdybych vás pozval já k sobě? Pavle, jako za studentských let, pamatuje?”

Lindě jsem o tom mockrát vyprávěl. Pořád bydlí sám?” Pavel mluvil nenuceně. Linda velmi pozorně sledovala jejich rozhovor, i kdy teď mluvili česky.

Samozřejmě, e jsem pořád sám. Jenom mám obavy, zda tvou paní nebude okovat můj

staromládenecký kutloch, který jsem zdědil po matce,” obrátil se na Lindu německy.

Oh, nein, in keinen Fall, Herr Doktor!” odpověděla s úsměvem.

Tak, seznámení máme za sebou. Bě se omluvit éfovi a jedem, dirigoval kamaráda Pavel.

70

Čekáme na tebe ve voze.

Do Neumanova bytu v ikovském čináku dorazili během deseti minut. Pavel zaparkoval

daleko od domu.

Myslím, e nemá význam drádit pozornost tvých sousedů, Roberte,” řekl na vysvětlenou.

Ze zavazadlového prostoru vyndal koenou kabelu. Byl v ní proviant, který nakoupil před odjezdem z Vídně. Lahůdkové konzervy, kartón amerických cigaret, káva a francouzský

koňak. Linda byla Neumanovým bytem příjemně překvapena. Knihy, knihy a zase knihy,

dokonce i v kuchyni. Neuman byl člověk plně oddán svému povolání, historickým vědám,

jmenovitě období devatenáctého století a novodobé historii Československa. Z této

tématické oblasti publikoval několik vědeckých prací.

Pavel s Lindou vybalili v kuchyni přes Neumanovy protesty obsah kabely. Potom oba bývalí spoluáci začali chystat jejich oblíbené studentské jídlo, nazývané tehdy v hantýrce

mima. Linda s neskrývaným zájmem sledovala jejich počínání. Do velkého kastrolu

krájeli cibuli, brambory, párky, vepřovou konzervu, česnek, vechno prosypali paprikou, pepřem, kmínem a majoránkou a potom podlili vývarem z masoxové kostky. Oba se při tom

pochechtávali a bavili, jakoby od studentských dob ani neuplynulo těch patnáct dlouhých let.

Kdy u jídla zavzpomínali na společné známé a spoluáky, nadela chvíle, aby Pavel přeel k pravému důvodu návtěvy.

Nalil oběma do číe koňak a sám se omluvil, e řídí vůz a kápl si do sklenky jen symbolicky.

Roberte, připijme si na setkání. A taky na památku naich rodičů.

Je tady jetě tvoje americká manelka,” upozornil taktně Neuman.

Promiň, Lindo. I na tvoje rodiče. Pavel vypustil slovo památka. Uvědomil si, e vlastně neví, zda její rodiče dosud ijí.

To je v pořádku,” usmála se Linda poněkud trpce a vichni si přiukli.

Chtěl bych tě poádat o jistou laskavost, Roberte. V zájmu naí společné věci a společné krve. Jako… Němec Němce.

Pavle, já jsem bezvýznamný člověk. Co já bych mohl pro nai věc udělat?

71

A předevím tady? hrál svou úlohu přesvědčivě Neuman.

Slubu, o kterou tě poádám, nemůe splnit nikdo jiný ne právě ty. Jde o jistý historický dokument, který potřebuji vypůjčit. Na velmi krátkou dobu. Zde jsou uvedeny vechny

potřebné údaje. Pavel vytáhl z kapsy list papíru. Neuman si jej pozorně přečetl.

Vstal od stolu a přeel k oknu. K Pavlovi a Lindě se obrátil zády a chvíli hleděl zamyleně do tmavé ulice.

Nerad bych se namočil do nějakého maléru. Ví, co jsem si uil kvůli svému otci,*’ pronesl tie. Roberte, ujiuji tě, e tvá pomoc nebude zadarmo..

Mlč, prosím tě, o penězích! ohradil se hněvivě Neuman.

Promiň, nemyslel jsem to zle. Je to předevím v zájmu naí věci. Jsme přece oba Němci.”

Originály archívních dokumentů lze prohlíet pouze ve studijní místnosti ústavu, kde jsou uloeny. A na základě odůvodněné ádosti, doporučené v mém případě Akademií věd. To je zásadní předpoklad.”

Jsi přece historik a renomovaný vědecký pracovník. Nemůe být problém, abys dostal

doporučení. Dejme tomu, e mi je akademie vystaví a v ústavu mi umoní výjimečně

nahlédnout na originál. Běně se to nečiní, dostáváme ke studijní dispozici pouze

fotografická faksimile. Znovu opakuji, dejme tomu, e dostanu výjimečně do rukou originální fascikl AW 2329, o který se zajímá. A dejme tomu, e se mi z něj podaří vypůjčit… do soukromého drení… uvedený dokument AW 2329/jjk/45… Co potom dál?”

To ti hned vysvětlím, Roberte.”

xxxx

Po dramatickém střetu s policejním radou Kónigem komisař Ebert několik hodin jakoby bez cíle cestoval po Hamburku. V podzemní dráze, v autobusech, v malých bistrech a

hospůdkách hledal potřebný klid, který by mu pomohl zhodnotit vlastní situaci a promyslit dalí postup. V podvečer si v půjčovně aut poblí stanice S-bahnu Flottbek vypůjčil

edozeleného golfa, kterým se přesunul ke klubovní loděnici Káttwyk, kde měl na

přezimování zakotvenou svoji malou jachtu. Ta by mu měla po několik dní poslouit jako přechodný úkryt, protoe o její existenci věděla pouze jeho ena a několik přátel z

jachtařského klubu, kteří vak neměli vůbec ádný vztah k policejnímu sboru.

72

Vrátný v loděnici přátelsky Ebertovi pokynul a hned zase upřel pozornost na televizní

obrazovku, kde probíhalo sportovní klání.

Ebert přeel po dřevěném molu a k boxu, kde stála jeho JULIE. V souvislé řadě bylo

zakotveno jetě dalích dvacet podobných plavidel. Ebert si poviml, e na některých svítí světla v kabinách. Věděl, e někteří mladí členové klubu na svých lodích tráví volno po práci. Odemkl kabinu a vstoupil dovnitř. Otřásl se vlhkým chladem. Zapálil hořák plynového vařiče a rozsvítil plynovou lampu u stropu. Hned bylo uvnitř příjemněji.

Sklopil lůko a připravil si spací pytel. Na stolek postavil tranzistorové rádio. Převlékl se do vlněného námořnického svetru a kalhot z dínsoviny. Měl před sebou čas, během něho

musí nalézt odpovědi na několik otázek. Tou nejdůleitějí byla jeho dalí účast v klání, kdy si proti sobě potval mocné lidi v policejním aparátu, ve zpravodajské slubě a samozřejmě i v neonacistickém podsvětí. Jetě stále má čas vechno odtroubit, Wúrttelovy kazety hodit do moře a uzavřít vyetřování teroristického útoku na dr. Bossena ve smyslu Kónigova pokynu.

To vechno vak mohl udělat jetě dnes dopoledne, před střetnutím s Kónigem. Vnitřně cítil, e tuto anci nenávratně ztratil.

Potom tedy musí na svoji obranu připravit zbraně patřičného kalibru a dát o tom vědět svým protivníkům. Nepovaoval to za nějakou donkichotiádu, ale za věc své stavovské cti.

Magnetofonové záznamy podle zákona nemají platnost soudního důkazu. Potřebuje ověřené

svědecké výpovědi lidí, kteří ve Wůrttelových kazetách figurují. Ty lidi musí najít a donutit, aby vypovídali. Z taky vyndal notýsek, kam si vypsal jejich jména. Nemůe vak spoléhat na pomoc svých kolegů v tomto de facto soukromém postupu. Handicap, který musí nějak

překonat. Najednou dostal spásný nápad. Jeho bývalý kolega z počátku policejní kariéry Georg Lohe má privátní detektivní kancelář. Zaloil ji poté, co zdědil sluné peníze po příbuzných a vystoupil z policie. Lohe je podnikavec, který se vyzná v profesi. Těí stále jetě ze známosti s bývalými kolegy, ale sám občas pustí na oplátku uitečnou informaci.

Určitě Ebertovi pomoc neodmítne.

73

Rozhodl se, e nebude ztrácet čas a zavolá Loheho jetě teď.

xxxx

Pavel s Lindou se vrátili do hotelu Horizont. U v autě cestou z Neumanova bytu Linda

neskrývala radost z úspěchu. V recepční přihrádce vak čekal bleskový telegram podepsaný ředitelem firmy Electronic, kde byl Pavel oficiálně zaměstnán. Vyzýval pana Brandlera k okamitému návratu do Hamburku. Zpráva oba zaskočila. Původně měli pokračovat v cestě

do Polska a teprve potom se vrátit do Hamburku. Pavel tuil za příkazem Bossena.

Co udělá?” zeptala se Linda.

éf je éf a firma Electronik je můj zaměstnavatel, který mě platí. Půjdeme nahoru, zabalíme věci a zítra odjedeme.”

Mám návrh a slib mi, e bude souhlasit. Pojďme chvilku posedět dolů do baru. Myslím, e dnení úspěch stojí za maličkou oslavu. Báječný nápad, Lindo. Půjdu zaplatit hotel.

Počkám v pokoji a zatím se převléknu. Ale nezdruje se dlouho, moc tě prosím…

Pavel ji doprovodil k výtahu. Pak el do recepce. Kdy vyrovnal cifru, kterou vyklepal hotelový kompjúter a chtěl odejít, ozvalo se od zasklené přepáky:

Herr Brandler, Ihre Quittung!”

Recepční dívka mu podala obálku s kvitancí a pitla spí pro sebe: Od Vlada.”

Ja, danke schon!

Zastrčil obálku s hotelovým emblémem nedbale do kapsy. Cestou k výtahu zael ve

vestibulu na pánskou toaletu. Zamkl se v kabině. Teprve tam otevřel obálku. Obsahovala kromě kvitance tenký list papíru se vzkazem: Po přečtení ihned absolutně znič! Víme, e se zítra musí vrátit do H. Podle naeho názoru dopadla akce s N. dobře. Připravíme potřebný dokument AW. Na stanoveném dalím postupu se nic nemění. Ve spojení přecházíme na

variantu II a rovně i na druhý havarijní kanál. Pro kadý případ.

Vai prověrku v Praze zajioval F. Zdá se, e Belgičan není součástí Vaí akce. Dopoledne zavezl forda do blízkosti bydlitě N., kde jej zaparkoval. Pak odjel taxíkem po obchodních jednáních. Podle naich techniků má v autě výkonný přijímač s nahrávačem, na který

monitoroval celý průběh Vaeho jednání s N., buď přes transmitér, který má u sebe ty, nebo L. To by potvrzovalo spojení obou s M.

74

Doporučujeme, abys na L. po překročení hranic udeřil. Uka jí transmitér a její nahrávač, řekni, e ví o Belgičanovi. Pohroz jí, e vechno oznámí Infieldovi. Předpokládáme, e od ní dostane nabídku. Potřebují originál dokumentu pro banku v Locarnu a ten bude mít

pouze ty! Ná hlavní zájem vak je B. Dr se a zlom vaz!”

Pavel jetě jednou vzkaz důkladně přečetl, potom otevřel klozet, dopisní papír roztrhal na kousíčky a spláchl dvakrát proudem vody.

Vrátil se za Lindou do pokoje. Zavěsila se do něho a sjeli do baru. Číník je uvedl do volného boxu. Pavle, objednej sekt! Mám dneska astný pocit!

Usmál se a objednal láhev francouzského ampaňského. Linda svou číi vypila téměř naráz.

Nepoznával ji. Počínala si bezstarostně, jako rozpustilá studentka na maturitním večírku.

Barová kapela spustila líbivé tango. Od několika stolků se zvedly páry a zamířily na parket.

Pojď tančit, drahý choti!” Nečekala na jeho souhlas a za ruku jej doslova táhla za sebou.

Přitiskla se k němu a políbila ho na ústa. Na dnení den a večer do smrti nezapomenu,”

zaeptala. Je to jen dalí role jeho partnerky nebo to v téhle chvíli myslí upřímně? Vzpomněl si na vzkaz a nastrail se. Věnoval se tanci bez jediného slova.

Pavle, mohu se tě na něco zeptat?” Jistě…” Jsi se mnou rád?” Pohlédla mu přímo do očí.

U dlouho mi s někým tak dobře nebylo jako s tebou, Lindo,” zaeptal.

Vrátili se ke stolu. Láhev pomalu dopili. Kdy po společném večeru stanuli před jejich pokojem, Linda se zastavila. Objala Pavla a políbila ho na ústa.

Dneska nechci, Rolfe Brandlere, aby tvoje role manela skončila na chodbě před dveřmi..

xxxx

Ebert skončil jednání s majitelem detektivní kanceláře. Bývalý kolega Lohe se ukázal jako kamarád a dostavil se na schůzku ihned.

75

Slíbil Ebertovi pomoc. Komisař mu vak na oplátku musel dát slovo, e neodmítne

protislubu, bude-li ji Loheova firma potřebovat. Rozeli se před lokálem. Ebert jetě chvilku procházel nočními ulicemi, zahloubán do mylenek. Cítil, e sousto, do kterého se zakousl, je přece jen veliké. Vzpomněl si na manelku, která zůstala sama doma. Nebylo to poprvé za léta jeho policejní sluby. Pojala ho zvlátní lítost. Vstoupil do první telefonní budky a vytočil číslo svého bytu. Telefon vytrvale vyzváněl, ale nikdo nezvedal sluchátko. Zneklidněl. Bylo sice dost pozdě, ale ena by určitě telefon zvedla. Moná, e la k sestře a jako obvykle u ní zůstane do rána, utěoval se.

