Operace fíkový list - Jiří Svetozar Kupka

1Ráno, kdy do naí nemocnice přivezli dvacetiletou Bahesat s porodními bolestmi, jsem neslouil. e ten den bude v mém ivotě červeně zatren hned ze dvou důvodů, jsem netuil ani později, kdy jsem některé vjemy propoutěl jako nepotřebné. Teprve po čase mi je pamě vracela a já se snail zasadit je do správných souvislostí jako dítě, které hledá tu pravou kostku, aby ji vloilo do obrázkové skládačky.

Opustil jsem svůj kláterní byt dříve ne propotím první koili. el jsem po cestičkách dobře udrovaného parku, kde ve stínu oliv a fíkovníků posedávali rekonvalescenti v bílých nemocničních pyamech protkaných světlemodrými prouky. S bělobou těch dezinfikovaných tkanin ostře kontrastovaly snědé arabské tváře, černé tuhé vlasy a vousy. Jestlie ti mladí mui dokázali dojít do stínu cypřie či datlové palmy po svých a levačkou vylovit cigaretu a pravačkou přidret zapalovač, mohli mluvit o těstí. Velmi často měli rukáv či nohavici svého úboru připendleny, aby nevlály.

Budovy nemocnice a klátera byly postaveny z kamene někdy na

počátku dvacátých let. Stavitel měl zkuenosti s počasím v subtropickém pásmu, proto dopřál obyvatelům hodně stínu ,a průvanu. Stavby tak nevojenské působily navenek dojmem pevnosti. Snad měly tmavým a výbuným muslimům vsugerovat chladnou povýenost a moc bílého

mue, i kdy ho zde v té koloniální době zastupovali bosí frantikáni v hnědých kutnách, opásaných provazy. Ovem o kus dál, v táboře

cizinecké legie, tu moc zastupovali drsňáci posbíraní v celé Evropě.

Byla to tehdy nemocnice výhradně pro mue. enskou nemocnici vedly sestry řádu svaté Vorily. Nemocné je třeba občas svlékat do naha a církev je cudná. Nebo spíe opatrná, protoe ďábel pokuení, jak známo, nemá potřebu spánku.

Francouztí kolonizátoři dávno zmizeli, frantikáni tie, cizinecká legie s rámusem, a nemocnici spravuje Mezinárodní červený kří. Personál bydlí v kláteře. Kadý máme miniaturní byt upravený ze dvou mniských cel.

Jenom ředitel Bonelli s manelkou obývají vilu, která ke kláteru nepatřila, ale Mezinárodní červený kří ji koupil a včlenil do areálu nemocnice.

Přes rameno jsem nesl černou koenou branu s fotografickým aparátem a technickými doplňky, které kadému fotografovi dodávají sebevědomí.

Taxíka jsem zastavil pár kroků od brány naeho parku.

5

Aérodrome international, řekl jsem řidiči, protoe po barvitých předměstích jsem chtěl zkusit své těstí a nalovit nějaké neotřelé motivy na mezinárodním letiti.

,,A votre Service, docteur,” odpověděl řidič. To mě překvapilo, ale nezeptal jsem se ho jak ví, e jsem lékař. Buď je ze mne cítit nemocnice, nebo mě viděl vycházet z brány.

Nemám svůj vůz jako ostatní kolegové, protoe v Beheríji mě kamkoliv a v kteroukoliv dobu denní i noční odveze lacino taxík. Na víkendy a na výlety do okolí města si automobil najímám od řeckého kupce Basi li Tawardose, který obchoduje snad se vím, kromě lásky, drog a zlata, protoe nechce riskovat vypovězení. Tak se tedy nestarám o údrbu, ovem musil jsem se smířit s tím, e pokadé dostanu jiný vůz. Někdy renauItku, jindy opia, pak zase fiatku či land rover. Mezi mnou a Basili Tawardosem vzniklo pouto dané tím, e mě mírně okrádá, ale já o tom vím a on ví, e to vím a z toho usoudil, e jsem člověk, jen si cení pohody. Jsem zákazník, který vdycky dostane kávu, nebo nakládané olivy, nebo prostě něco, co Basili Tawardose nic nestojí a vytváří dojem, e je tědrý.

Přesto, e jsem se ji zabydlel v kláteře i v Beheríji, cesta runými ulicemi obchodního centra mě vdycky vzruuje.

V jízdní dráze na sebe pokřikují kočí potahů a řidiči automobilů, chodci zásadně nerespektují vyznačené přechody a proplétají se mezi lutými taxíky a červenými autobusy městské dopravy.

Zvlátním dojmem působí směs Evropy a Asie, nejen v architektuře a v oblékání, ale i ve výběru zboí. eny v plachetkách a mui v chalátech se s naprostou samozřejmostí pohybují mezi pány, jejich obleky jsou uity podle evropských módních časopisů, a mladíky v texaskách a s tričky s neměckými nápisy a enami, které si své dopolední aty nakoupily v obchodech s luxusním paříským zboím.

Staré renaultky a náklaďáky pestře pomalované obrazy a kudrlinkovým arabským písmem se sunou ke křiovatkám v jedné řadě s limuzínami s klimatizací, které k zastíněným vchodům hotelu Sheraton či

Intercontinental vezou delegáty nějaké mezinárodní konference o Středním východě.

Byl jsem zaujat pozorováním pouličního ruchu, ale přesto jsem postřehl, e řidič odbočil z obvyklého směru a hledí do zpětného zrcátka.

Připomenul jsem mu, e chci na mezinárodní letitě.

Oui, oui, monsieur,” odpověděl a objíďkou bloku se vracel do původního směru. Vdy po odbočení se díval do zpětného zrcátka.

Na digitálním taxametru naskakovala čísla. Je to běný trik řidičů, 6

e Evropany, neznalé místopisu, vezou cestami, které jsou třikrát delí, ne nejpřímějí spoj. Jestlie ve mně řidič poznal lékaře nemocnice Mezinárodního červeného kříe, musí předpokládat, e se ve městě vyznám a trik se zvyováním jízdného je neúčinný.

Kdy jsme se vrátili na hlavní tepnu, jel chvíli pomalu, potom jako posedlý amokem vyrazil dopředu, předjíděl s troubením kdeco, podíval se do zpětného zrcátka a pak se znova zařadil a jel ukázněně v proudu a před budovu mezinárodního letitě.

Vystoupil jsem do zápachu asfaltu a do vzduchu, který se nad střechami budov a nad rozjezdovými plochami ji telelil horkem. Řidič mi vracel drobné a řekl jednoduchou francouztinou:

Já odbočoval, chce pán vědět proč? Já chtěl být jistý, e sledují.”

To mě překvapilo. Někdo nás sledoval?”

Vy neotáčet. Čtyři vozy dozadu zastavil zelený citroen. Ten za námi u od nemocnice. Já zahnul, on zahnul. Já na autoroute přidal, on přidal. Já zpomalil, on zpomalil.”

No, řekl jsem si, kdy to tvrdí odborník, asi to tak bude. Dal jsem mu o jeden a půl piastru víc, co byla dobrá odměna za slubu a zapamatoval jsem si jeho číslo.

Přiblině v tu dobu porodila Bahesat to neastné dítě, které se stalo prvním článkem neobyčejných událostí. Důvod, pro který měl být tento den červeně zakrtnut v mém kalendáři. Ale v tu chvíli jsem jetě o ničem nevěděl. Rodila pod citlivýma rukama Gavrila Simiče, který nemohl u nic zachránit.

Měl jsem hlavu plnou taxíkářova překvapivého sdělení a zeleného citroenu. el jsem k budově a očekával, co se bude dít. Kolem panoval běný ruch jako na kadém velkém mezinárodním letiti. V podzemí pracovaly překladové rampy pro třídění zavazadel a leteckých nákladů.

Plá letitní budovy byl skleněný. Velké desky byly naedlé, kouřové, aby otupovaly ostrost slunečního záření. Tím spíe pak fungovaly jako zrcadla.

Stál tam. Zelená metalíza. Podle odrazu jsem hádal, e v něm sedí dvě osoby, ale mohlo jich být více. Neohlíel jsem se, jak mi poradil řidič, ale teprve později jsem si uvědomil, e opatrnost byla nadobro zbytečná.

Mohl jsem se klidně zastavit a citroena si vyfotografovat. Podle způsobu taxíkářovy jízdy museli přece poznat, e jsou prozrazeni. Za takové situace to sledovatelé vzdají a jejich éf musí nasadit někoho jiného, koho neznám.

Jejich éf… U jsem začal uvaovat v pojmech organizace.

7

Co mohou chtít? Nejsme tu neznámí. Místní tisk několikrát popularizoval nai práci. Mezinárodní červený kří zřídil nemocnici v Beheríji, na území neválčícího státu, aby pomáhala raněným ve válečném konfliktu mezi armádou Izraele a vojskem Arabského sboru. Mé jméno i fotografi tisk uveřejnil, stejně jako jména a snímky ostatních lékařů. Otakar Sýkora, nejmladí člen lékařského týmu, vojenský chirurg v hodnosti kapitána Československé lidové armády, absolvent lékařské fakulty v Hradci Králové.

Jednou nás evroptí novináři pozvali do tiskového klubu k rozhovorům.

Nezúčastnil se jich pouze doktor Madariaga, Francouz baskického původu, který se vůči vem novinářům choval jako vůči psům,

roznáejícím nebezpečnou infekci.

Kde jste získal u tolik zkueností válečného chirurga?” otázal se mne reportér Expresu.

Proč myslíte, e jsem zkuený?” odpověděl jsem, protoe mě zajímalo, kam svou otázkou míří.

Jste nejmladí z celého týmu lékařů. Proč vás tedy vybrali?”

Protoe hovořím francouzský a anglicky.”

Studoval jste jazyky s tím záměrem, e odjedete na nějaké válčitě?”

Jeho otázky a mé odpovědi začaly zajímat vechny novináře. Poznal jsem to podle ztiení. U jsem tuil, kam svými otázkami míří. Řekl jsem klidně:

Studoval jsem v přesvědčení, e se člověku vdycky hodí, kdy ke své profesi navíc jetě ovládá cizí jazyky. Jako třeba ted.”

Lze tedy soudit, e vás sem poslali, abyste zkuenosti válečného chirurga teprve získal.”

Ta jeho otázka, to opakování slova .válečný’ u skrývalo nehoráznost a obvinění. Nehoráznost vůči hostitelské zemi, jako bychom raněné vojáky povaovali za vhodný materiál k dokolování lékařů. A tím, e mou přítomnost označoval za přípravu na válku, vytvářel kolem mne

atmosféru nejasných, skrývaných úmyslů. Vcelku to zapadalo do

mezinárodně politické atmosféry.

Jsem chirurg, který slouí v armádě,” řekl jsem. Válečný můe být stroj, ale ne lékař. A poslali mě sem stejně jako mé kolegy z ostatních zemí proto, abych léčil raněné. Můete k tomu ocitovat statut Mezinárodního červeného kříe. Ředitel Bonelli vám jej rád věnuje.”

Novináři mou odpověď ocenili. Reportér otiskl v Expresu rozhovor doslovně, ale přidal k němu svůj závěr, kde naznačoval, e jsem přijel na Střední východ s jinými úkoly. Kdy jsem přinesl výtisk na konzulát, 8

řekl mi inenýr Záruba, který zařizoval mé záleitosti: To je běné, na to si zvykne.”

V Beheríji byly konzuláty osmnácti evropských i mimoevropských států, zastoupení jedenácti leteckých linek, pobočky světových bank a ropných společností. Zpravodajské organizace měly tucty moností pro krycí činnost svých rezidentů. Vůbec jsem nepochyboval, e zprávy o mně, stejně jako o dalích lékařích naí mezinárodní nemocnice, se objevují v hláeních a kartotékách zpravodajských slueb zemí, které se v konfliktu na Středním východě angaují na straně Izraele.

Co je tedy na mně jetě zajímá? Co si chci vyfotografovat? Nebo s kým se mám sejít? Ovem, letitě s přeplněnými halami, eskalátory,

labyrintem chodeb, barovými pulty, s roji dotěrných nosičů, směnárnami a bezcelními obchody, je ideálním místem styku. Ale nemohli vědět, e pojedu na letitě. Znamená to tedy, e byli hotovi sledovat mě kamkoliv.

Co je tedy zajímá? Marně jsem se snail představit si mylenkový pochod člověka, který mě sleduje, aby o mně podával zprávy.

Řidič řekl, e zelený citroen vyjel u od nemocnice. Musel tam někde poblí parkovat. Jak dlouho? Celé dny? Někdy nevyjdu z areálu

nemocnice třeba týden. Zřejmě čekali dnes, protoe mám volno. Zjistit rozvrh slueb je stejně snadné jako zakoupení týdenní jízdenky městské dopravy.

Jetě ne se za mnou zavřely automaticky ovládané dveře, uviděl jsem, e ze zeleného citroenu vystoupil tíhlý mu ve světlých atech, v bílé koili s černou kravatou a v černých polobotkách. Univerzální oblečení tisíců Evropanů od kanceláří tiskových agentur po výkové budovy nějaké nadnárodní společnosti registrované kvůli daňovému úniku v Lichtentejnsku nebo v Hongkongu.

Protoe neznám jeho podobu, v hale ho ztratím z dohledu, on mne vak nikoliv. Udělal jsem rychle jednu věc, kterou asi nepostřehne: na krabičku filmu jsem si poznamenal číslo mého bdělého taxíkáře.

Po chvíli jsem se uklidnil a uvědomil si, proč jsem přijel na letitě.

Fotografovat výjevy, které ozřejmují sloitost problémů, ale i pestrost těchto zemí. K tomuto druhu reportání fotografie mě před lety přiměl obrázek, který jsem si vystřihl:

V nějaké zemi Středního východu táhne velbloud porouchaný luxusní automobil. Pod ním byl titulek: Pomoc rozvojových zemí.

Velbloudy s pozadím vickersů, karavel a iljuinů tu fotografovat nelze.

Ale stále je mono vidět boháče v tradičním úboru arabského ejka, s upraveným plnovousem, navoněného drahým orientálním drádivým

pimem, jen vystoupí z po sledního modelu mercedesu a od zápěstí mu visí tradiční mohamedánský růenec,

9

který nedá z ruky ani kdy se dohaduje o ceně ropy za barel.

Vystoupil jsem na vyhlídkovou terasu. Oproti praské byla zastíněna, ale přesto jsem cítil, jak mi tílko a koile vlhnou. Pořídil jsem několik snímků jako pravý turista, ačkoliv motivy nebyly zvlátě zajímavé. Já vak měl motiv odliný: Doufal jsem, e vyfotografuji ,svého’ mue, ačkoliv jsem nevěděl, který to je. Navíc - ze zeleného citroenu mohl vystoupit dalí člověk, nebo dalí lidé, které jsem neznal, a ti mě teď sledují.

Brzy jsem fotografování nechal. Měl jsem ízeň, ale tolik zkueností jsem ji nasbíral, e pod sluncem nemá člověk pít, protoe kadou kapku okamité vypotí. Opřel jsem se o kovové zábradlí a pozoroval letitní plochy. Vzduch se nad nimi tetelil. Velkoletadla se posunovala ke startovní čáře. Řekl jsem si, e počkám na přistání prvního stroje a pojedu domů.

Nemusil jsem čekat dlouho. Za pár minut přistával boeing společnosti Trans World Airways a melodický hlas informátorky oznamoval, e přilétá z východu. Prodlouil jsem si svou čekací lhůtu do chvíle, ne uvidím cestující, protoe u východních linek je sloení pasaérů pestřejí, ne u spojů ze západu. Vystoupilo asi třicet lidí, Polovina z toho byli Arabové, Indové, Japonci, hongkongtí Číňané a Pákistánci. Mezi lidmi bílé pleti mě zaujal urostlý pár. Mu byl asi čtyřicetiletý a ena značně mladí.