K jachtařské loděnici Káttwyk přijel před půlnocí. Vypůjčený vůz odstavil stranou vchodu.

Nahlédl do vrátnice. Světlo uvnitř svítilo, ale hlídač nikde. Vstoupil na dřevěné molo. ,,Pane Ketter, jste tady?” zvolal na stráce kotvitě. Lodě v boxech se mírně pohupovaly a občas dutě narazily bokem do gumové obruby. To bylo ve, co komisař slyel. Od moře vál ostrý studený vítr. Co se tu stalo? Na molu někdo rozházel prázdné sudy od nafty. Překáely mu v cestě. Sehnul se aby je odvalil. Vtom zahlédl podezřelý pohyb. Instinktivně uhnul a levou rukou si kryl obličej. Vzápětí ucítil prudký úder tvrdým předmětem do ramene. Spadl na dřevěnou podlahu mola. Dalí děj proběhl v několika vteřinách. Ebert jetě vlee podtrhl útočníkovi nohu, jak se tomu naučil v kursech sebeobrany. Neznámý se svalil a v přítím okamiku inkasoval několik přesně mířených ran do brady, které ho uzemnily.

Ebert vyndal z kapsy baterku. Ve světelném kuelu spatřil výrostka kolem pětadvaceti let v koené černé bundě pobité cvoky. Kolem zápěstí měl omotán kus řetězu, útočnou zbraň

hamburského podsvětí. Leel otřesen v bezvědomí.

Ebert se rozhlédl. Náhle zaslechl z mola před sebou ramot a hlasité sténání. Posvítil tam baterkou. Mezi převrenými barely od nafty se zdvihl hlídač Ketter a snail se postavit na nohy. Přistoupil k němu a pomohl mu. Přepadli mě, chuligáni, parchanti… nadával stráný.

Kolik jich bylo?

Viděl jsem dva, pane Ebert. Přili za mnou do kanceláře, e si potřebujou zavolat. Jeden čekal venku, druhý mě pratil něčím do hlavy. Víc nevím, a teď jsem se vzpamatoval.

Stráce jachtařské loděnice si třel zátylek.

76

Kdy uviděl mladíka v černé bundě, který se mezitím zmátořil, vykřikl:

To je ten, co mě přepad! Rozbiju ti hubu, ty grázle!

Počkejte,” uklidňoval ho Ebert. Obrátil se na zkrotlého rváče: ,,Jsem policejní komisař Ebert, jménem zákona vás zatýkám!” A pak spustil razantně: ,,Kdo jsi? Rychle to vyklop. Nemám čas se s tebou párat. Jestli chce dalí nakládačku, pan Ketter mi dosvědčí, e jsem jednal v sebeobraně!” A výhruně napřáhl pěst.

Brandstetter,” zachroptěl mladík. Karel Brandstetter.”

Co jste tady dělali? Kde je tvůj komplic? Ne mi začne povídat nějaké pohádky, tak tě znovu varuju, napadl jsi policistu, ví co tě čeká, tak mluv!”

Měl jsem na vás počkat. Helmut mě zajioval před loděnicí,” vypovídal neochotně.

Jakej Helmut? Celý jméno!” Schinkoth.” A dál? Co jsi měl udělat?

Bázlivě pohlédl na Eberta a potom přikrceným hlasem zadrmolil: Dát vám pořádnou lekci.”

Kdo vám řekl, e jsem zde na lodi?

Vae paní. Volali jí, e máte okamitě přijít na policejní ředitelství.

Přiskočil k mladíkovi, prudkým pohybem ho chytil za vlasy a zvrátil mu hlavu dozadu: Kdo jí volal? A kdo dal příkaz k akcí?” Horst Ulman z vedení. Mluvit jasně, z jakého vedení?

Z Akční fronty. Ví, kde Ulman bydlí? Brandstetter na okamik zaváhal s odpovědí, ale kdy s ním Ebert znovu pořádně zacloumal, vydechl: Mají s Kůhnelem chatu kousek od konečné stanice S-bahnu Friedrichsruh.”

xxxx

Po celou dobu jízdy z Prahy na hraniční přechod Pomezi Pavel s Lindou mluvili málo.

Na obou jakoby leela minulá noc a kadý po svém se s ní vyrovnával. Linda několikrát

během cesty něně pohladila Pavlovi ruku. Pavel si byl jist, e milostné extempore své společnice musel přijmout, má-li proniknout bli k jejímu tajemství.

77

Mohlo být klíčem, kterým je pootevřel, alespoň v to doufal. Stále mu vak nebylo jasné, proč ho tak narychlo odvolali. Operace Trio, kterou tak sloitě a jistě i nákladně připravili, je náhle přeruena. Telegram přiel v době, kdy nemohli znát výsledek kontaktu s Neumanem, co

byl přece Pavlův úkol číslo jedna. Co je v tom za logiku?

O čem přemýlí, Pavle?” O tobě, Lindo…”

A já o tobě od chvíle, kdy jsem se ráno probudila.

A co jsi za tu dobu vymyslela?” zeptal se jakoby v ertu.

e jsem astná, kdy mohu být s tebou. To mi stačí. A chci, aby tato cesta neměla konce.

Pasové a celní odbavení na hraničním přechodu v Pomezí proběhlo rychle a zcela

normálně. Pavel předpokládal, e telegram neznamená jen příkaz k okamitému návratu, ale také skrytý pokyn, aby po překročení hranic neprodleně zavolal Bossena. Rozhodl se, e zatelefonuje z prvního hotelu ve městě Waldsassen.

Lindo, musím se spojit s éfem, čeká na to.

Neodpověděla. Seděla se sklopenou hlavou v hlubokém zamylení.

Pavle, uvaoval jsi někdy o monosti dělat něco jiného, ne tenhle pinavý dob?” zeptala se neočekávaně. Překvapeně na ni pohlédl. Jaký pinavý dob, Lindo? Pracujeme přece

oba pro stejnou věc a za to bereme peníze,” odpověděl klidně, avak vnitřně se nastrail.

Peníze, pořád ty tvoje peníze. Ale kdy u o nich mluví, zdalipak si uvědomuje, e my dva jsme v tomto okamiku vlastně velmi bohatí? O tom nic nevím,” zakroutil hlavou.

Chce mi snad namluvit, e ti není známo, co se za naí akcí v Praze skrývá? A Robert Neuman obstará tu věc, můeme ve výcarsku vyzvednout kapitál, o kterém se ti nezdá.

Pánům Infieldovi, Bossenovi a spol. vytřeme zrak. Já znám číslo výcarského konta, jméno banky i způsob, jak se ke kontu dostat. Co tomu říká, Pavle? Z jejího hlasu zmizela

něnost a zavál chlad, který Pavel znal dobře z dřívějí doby.

A to se chce před nimi skrývat a neustále ít ve strachu, e si tě jednoho dne najdou? Ne, lásko moje, na takový hazard nepůjdu, u kvůli tobě ne.

78

koda, Stejně jsem tě jen zkouela

. zasmála se nepřirozeně.

Pavel zastavil ve Waldsassenu před hotelem Post.

Nechce si dát v restauraci něco k jídlu? Já si mezitím zavolám.”

Počkám v autě, Pavle. Linda se k němu obrátila a poloila mu ruku na rameno. Prosím tě, zapomeň na můj návrh, byl to momentální nápad zamilované enské, pronesla s dovedně

předstíranou lítostí. Z hotelu zavolal na číslo hamburské kliniky, které dostal od Bossena.

Bossen zřejmě na jeho ohláení netrpělivě čekal. Paule, do Hamburku nepokračujte vozem.

Potřebuji vás zde mít co nejdřív. Oba dva. Jeďte do Norimberka, tam vrate vypůjčený vůz a potom se ohlaste na letitní policejní stanici u komisaře Presse. Zařídí ve potřebné. V

Hamburku bude u letadla čekat můj ofér a zaveze vás ke mně. Jasné? Ano, pane

doktore…” Tak u se nezdrujte. Potřebuji vás zde co nejdřív, oba dva!” Pavel se pomalu vracel k vozu. Z Bossenova hlasu vycítil, e se muselo stát něco zcela mimořádného. U z dálky uviděl, e Linda v autě nesedí. Nerozhodně se rozhlédl po parkoviti, zda ji někde neuvidí. Kdy přiel k vozidlu, zjistil, e ze zadního sedadla zmizela její cestovní brana a koíek. Na panelu u předního skla leel lístek, vytrený ze zápisníku. Zabouchl dveře a začal číst. Miláčku, je mi straně. Po celou dobu jsem Tě klamala. Jen včera ne. Včera v noci bylo vechno doopravdy, poprvé v mém ivotě. Neunesu tu tíhu a proto odcházím.

Nehledej mě, bylo by to zbytečné. Odpus, jestli můe. L.”

Zavřel oči a horečně uvaoval. Pak se rozběhl přes parkovitě do ulic. Waldsassen není tak velký a za tu chvíli nemohla ujít daleko. Po hodině marného hledání to vzdal. Jak nečekaně vstoupila do jeho ivota, tak nečekaně zmizela. A co tomu asi řekne Adam?

xxx

Kdyby mi to nedal osobně Pavel, musel bych to povaovat za dokonalý podvrh.

Neuvěřitelné…”

Plukovník Vladyka vstal a zahájil svůj obvyklý pochod pracovnou.

79

Major Adam pečlivě urovnal materiál do desek a zamyleně pozoroval náčelníka. Byli v

místnosti sami dva a u více ne tři hodiny vyhodnocovali poznatky, je získali z mikrofilmu, který Pavel Hartman přivezl a předal jim v hotelu Horizont.

koda, e jsme ho nemohli upozornit jetě během jeho pobytu v Praze, povzdechl Vladyka.

Vak nám to zabralo dost času ne jsme pořídili kopie a překlady, namítl Adam.

Hlavně se my dva musíme poradit, co dál. Načalstvo bude ádat konkrétní návrhy. Bude

zřejmě nezbytné informovat i spojence. Vdy to, co připravuje neofaistické hnutí, se rovná teroristické ofenzívě v mezinárodním měřítku.”

Myslím, e jde o dvě otázky. Úsilí neofaistického podsvětí získat zdroje z nacistických skrýí pro financování teroru. A tichá podpora tohoto úsilí ze strany některých vlivných osob v Bundesnachrichtendienstu.”

Já jsem přesvědčen, e obě otázky spolu souvisí zcela neodmyslitelně. Vezmi jen ty

Bossenovy údaje o italské organizaci Ordine Nuovo a napojení na zednářskou lói P 2. Po dvou dokonalých bankovních loupeích v Nice a Paříi následují teroristické akce proti italským vyetřujícím soudcům, atentát na nádraí v Bologni a tak dál.”

Nezapomeň, e ve hře figuruje také MOSSAD.

Nezapomínám. A znovu se musím vrátit k Pavlovi. Netrpělivě čekám na jeho zprávu, jak

dopadl se Sampsonovou.”

Pokud se splní nae předpoklady, e Sampsonová pracuje pro Mossad, bude Pavel ve

svízelné situaci.” V kadém případě Pavel splnil hlavní úkol proniknout, co nejhlouběji do centrály BND. Přes Bossena se mu to podařilo.”

Bossen a spol. se teď zaměřili na získání nacistického kapitálu z Handelsbank v Locarnu.

Svědčí o tom úkolování Pavla. Při tom zřejmé dojde k ostrému střetu BND s Mossadem.

Představ si, e karty jsou sice rozdány bez nás, ale my můeme hráčům dopomoci ke

smutnému konci. V kadém případě vak musíme uchránit Pavla.”

Souhlasím. Co tedy navrhuje?”

Praktické kroky. Vloíme prostřednictvím dr. Neumana do mrtvé schránky ten dokument

abwehru, samozřejmě nikoli originál a budeme sledovat, kdo si pro něj přijde. Nelze vyloučit, e to budou i lidé z Mossadu. A ne dojde ve výcarsku k rozhodující fázi,

80

postaráme se, aby o tom, kdo hodlá toto tajné nacistické konto vybrat, vyla zpráva v

některých výcarských novinách. Současně s ujitěním, e dokument abwehru není originál.

Bude to skandál a blamá pro Mossad i BND. Kdy nic jiného, tak musí být alespoň konto zablokováno. To okamitě prozradí Pavla, namítl Vladyka.

Ten v té době bude na cestě domů. Udělal toho pro nás tolik, e si zaslouí, abychom ho včas stáhli.

Asi má pravdu, Jaroslave. V tomto smyslu připravím návrh pro nadřízené.” Vladyka vrátil Adamovi jeho desky se spisy a povstal. Ráno je moudřejí večera. Musíme vechno jetě důkladně promyslet. Dnes u toho máme oba plné zuby.

xxxx

éf soukromé detektivní kanceláře Lohe potřeboval ke zjitění podrobností o novináři Uhsovi necelých dvanáct hodin. A také nabídl komisařovi jeden ze svých tajných bytů, které

pouíval pro ukrytí významných svědků nebo svých specialistů, kdy se při plnění

diskrétního úkolu dostali do obtíí. Nelo o ádný komfort, ale Ebert uvítal monost

dočasného úkrytu. Odpoledne mu Lohe přinesl větí obálku s informacemi o redaktoru

Friedrichu Uhsovi.

Franzi, je to protřelý chlap, má u něco za sebou. Vede nákladný ivot a to něco stojí. I kdy občas píe pro Spiegel pod svým jménem, do revolverových plátků jako je Bildzeitung se kryje tuctem pseudonymů. Mezi kolegy z brane platí za vykutáleného tlučhubu. Na koho se podívá, tomu je dluen,“komentoval výsledek svého etření Lohe.