Manelé? Kdoví. Upoutaly mě dvě věci. Mu měl na sobě oblek z česané příze, tedy vlněný, na zdejí podnebí teplý, vysloveně zimní a přes ruku nesl trenčkot s kostkovanou vlněnou vlokou. Zřejmě nastoupili do letadla v zemi, kde právě teď panovala zima. Protoe letadlo přiletělo z východu, přicestovali ze Spojených států či z Kanady, a u měli pasy jakékoliv.

ena měla skládanou sukni, nějakou halenku a svetr přes ruku. Byla ověena fotografickými aparáty. Mezi nimi jsem poznal canon, model, který se u nás prodává za cenu lidového automobilu. Tedy profesionálka.

To byla ona druhá věc, která mě upoutala. Nejspíe novináři.

A e tento pár je dalím důvodem, pro který by dnení den měl být zakrtnut červeně, to jsem nemohl tuit ani v nejbujnějí fantazii.

Opravuji, v té snad ano, ale já měl jiné problémy. Počkal jsem a cestující z boeingu zali do budovy a loudal se k východu z letitních budov.

Byl tam. U z příletové haly jsem kouřovým sklem viděl citroen, zelenou metalízu. Byl prázdný, byli tedy někde za mnou.

Před budovou jsem chvíli čekal na volný taxík.

10

Plače Valíd, řekl jsem řidiči.

Kdy jsme vyjeli, ohlédl jsem se. Zelený citroěn startoval. Kolik osob v něm sedí nebylo vidět, sluneční reflex na jeho sklech mi vtom bránil.

Cestou jsem se jetě dvakrát ohlédl. Jeli za mnou.

Na Valídově náměstí jsem vystoupil. Moná, e se v davu ztratím, ale nijak zvlá jsem se o to nesnail. el jsem na československý konzulát.

Inenýru Zárubovi jsem vyprávěl, jak jsem zjistil, e mě sledují.

Jak dlouho to trvá?”

Nevím. Není vyloučeno, e mě sledují u delí dobu. Co to můe znamenat?”

Záruba se zamyslel a řekl: Moná chtějí znát tvé zvyky.”

A k čemu je to dobré?”

Nevím. Ale obvykle se na to časem přijde.”

Na tenhle rozhovor jsem si vzpomněl a mnohem později. Kdy jsem se znovu ocitl na Valídově náměstí, bylo poledne. Nejvyí čas vrátit se do chladné kláterní cely, zavřít okenice a nevystrčit nos před pátou.

Zastavil jsem opět taxíka a udal adresu:

Lhópital de la Croix rouge internationale.”

Zelený citroěn se ji neobjevil. Buď se mi podařilo ztratit se sledovatelům na Valídově náměstí cestou na konzulát, nebo je mé dalí pochůzky u nezajímaly.

Při vstupu do kláterní budovy mi arabský vrátný řekl:

Pane doktore, je tu vzkaz od doktora Simiče. Máte ho laskavě okamité zavolat.”

2

Nejsme sentimentální a u jsme tu něco viděli. Teprve ve pitálech se pozná pravá tvář války, to je stará zkuenost. Pohled na dítě, které porodila Bahesat, byl skličující. Chlapeček vypadal celkově uboze jako mnohé předčasně narozené děti, námi vak otřáslo něco jiného. Narodil se téměř bezruký. Ty ubohé rosolovité pahýlky se zakrnělými či srostlými prstíčky nebylo mono povaovat za ruce. To tělíčko vypadalo jako nějaký biologický přechodný stupeň mezi niím ivočiným druhem a člověkem.

Znali jsme různé deformace novorozeňat z obrázků v učebnicích a odborných časopisech. Za desítky let byly popsány nejrůznějí

deformace a jejich pravděpodobné příčiny. V posledních létech se vak objevily defekty, které měly zcela nové a odliné příčiny - působení chemických látek na lidský organismus.

11

První velkou mezinárodní aféru vyvolala továrna na léčiva, která dala v západním Německu do prodeje pilulky proti koncepci. Ty vak selhaly a eny, které je pouily, porodily zmrzačené děti bez rukou a bez nohou.

Podobné tělíčko leelo před námi. To ale nebyl obrázek, ten tvoreček dýchal.

Přeije?” otázal jsem se Simiče.

Sotva.”

Odeli jsme do inspekčního pokoje. Vrchní sestra Boyerová nám dala přinést horký čaj.

Nebyli jsme vybaveni pro porody, rodičky nám sem vozili spíe proto, e utrpěly zranění při leteckém bombardování nebo dělostřeleckých

přepadech. Volné inkubátory pro nedonoené děti u nebyly k dispozici.

Soukromá francouzská klinika poadovala zaplacení předem a to pro větinu naich pacientů bylo nepředstavitelné.

Je matka při vědomí?” otázal jsem se, odpovídá na otázky?”

Gavrilo Simič byl pětačtyřicetiletý Srb z Beogradu. Domlouvali jsme se velijak sloenou slovantinou a kdy jsme byli v koncích, spravila to němčina.

Odpovídá, ale je ve patném psychickém stavu.”

Jaký je tvůj názor?” otázal jsem se Simiče. Byl starí, měl právo prvního úsudku.

Můe to být následek kodlivých antikoncepčních prostředků. Nemohu to vyloučit, ale povauji to za nepravděpodobné.”

Poloil jsi rodičce tu otázku?”

Přirozeně. Popírá, e by něco uívala. Rozhodující není její tvrzení, ale okolnosti. Podívej se, jsou to mladí manelé a první dítě byla holčička.

Názory se tu sice značně změnily, ale holčička je pořád méně neli chlapeček. V té situaci přece Bahesat nebude brát pilulky proti početí.

Jednak jí v tom brání náboenství a potom rychle potřebuje upevnit manelství a vlastní postavení v muově rodině. Těhotenství je pro ni ivotní ancí.”

Jestlie je to tak jak říká,” odpověděl jsem Simičovi, pak je tu pravděpodobná příčina genetické deformace-působení bojové otravné látky.”

Simič na to zřejmě také pomyslel, protoe dal okamitě provést vechny běné chemické testy. Výsledky byly negativní. Sestra Adriena Lucasová nezjistila přítomnost ádných chemických látek.

Za sedm měsíců,” řekl Simič, nám sem nepřivezli jediný případ naruení organismu bojovými otravnými látkami.”

12

Sedm měsíců byla doba Bahesatina těhotenství. Simič byl zkuený chirurg a dlouho slouil jako lodní lékař. Jeho druhou specializací byly tropické choroby. Já zase jako lékař v armádě jsem měl speciální výcvik protichemický.

Bojové otravné látky jsou časovaná bomba,” řekl jsem.

Ano, říká se to tak.”

časovaná bomba nevybuchuje při nárazu, ale kdy přijde její čas. Stovky lidí mohou být poznamenány otravnou látkou, která pronikla do

organismu v malém mnoství. V jejich tkáních a v jejich buňkách dochází k deformacím, které se projeví později, jako neznámá choroba.”

Jak potom chce dokázat, e ve hře jsou bojové otravné látky?”

Těko,” řekl jsem.

Navtívili jsme se Simičem Bahesat ve zvlátním pokoji, protoe vichni ostatní pacienti byli mui, větinou vojáci. Aby se psychicky nezhroutila, Simič prosadil, e k ní pustili členy rodiny. Tak jsem poznal její matku, manela a bratra. Nebylo to v souladu s předpisy, ale předpisy

nepředvídají situace, jaká nastala u nás.

Měli jsme před sebou venkovany, kteří jsou ivi z malých políček a ze stáda vyhublých koz. V naí přítomnosti se nechtěli posadit, přestoe jsme jim to gesty naznačovali.

Kromě pár zdvořilostních frází anebo vět, bez nich se neobejde nakupování, jsem arabsky neuměl, ale Simič se dohovořil obstojně.

Nejprve rodičku vyetřil. Dělal to proto, aby si zvykli na nai přítomnost.

Potom poručil přinést čaj a horké preclíky chuové podobné naim slaným tyčinkám, jene oválné jako články kotevního řetězu a se zapečenými sezamovými semínky. Pak jsme si navzájem nabídli cigarety a po této zdvořilosti dolo na mé otázky.