Potom se Ebert pohodlně usadil do křesla a podrobně studoval materiály, které mu přinesl Lohe. S uznáním konstatoval, e jeho bývalý kolega mu obstaral důvěrné informace o

ivotním stylu ambiciózního novináře, včetně detailů z jeho soukromí. Informace byly

vytitěné počítačovou tiskárnou, co znamenalo, e Friedrich Uhse určitě není v kartotéce detektivní kanceláře nováčkem. Rozhodl se, e za ním zajde večer.

Uhse bydlel v nájemní vile na předměstí Bergedorf, jen pár minut chůze od elezniční

stanice S-bahnu. Ze zprávy detektivní kanceláře zjistil, e Uhse má pronajatý byt v zadním traktu v přízemí. ije sám, pokud ovem u něho nebydlí některá z četných dámských

návtěvnic, které střídá poměrně často.

81

Počkal si na něho před vilou. Venku bylo chladno a po půl hodině pronikl vlhký chlad i dovnitř vozu. Eberta rozbolelo naraené rameno a měl pocit, jakoby dostával horečku. Konečně

uviděl toho, koho znal zatím pouze z fotografie detektivní kanceláře.

Redaktor Uhse? oslovil rázně příchozího. Ano…

Kriminální policie! Přistrčil redaktorovi před oči sluební průkaz, ale palcem zakryl jméno. Ve světle pouliční lampy se detaily napsané v průkazu daly těko rozeznat.

Uhse hleděl na Eberta nechápavě. Ale hned se vzpamatoval. Co ode mě chcete?”

Abyste se mnou zajel ke svědeckému výslechu. K jakému výslechu? A proč?”

Vy jste přece znal vrchního policejního inspektora Wůrttela?”

To bude nějaký omyl. Nechte mě být, spěchám domů.”

Pane Uhse, buď se mnou půjdete dobrovolně, nebo vás odvedu v elízkách. Moji kolegové, kteří ná rozhovor pozorují ze zaparkovaných vozidel tady kolem, mi dosvědčí, e jste mě odmítl následovat a tudí jsem vás musel spoutat a odvést.”

Půjdu s vámi dobrovolně. Ale zdůrazňuji, e jste mě k tomu přinutil. Tak to také uvedu do protokolu.” Samozřejmě, na to máte právo.”

Ebert otevřel dvířka vozu a vpustil redaktora dovnitř. Potom rychle zamířil nejblií trasou k bytu, který mu Lohe zapůjčil. Uhse se několikrát otočil dozadu. Zřejmě se snail zjistit, zda za nimi jedou Ebertovi policisté.

Kdy zaparkovali v postranní ulici a Ebert Uhse vybídl, aby vystoupil, chvilku zaváhal.

Myslel jsem, e jedeme na policejní stanici,” řekl nerozhodně.

Pro vás i pro nás bude daleko lepí, kdy celou záleitost projednáme jinde.”

V obývacím pokoji usadil redaktora proti sobě ke konferenčnímu stolku, na který postavil magnetofon. Pokud chcete moji svědeckou výpověď nahrávat, ádám vás o kopii této

nahrávky, kterou ověří můj právní zástupce. Na to mám právo!” reagoval na Ebertovo počínání nasupeně Uhse.

82

Ebert neodpověděl. Jen se mírně předklonil a stiskl tlačítko Play”. Z reproduktoru zazněla konverzace novináře Uhse s vrchním policejním inspektorem Wurttelem při jízdě z

Hannoveru, během ni inspektor ukázal urnalistovi misto tajného úkrytu zbrani neofaistické organizace. Nebudu vám přehrávat celý rozhovor. Stači pouze jeho závěr, kdy slibujete, e celou záleitost ihned projednáte s vedením redakce Spieglu a pokud nedostanete souhlas ke zveřejnění, navtívíte státního návladniho. Výsledek sdělíte vrchnimu policejnímu

inspektoru Wurttelovi na schůzce, kterou jste domluvili na tý večer. Nedostavil se na ni.

Uhořel ve voze. Vyetřili jsme, e to byla úkladná vrada. Popite přesně, co jste dělal po rozloučeni s inspektorem Wurttelem.” Zavolal jsem na určité čislo na policii. Povaoval jsem to za svoji povinnost.” Koho konkrétné?

Doktora Schónbergra. Tak se mi vdy představuje. Osobně ho neznám, Řekl mi, abych na

celou záleitost zapomněl a na schůzku nechodil.”

Jak dlouho jste ve styku s oním Schónbergrem?” Dva roky.”

Pokud se prokáe, e jste mluvil pravdu, bude ve v pořádku. Nemohl jsem vědět, e jste ná spolupracovník, pane redaktore.” Ebert přeel od rázného tónu do laskavějí polohy.

Jestli dovolíte, pane inspektore, rád bych doktora Schónbergra zavolal, aby se celá

záleitost vysvětlila. Mohu se na něho obrátit kdykoliv. Pokud není na telefonním čísle, má na něm zapojen nahrávač, který zaznamená můj vzkaz.”

Ebert ukázal rukou na telefonní přistroj. Friedrich Uhse k němu přistoupil a vytočil čislo.

Pane doktore, tady Ludwig. Omlouvám se, e volám tak pozdě. Dostal jsem se do určitých problémů s kriminální policií. Chtěl bych vás poádal o laskavost, aby se vechno vysvětlilo.

Ano rozumím!” Potom se suverénním úsměvem podal sluchátko Ebertovi.

Komisař uslyel nejdříve prudké oddechováni a potom se ozval rozkazovací hlas:

Haló, kdo je u telefonu? Představte se hodnosti a jménem.”

Ebert bezpečně poznal policejního radu Kóniga. Bez jediného slova zavěsil sluchátko.

83

xxxx

Bossen u neleel na klinice, ale přestěhoval se do vily v západním předměstí Hamburku, zvaném Rissen. Tam také jeho řidič přivezl Pavla Hartmana po příletu z Norimberku.

U při prvním pohledu bylo Pavlovi jasné, e po pokusu o únos nenechávali Bossenovi

nadřízení v centrále BND nic náhodě. Vila byla střeena.

Bossenův zdravotní stav se sice zlepil, ale stále jetě setrvával na lůku. Ve vile bydlel kromě stráců permanentně lékař a oetřovatelka.

Zmizení Lindy Sampsonové Bossena okovalo. Kdy vyslechl poté Pavlovu informaci o

úspěném splnění úkolu v Praze, uloil mu podle běné rutiny zpracovat a předloit písemné hláení o průběhu akce. Do té doby nesmí Pavel opustit vilu. Na večer opět pozval Pavla do svého pokoje. Mu, střeící vchod, Pavla uvedl dovnitř. Bossen byl oblečen v upanu. U

stolu vedle něho seděli, k Pavlově překvapení Arthur Infield a Eddy Fernyhough.

Pavel zamířil nejdříve k Infieldovi a potom stiskl pravici i Eddymu.

Paule, pozvali jsme vás, abychom projednali velmi vánou situaci, která vznikla dezercí Sampsonové,” zahájil Bossen. ,,Byl jste s ní do poslední chvíle. Jaký je vá názor?”

Domnívám se, e situace nastala daleko dříve, ne po akci v Praze. A to okamikem, kdy jste připustili, aby se Sampsonové vetřela do naich řad, pronesl Pavel věcně. Infield po jeho slovech zbrunátněl, ale mlčel. Fernyhough seděl s hlavou sklopenou a rovně nereagoval.

Souhlasím s vámi, Pavle. A snad i oba nai přátelé ze Států jsou teď tého názoru,’ dodal jedovatě Bossen. Stala se chyba a musíme urychleně eliminovat její moné následky.”

Jsem přesvědčen, e lidé z Mossadu se zajímají předevím o bankovní konta, zaloená

naimi soukmenovci koncem války. Jejich úsilí se v současné době soustřeďuje na

Handelsbank v Locarnu. Tam se dostali poměrně nejdále.

I vy jste podcenili tu děvku Sampsonovou,” neodpustil si Infield.

Bossen jeho naráku přeel. Zalistoval ve svazku, který leel vedle Pavlova hláení.

Ano, teď se soustředili na Handelsbank. Podle informací naeho důvěrníka ve výcarské policii se Rainerová a její kumpán zdrují v Locarnu.

84

Co je to zač, ten její kumpán?” osmělil se Pavel. V Paříi vystupovala sólově.”

David Gedalia. Působil ve Státech jako styčný důstojník Mossadu u CIA. Před nedávném se vrátil do Tel Avivu. V Langley byl vysoce hodnocen. Paklie je zapojen do akce přímo v Locarnu, pak je zřejmé, e jí Mossad přikládá mimořádný význam.”

Bossen se unaveným pohledem rozhlédl po přítomných. Jsme skutečně v napjaté situaci.

Mají proti nám náskok. Ale nemají konfirmační doklad,

bez něho jim banka nedovolí disponovat kontem. Ten doklad by měl být v naich rukách

během několika dnů. Pokud ovem nesele Pavlův spoluák v Praze. Musím vak upozornit, e umístění mrtvé schránky v Praze, kde má být originál dokladu připraven k převzetí, zná i Sampsonová. Zná telefonní číslo, kam Neuman oznámí naplnění schránky. To znamená, e

nás Mossad můe v Praze předběhnout. Je-li nae úvaha, e Sampsonová pro Mossad

pracuje, správná.”

Na Bossenově tváři se objevil unavený úsměv. Počítal jsem s touto moností. Ná člověk v Praze se postará, aby nás při vybrání mrtvé schránky Mossad nepředběhl.”

Pavel znovu musel v duchu ocenit Bossenovu předvídavost a schopnost operativně jednat.

A teď k plánu naí akce v Locarnu. Důvěrník u výcarské policie zjistil místo, kde se skrývají Rainerová a Gedalia. Operaci nelze protahovat do nekonečna. Bossen chtěl pokračovat, ale dveře se náhle rozlétly a do místnosti vpadl starí mu, oddychující od námahy, se kterou zdolal schody do prvního poschodí. Pavel ihned poznal Bossenova éfa v BND, vládního

radu Erlandera. Jedu od státního návladního,” vychrlil jedním dechem, těce dopadl do křesla, natáhl ruku ke karafě s vodou, nalil si do skleničky a jedním doukem ji vypil. Státní návladní obdrel trestní oznámení zdejího policejního komisaře Eberta. S celou řadou velmi podrobných informací o naich lidech v Akční frontě nacionálních socialistů, o jejich tajných akcích. Jména a výpovědi svědků. V oznámení je také velmi podrobná informace o tobě.”

Erlander pohlédl na Bossena.

Nechápu, jak by nějaký policajt mohl…” ale Erlander jej zarazil gestem ruky.

Počkej a vypij svůj kalich hořkosti a do dna! Komisař Ebert obviňuje tebe,

85

Michaela Kuhnela a dalí z úkladné vrady svého kolegy, vrchního policejního inspektora Wúrttela. A dokonce svého éfa, policejního radu Koniga ze spoluúčasti na této vradě!

Pokud by se celá věc dostala na veřejnost, byl by z toho katastrofální skandál. Jak pro tebe osobně, tak i pro centrálu a samozřejmě pro nae hnutí. Erlander si znovu nalil z karafy vodu. V místnosti se rozhostilo a neskutečné ticho.

Vechno zavinil ten idiot Konig. Vdycky jsem tvrdil, e se k hnutí přidal z prospěchu a nikoli z přesvědčení. Kdy na něj státní návladní uhodil, sesypal se jako domeček z karet. Jetě těstí, e u nic nevyvaní. Chytil ho infarkt a zemřel při převozu do nemocnice. Kdyby dolo k nějakému přeetřování, hodíme mu vechno na krk. Máme těstí, e státní návladní,

kterému Ebert podal oznámení, je můj dlouholetý přítel. Má pochopení pro nae vyí cíle.

Dohodli jsme se, e bude proetření toho oznámení kvalifikovat jako přísně tajnou záleitost státní důleitosti. S tím komisař Ebert souhlasil a podepsal přísluný závazek mlčenlivosti.

Pokud něco proskočí na veřejnost, půjde Ebert první za katr. Zároveň budou na Ebertovi pracovat nai lidé. Musíme odhalit motivaci jeho jednání a hlavně jestli se nějak pojistil pro případ, e věci nepůjdou cestou, kterou si představoval. To je záleitost přítích týdnů, teď musíme vyřeit záleitosti přítích hodin. Erlander udělal dramatickou pauzu. Do napjatého ticha zabzučel tlumeně telefon. Sluchátko zvedl Bossen. Kdy je po několika vteřinách

odloil, přes tvář mu přelétl záblesk úsměvu.

Signál z Prahy. Akce proběhla úspěně. Dokument je na cestě k nám. Blahopřeji vám,

Paule. Výborně, Hartmane, připojil se s uznáním Erlander.

Eddy zvednutým palcem pravé ruky gratuloval na dálku a také Infield se na Pavla přátelsky zaklebil. Tato dobrá zpráva uspíí nai výcarskou akci, obrátil se Bossen na Erlandera.

Doporučuji následující postup…

xxxx

Poručík Bednář posvítil malou tukovou baterkou na títky u domovních zvonků a krátce

stiskl jedno z tlačítek. Vzápětí tlumeně zavrčel dálkově ovládaný domovní uzávěr a dveře se otevřely. Bednář rychle vyjel výtahem do estého patra,

86

kde na něj v otevřených dveřích čekal major Adam v upanu. Byly dvě hodiny ráno.

Pojď dál, Vládo. Hned jak jsi zavolal, postavil jsem na čaj.” Adam mluvil eptem a vedl Bednára do obývacího pokoje.

Čaj mi bodne.” Zamnul si zkřehlé ruce. Nečekali jsme, e budou u schránky tak brzy.”

Říkal jsi do telefonu, e nastaly nějaké komplikace…”

Vezmu to od začátku. Neuman zavolal na to čisto v Hamburku smluvený signál přesně ve

dvacet nula nula. Nai zaujali pozorování deset minut potom. Ve dvacet čtyřicet proel kolem mrtvé schránky starí pán se psem. Podle plánu jsme tam neumístili ádnou infratechniku, pouze normální vizuální pozorováni ze skryté pozorovatelny. Majitel psa se chvíli procházel opodál a pak teprve schránku vybral. Asi třista metrů od místa nastoupil do zaparkované kodovky. Podle es-pé-zetky patři vůz Vlastimilu Holubovi, důchodci, bytem Praha 6, Pod strí 37. Na dalích údajích se pracuje. Ráno budete mít vechno na stole.”

Holub zřejmě dostal pokyn k vybrání schránky telefonicky. Zjistili jste, zda má telefon?”

Ano.” Tak kde nastaly komplikace?” Ve dvacet jedna třicet následoval dalí pokus o vybrání schránky.” Adam se spokojeně usmál. Předpokládali jsme to, zřejmě někdo, koho poslal Mossad.” To byla právě otázka, kdo přiel ke schránce prvni. Jestli agent BND nebo Mossadu. Teď u se to zdá jasné.” Identifikovali jste tu druhou osobu?”

Nebylo to zas tak sloité. Počínal si dost amatérsky. Jde o jistého inenýra Alexandera Lorbera z výzkumného střediska v Bochumi, který je v Praze na mezinárodním vědeckém

sympoziu o biotechnologiích. Bydli v Intercontinentalu, přijel před dvěma dny. Po akci se okamitě vrátil do hotelu a z pokoje volal do výcarska. Doufám, e do Locarna?”

Doufáte správné. Take to vypadá, e Mossad přiel s kříkem po funuse.”

A co podnikl s obsahem mrtvé schránky ten Holub?“Asi třicet minut jezdil po Praze, jakoby bez cíle. Zřejmě se prověřoval. Potom to vzal směrem na Barrandov. Vůz zaparkoval mimo hlavní komunikaci a znovu s psíkem na vodítku se pomalu procházel mezi vilkami.

87

Přesně ve dvacet dva hodin hodil nějaký předmět přes zahradní plot u vily č. 23 v ulici Na vyhlídce. lo zřejmě o kovové pouzdro s dokumentem. Ale přesně jsme to nezjistili. Vude byl klid, ádný provoz, a proto jsme se museli dret v dost velké vzdálenosti. Poblí vily zůstali dva kluci ze sledovačky. Potom se vrátil k vozu a odjel domů. U jeho baráku jsem nechal dalího mládence ze sledky. Podle evidence je majitelem té vily Na vyhlídce jistý Alois Král, který tam vak nebydlí, ale dvě bytové jednotky pronajímá cizincům. Jednu obývá dopisovatel agentury UP1 Max Norton s rodinou a druhou zástupce védské firmy Johanson Bros AG Chris Kronsten. A právě Kronsten ve dvacet tři deset odjel se svým volvem.

Sledovali ho a ke státní hranici do Spolkové republiky. Překročil ji na OPK Stráný právě před třiceti minutami. Kronsten má několikanásobné československé vízum, platné do konce června. Jeho firma patří k obchodním partnerům několika naich podniků zahraničního

obchodu. Zatím k němu nemáme negativní poznatky.

A co ten Američan - Max Norton?” zajímal se Adam.

Ten je prozatím ze hry. Od minulého týdne tráví dovolenou v USA.”

Tak tedy Kronsten. Tichý, nenápadný obchodník. Vsadil bych se, e pracuje pro BND, ale zřejmě jen ve výjimečných případech, jako je tato akce. V Pullachu nechtěli riskovat a na vybrání mrtvé schránky úkolovali svého pěáka Holuba. Budeme mu od této chvíle věnovat zvýenou pozornost. Děkuji ti za rychlou informaci a teď se jdi domů troku prospat.

Sejdeme se u mě v kanceláři přesně v devět.”

Adam vyprovodil Bednára a k domovním dveřím a znovu se vrátil do obývacího pokoje.

Spánek byl nenávratně pryč. Opřel se do křesla a zavřel oči. Teď půjde o to, co nejdřív stáhnout domů Pavla.

xxxx

Arthur Infield zahájil krátkou poradu, kterou svolal ihned po příjezdu do Locarna. Celá skupina se ubytovala ve vilce na okraji městečka Scona, asi pět kilometrů jihozápadně

Locarna. Ubytování zařídil jejich výcarský policejní spolupracovník, který tu teď seděl s nimi. Nejdříve vás seznámím se situací,” řekl civilní výcarský policista. Rainerová a Gedalia si pronajali horní patro penziónu Montaldi, jak vidíte na obrazovce.

88

Z videokazety naskočil záběr penziónu ve východním předměstí Minusio. Jeho zadní trakt stojí na břehu jezera, kde je také malé soukromé molo, které v této roční době pouívají jen velmi zřídka, komentoval výcar. Celkem jsme zjistili pět osob ve spojení s dvojicí

Rainerová-Gedalia. Tři mui bydlí přímo v penziónu, dva ve městě. Ti zřejmě plní funkci kurýrů, chodí na potovní úřad, kde vybírají korespondenci poste restante a odesílají

telegramy. Korespondence dochází z Londýna nebo z Bruselu. Dnes dopoledne se na

jednoho z kurýrů napojila mladá ena. Prohodila s ním pár slov a vzdálila se. Při kontaktu jsme ji zachytili videokamerou, hned ji uvidíte. Na obrazovce se objevila přeplněná ulice v Locarnu v prostoru před hlavní potou. Z budovy vyel jakýsi člověk. Zastavila ho mladá ena v koíku a prohodila s ním pár slov. Potom se rázně otočila a odcházela přímo proti skryté kameře. výcar přiblíil její tvář pomocí transfokátoru.

Ta děvka Linda! zaklel Infield.

Pokud se rovně ubytuje v penziónu, dozvíme se z přihlaovacího lístku její jméno, podotkl věcně výcarský policista.

To teď není důleité. Sdělte nám, prosím, podrobnosti k penziónu, poádal policistu Infield.

Rainerová bydlí v pokoji s vyhlídkou na jezero a na molo. Je přihláena na pas Německé spolkové republiky pod jménem Marie Goltzová. Gedalia má panělský pas na jméno Carlos Prestez. Můj kolega je expert na odposlechovou techniku a podařilo se mu nainstalovat

transmitér přes strop přímo do jejího pokoje. Problém je v tom, e s Gedaliou rozmlouvají hebrejsky. Ale i tak jsme vyrozuměli, e akci v Handelsbank plánují na pondělí dopoledne.

Zbývá tedy pouze necelých třicet est hodin.

Jaká mají bezpečnostní opatření ve svém patře?

Hned na kraji schoditě se pravidelně střídají tři jejich gorily. Musejí mít na schodech jetě nějaké elektronické tykadlo, které je upozorní na kadého, kdo jde nahoru. Rainerová s Gedaliou bydlí v pokojích a na samém konci chodby. Zbývající tři pokoje obývají mui z jejich ochrany. Odvedl jste dobrou práci, pochválil policistu Infield, pověřený řízením akce.

xxxx

89

V neděli večer se Infield, Fernyhough a Thompson seli k poslední poradě. V pondělí půjdou do banky vyzvednout konto. Eddy věcně poznamenal, e Rainerová s Gedaliou určitě nic

netuí a nebudou moci zasáhnout.

Pondělní snídani ukončili v půl deváté. Jetě jednou zkontrolovali ověřovací listinu, kterou přivezla z Prahy jejich védská spojka.

Chci vás jetě upozornit, e ná spolupracovník ze výcarské policie obsadil okolí penziónu.

Kdyby Rainerová s Gedaliou chtěli odejít, zadrí je pod nějakou záminkou do té doby, ne akci skončíme, sdělil Eddy. Nasedli do svého mercedesu, Thompson k volantu.

Před hlavním vchodem Handelsbanky zastavili přesně v deset hodin.

Výtahem vyjeli do prvního patra. Vstoupili, nedbajíce sekretářky, přímo do pracovny

zástupce ředitele banky dr. Semmela. S kým mám tu čest, pánové?”

Infield ho stručně seznámil, proč a za jakým účelem se obracejí na zastupujícího ředitele.

Z jeho řeči a gest čiela ráznost a rozhodnost. Semmel jej klidně vyslechl.

Je mi líto, pánové. Generální ředitelství naí banky s okamitou platností zablokovalo konto číslo 77442099. Opravdu pro vás nemohu nic udělat, pánové.”

Infield strnul. Vekerá energie, kterou jetě před okamikem hýřil, jakoby se z něj vytratila.

To není moné,” zachroptěl.

Dr. Semmel před nimi rozevřel Neue Zúrcher Zeitung s palcovým titulkem SOUBOJ O

NACISTICKÉ MILIÓNY V LOCARNU”.

Tak, sakra, dozvíme se u jednou, o co tady vůbec jde!” zařval Eddy svou brooklinskou angličtinou. Dr. Semmel ukázal prstem na článek v novinách.

Píí zde o miliónových částkách z konce války, které v naí bance údajně deponovali

němečtí nacisté. Neofaistické organizace usilují o vyzvednutí těchto peněz. Článek je velmi zasvěcený, uvádí jména a adresy, dokonce i číslo konta. A rovně, e nejde o originál

ověřovacího dopisu, který jste mi právě předloili. V závěru je výzva, aby vláda tato konta zablokovala a dala je k dispozici fondu OSN pro výivu a pomoc dětem.” Dr. Semmel mluvil s mírným sarkasmem v hlase.

90

Myslím, e jsme tady zbyteční, řekl Thompson.

xxxx

Hlas v telefonu náhle zmlknul v půli věty. Ale tak to bylo domluveno u dávno v Praze. Pavel stále drel sluchátko v ruce. V celém těle cítil chvění a v hrdle tísnivý, svíravý pocit. Za dobu svého působení v zahraničí se téměř denně utěoval, e nikdy v telefonu neuslyí tuto v půli ukončenou větu, která znamená jednoznačný, nesmlouvavý příkaz-okamitý návrat

havarijním kanálem domů. Hrozí mu akutní nebezpečí! Pokud někdo odposlouchával jeho

telefon, musel nabýt přesvědčení, e nějaký opilec si popletl číslo a omylem objednává přistavení taxi. Zvolna poloil sluchátko a zkontroloval čas, bylo půl páté ráno. První pocity tísně a nervozity pominuly. Začal horečně připravovat věci k útěku. Ze skrýe vyjmul penění hotovost, dvacet tisíc marek v meních bankovkách a několika měnách. Bankovky

poschovával v různých částech oděvu, největí část ukryl za podívku tmavé sportovní

bundy. Peníze byly jediným únikovým prostředkem, který drel ve skrýi doma.

Pas, řidičský průkaz a kreditní kartu na krycí jméno měl uloené ve skrýi za městem. Byla to bezpečnostní pojistka, protoe objevení těchto věcí v jeho bytě znamenalo jediné,

prozrazení. Po bytě se pohyboval tie jako kočka. Od okamiku, kdy dozněl chraplavý hlas v telefonu, začal hrát svoji poslední hru, tentokrát o vlastní ivot. Hlavou mu běel rychlý sled údajů, které se nabifloval před dlouhými měsíci v malém praském bytě, kde se spolu s

majorem Adamem a Vládo Bednářem připravoval na své poslání. Kontrolní body, skrýe,

signální místa, čísla telefonů, adresy, hlavní a záloní místo kontaktu, legendy. Jetě naposledy přelétl pohledem místo, které mu po dlouhé měsíce mělo nahradit kouzlo

domova. Nikdy se tak nestalo. Byt opustí s lehkým srdcem. Opatrně přistoupil k oknu a

poodhrnul záclonu. Soustředěně začal pozoroval ulici pod sebou. Venku byla jetě tmavá, sychravá noc s poletujícími vločkami sněhu. Předměstská ulice zatím nejevila známky

ivota. Několik zaparkovaných aut u obou chodníků a matné světlo pouliční lampy. U chtěl odstoupit od okna, kdy v zaparkovaném tmavém volvu na protějí straně ulice krátce

zableskl plamínek zapalovače. Pavel celý strnul, někdo hlídá vchod do jejich domu!

91

Začal horečně přemýlet a hodnotit situaci. U kdy se nastěhoval do svého bytu, důkladně prohlédl celý trakt domů v okolí, seznámil se s místní situací a promyslel i moné trasy úniku pro případ nebezpečí. Taková opatření patří k běné rutině kadého rozvědčíka. Teď měla cenu zlata. Přistoupil ke dveřím a průzorem nahlédl na chodbu. Tam bylo vechno v

pořádku. Tie odemkl a nehlučně za sebou zavřel dveře. V několika vteřinách stál v horním patře u kovových dveří, ústících na plochou střechu. Vysoukal se ven a chvilku soustředěně naslouchal. Vude byl klid. Ucítil nepříjemný vlhký chlad a na tváři jej zastudily vločky sněhu, hnané větrem. Znovu zvaoval situaci. Události posledních dnů jakoby u předznamenávaly tuto noc. Před třemi dny se mu podařilo zjistit rozhodující informaci o připravované operaci Infieldovy a Bossenovy skupiny ve výcarském Locarnu. Z porady u Bossena věděl

podrobnosti i o skupině Mossadu, čekající v téme městě na svoji příleitost. Kdy lidé z BND izraelskou rozvědku předeli při vybrání mrtvé schránky v Praze, dalo se očekávat, e Mossad zaútočí přímo na místě. Za jiných okolností by nechal průchod událostem, ale v

tomto případě musel zahrát vabank, lo o veliké prostředky, které by mohly nenávratně

zmizet. Přes domluvený telefonický způsob spojení předal do Prahy zprávu o přesném datu provedení bankovní transakce v Locarnu. Tím okamikem vstoupil sice na nejtenčí led své dosavadní kariéry, ale vnitřně cítil, e bezprostřední nebezpečí jetě nehrozí. Potvrdila to i poslední krátká zpráva v rozhlase, citující článek z Neue Zůrcher Zeitung, popisující souboj o nacistické milióny v Locarnu. Bylo to moc ikovně napsáno. Článek doslova ukazoval prstem na potenciální autory, lidi z Mossadu, kteří se tímto způsobem pomstili za svoji prohru u mrtvé schránky v Praze. Tak celou situaci hodnotil dnes odpoledne i Bossen. Kdy Pavel ve své úvaze dospěl a k tomuto bodu, znejistěl. Co se tedy kolem děje? Kdo vlastně hlídá vchod do zdejího domu? Proč přichází havarijní signál z Prahy? Na poslední otázku měl odpověď-znal otcovskou starost plukovníka Vladyky o své lidi. Opatrně přistoupil k okraji střechy a skryt za zděnou římsou znovu několik minut pozoroval ulici pod sebou. Z auta, kde před chvílí zableskl plamínek zapalovače, vystoupil člověk v zimníku a zamířil k nedaleké telefonní budce.