Kde jste v posledním roce ili?”

Ačkoliv jsem se neobracel na nikoho zvlá, odpovídal Bahesatin manel Ibrahim. Doktor Simič ná rozhovor překládal.

V Ben Khedda.”

To byl tábor pro uprchlíky na této straně pahorkatiny Debel el Haddád, která tvoří hraniční čáru. Ovem hraniční čára zde neznamená linii vytrasovanou s přesností na decimetr a osazenou kadých sto metrů kamenem s vyznačením zkratek názvu státu. Tady vládne zvykové právo kmenů, které v odlehlých oblastech kočují podle toho jak jejich stáda ovcí, koz a velbloudů spásají trávu.

Uprchlický tábor bylo přechodné útočitě Ibrahimovy rodiny. Podle oblečení nepatřili k nomádům.

13

Kde jste doma?” otázal jsem se.

V AI Mahrakka.”

Kde to je?”

V Chermónu.”

Chermón bylo arabské území a dějitě válečných střetů mezi vojsky Izraele a Arabského sboru.

Vyznáte se v mapě?” otázal jsem se Ibrahima.

Nevyznali se. Simič mi řekl: Tím je trápit nebudeme. Mapu si někde obstaráme.” A zapsal si arabským písmem: AI Mahrakka, Chermón.

Kdy jste tam byli naposled?”

Ibrahim určil čas podle jejich kalendáře a Simič počítal. Bylo to období Bahesatina početí.

Asi po půlhodině jsme zjistili osudy jejich rodiny. Mají v AI Mahrakka dům postavený z kamení. Na stráních pěstovali vinnou révu, fíky a olivy na prodej a zeleninu pro vlastní potřebu. Kdy se přehnala první válečná vlna, polovina vesnice byla pobořena. Také jejich dům. Ale opravili si jej a zpočátku zůstali. Izraeltí vojáci se chovali hrubě a proto se rodina rozhodla odejít. Nějaký čas ili v uprchlickém táboře. Kdykoliv bojová činnost ustala, nebo se přenesla jinam, někteří rolníci se vraceli do svých vesnic a přináeli odtamtud zprávy. Vojenské jednotky obou stran se přeskupovaly, někdy zůstávalo značné území bez vojska a rolníci se vraceli třeba jen na několik dní. Zrýt půdu, zasít semena, ořezat révu.

Čekali, e budou moci zůstat natrvalo a kdy po večerní modlitbě uléhali, věřili, e to bude u přítí den, e zítra přijde ta dobrá zpráva. Kdy se pobyt v vesnicích v Chermónu stával nesnesitelným, utíkali znova do táborů, ale jednotlivci se vraceli ke svým políčkům.

V

Organizaci spojených národů odhlasovali rezoluci vyzývající Izrael, aby stáhl svá vojska z území Chermónu. Tehdy se Ibrahimova rodina vrátila do AI Mahrakky a zůstala tam několik měsíců. Ale rezoluce OSN

zůstala nesplněna.

Byla v té vesnici okupační armáda?”

Právě odela.”

Bahesat vylíčila průběh svého těhotenství. Na začátku trpěla

nevolnostmi, které se stupňovaly a k aludečním křečím. Vichni to povaovali za příznaky blíícího se mateřství. Při prvním dítěti tak prudké bolesti neměla. Nikdo jiný podobnými bolestmi netrpěl.

Pouívali jste při pěstování ovoce a zeleniny umělá hnojivá, nebo postřiky, nebo jiné látky?”

Ne, nikdy.”

Jedli jste v té době něco ze své úrody?”

14

Zeleninu.”

Jedla Bahesat zeleninu nebo ovoce z jiných pozemků?”

Chvilku se mezi sebou dohadovali. Odpověď zněla:

Jednou při hledání zatoulaného kůzlete snědla několik kuliček divokého vína, které na tom místě dozrává velice pozdě.

Mělo víno obvyklou chu?

Ano.”

Kdy jsme dospěli s výslechem a sem, přila vrchní sestra Marie Boyerová a zatvářila se uraeně, protoe cítila cigaretový kouř. Zajisté si pomyslila něco nepěkného o domorodých barbarech a slovanských

lékařích.

Pan ředitel Bonelli zve pány doktory na oběd.”

A kdo tam vechno bude?” otázal se Simič.

Vichni lékaři a já, kdy dovolíte.”

V tom případě vy a vichni lékaři,” odpověděl Simič bez nejmeního stínu posměchu. Sestra Boyerová nedala najevo co si o té pičce myslí a beze slova se vzdálila.

3

Pan ředitel Bonelli chvilku počká,” řekl Simič a zavedl mě do svéhoapartmá. Měli bychom se dohodnout na postupu.”

Jeho obývací pokoj stejně jako můj byl vybaven proutěným nábytkem.

Bylo nám oběma jasné, e zjitění bojových otravných látek nás postaví do mimořádné situace.

Napíeme si pro a proti,” řekl jsem. Co mluví pro? Genetická deformace dítěte. Nevolnosti zvlátního druhu mnohem silnějí ne při prvním dítěti.

Matka jedla hrozny, látka pronikla do organismu zaívacími cestami.

Krátce před příchodem vesničanů odela ze vsi izraelská jednotka.”

A proti?”

ádný dalí případ jsme tu zatím neměli. Testy byly negativní. Lucasová řítomnost nějaké chemické látky v organismu Bahesat nezjistila.”

Pokud můeme brát její protokol za bernou minci.”

Nemám důvodu myslet si opak. Za tu dobu organismus přirozenou

cestou zbytky látky vyloučil.”

Tak co na poradě povíme?” otázal se Simič.

Třebae nemáme přímé důkazy, existuje monost, e jsme se setkali s účinky bojové otravné látky.”

li jsme tedy na poradu. Bonelliho jídelna byla prostorná, zabírala plochu asi čtyř takových pokojíků, z nich se skládaly nae kláterní byty.

17

Alberto Bonelli byl padesátník, mírně při těle, přesně tolik, aby vzbuzoval ředitelský respekt. Italové tomu říkají ,uomo di rispetto* a on pocházel z italské části výcarska. Byl diplomat. Vechny sporné otázky řeil při obědech a večeřích ve své vile v areálu nemocnice. Jinak to nejde, říkal, musím sehrát komunisty, katolíky, protestanty, kalvinisty, muslimy a hindu isty. Myslil tím světový názor a vyznání pracovníků naí mezinárodní nemocnice. Pozvání na oběd znamenalo, e tuí potíe.

Jeho manelka byla o patnáct let mladí a ponechala si své dívčí jméno.

Vedla nai chemickou laboratoř - Adriena Lucasová.

Při polévce a hlavním jídle se nikdy o úředních věcech nehovořilo.

Konverzace se vyvíjela mdle jako v nějaké ne příli poutavé hře soudobého dramatika. Bonelli byl zkuený a věděl, e na lačno se nemá polemizovat. Lidé jsou nervózní. S počátkem zaívacího procesu se organismus uklidňuje. Vichni, to znamená Bonelli, Boyerová, Simič, Louis Madariaga a já jsme dostali milánské pagety se vím, co k tomu patří, čtvrtý lékař a primář naeho týmu, Sawan Rao, rodák z Lakhnau ve státě Uttarpráde měl pagety pouze se sýrem. Indové mají svá pravidla co se sluí jíst a co nikoliv.

Teprve při černé kávě řekl Bonelli: Máme casus. A dal slovo nejprve Simičovi, který měl slubu. Simič stručně zopakoval co u kadý věděl a vyslovil podezření, e genetické deformace plodu vznikly působením bojové otravné látky.

Na to se na mě sestra Boyerová dlouze podívala, aby si vichni

uvědomili, e původcem této diagnózy jsem já. Pak vyslala dlouhý pohled k řediteli Bonellimu a primáři Sawan Raovi. Svého krajana Madariagu vynechala, protoe se nesnáeli.

Sawan Rao pak poloil Simičovi několik otázek a řekl:

Označit bojovou otravnou látku mimo vekerou pochybnost nemůeme.

Existují i jiné monosti otravy.”

Které? A kolikpak jich je?” otázal se Madariaga.

Sawan Rao se moudře usmál. Pokouím se pouze vysvětlit, e

diagnóza, která není stanovena mimo vekerou pochybnost, je

napadnutelná jako kůzle uvázané u tygřího doupěte.”

Potom jsem dostal slovo já. Bojovou látku jsem jako příčinu genetické deformace dítěte označil já. Jeliko to nemohu dokázat, přikláním se k názoru pana primáře, abychom to ve zprávě formulovali jako monost.”

Sestro,” obrátil se ředitel Bonelli na Marii Boyerovou, poznamenejte si, co tu odeznělo jako poradní hlasy.” A tím nám dal najevo, e o textu zprávy rozhodne on.

18

Nae hlasy jsou podle statutu pouze poradní.

Domnívali jsme se, e tím schůzka skončila. Bonelli se vak rozhlédl a řekl:

Slečno a pánové, mám pro vás velmi významnou novinu. Zítra bude publikována dohoda válčících stran o zastavení bojové činnosti na území Chermónu. Vojska se stáhnou za určitou linii..

En ce cas lá, vskočil jsem mu nevychovaně do řeči, vtom případě, pane řediteli, můeme odjet do vsi AI Mahrakka. Vezmeme tam vzorky půdy, rostlin ..

Podíval se na mě shovívavě a řekl:

To je velmi dobrý nápad, ale obávám se, e je prakticky neproveditelný.

Snad za čas, a se uskuteční postupný odchod vojsk. Zatím nebudou na území Chermónu vputěni ani novináři.”

Copak novináři!” poznamenal Madariaga s despektem.

Ale my jsme mezinárodní zdravotní sbor, pane řediteli,” řekl jsem. A stahování vojsk můe trvat rok. Tel Aviv se splněním rezolucí OSN

nepospíchá.

Dovolte mi poznámku, pane řediteli,” řekla sestra Boyerová.

Prosím.”

Doktore,” obrátila se na mne, trochu si protiřečíte.” Protoe jsem neodpověděl, pokračovala: Připoutíte, e tělo rodičky chemickou látku za tu dobu beze stop vyloučilo, ale hodláte ji najít po sedmi měsících ve vzorcích půdy a rostlin?”

Odpověděl jsem trpělivě: Dnení nové bojové otravné látky mají neprozkoumané vlastnosti. V tom je jejich zákeřnost. Na rostlinách mohu najít stopy, pokození, deformace. Stopy mohu najít v půdě. A i kdybych je nenael, jsme povinni udělat vechno k vyjasnění toho, co pan ředitel nazval ,casus, víte? Aby se tu nerodily takové děti.”

Druhého dne přinesly agentury zprávu z Beheríje o narození chlapečka s genetickými deformacemi. O bojových otravných látkách v té souvislosti nepadlo ve zprávě ani slovo. Své poradní hlasy měl Bonel i kdesi mimo zdi naeho monastýru. Kdyby se prokázalo, e útočník pouil na území Chermónu bojové otravné látky, vypukne mezinárodní skandál. Bonelli nechtěl uvolnit kamínek, který dá do pohybu lavinu.

Třetího dne chlapeček zemřel a Ibrahimova rodina odela neznámo kam.

19

4V pátek večer jsem měl slubu. V inspekčním pokoji jsem si listoval v obrázkových časopisech a uvaoval, zda existuje nějaká souvislost mezi zeleným citroěnem a otrávenými hrozny v osadě AI Mahrakka. Po deváté večer za mnou přiel ná primář Sawan Rao. Měl na sobě vycházkový oblek a drel nějakou knihu.

Doufám, e máte klidný večer, doktore,” řekl.

Posaďte se, pane, neděje se nic zvlátního. Přejete si podrobnějí zprávu?”

Ne, to ne. Přiel jsem vlastně za vámi.”

Probudil mou zvědavost. Byl to tíhlý vysoký Ind ze severu, to znamená, e jeho ple byla velmi světlá. Nosil brýle v tenkých obroučkách a nepochyboval jsem, e jsou zlaté. Jeho rodina vlastnila v Lakhnau továrnu na léčiva, avak Sawan Rao si nezvolil dráhu obchodníka.

Vím, e čtete anglicky,” řekl,, a přinesl jsem vám knihu. Slyel jste někdy jméno Maulán Ázád?”

Lituji, pane, ale slyím to poprvé. Víme toho navzájem o naich kulturách velmi málo.”

Usmál se. Proto jsem vám tu knihu přinesl.”

Děkuji.”

Není to beletrie … A budete mít někdy chvilku, rád bych si s vámi o té knize pohovořil.”

Budu se těit.”

Povstal k odchodu. Kdo s vámi slouí?”

Vrchní sestra Boyerová.”

novu se usmál a řekl: Přeji vám příjemnou slubu.”

Dobrou noc, pane.”

Vrchní sestra Boyerová mě nikdy nezbavila své přítomnosti. Její sluba se vdycky kryla s mou, co se dalo vysvětlit tím, e v době pohotovosti nejmladího člena lékařského týmu slouí nejzkuenějí sestra, tak jako na můstku zámořské lodi řídí plavbu nejmladí třetí důstojník pod dohledem kapitána.

Marie Boyerová byla ve svých třiceti letech neprovdaná. Nebyla fyzicky přitalivá, měla nesnáenlivou povahu, ale byla energická, přesná, rozhodná a ve výkonnosti se jí nemohla rovnat ádná druhá sestra evropského původu. Dával jsem jí vdy najevo, e si váím jejích odborných kvalit, ale nejspíe to povaovala za neobratný pokus o získání její přízně. Pojala vůči mně averzi ten den, kdy jsem v nemocnici nastoupil. Byla velmi zboná a já jsem ovem ateista. Ale musela mít jetě nějaký jiný důvod, protoe její krajan Louis Madariaga byl katolík a chovala se k němu stejně odmítavě jako ke mně.

20

Jako francouzská nacionalistka neměla ráda Němce a Američany.

Vechny bez výjimky. Největím hrdinou byl pro ni Napoleon a v

přítomné době Chirac, paříský starosta a předák krajní

pravice.

Pozoroval jsem ji a předstíral, e čtu knihu, kterou mi přinesl Sawan Rao.

Byl to ivotopis Maulána Ázáda, spisovatele a předsedy strany Kongresu na sklonku britského panství v Indii.

Vtom se ozvalo zaklepání na dveře.

Vstupte,” řekl jsem.

Veel arabský vrátný a podával mi dvě vizitky. Pan doktor má v hovorně návtěvu. Pán a dáma.

Řekněte, e přijdu za okamik.”

Prohlédl jsem si vizitky. Pán se jmenoval Robert Baranowski a dáma, přesněji slečna, Winifred Boswellová. ádná adresa, ádné telefony.

Byly to vizitky, které ulehčují představování. Opláchl jsem si ruce, učesal se a řekl sestře Boyerové:

Budu v hovorně.”

V hovorně jsem uasl. Winifred Boswellová a Robert Baranowski byl ten urostlý pár, který jsem před několika dny viděl na letiti vystupovat z boeingu. Baranowski u na sobě neměl zimní vlněné aty, ale plátěný oblek s bílou koilí bez kravaty, Boswellová měla bílé bavlněné tričko s krátkými rukávy a texasky. Na levém rameni nesla objemnou taku z černé měkké kůe. Prohlíela si mně s věcností jako nějakou zajímavost.

Z vyhlídkové terasy vypadala mladí. Zřejmě u měla třicítku za sebou.

Přestoe nebyla vůbec nalíčená, její tvář mě zaujala.

Robert Baranowski působil dojmem úspěného mue, prototyp, který k vám promlouvá z kadého komerčního amerického filmu a televizní inscenace. Na první pohled bych řekl, e duchovní převaha v této dvojici je na straně Winifred Boswellové, ale první dojmy ovem klamou.

Můj údiv si vysvětlili neobvyklou hodinou pro vykonání návtěvy. Bylo po deváté večer. Potlačil jsem silné nutkání a neřekl, e jsem je viděl na mezinárodním letiti.