92

Za několik vteřin byl zpátky, naklonil se k okénku na řidiče a něco mu sděloval. Potom rychlým krokem odcházel k ústí ulice, kde zmizel ve tmě. Pavel u déle nečekal. Skryt za římsou se dostal na plochou střechu sousedního domu. Po kratím hledání zjistil kovové dráky poárního ebříku. Opatrně se po jeho vlhkých přičlích spustil do dvora. Věděl, e odtud můe projít nezamčenou brankou ve zdi do příčné uličky.

xxxx

Poručík Bednář stál před plukovníkem Vladykou. Svého náčelníka u dlouho tak vzrueného nezail. Příčinou byla kratičká ifrovka, kterou Vladyka stále drel v ruce. Přinesla opravdu velmi nedobrou zprávu, Pavel Hartman neprovedl smluvený signál v Hamburku.

Vládo, má opravdu stoprocentní jistotu, e Pavel převzal ná telefonický příkaz? Mohlo dojít k přeskočení ve volbě telefonního čísla nebo patnému spojení, takové monosti nemůeme přece vyloučit, spustil Vladyka teď u mírnějím hlasem.

Soudruhu plukovníku, s majorem Adamem jsme alespoň padesátkrát přehráli

magnetofonový záznam telefonického hovoru s Pavlem. V ádném případě nemůe jít o

záměnu. Ručím za to hlavou. Na druhém konci byl naprosto jistě Pavel! těstí, e jsme ho stihli doma. Jinak by přiel o časový náskok.” Kde je Adam?

Dává dohromady hláení. V posledních hodinách nabraly události na tempu.”

Jen aby se do té roztočené mlýnice nedostal taky Pavel.

Do místnosti vstoupil Adam. Jeho edá tvář a těká chůze dávaly tuit únavu, kterou

překonával. V ruce drel desky se spisy a svitky papíru z dálnopisu.

Vladyka pokynul oběma důstojníkům rukou, aby usedli ke stolu.

Jaroslave, stručně zhodno situaci,” poádal Adama.

Začnu tím nejdůleitějím, Pavlem. Znovu jsem s expertem z foniatrie porovnal několik nahrávek Pavlova hlasu s posledním záznamem, kdy dostal signál k návratu domů. Nemůe

jít v ádném případě o záměnu. A navíc, Pavel reagoval přesně podle stanoveného postupu.

Signál tedy určitě přijal, ale potom zmizel. Několikrát jsme

93

prověřovali jeho telefonní číslo, absolutně nic, nikdo nebere telefon. Kdyby Pavla odhalili, tak by u jeho telefonu v bytě seděla stálá sluba. Zjiovali by, odkud je voláno. V Pavlově případě naprostý klid.

Co tedy takový klid podle tebe signalizuje? zeptal se netrpělivě Vladyka. Doufám, e ne klid před bouří…”

Jedinou věc-Pavel sice zmizel z bytu, ale nemůe pokračovat po připravené trase.

Důvodem můe být třeba sledování.”

Kdyby ho sledovali lidé z BND, potom by platila tvá varianta s nastrčenou slubou u telefonu, co se nestalo. Otázka tedy zní, kdo?” Vladyka se rozhlédl po přítomných.

Jsem přesvědčen, e po Pavlovi tvrdě vyjel Mossad,” odpověděl Adam přímo.Dostali o něm podrobné informace od Lindy Sampsonové, zná ho Rainerová a navíc se mohou domnívat,

e Pavel stále drí v ruce klíč k tomu konfirmačnímu bankovnímu dokumentu. Sampsonová

byla přece při tom, kdy doktor Neuman uváděl překáky, jak se dostat k originálu dokladu.

Pokud budou mít Pavla, potom mají alespoň naději. Takhle zřejmě nemají vůbec nic. Z toho vyplývá závěr, e Pavlovi stále zbývá ance se z toho dostat. Ale bude to nesmírně těké…”

Vladyka utědřil Adamovi nevlídný pohled. Dnes mu nějak neladila jeho strohá věcnost. Musí se učinit vechno pro to, aby měl Pavla co nejdříve doma.

Ne projednáme ná postup, uveď dalí informace.”

Podařilo se nám zadokumentovat Infielda, Thompsona a Fernyhougha při příchodu do

Handelsbank v Locarnu. Dáváme teď dohromady vechny informace, které o nich máme v

počítači. Byl to pro ně totální krach. Nacistické konto blokuje generální ředitel bankovní společnosti. V přísluném výboru OSN probíhají přípravy na vytvoření mezinárodní komise, která by vyetřila zbývající nacistická konta. Myslím, e tady jsme jasně bodovali. Vysoké hodnocení naí akce přilo i od spojenců. Adam zalistoval ve svých poznámkách a chvilku studoval telexové depee.

Jetě jedna věc. Od včerejího rána byl zaznamenán značně zvýený radioprovoz izraelské rozvědky Mossad. Rezidentury v Haagu, Paříi, Bernu a Londýně jsou nahaveny.”

Dává to do souvislosti s Pavlem? Zatím bych se závěrem nepospíchal. Faktem vak je, e včera a na dneek v noci dolo k řadě pumových útoků na některá vojenská, policejní a

dopravní zařízení v Itálii, Francii a Spolkové republice.

95

Zprávy shodně hovoří o koordinované akci extrémně levicových organizací. Ale v konfrontaci se zvýenou činností rezidentur Mossadu bude asi opak pravdou. Připravují zřejmě akci

větího rozsahu a proto potřebují předem zpracovat veřejné mínění. Převlek za extrémní levici u pouili několikrát. Pokud Pavel prchá na vlastní pěst, dostane se do horké kae. Po těch útocích bude teď celý policejní aparát v západní Evropě na nohou,” odhadoval Vladyka.

Doufejme, e se mu podařilo vybrat ze schránky náhradní osobní doklady. A Bossen a jeho lidé zjistí, e Pavel zmizel, bude mít na krku jetě navíc BND a specializované policejní sloky,” vstoupil do diskuse tichým hlasem poprvé i Bednář.

Bohuel, má pravdu, Vládo, Proto mu musíme rychle hodit záchranné lano. Chci slyet

vae návrhy, soudruzi,” Vladyka u tradičně povstal a začal přecházet po kanceláři.

xxxx

Modrý neónový nápis ESPRESSO ROSA MARIA signalizoval u na dálku, e nabízí své

sluby i v tuto časnou ranní hodinu. Výhodná poloha v sousedství hlavního hamburského

nádraí zabezpečovala jeho majiteli stálé zákazníky ve dne i v noci.

Pavel vstoupil do zakouřené poloprázdné místnosti krátce před estou hodinou. Přelétl

pohledem po lokále, kde posedávalo po noční tůře několik prostitutek a pár nonstop opilců, hledajících svítání na dně sklenice. Bez zastavení zamířil na toaletu. Zůstal vak stát hned za dveřmi a přes oprýskaný nápis na skleněné výplni pozorně sledoval lokál.

V několika sekundách by mělo být vechno jasné. U dvacet minut proíval tísnivý pocit obav a nejistoty. Stalo se to při přesunu k signálnímu místu, kde měl maličkým znamením v telefonní budce sdělit svým přátelům v Praze, e plní příkaz k návratu domů a postupuje podle předem dohodnutého plánu. Několik desítek metrů od telefonní budky se rozhodl, e provede jetě poslední prověrku na sledování. Byl to pouhý instinkt, podvědomé rozhodnutí.

Změnil směr a oklikou se vracel v protisměru k trase, po které přiel.

V ulicích vládl dosud poměrný klid. Jen občas projela kolem dodávka se zboím. A potom náhle uviděl u chodníku oputěné tmavozelené volvo. Přesně takové parkovalo v ulici naproti jeho bytu, kdy z okna uviděl záblesk zapalovače.

96

Teď se zdálo, e vozidlo je oputěné. Ale v matném světle pouliční lampy Pavel zaznamenal uvnitř vozu jakýsi nepatrný pohyb. Někdo se sehnul pod palubní desku, aby zřejmě nebyl spatřen z ulice. Pavel byl realista, pracující s fakty a nikoliv s představami. A tmavozelené volvo patřilo do kategorie faktů, které nemohl pominout. Musel jednat rychle a pohotově, ale tak, aby nevyprovokoval své sledovatele. Volným krokem zamířil směrem k hlavnímu

nádraí. Uběhly dlouhé dvě minuty, do lokálu vak za ním nikdo nevstoupil. Poněkud se

uklidnil. Opláchl si obličej studenou vodou a vrátil se do místnosti. Usedl k nejbliímu volnému stolku s výhledem na vchod.

Ospalou servírku poádal o slepičí bujón a sklenici horkého čaje s citrónem. Právě v

okamiku, kdy servírka kladla na stůl talíř s polévkou, veel do lokálu starí proedivělý mu a posadil se hned u dveří. Svým vzezřením jaksi do prostředí kolem nezapadal a navíc

zůstal sedět v přetopené místnosti v zimníku.

Pavel se celý nastrail. Také příchod tohoto mue nepatřil do kategorie náhod. Horečně přemýlel. Pokud je skutečně sledován, musí jít o stoprocentní profesionály, kteří dokonale znali situaci v prostoru jeho bydlitě a správně vyhodnotili i místo, kudy by mohl uniknout.

Měli zřejmě obsazené vechny okolní ulice a výjezdy z nich. Tam jej také zjistili a vydali se skrytě za ním. Ale kdo jsou ti lidé? Agenti BND, kontrarozvědky, nebo kriminální policie? Ti by s ním určitě takové cavyky nedělali. Dávno u by seděl za mříemi. Pokud to nejsou jeho bývalí kolegové z BND, zbývá poslední monost, Mossad! Ale proč ho sledují? Jednou z moností je jejich soustavný zájem o nacistická depozita. Jakou roli vak mu v této vysoké hře přisoudili? A proč u ho dávno nekontaktovali? Co chtějí zjistit tajným sledováním? Na mysl mu přiel poslední rozhovor s Lindou a její nabídka, aby spolu vyuili příleitosti a získali kapitál sami pro sebe. Co kdy se lidé z Mossadu domnívají, e spolu s Neumanem podstrčili Infieldovi a Bossenovi perfektní padělek konfirmačního dokladu a originál má on, Pavel? Na takové dedukce teď není čas. Musí co nejobezřetněji setřást slídily a vyrazit na připravenou trasu domů. Tak zněl jasný příkaz z Prahy.

Pavla vyruil ze zamylení příchod mladého promrzlého kamelota, který zřejmě vstoupil do lokálu zadním vchodem.

97

Na předloktí měl přeloen balík ranního vydání BILDU. Palcový titulek na přední straně listu NOVÁ VLNA TERORISMU upoutal Pavlovu pozornost. Koupil jeden výtisk a se zájmem

začal číst. Skrytou pozornost věnoval i mui v zimníku, který pomalu a nevímavě k svému okolí usrkával kávu. Jejich pohledy se náhodně setkaly, ale mu rychle uhnul očima stranou.

Stránky BILDU byly jako vdy zrcadlem dlouholeté tradice tohoto listu, skandály, sex,

bulvární senzace. Sérii článků o teroristických útocích v Itálii, Francií a NSR dominovala reportá zvlátního dopisovatele listu ze výcarského Locarna, kam se vydal za senzačním odhalením deníku Neue Zurcher Zeitung o nacistickém pokladu. Reportér se stal náhodným přímým svědkem dalí teroristické akce v penziónu MONTALDI, kde byl ubytován.

Je půl jedenácté v noci. Chystám se ulehnout, kdy na chodbě slyím tlumený výstřel a

výkřik. Opatrně pootevřu dveře. Ve slabém světle vidím dvě postavy se samopaly, tváře

zakryté punčochami. Z pokoje vedle mne vybíhá ena, jen tak v upanu a z pistole pálí na jednoho z nich. Druhý mu ji srazí k zemi dávkou ze samopalu. Z venku se ozývají sirény policejních vozů, v penziónu hoří, pokoj se zaplňuje tiplavým kouřem. Ale v několika

minutách je po vem. Lidé jsou ílení strachem, ozývá se zoufalé volání o pomoc,

nikdo vak přesně neví, co se stalo. Policejní komisař Gasperri, který mě poádal o

svědeckou výpověď tvrdí, e lo o souboj dvou teroristických skupin. Dalí policista nabízí jiné vysvětlení, radikální arabská skupina přepadla izraelské komando, zapojené do souboje o nacistické milióny. Před mýma očima zavraděná ena vak byla dritelkou amerického

pasu na jméno Linda Sampsonová…”

Kdy Pavel dočetl a do tohoto místa, musel vynaloit vekerou energii, aby zůstal klidně sedět za stolem. Odloil noviny na stůl a napil se čaje. Teď u nebylo ádných pochyb, ocitl se ve sloité, krizové situaci. Útok na penzión MONTALDI v Locarnu byl bezpochyby dílem neofaistů, řízených Infieldem a Bossenem. Koordinovaný úder teroristických skupin na

dalích místech určitě vyvolal přísná bezpečnostní opatření na letitích, nádraích a

hraničních přechodech. Teď musí sám velmi rychle vyřeit, jak za této sloité situace

postupovat dál. Nutně potřebuje doklady na krycí jméno, uloené ve skrýi za městem a

praskou centrálu musí uvědomit, e přijal příkaz a vrací se domů.