Chceme si na delí dobu najmout vůz,” řekl Baranowski. ,,V naem hotelu, v Olympii nám doporučili panaTawardose. Navtívili jsme toho řeckého pána a hodil by se nám jeho land rover. Ale řekl nám, e jste jeho stálý zákazník a e si land rover vypůjčujete k delím cestám. Přili jsme se vás otázat, zda budete vůz v dohledné době potřebovat.”

V neděli mám slubu.” Ale neřekl jsem jakou a kde. A kdy vám rover vyhovuje, klidně si ho najměte na delí dobu. Já si u Tawardose vdycky nějaký vůz vyberu.

21

Mohu mu zatelefonovat, kdyby vám nevěřil.”

Jste velmi laskav, doktore, snad to nebude nutné.”

Jetě jsme pořád stáli, moje rozruení z tak nenadálé návtěvy zatím nepominulo.

Boswellová řekla: četli jsme v novinách zprávu o narození toho neastného děvčátka.”

Byl to chlapeček,” opravil ji Baranowski.

Promiňte,” uvědomil jsem si svou nezdvořilost, posaďte se.” Podíval se nejprve na ni, zda jí to vyhovuje a pak jsme se posadili.

Winnie je fotografka,” řekl Baranowski. Málem jsem vyhrkl já vím, protoe jsem si vzpomněl na její aparáty. Podle výslovnosti byli oba ze Spojených států.

Myslí, e to pana doktora zajímá,” řekla, nejspíe zdrujeme.” Měla drsný, skoro chraptivý hlas jako Armstrong. Od narození, nebo od cigaret? Odpověděl jsem jí:

Nezdrujete, zajímá mě to a omlouvám se vám, e jsem se nepředstavil.

Ale usoudil jsem, e vám pan Tawardos mé jméno prozradil.”

Baranowski zalovil v kapsičce saka a z útrku papíru přečetl mé jméno, krátce, bez čárky. Sýkora. Jenom nad tím ypsilonem chybí akcent,” řekl jsem a přimaloval čárku. V takovém případě čteme hlásku dlouze.”

Winnie řekla: Mám smlouvu s Geographical Magazíne na sérii… Nevím, jestli ten časopis znáte.”

Nejen to. Vím, e otitění snímků v Geographical Magazíne se rovná mezinárodní ceně za fotografii.”

Podívala se na mne a usmála se: Lichotit teda umíte.”

To není lichocení,” odpověděl jsem, to je prostá pravdomluvnost.”

Mám fotografovat pozůstatky zaniklých civilizací.”

Počítá do toho redakce i civilizaci, která právě zaniká na bojitích nedaleko od nás?”

Má odpověď je poněkud udivila, ale neurazila. Zdálo se mi, e ji Baranowski ocenil. Winnie vyndala ze své brany mapu Středního

východu, do ní byly zakresleny různobarevné krouky. Jejich rozliovací význam mi vysvětlila.

Mám označená místa podle epoch. Tohle jsou nejstarí památky z období sedmi tisíc let před Kristem … Tady se podepsalo římské impérium. Dokonce nedaleko Beheríje jsou rozvaliny města Hieropolis.”

To zní řecký,” řekl jsem.

Poučila mě: Mnoho měst římského impéria zakládali a osídlovali na východě Řekové… Tady jsou památky z počátků islámské epochy.

22

Valídova meita z roku sedm set pět. Fialovou barvou mám

zakroukovány upomínky na turecké panství.

Prohlíel jsem si mapu ledabyle, kdy pojednou můj zrak padl na černý krouek, u kterého bylo perem připsáno AI Mahrakka.

AI Mahrakka!

Vesnice, kde Bahesat snědla hrozen divokého vína zasaený aerosolem bojové otravné látky! Nejraději bych vykřikl: Kde jste to jméno sebrali?

Kdo to tam napsal? Co znamená ten černý kruh? Moná, e je tam

opravdu nějaká archeologická zvlátnost. Třeba nějaký nový Schliemann hodlá vykopat svou Tróju. Doufal jsem, e nezpozorovali, jak se mi krev nahrnula do hlavy. Přestoe Winifred Boswellová se na mě jednu chvíli pátravě podívala. Sloila mapu a dodala:

Několik míst je na území, kde se bojuje. Chtěla bych proto současně fotografovat pro cyklus, který jsem zatím pro sebe nazvala Tvář války.

Smlouvu na něj nemám. Prostě, řekla jsem si, kdy jsem u jednou tady

… Po návratu mohu uspořádat výstavu, nebo nabídnout výběr nějakému časopisu.

A jakému, říkám jí, obrátil se na mne Baranowski a řekl Winnii: Lifu?

Tam ti fotografie uveřejní, ale přiřknou jim opačný smysl.”

Winnie Boswellová je fotografka, říkal jsem si, ale co dělá ty? Svým názorem na časopis Life se představil jako nezávisle smýlející liberál. A kdy se jednou chopil iniciativy v rozhovoru, Baranowski pokračoval:

Zamluvili jsme narození toho děcka s genetickou vadou. Mohli bychom je vidět?”

Jak s vámi souvisí ten černý krouek u AI Mahrakka? Věděl jsem, e nebudu mít klid, dokud na to nepřijdu.

Děcko zemřelo,” odpověděl jsem, a tělíčko jsme vydali rodině k pohřbení.”

Nějak nám to ulo,” řekla Winifred Boswellová.

Existuje lékařská zpráva, kterou by případně …? Baranowski

nedokončil větu, ale jeho otázka podnítila mou zvědavost.

Případně-co?”

Ne, nic… Doktore, co je podle vaeho názoru příčinou těch genetických deformací?”

Tu se otevřely dveře do hovorny a vstoupila sestra Boyerová. To snad není moné! Ta enská poslouchala za dveřmi, to bylo první co mě napadlo. Proč mě sleduje? Aby jí v jejím nebi umazali nějaké hříchy?

Promiňte,” řekla Boyerová, na devítce máme nějakou komplikaci.”

23

Vstali jsme, moji návtěvníci pochopili, e rozhovor tím končí. Doufal jsem, e Boyerová půjde napřed a já řeknu Baranowskému, co si myslím o genetické deformaci toho děcka. Avak Boyerová se ode mne u

nehnula.

Omluvte mne, řekl jsem.

To je samozřejmé,” odpověděl Baranowski. A děkujeme vám za toho rovera. Rádi bychom vás s Winnií pozvali po neděli na skleničku. Jak slouíte?”

Volno mám v pondělí a ve středu. Dál to zatím nevím.”

Ozveme se,” řekl Baranowski a s tím jsme se rozloučili. Doufal jsem, e se ozvou. Jinak budu nucen jít za záhadou černého krouku u jména AI Mahrakka sám.

Ale setkali jsme se za neobyčejných okolností mnohem dříve.

5Tawardosův land rover jsem poznal ihned, podle barvy obalu rezervního kola. Trčel vytlačen na stráni, na okraji zmateného davu, jako mořská naplavenina při odlivu. Roberta Baranowského a Winifred Boswellovou jsem neviděl, ale někde tu určitě byli.

U hraničního přechodu v průsmyku pahorkatiny Debel el Haddád jsme stáli v neděli ráno v oblaku prachu zvířeného koly nákladních aut, nespočetného davu lidí a malých stád. Klaksony automobilů se mísily s výkřiky, s mečením koz a zajíkavým hýkáním rozčilených velbloudů.

Dělostřelbu slyet nebylo, pouze na obzoru jsme pozorovali kouře poárů.

Silniční průchod ovládli z naí strany vojáci plukovníka Omara Sarráního, velitele oblasti, kterého jsem znal z Beheríje z úředního styku. Rozestavili své obrněné transportéry po obou stranách silnice bokem ke směru jízdy, take do sebe zapadaly jako výstupky ozubených kol. Kdo by chtěl projet, musel by se mezi nimi proplétat krokem.