98

Ale ke skrýi s doklady se nemůe vydat, pokud má v patách sledovatele. Tedy prioritním úkolem je rychlý a nenápadný únik. Potom musí zmizet z Hamburku a proklouznout do

Holandska. Tam znovu nastoupí na připravenou trasu a při troce těstí by měl stihnout alespoň náhradni termín kontaktu se spojkou, která jej odvede do bezpečí.

Zvolna se zvedl a zamířil dveřmi k toaletám. Ze stejného místa opět pozoroval děni v lokále.

Stari mu u vchodu hodil na stůl bankovku a odeel. V několika vteřinách vstoupila dovnitř dvojice. Mu nesl koenou cestovní taku. Usedli rovně poblí východu z espressa. ena několikrát pohlédla směrem k jeho úkrytu. Pavel se otočil a začal zkoumat okna na toaletě.

Přes ně nebylo úniku. Potom si vzpomněl na kamelota, který přiel do lokálu odněkud ze zadního traktu. Vyel do úzké chodbičky, vedoucí ke kuchyni. Tam se srazil se servírkou.

Vsunul ji do ruky dvě desetimarkovky a zamumlal, e odcházi. Servírka strčila peníze do kapsy bez jediného slůvka a vela do kuchyňky. Pavel zůstal v chodbičce sám. Teprve teď rozeznal v eru na jejím konci dveře s nápisem, pouze pro personál. Bez váhání je otevřel.

Za nimi pokračovala chodba dál. Ve tmě narazil na přepravky s láhvemi. Pak spatřil plechová vrátka s odsunutou závorou. Proklouzl jimi na těsný dvorek. Ucítil zápach odpadků z

popelnic. Avak to hlavni, brána do bočni ulice byla otevřená. Chvilku zůstal stát a pozoroval okoli. Kolem zvolna projel mlékárenský vůz. Teď u na nic nečekal. Na chodníku zabočil doprava, přesně na opačnou stranu od svých pronásledovatelů. Rychle se zorientoval a

přeel do rychlé chůze k hlavnímu nádraí. Na stanoviti taxíků vlezl do nejbliího a řidiči udal adresu na severozápadní předměstí Hamburku, ve čtvrti Schnelsen.

xxxx

Zvlátní operativní skupina pod vedením plukovníka Vladyky zasedla k poradě v osmnáct

hodin. Mimo Vladyky, Adama a Bednára byli jejími členy specialisté v oblasti agenturního spojeni, ifrové sluby, odborník na izraelskou tajnou slubu Mossad a dva operativci

z terénu, dokonali znalci situace v NSR se specializací na kontrarozvědku a policii. Úkolem této zvlátní skupiny bylo vypracováni návrhu na záchranu jejich spolupracovníka. A pro některé i blízkého osobního přítele - Pavla Hartmana.

99

Soudruzi, podejte jednotlivě za své úseky krátkou situační zprávu a potom projednáme plán, vypracovaný majorem Adamem a poručíkem Bednářem, zahájil poradu plukovník Vladyka.

První se o slovo přihlásil chlapík střední postavy s nazrzlým plnovousem a hustými

kudrnatými vlasy. Do Vladykova týmu jej přizvali jako experta na západoněmecké policejní sloky a kontrarozvědku. Letmo nahlédl do svých poznámek a potom spustil rychlou

kadencí: Za posledních osmačtyřicet hodin provedly bezpečnostní sluby řadu rozsáhlých razií v ubytovnách zahraničních dělníků, předevím Turků a Arabů. Tyto akce zapadají do celkové vypjaté psychózy, vyvolané ozbrojenými teroristickými útoky na objekty NATO ve Wiesbadenu, dále policejní stanici ve Wůrzburgu a počítačové centrum firmy BMW v

Mnichové. Na vech letitích, nádraích a výpadových komunikacích je zesílená policejní ochrana, posílená o přísluníky ozbrojených sil. Přísné prohlídky cestujících probíhají i při vnitrostátních letech a na hraničních přechodech byly zpřísněny jak pasové, tak i celní prohlídky. Tato opatření způsobila kilometrové zácpy vozidel na přechodech do Rakouska, výcarska, Francie, Belgie a Holandska. Zcela mimořádná situace se vytvořila od včerejí noci v Hamburku, kde při jedné policejní akci byl ze zálohy zastřelen policejní komisař Ebert.

Pokud se naemu mui nepodařilo opustit Hamburk před čtyřiadvaceti hodinami, má nyní

minimální anci nepozorovaně proklouznout. To je prozatím ve. Vladyka kývnutím hlavy poděkoval za informaci. Soudruhu plukovníku, dovolím si doplnit kapitána Marvana jetě o jeden velmi významný údaj, který jsme získali krátce před touto poradou z naprosto

věrohodného pramene na druhé straně,” připojil se nadporučík ubrt a pokračoval: Vechny policejní stanice, hraniční přechody, pasová a celní kontrola dostaly v odpoledních hodinách Hartmanovu fotografii s ádostí o zadrení. Je hledán jako významný svědek v případu

střelby z loňského roku při srazu neofaistů v Kasselu. Je to samozřejmě jen záminka, ale pro současnou situaci velmi podstatná. Informace policejní prefektury v Hamburku zatím nebyla předána tisku.” Dalí komplikace,” zabručel rozmrzele Vladyka. Chtěl předat slovo ostatním účastníkům porady, ale jednání přeruil příchod pracovníka ifrové sluby.

Promiňte, soudruhu plukovníku, přila mimořádně důleitá zpráva, označená, ihned předat,”

ohlásil rázným hlasem a před Vladykou rozevřel koené desky.

100

Plukovník začal soustředěně číst. Z výrazu jeho tváře se vak nedalo nic zjistit. Vichni napjatě čekali. Jen Adam, který znal Vladyku u celé roky, rozpoznal nepatrnou změnu v jeho výrazu, jakoby se mu kolem očí rozjasnily vrásky.Vladyka nečekaně uhodil plochou

dlaní do stolu a zvolal: ,,První troku dobrá zpráva v tom kolotoči posledních dnů. Jaroslave, tvůj tah vyel!” Pohlédl na Adama a v očích mu to opět radostně jiskřilo. ,,Prověrka Pavlovy mrtvé schránky ve Schnelsenu je absolutně pozitivní. Má nové doklady a přes kreditní kartu přístup k dalím finančním prostředkům. Navíc nám nechal ve schránce nesmírně důleitý vzkaz! Musí pouít holandskou trasu… 

Napětí v místnosti polevilo. Vladyka podepsal pracovníkovi ifrové sluby příjem zprávy a propustil jej. Znovu pohlédl k majoru Adamovi.Nastává kvalitativně nová situace. Musíme se pustit do rozpracování holandské varianty a uvést do pohotovosti vechno, co máme. A také najít způsob, jak Pavla upozornit, e je hledán policií ve Spolkové republice. Obdobná situace můe nastat za několik hodin i v Holandsku…”

Jsem přesvědčen, e Pavel pohotově zhodnotil situaci. Zřejmě proto se rozhodl pro záloní holandskou variantu,,” přeruil Vladyku major Adam.Souhlasím, ale přesto musíme zajistit, aby v relacích tato informace dostala prioritu. Vládo, jdi to zařídit!” vyzval plukovník poručíka Bednára, který hned na to opustil kancelář.A my se nyní domluvíme na zajitění místa

setkání se spojkou a dalím postupu…”

xxx

Teplo ve vyhřátém kinosále pomalu prostupovalo Pavlovým oděvem a působilo jako úleva.

Na promítacím plátně se střídaly scény a barvy francouzského erotického filmu, ale Pavel děj filmu vůbec nevnímal. V milosrdném přítmí prázdné poslední řady si pohodlně natáhl unavené a prokřehlé nohy, hlavu opřel o stěnu a několik minut relaxoval. Přila chvíle, kdy mohl udělat první důleitý mezisoučet na své cestě k domovu. Největím úspěchem byl únik sledovatelům, vybrání mrtvé schránky s novými doklady,

101

předání stručné zprávy pro centrálu o pouití únikové trasy a hlavně vlastni útěk z

Hamburku. Podařil se mu skutečně na poslední chvíli. Vrada známého hamburského

policejního komisaře zvedla bezpečnostní aparát ve městě na nohy. Zátarasy na

výpadovkách, prohlídky vozidel, kontroly ve vlacích, nádraích a na letiti. Rozsáhlá razie probíhala i v přístavu. Tomu vemu unikl jen o vlas. Uvědomil si, e pouiti veřejného dopravního prostředku včetně auta z půjčovny je velice riskantní. Proto se rozhodl pro jiný způsob. Znal vyhláený motorest jině od města na kříovém uzlu dálnic ve směru na Brémy a na Hannover. S oblibou jej vyhledávali řidiči dálkově dopravy.

Do motorestu přijel taxíkem. Jeho proívaná tmavomodrá bunda a cestovní brana přes

rameno, kterou zakoupil ihned po vybráni mrtvé schránky, mu dodaly vzhled námořníka,

cestujícího na dovolenou. V motorestu se u álku kávy seznámil s řidičem britského

vojenského kamiónu. Měl namířeno na Brémy a celkem ochotně Pavla svezl a do městečka

Buchholtz, vzdáleného asi třicet kilometrů jině od Hamburku. Vojenský kamión, označený emblémem Britské rýnské armády, projel policejní kontrolou bez zastaveni.

Buchholtz leí na hlavním elezničním spoji Hamburk-Kolín nad Rýnem. Kousek odtud vede dálnice. Ve městě se pohybuje mnoství zahraničních dělníků, mezi nimi se snadno ztratil.

Ale nezdrel se dlouho. Dal se oholit a vlasy upravit na krátko, aby odpovídal zjevem

fotografii na novém pase. Z prokuristy Pavla Hartmana se stal servisní inenýr Kurt

Heinemann. Potom nastoupil trasu směrem k holandským hranicím. Vystřídal několik

osobních vlaků, část cesty jel i autobusem. Ve večerních hodinách dorazil do rozhodujícího bodu, hraničního města Emmerich. Aby se vyhnul případným kontrolám na ulici, zael do

nejbliího kina. Musel vak vyřeit způsob, jak přečká dneni noc. Ulice a nádrai

znamenaly váné riziko, čtyři hodiny u proseděl v mistnim kině s nonstop programem. Ale závěr představeni se blíil. Rozhodl se, e přespi v některém malém hotýlku u přístavu, kde stačí zaplatit předem s patřičným spropitným a nikdo se na nic nevyptává. Ale i do takového místa je lepí jít a později po půlnoci, kdy u tolik nehrozí policejní kontroly.

Měl by si také upřesnit, kdy a kde opustí území NSR. Jetě z přípravy v Praze věděl,

102

e nejvhodnějí doba pro přechod hranic do Holandska v tomto místě je období mezi estou a osmou hodinou ranní a nebo odpoledne mezi pátou a estou. V těchto pičkových

intervalech bývá hraniční přechod zavalen zástupy lidí cestujících pěky, na kolech,

motocyklech a v autech oběma směry. Střídání pracovních směn v místních docích,

překladitích a malých závodech způsobuje přelévání obrovského davu lidí přes hraniční čáru. Takový nával je hůře postiitelný a pohraniční kontrola na obou stranách hranice se omezuje na pouhé sledování nekonečného zástupu lidí a vozidel. Tak tomu bývá obvykle v době, kdy se nic neděje. Teď vak nastala mimořádná situace. Jeho fotografii u určitě mají v kadé kanceláři spolkové hraniční kontroly. Varování praské centrály zachytil odpoledne na malý japonský tranzistorový přijímač,jedinou památku, kterou si mimo peněz a obleku odnesl ze svého bytu. Věděl, e při vyhláení havarijního signálu centrála vysílá kadou celou hodinu na vydané frekvenci pokyny ve slovním kódu. Pro rozlutění těchto pokynů

nepotřeboval ádné deifrovací pomůcky, pouze znát zpaměti základní kombinaci slov a

čísel. Skryt v kabince WC na malé venkovské stanici, v době čekání na dalí vlakový spoj, zachytil krátkou zprávu.

Centrála mu potvrdila, e nali jeho vzkaz v mrtvé schránce na předměstí Schnelsen. Věděl, e zprávu budou vysílat nepřetritě do druhé hodiny ranní a potom přijde na řadu dalí pokyn. Nebezpečí hloubkové kontroly, hrozící na hranicích, mu posléze potvrdil náhodně vyslechnutý rozhovor dvou muů v dělnických overalech. V nádraní restauraci lamentovali na hodinové zdrení, kdy se vraceli z práce v holandském městě Gendringen. Jak

vyrozuměl, kontrolu prováděli předevím na západoněmecké straně hranic. Zbývala mu

jediná monost, podplatit některého člena lodní posádky z desítek říčních trajektů,

vyjídějících kadé ráno po rýnském veletoku pro naloené vlečné čluny do Holandska. Byla to sice čistá improvizace, ale za dané situace s nejmením rizikem.

Pomalu se zvedl a vyel do sychravé noci. U za svého pobytu v Hamburku měl osobní

zkuenost s nebezpečím a nástrahami, které číhají na chodce v temných zákoutích

přístavních měst. Městečko Emmerich bylo sice v porovnání s Hamburkem jen provinční

hnízdo s přístavem a říčními doky, ale nebezpečí zde nebylo o nic mení.

103

Drel se raději okraje chodníku u vozovky. Ulici lemovaly pivnice, námořnické hospody, hodinové hotýlky a malé obchůdky s nápoji, potravinami a ovocem, otevřené i v tuto pozdní noční dobu. Lidi vak zaháněla z ulic nepohoda a chladné počasí. Minul jen pár náhodných chodců. Pomalu sestupoval dolů k řece. Před sebou uviděl blikající neón nad vchodem do oprýskané budovy. Honosný nápis HOTEL EDEN mu připomněl hotel EDEN WOLF v

Mnichově. Ani se mu nechtělo věřit, e tam vlastně pobýval sotva před několika týdny.

Vzpomínka byla spojena s Lindou Sampsonovou. Padl na něj chvilkový pocit smutku a lítosti.

Byla to velmi komplikovaná ena, moná i velmi neastná, ale její tajemství u nikdy

neodhalí. Zastavil se před vchodem. Na ulici pronikal zvuk harmoniky a sytý baryton Oj, oj, Istro, Istro zněly do noci slova temperamentní dalmatské písničky, a okenní tabulky drnčely.

Následoval bouřlivý potlesk, cinkot sklenic a pochvalné výkřiky.

Vstoupil dovnitř. Místnost byla plně obsazena. Někdo mu vak přistrčil volnou idli, aby přisedl. V mračnu cigaretového kouře uviděl rozpálené, upocené tváře muů a en,

rozjařených pivem a napsem. Číník před něj bez řeči postavil tuplák s pivem. Poádal o jídelní lístek, nebo si uvědomil, e vlastně od rána nepozřel nic jiného ne talíř polévky a několik álků kávy. Objednal si pečené maso se zeleninou. Při jídle pozoroval své

spolustolovníky. Byli to větinou lidé těké práce v přístaviti, docích a na říčních trajektech.

V upracovaných mozolnatých dlaních svírali tupláky s pivem a vesele jimi do rytmu kývali.

Podle řeči Němci, Holanďané, Turci a parta Jugoslávců. Drela prim ve zpěvu. Dominoval jim černovlasý urostlý krasavec, který s rutinou profesionála hrál na harmoniku a zpíval.

Jeho hlas upoutal Pavlovu pozornost u venku před hotelem. Po půl hodině se místnost

poněkud vyprázdnila. Pavel přisedl blíe k jugoslávské skupině. Viml si, e na rozdíl od ostatních popíjejí červené víno. Po číníkovi poslal sólistovi láhev. Krasavec mu

pozdviením číe poděkoval. Odloil harmoniku a přistoupil k Pavlovi.

Děkujeme za víno. Jakou chce zahrát? spustil na Pavla velmi dobrou němčinou.

Mám rád vae písně. V dětství jsem je slýchal od svého dědy.”

Pocházel z Jugoslávie? zajímal se zpěvák.

104

Ne. Byl rodákem z Moravy. Ale za Rakousko-Uherska vojákoval v Hercegovině. Tam se

naučil vae krásné melodie. Já si je vybavuji jen velmi těko. Vy jste mi je dnes připomněli, zaimprovizoval Pavel. A co vás sem zahnalo?

Děláme tady jako gastarbaitři v překladiti. Těká práce, ale za dobré peníze. Napije se s námi?” Bez dalího postavil před Pavla sklenici vína. Mně říkají Branko.”

Jmenuji se Pavel,” řekl po pravdě.

Skupinka jugoslávských dělníků si s ním připila. Pavel je jetě několikrát pohostil vínem a společně si zazpívali. V jednu hodinu ráno u zůstali v lokále sami.

Kde bydlí?” zajímal se Branko.

Zatím nikde, myslel jsem, e bych mohl přespat tady, v EDENU.”

Já ti to zařídím. Dej mi třicet marek a má pokoj s výhledem na řeku. My bydlíme v podkroví, vichni společně na jedné cimře. Musíme etřit.” Harmonikář vzal od Pavla peníze a zmizel ve dveřích za výčepním pultem.

Pavel vyrovnal účet a u číníka objednal jetě jednu láhev červeného vína, kterou chtěl vzít s sebou na pokoj.

Branko byl zpátky v několika minutách. Pavlovi předal klič s velkou dřevěnou koulí, na které svítila bílou barvou neuměle namalovaná dvanáctka.

Zapsal jsem tě do knihy hostů pod jménem Pavel Morava,” zachechtal se spokojeně a jeho společnici se přidali.

Díky, Branko. Zvu vás vechny jetě k sobě na skleničku,” předstíral mírnou pičku Pavel.

Kdepak, chlapi musí jít spát, mají ranní směnu. Ale já tvé pozvání přijímám, nastupuju ichtu a od dvou odpoledne.” Branko přehodil řemen harmoniky přes rameno a zamířil k východu. Pavel se rozloučil s ostatními spolustolovníky, u výčepu převzal od číníka láhev claretu a vydal se za svým průvodcem.

Pokoj byl vybaven levným otlučeným nábytkem, ale povlaky na posteli vypadaly čisté. V rohu byl dokonce zabudován i sprchový kout.

Pavel nalil do skleniček víno a láhev postavil na noční stolek. Nabídl svému hostovi jedinou idlí a sám usedl na okraj postele. U dole v lokále se rozhodl, e se svým problémem

nebude otálet. Kdy se napili, řekl.

105

Rád jsem tě potkal, Branko. Hned od prvního okamiku jsi mi byl sympatický. Asi proto, e tak pěkně zpívá a hraje. Chlap s takovým krásným hlasem musí mít i dobré srdce. Proto bych tě chtěl poádat o pomoc. Samozřejmě, e nechci nic zadarmo.” Pavel znovu nalil víno do skleniček a po okraj. Po očku pozoroval svého hosta.

Jakou pomoc? Vdy jsem tady v téhle zemi jen druhořadý dělník. Jak bych ti mohl pomoci?”

Branko se celý nastrail.

Ukradli mi cestovní pas a já se potřebuji vrátit do Holandska. Řeknu ti na rovinu, v čem lítám.

Včera mě ve Wesselu okradla jedna tětka s pasákem v hodinovém hotelu,” předstíral Pavel věrohodně. Proč jsi se neobrátil na policii?”

To by byl jetě větí malér. Prasklo by na mne, e jsem si bez předákova vědomí odskočil na druhou stranu hranic. Přiel bych o místo. Pracuji pro americkou firmu BAKER STEEL a do Holandska jsme přijeli na montá zařízení. Tu cestu mi byl čert dluen. Měl jsem pro svého bratra vyřídit ve Wesselu malý keftík a takhle jsem dopad.”

Branko chvilku seděl se sklopenou hlavou a přemýlel.

Na druhou stranu se běně chodí a jezdí bez kontroly. Ale předevčírem začaly tady na

německé straně dělat přísné, prohlídky. Musel bys proklouznout na lodí,” uvaoval nahlas.

Dobře ti zaplatím, Branko!”

Mně platit nemusí, je to přece kamarádská sluba. Ale zadarmo to nepůjde. Bude muset něco vrazit kapitánovi. Kolik můe investovat?”

Pavel cítil, e přiel kritický okamik. Pokud by přehnal finanční částku, určitě by vzbudil podezření.

Zůstalo mi jetě asi tři sta marek. Dvě stě jsem ochoten zaplatit. Zbytek potřebuju na jízdenku do Amsterodamu. A se tam dostanu, bude vechno ou kej. Ohlásím ztrátu pasu a ostatní zařídí firma.”

Dobrá, Pavle. Dvě stě marek jsou sluný peníze. Přivstanu si a pokusím se vechno

projednat. Kdy to bude moné, přijdu pro tebe v est ráno. Dalí monost by byla a přítí den. Musel bys tady ale zůstat jetě jednu noc. Půjčím ti na hotel a ty mi potom pole peníze. Ale myslím, e to zvládnem u zítra ráno.”

Nikdy ti to nezapomenu.”

Branko vzal harmoniku, rozloučil se a odeel z pokoje. Pavel se podíval na hodinky, bylo deset minut po druhé hodině ranní.

106

Za padesát minut začne praská centrála vysílat dalí pokyny pro jeho cestu.

xxxx

V tée době postával major Adam u okna svého obývacího pokoje a zamyleně pozoroval

lidi pod sebou. Přes únavu a vyčerpání v posledních hodinách nemohl usnout. Dneního dne dokončili vekerá opatření pro bezpečný Pavlův návrat a bylo nutné myslet i na dalí věci.

Protivníci na druhé straně také nezahálejí.

Kdy přila zpráva s Pavlovým vzkazem v mrtvé schránce o tom, e pouije holandské

varianty, spadl Adamovi kámen ze srdce. Znovu se ukázalo, jak mimořádný talent má Pavel pro tuto práci. Předvídal, e centrála po něm určitě začne pátrat, kdy nesplnil smluvený signál po převzetí příkazu k návratu domů. Přemýlel logicky, centrála pole spojku, aby prověřila, zda si vyzvedl krycí doklady z mrtvé schránky. Proto tam nechal vzkaz. Teď by se měl ohlásit a po překročení holandských hranic. Potom by snad mělo jít vechno hladce.

Znovu začal přemýlet, co by měli podniknout dál. Pavel končí, ale ivot se tím nezastaví. V

záloze stále mají akci v Pullachu, kterou v reii Mossadu rozehrál zavraděný agent

Schmutzer. Měli by se na onoho Dr. Heintze pořádně podívat.

Dospěl k názoru, e s akcí nelze dále otálet. Tím jako by z něj spadla nespavost. Dlouze, unaveně zívnul a zamířil do lonice.

xxxx

Pavel uslyel tlumené zaklepání na dveře hotelového pokoje. Pohlédl na hodinky, ukazovaly za deset minut est. Vyskočil z postele, na které spal oblečený.

Za dveřmi stál Branko, iroký límec vatovaného tříčtvráku mu téměř zakrýval tvář.

Má těstí, Pavle. Za hodinu odjídíte. Kapitán má pouze jedinou podmínku, nesmí mít u sebe ádné drogy nebo narkotika. Jinak tě nevezme, vysvětloval Branko eptem.

Dávám ti své slovo! ádné z těch svinstev u sebe nemám.

107

Slíbil jsem to kapitánovi předem. Připrav si peníze, dohodli jsme se na těch dvou stovkách.

Tie proli hotelovou chodbou a po schoditi do haly. Vrátný v recepci, schoulený do

lenoky, si jich téměř neviml.

Venku u neprelo, ale od řeky vál nepříjemný vlhký vítr. Kdy dorazili k navigaci, Branko zůstal stát. Dál u musí sám. Postupuj stále tímto směrem a k poslední lodi. Na boku má číslo 453, nemůe ji minout. Kapitán tě čeká na palubě. Zlom vaz a zase někdy přijeď, a si můeme pořádně zazpívat. Zde na obálce je moje adresa. Podal Pavlovi malou hnědou

obálku a plácl ho po rameni. Bez dalích slov se otočil a zmizel ve tmě.

Loď s číslem 453 nael Pavel snadno. Byl to malý vlečný trajekt, jakých tady jezdí stovky.

Motor u se zahříval v nízkých otáčkách. Seskočil na palubu. Cestu mu zastoupil podsaditý chlap, navlečený do tlustého svetru a nepromokavého krátkého plátě.

Paul? zeptal se místo oslovení. Ano.”

Pavel sáhl pravou rukou do kapsy pro připravené peníze.V tom okamiku ucítil úder na

aludek, a zalapal po dechu. Vazoun se chystal k dalí ráně. Teď u Pavel nezaváhal.

Sklonil hlavu a vrazil ji chlapovi do slabin. Současně oběma rukama, jako při ragby, mu podtrhl nohy. Jeho protivník tak bleskovou reakci nečekal a padl na palubu. Ve zlomku

vteřiny mu Pavel přitiskl ruce k palubě. Mu bolestně hekal.

Dej ty pazoury pryč! Chtěl jsem se přesvědčit, jestli u sebe opravdu nemá horký zboí.

Kdyby nás chytila ára, el bych na pár let do chládku, vyráel sípavě.

Pavel neodpověděl. V kapitánově levé kapse nahmatal elezo”. Byl to kolt se zkrácenou hlavní. Zbraň namířil na jejího majitele.

Vstaňte a přejděte ke kormidlu. Kdo je s vámi na palubě?”

Dole u main je strojník. Jinak nikdo. Posádka nastoupí a v Arnhemu. Připojíme íty s nákladem a jedeme zpátky. Dávej pozor s tím koltem, má lehkou spou.”

Pavel sklopil hlaveň, ale zbraň si ponechal.

Vrátím vám tu stříkačku, a přistaneme u holandského břehu. Dávám vám své slovo, e

ádné drogy u sebe nemám. To vám musí stačit. A teď chci slyet, kde vystoupím,” poručil ostře, stále ve střehu. Cítil bolest v podbřiku a v koleně.

108

Na druhý straně je asi po dvou kilometrech na pravým břehu čerpací stanice firmy SHELL.

Pravidelně tam beru naftu. Dávají mi slunej rabat. Zakotvíme u prvního čerpadla a tam zmizí. Čerpací stanice u je v Holandsku. Vypadá to a moc jednodue

zapochyboval

Pavel. Je to jednoduchý, ale musím tě varovat. Kdyby nás náhodou zastihla patrola, řekne, e jsem tě najal jen na dnení den za padesát marek. Jasný?

Branko mě ujistil, e vechno bude bez problémů. Věřím, e bude. Chovej se přirozeně.