Zpráva o zastavení palby a postupném stahování jednotek obou stran zdvihla uprchlíky v táborech. Úřady v Beheríji vak rozhodly oficiálně nepovolit chaotický návrat uprchlíků do Chermónu, protoe se obávaly provokací. Nechtěly dávat veliteli izraelských vojsk záminky k novému poruování dohod. ádné racionální a politické důvody vak nemohly zadret rolníky. Věděli, e i v průběhu válečných operací roste tráva a pastviny jsou bohaté. Kdyby se jim včas podařilo zasít, mohla by dozrát druhá sklizeň. A stromy jsou obtěkané olivami, fíky a datlemi. Za těchto okolností nebylo mono situaci zvládnout bez vojenské asistence.

24

Proud utečenců a jejich stád se řídil zákonem rozvodněné řeky, která narazila na nepropustnou překáku. Právě kdy se vojáci plukovníka Omara Sarráního snaili obnovit pořádek, přilétly dvě stíhačky s Davidovou hvězdou. Jejich nízký let a burácení motorů způsobily paniku.

Lidé se vrhali na zem, zvířata se plaila a lapala po lidech.

Přijeli jsme sem s doktorem Madariagou přebírat raněné. Veleli jsme oddílu bíle natřených automobilů s červenými kříi. Vypadalo to, e nae nosítka budou plná dříve, ne přijede transport raněných vojáků z druhé strany hranice. Podle oblaků prachu jsme zjistili, e se blíí.

Po těch rezolucích OSN by měl transport raněných přestat,” řekl doktor Madariaga.

Napi to generálnímu tajemníkovi,” odpověděl jsem.

Kdy letadla zmizela, vojáci plukovníka Omara Sarráního začali

uvolňovat silnici. Při tom rozháněli dav na obě strany. Tu jsem spatřil, jak dva poddůstojníci cloumají s Robertem Baranowskim a s Winifred

Boswellovou. Baranowski ukazoval na druhou stranu silnice, kde na vyvýeném místě zaparkoval land rover. Winifred cosi křičela. Protoe neznali jazyk, neměli anci. Lidé, hovořící anglicky, nemohli v této chvíli a na tomto místě počítat s přílinou shovívavostí arabských vojáků.

Louisi, hned se vrátím,” řekl jsem Madariagovi.

Jsme neutrálové, nezapomeň!”

Nezapomínal jsem předevím na Baranowského mapu, s černým

kroukem u jména AI Mahrakka. el jsem za plukovníkem Sarráním.

Moje bílé oblečení nahrazovalo průkaz totonosti.

Máte triedr, mon colonel?” oslovil jsem plukovníka.

Sarrání o něj poádal nějakého mladého poručíka.

Prosím,” nabídl mi triedr, ale já jsem řekl: Podívejte se támhle. Ta ena ověená fotoaparáty je Winifred Boswellová. Přiletěla sem ze Spojených států fotografovat tvář války. Ten mu se jmenuje Robert Baranowski. Co tu pohledává nevím, ale pořád existuje padesát procent monosti, e to nejsou prevíti.”

Nechtěl jsem riskovat, aby je polapali nervózní velbloudi dřív ne se dovím tajemství jejich mapy.

Sarrání vydal nějaké rozkazy svému pobočníkovi a podal mi triedr. Jeho silná skla mi přiblíila dvě známé tváře. Winifred Boswellová brečela, pravděpodobně ze vzteku a bezmocnosti. Robert Baranowski byl v

koncích. Se svou řečí i svrchovaným postojem. Měl nahnáno. U

nepůsobil dojmem úspěného podnikatele jako na letiti nebo v hovorně naí nemocnice.

Plukovníkova osobní strá je vysvobodila a tak jsme se setkali.

25

Poděkujte doktorovi, madame,” oslovil plukovník Omar Sarrání Winifred Boswellovou, a přítě se někde zeptejte, ne si zase vyjedete. Abyste věděli, co vás můe potkat.”

Co se tu děje, doktore?” oslovil mne Robert Baranowski.

To jsou oivené obrazy Hieronyma Bosche,” řekla Winifred.

Tady je to normální, slečno Boswellová.”

Můete to zkrátit na Winnii.”

Rád. Hieronyma Bosche teprve přivezou. U pro něho poslali,”

odpověděl jsem, ale dál jsem to nerozváděl.

Co tu vichni ti lidé dělají?” otázal se Robert.

Jsou to rolníci vyhnaní ze svých políček a sadů na území Chermónu, pane Baranowski.”

Přátelé mi říkají Robe.”

Přivedla je sem jejich víra v OSN, Robe. Klidně polete jejich obrázky třeba do Lifu, těko tomu dají jiný smysl. Jestli se vůbec odhodlají obrázky otisknout… Máte ty stíhačky a lidi v prachu na zemi, Winnie?”

Robe, dej mi cigaretu,” poádala Winnie.

Baranowski měl utrený rukáv svého krásného plátěného obleku, byl umouněný, prach a pot vypadal na jeho tváři jako nepovedené líčení pro roli Othella. Kdy Winnii připaloval cigaretu, ruka se mu třásla, ale u se navenek ovládal. Představil jsem si ho v upraveném rodinném domečku někde na východním pobřeí USA, v Nové Anglii. Je neděle dopoledne, děti odvezl do nedělní koly, kde jim pastor vykládá o Davidovi a Filitínských. Otcové si to zatím rozdají v softbalu … K obědu skopový hřbet, jablkový koláč. Odpoledne návtěva u tchána. Večer karetní posezení s pomlouváním sousedů.

Mají s sebou svou mapu? Nedokázal jsem myslit na nic jiného.

Kolona automobilů z druhé strany pahorkatiny Debel el Haddád

dorazila. Řidiči i průvodci patřili k oddílům plukovníka Omara Sarráního.

Vojsko neválčícího státu přebíralo raněné v oblasti bojů.

Zalote si filmy a pojdte se mnou,” řekl jsem Winifred Boswellové.

Nákladní automobily byly pokryté vrstvou načervenalého prachu. Kdy řidiči a závozníci spustili postranice, spatřili jsme raněné. Vojáky, civilisty i děti. Leeli na íněnkách nasáklých čerstvou i zaschlou krví.

S Louisem Madariagou jsme odbavovali jeden automobil po druhém.

Nai nosiči spoutěli raněné na nosítka a ukládali je do bílých vozů s červenými kříi. Při tom jsme prováděli hrubé roztřídění podle povahy poranění.

26

Mrtvé jsme dali poskládat stranou.

Vojáci se zakrvácenými obvazy na nohou se místo o berle opírali o ulámané větve. Těce ranění leeli na matracích ve vlastních výkalech a kolem mokvajících ran jim na krev a lutavý hnis útočily stovky much a ovádů.

Matka s ovázanou rukou vedla sedmiletého chlapce, kterému střepina granátu vyrazila oko. Na nosítkách nesli holčičku a její levý bok byl jeden velký spečený kvarek se zbytky připálených atů z umělých tkanin.

Vozy s raněnými konečně odjely k Beheríji. O mrtvé, kteří zemřeli za převozu, se postará oddíl plukovníka Omara Sarráního. Díp naí nemocnice čekal na doktora Madariagu a na mne. Nae bílé lékařské obleky byly zapiněné. Neměli jsme příli mnoho času, protoe musíme předjet kolonu s raněnými, osprchovat se, vydezinfikovat a připravit na chirurgické zákroky. Ale přesto jsem jetě vyhledal Roberta

Baranowského a Winifred Boswellovou. Nutně jsem ses nimi potřeboval sejít. A budu to dělat tak dlouho, dokud nerozlutím tajemství jejich mapy.

Winnie se opírala o jednu prázdnou pětitunu, na které zbyly jen matrace nasáklé krví. Robert mi dával znamení, e chce být sama. Vydrela fotografovat celý apokalyptický výjev překládání raněných a teď zvracela.

Zachytil jsem její nepřívětivý pohled.

Nestyďte se, jsem lékař. Dám vám pilulky. Nepijte ádnou vodu od nikoho. Ná organismus na to není zařízen.”

Vtom k nám zalehl hluk jakéhosi sporu vedeného rozčilenými arabskými hlasy. Sarráního pobočník mě zasvětil, Řidič posledního bílého vozu na přepravu raněných odmítl naloit tři vojáky, kteří přili po svých a neměli jediné krábnutí.