Vichni tam dobře mluvěj německy, ádný strachy. Ale pozor na chamraď v překladiti. Fláká se tam toho hromada. Feáci, oralové a podobná verbe, která se netítí ničeho. Dr se pořád hlavní centrální cesty, je souběná s říčním břehem. Dovede tě přímo k hlavní bráně.

Před přístavitěm je autobusovej terminál. Kadejch dvacet minut jede přímý spoj do

Arnhemu. Tam u si nějak poradí. Branko mi říkal, e jsi opravdu přiel o pas.

Ano, mluvil pravdu. Proto musím cestovat vaí kocábkou a jetě si nechat za dvě stovky namlátit.

Musel bys plavat tady po tý pinavý stoce třicet let jako já, abys pochopil, co se zde potlouká za sebranku. Narkotika u přivedla do basy několik mejch kolegů. Tak se nediv, e jsem opatrnej. Teď naval dvě stovky a jedem!

Kapitán zastrčil bankovky do zadní kapsy kalhot a odvázal lano z pacholete, jak se nazývá kovový sloupek na navigaci. Proud začal pomalu unáet loď vpřed. Pavel následoval

kapitána ke kormidlu.

Motor zvýil obrátky a loď zamířila do středu řeky. Voda měla téměř černou barvu a páchla po naftě. Některá zakotvená plavidla u také svítila a připravovala se k vyplutí.

Zelené světle vlevo před námi, to je čerpací stanice. Za chvíli tam budem, upozornil kapitán Pavla. Chvíle se vak protáhla na dobrou půlhodinu. Mezitím začalo svítat. V potrhaných mracích na východním obzoru probleskovaly první sluneční paprsky.

Blíili se k čerpadlu. Reflektor u vjezdu jim blikl na uvítanou.

Připrav se. Rukou ti dám znamení, kdy má vyskočit. Pavel přeel dopředu k lodnímu

zábradlí. Kolt zasunul tak, aby to kapitán viděl, pod smotané konopné lano na přídi.

Kapitán mávl rukou a Pavel s branou v ruce vyskočil na betonové molo. Pohlédl zpět na loď. Kapitán mu vztyčeným palcem oznamoval, e svoji část dohody splnil.

109

Pavel se otočil a podle návodu vykročil předpokládaným směrem k východu.

Překladitě se probouzelo. Od brány přijíděly nákladní kamióny s kontejnery a za nimi se táhl dlouhý had přístavních dělníků ve lutých přilbách, nastupujících na ranní směnu. Také na nákladních jeřábech blikala světla a občas zaznělo houkání klaksonů, kterými se jeřábníci navzájem zdravili při nástupu do práce.

Pavel se zatím v davu cítil bezpečně. Směrem k bráně neel sám. Spolu s ním se vraceli noční hlídači a dalí zaměstnanci, jim končila noční směna. Netuil, e komplikace teprve přijdou.

Hlavní bránu uviděl ve vzdálenosti asi padesáti metrů před sebou. Dva mui, kteří kráčeli stejnou cestou těsně před ním, najednou zneklidněli, začali vzrueně hovořit a zpomalili chůzi. Něco se tam zřejmě děje. Pavel záhy zjistil, co je příčinou rozruchu. U brány stála zaparkována dvě lutá policejní vozidla se zapnutými modrými majáky a kordón

uniformovaných policistů, uzavírajících vchod. Neprováděli sice osobní prohlídky, ale

kadého, kdo chtěl vyjít ven z překladitě, si velmi zpytavě prohlíeli.

Pavel bleskově hodnotil situaci. Rozhlédl se po okolních objektech. Těsně před sebou spatřil vchod do vysoké zděné budovy s označením ZOLL. Ani zpomalil chůzi, zabočil a bez

váhání vstoupil do budovy. Chvilku zůstal stát a rozhlédl se. Vpravo, přesně ve směru k hlavní bráně, vedla dlouhá iroká chodba s mnoství dveří po obou stranách. Na konci bylo velké zasklené okno, jím pronikaly zvenčí záblesky modrého světla policejního majáku.

Na chodbě jetě nebylo ani iváčka. Ze títků na dveřích vyrozuměl, e se ocitl v oddělení, kde mají firemní celní deklaranti své kanceláře. Pracovní doba tu začíná později. Na jedněch dveřích spatřil označení toalet. Rychle tam vklouzl a dveře za sebou uzamkl. Okna z toalet vedla necelý metr nad terénem, kousek od obvodové zdi překladitě. U zdi uviděl narovnané bedny a prázdné kontejnery. Tudy zbývá jediná moná cesta k úniku. Dlouho se

nerozmýlel. Otevřel jedno z oken, opatrně se jím protáhl ven. Chvíli se rozhlíel. Pak začal po bednách vylézat. Hlavní brána odtud byla dost vzdálena a policejní kordón sem

nezasahoval. Kdy pohlédl z výky obvodové zdi dolů, odhadl, e bude muset zdolat

seupem po její stěně dobré tři metry.

110

Kdy dopadl na venkovní chodník, zůstal několik okamiků sedět. Konečně z něj opadlo

napětí. Teprve teď si uvědomil únavu, která mu téměř svazovala nohy. Chvilková

vyčerpanost způsobila, e nevěnoval pozornost vozu, zaparkovanému nepříli daleko u

chodníku, kde seskočil. Zvedl se a zamířil k autobusovému terminálu.

xxxx

Krutou pravdu o tom, e má v patách stíny, zjistil a za hodinu. A to v okamiku, kdy se chystal vstoupit do budovy centrální poty v Arnhemu a poslat telegram na krycí adresu v Západním Berlíně. Měl to být jeden ze signálů stanovených centrálou v radiové relaci, kterou zachytil dnes v noci v pokoji hotelu EDEN v Emmerichu.

Chlápka v nylonovém pláti do detě zaregistroval za sebou na schoditi, vedoucím do

potovní budovy. Kdy zůstal stát v hale, stín učinil toté. Způsob sledování mu připadal nějaký divný, téměř amatérský. Musel se vzdát toho, e odele telegram. Vyel z poty. Stín za ním. Za chvíli zjistil fiata, řízeného nenápadným muem, který se se stínem dorozumíval posunky. To bylo také neobvyklé. Profesionální sledovačka má mezi sebou rádiové spojení, nasazuje obvykle několik vozidel, sledovatelé se poměrně rychle střídají.

Počáteční deprese pominula a začal uvaovat chladnou hlavou. Impuls ke sledování musel přijít od jediného člověka, kapitána trajektu č. 453. Nasvědčovala tomu i policejní vozidla před východem z překladitě a policejní kordón. Kapitán jej přes vechna ujitění zřejmě povaoval za paeráka narkotik a dal tip telefonem holandské policii. Do akce se přidala bezpochyby i místní kriminálka v Arnhemu, její pojízdná hlídka ho zjistila v okamiku, kdy překonal obvodovou zeď překladitě. Nyní zřejmě čekají, komu předá zásilku. Musí se jich zbavit nejdéle do hodiny. Jinak bude ohroeno setkání s kurýrem, který ho má dopravit do bezpečí. Únik nebude snadný, Pohybuje se v naprosto neznámém prostředí. Musí včas

vyhledat stanovené místo setkání s kurýrem a předem prověřit situaci kolem.

Zkusil několik obvyklých triků, nástup do autobusu a na poslední chvíli, přeběhnutí ulice na oranovou, obchodní domy, taxík. Stíny se jej vak drely jako klíata. Měli proti

111

němu značnou výhodu, dokonalou znalost města a místního prostředí.

Hodina setkání s kurýrem se neodvratně blíila. Pavel začínal být nervózní. Celá strastiplná cesta by měla skončit fiaskem? Takovou monost nemohl připustit. U z dálky uviděl

telefonní budku před kanceláří letecké společnosti KLM, místo setkání. Zbývalo jetě deset minut. Vstoupil do letecké kanceláře a u přepáky pro mezinárodní lety poádal o letový řád a informaci o spojích do Londýna. Byla to jen záminka,

která mu umonila přes výkladní skříň pozorovat situaci venku. Jeden ze sledovatelů zůstal stát před vchodem do kanceláře a druhý hledal místo pro zaparkování. V tom okamiku

uviděl, jak u telefonní budky zastavil člověk středních let oblečený do jednořadového edého plátě. Pavel pečlivě zkoumal stanovená rozpoznávací znamení, béový kufřík v pravé ruce a přeloený výtisk novin International Herald Tribune, zasunutý do levé kapsy plátě. Bylo to k zoufání, stál jen na dosah od styčné osoby, ale nemohl nic podniknout. Lítost a

bezmocnost mu sevřely hrdlo. Dobře si zapamatoval kurýrovu tvář. Ten počkal stanovených pět minut a potom odeel. Pavel věděl, e se na stejném místě objeví za hodinu a potom jetě v obdobných intervalech zítra. Rozhodl se, e na dalí kontakt se dokonale připraví.

Poádal o rezervaci letenky na druhý den do Londýna. Potom v telefonní budce před

vchodem předstíral několik telefonních hovorů. Číslo telefonu v budce se naučil zpaměti. Pak zamířil k nádraí. Na toaletě vyndal z brany tranzistorové rádio a branu uloil do boxu automatické úschovny. Musel své sledovatele maximálně zaměstnat. Poviml si, e před

nádraím na něj čeká pouze stín ve fiatu. To bylo dobré znamení. Nechtěl mu komplikovat ivot a tak podnikl krátkou vyjíďku taxíkem po městě. Dával dobrý pozor, aby svého

sledovatele neztratil z dohledu. Deset minut před náhradním setkáním s kurýrem vystoupil z taxíku opět před kanceláří KLM. Veel dovnitř a úřednici poádal, zda můe pouít telefon na pultě. Pamatovala si jej z předchozí návtěvy a souhlasně přikývla. Sledovatel měl zatím problémy se zaparkováním a na chvilku zmizel z dohledu.

Kurýr přiel přesně na čas. Nenápadně se rozhlédl. Pavel věděl, e je z čekání nervózní.

Rychle vytočil číslo telefonní budky. Kurýr uslyel zvonění, ale nehnul se z místa. Telefon vyzváněl vytrvale.

112

Pavel svého člověka doslova postrkoval k budce očima. Kurýr nakonec pochopil, e něco

není v pořádku a vstoupil do budky.

Pavel zaclonil mluvítko rukou a řekl polohlasem: Čekáte na spoj do Amsterodamu?

Po krátké pomlce se ve sluchátku ozvala odpověď: Ano, ale na linku Lufthansy.

Kontakt probíhal německy. Pavel se rozhodl riskovat. A poruit zásady konspirace. Není jiného východiska. Uvidí mě výkladem u telefonu v kanceláři KLM. Mám problémy.” Člověk splnil Pavlovo přání a obrátil se k výkladu. Jaké problémy?” ozvalo se ze sluchátka.

Sledují mě. Fiat číslo AM 23456, jeden mu. Druhý zůstal na nádraí.

Mám řeení,” reagoval kurýr. Pod telefonním seznamem ti nechám klíče od vozu. Sportovní daf modré barvy číslo GH 66782. Stojí na parkoviti před hotelem GLENN, asi tři sta metrů odtud. Nemůe to minout. Vezmi vůz a odjeď na první dálniční odpočívadlo směrem na

UTRECHT. Je tam restaurace PIZZA. Tam se sejde přesně za dvě hodiny s mým

náhradníkem. Zařídím to. Sledovatele teď pozdrím, abys mohl z budky zmizet. Jasné?”

Jasné, jdu na to.” Kurýr zavěsil a odcházel směrem k zaparkovanému fiatu. Pavel poloil sluchátko, vyel před kancelář a vstoupil do budky. Klíčky od vozu objevil okamitě. Teď nesměl nic pokazit. Jakýkoliv spěch by byl podezřelý. Znovu předstíral, e volá. Kurýr mezitím doel k fiatu, sklonil se k mui u volantu a oslovil ho. Tím mu zakryl výhled na telefonní budku. V ten okamik Pavel zmizel.

xxxx

Před kinem ODEON na mnichovské ulici Briener Strasse se v předjarní večer procházelo

mnoství lidí. Někteří čekali na večerní představení, jiní si vyli jen tak na procházku, nadýchat se svěího jarního vzduchu. U vitríny s filmovými fotografiemi postával robustní čtyřicátník. V ruce drel malý balíček, buď knihu, nebo bonboniéru.

Z davu chodců vystoupil mládenec v semiové bundě a proukovaných kalhotách moderního

střihu. Dobrý večer, mám na prodej dva lístky na dnení představení, nemáte zájem?”

113

Mu s balíčkem pohotově odpověděl: ,,Potřebuji pouze jeden lístek na zítra.

Oba se usmáli a jeden druhého si několik vteřin prohlíeli. Potom mladík v semiové bundě důvěrně prohodil: Pane doktore, opravdu vás rád poznávám a zároveň vyřizuji srdečné

pozdravy od naeho společného přítele Helmuta Kleina. Omlouváme se oba, e jsme vás

nechali tak dlouho čekat. Ale teď vechno napravíme…*’

Za několik hodin přila sloitými cestami do praské centrály zpráva, na kterou netrpělivě čekala trojice operativců, Vladyka, Adam a Bednář. Plukovník Vladyka ji přečetl nahlas: Dr. Siegfried Heintz kontaktován. Vydány úkoly k centrále BND a vyplacena finanční záloha.

Jednání bez problémů.

xxxx

Ve dvě hodiny ráno zastavil sportovní daf před bránou do přístavu Harlingen. Pavla bolela hlava po namáhavé jízdě.

Tady má námořnickou kníku, pas a identifikační kartu, řekl Pavlův průvodce. Loď Rosary zvedá kotvu za dvě hodiny. Pozítří bude v Gdaňsku. Na suchu a v suchu, kamaráde.

Vypálili jsme jim rybník, dodal vesele.

Pavel ucítil, jak se mu těstím tají dech. Jede domů…

Konec