Pak jsem je uviděl. Jejich ple byla popelavě edá a uniformy potřísněné.

Trpěli aludečními křečemi a zvraceli krev. Řekl jsem pobočníkovi:

Zeptejte se jich, kdy objevili první příznaky nevolnosti.”

Dostalo se mi odpovědi, kterou jsem předvídal:

Čtvrt hodiny po tom, co snědli čerstvě natrhané fíky.”

Kde se to stalo?”

U osady Ain el Haman.”

Seeňte nějaký vůz, díp, transportér, cokoliv, co můete postrádat a polete ty mue za kolonou,” řekl jsem pobočníkovi. A se jich nikdo nedotýká. ádné podávání rukou.”

Robert Baranowski ten výslech slyel. Přistoupil ke mně a otázal se: Co se těm muům stalo?”

Večer to budu vědět,” odpověděl jsem, ačkoliv jsem to věděl u teď.

27

Doktore, musím s vámi mluvit,” řekl Robert Baranowski naléhavě. Ne odjedete.”

Ani já jsem si nepřál nic víc. Ale nemohl jsem ztrácet čas.

Viděl jste transport, Robe? Jsme jenom čtyři lékaři. Dneska nebudeme spát.”

Doktore, musím s vámi mluvit. Protoe já jsem proto přijel,” téměř vykřikl a ukázal směrem, kudy odcházeli ti tři vojáci, kteří snědli otrávené fíky.

Coe?”

Louis Madariaga na mne volal z dípu, jeho motor ji běel naprázdno:

Otakare! Flirt si nech na jindy! Merde!”

A jede,” řekl Robert Baranowski, pojedte s námi land roverem.”

Jste schopen řídit?” otázal jsem se. Jinak bych s vámi nemohl jet i kdy znám ten vůz jako své boty.”

6Posadili mě dozadu. Robert řídil. Byli zjihlí jako děti, které dostaly výprask a slibují, e to víckrát neudělají. Robert řekl Winnii:

Uka doktorovi mapu.”

Nejdřív zastavte,” řekl jsem.

Co se děje?” otázal se Robert znepokojen.

Zastavte.”

Brzdil. Jetě ne jsme se úplné zastavili, jsem řekl:

Černý krouek - AI Mahrakka.”

Prudce se otočil. Automobil skoro ji stál.

A teď si představte,” řekl jsem, e byste se takhle zachoval ve stodvacítce. Já musím jetě dnes operovat. Věděl jsem, co to s vámi udělá. Můete jet.”

Co o tom víte?” otázal se a zařadil první rychlost.

Ta ena, která porodila defektní dítě, snědla hrozen divokého vína u vesnice AI Mahrakka. Ve zprávě o tom nic nebylo … lápněte na to, Robe,” řekl jsem, protoe se plouil osmdesátkou, musíme předjet kolonu raněných. A ted, co o tom víte vy?”

Slyel jste někdy o Environment Protection Agency?”

Neslyel, ale podle názvu to lze uhodnout.”

Je to Agentura pro ochranu ivotního prostředí… Jeden americký voják, jmenuje se Bili Saunders ..

Winifred Boswellová ho přeruila: Robe, detaily vynech.”

Jen ho nechte, Winnie, detaily bývají nejdůleitějí.”

28

Pokračoval tedy: Bili Saunders byl přísluníkem oddílu námořní pěchoty, kterou está americká flotila vysadila na Středním východě. Vedoucím funkcionářům Agentury vypověděl, e byl řidičem speciálního komanda, které mělo jednu izraelskou jednotku naučit zacházet s rozpraováním chemických látek.”

Tady jsem Baranowského přeruil. Něco se mi na tom nezdá.”

A co?” otázal se Baranowski. Winnie u do naeho rozhovoru nezasahovala a kouřila. Pokud jsem si viml, jednu cigaretu za druhou.

Řekl bych, e zpravodajská sluba vybere do takového komanda lidi, kteří to nebudou vykládat na potkání.”

Nechte mě to dopovídat. Billa Saunderse informovali, e při výcviku uijí prostředky k ochraně rostlin proti kůdcům. Pak ale jednoho vojáka odvezli s jasnými příznaky otravy,o které se učili, e ji způsobují bojové látky. Bili Saunders věděl, jak dopadli vojáci z vietnamské války a proto vylíčil celou událost Agentuře.”

To u znělo pravděpodobně. Ale výsadkářově příběhu jsem uvěřil, kdy Robert dopověděl zbytek:

Saunders přesně označil místo, kde k tomu dolo. Vesnice AI

Mahrakka.”

A kdy se to odehrálo?”

Robert pohlédl na hodinky s cifrou data. Skoro na den před osmi měsíci.”

Take .postřiky k ochraně rostlin způsobily, e se Ibrahimo-vým narodilo dítě mrzáček. U jsem nepochyboval o pravdivosti prohláení Billa Saunderse.

A odkud to vechno víte vy?” otázal jsem se.

Jsem právník, společník advokátní kanceláře Otway a Conally v Bostonu.”

S tím východním pobřeím a bytem v Nové Anglii jsem to uhodl. Jen děti a světlovlasou manelku jsem jetě neměl potvrzeny.

Proč nemáte jméno ve firmě?”

Je to polské jméno.”

To jsem poznal.”

Nestydím se za ně. Ná pradědeček bojoval za Pařískou komunu a podařilo se mu uprchnout, ne je generál Galifet vechny postřílel u zdi toho hřbitova. Pradědeček se přeplavil z Anglie do Ameriky a ivil se počestně jako geometr. Ale to jméno ve firmě nevypadá dobře,

chápete?”

Nechápu, ale toho si nevímejte.”

Zastupujeme případy,” pokračoval Robert, kdy jsou poruována práva občanů Spojených států.

29

Mezi nae stálé zákazníky patří právě Agentura pro ochranu ivotního prostředí. Ta se také ujala organizací amerických veteránů z vietnamské války. Co znamená Agent Orange vám nemusím vysvětlovat.”

Nemusel. Agent Orange, Agent Blue a Agent White se nazývaly

defolianty různého chemického sloení, které americké letectvo

rozpraovalo nad Vietnamem. Práky zbavovaly stromy listí, aby

vrtulníky pak mohly zjiovat vietnamské bojovníky pod holými větvemi.

Nejnebezpečnějí byl Agent Orange, protoe působil na lidský

organismus jako otravná látka. Má na svědomí zvýený výskyt rakoviny, záněty jater, oslepnutí a genetické deformace bez ohledu na to, zda byli účinkům vystaveni mui či eny. Chemické zbraně jsou dvousečné. Při neodborné manipulaci, při změně větru nebo po obsazení zamořeného území američtí vojáci, a byly jich desetitisíce, přili do styku s Agent Orange. Po návratu se u nich začaly projevovat choroby způsobené otravou. Jejich eny přiváděly na svět děti s vrozenými vadami, protoe vojáci měli naruen genetický kód ve svých chromozómech.

Zastupujeme dvanáct organizací veteránů z různých států Unie.

Dohromady je to asi čtyřicet tisíc bývalých vojáků, kteří uplatňují nároky za pokození. Ale to jsou jen ti organizovaní. Celkem jich je asi tři sta padesát tisíc. Zaalovali jsme devět chemických továren, které dodávaly sloky pro Agent Orange.”

Měli jste zaalovat vládu.”

Na to je advokátní kancelář Otway a Conally krátká

V

s celou Agenturou a se vemi veterány,” řekl Robert Baranowski.

A co jste vysoudili?”

Proces uvázl pro nedostatek důkazů.”

Kolik bezrukých a beznohých dětí se musí narodit? Tři sta padesát tisíc přiotrávených není dost?”

Problém není v počtu. Chemické koncerny namítají, e genetické deformace způsobuje i neodborné pouívání antikoncepčních prostředků.

A zvýený výskyt rakoviny je důsledek zamořování ivotního prostředí zplodinami průmyslu.”

Takové případy se staly a dějí.”

Bohuel. A chemické trusty je pouívají jako kouřové clony k zamlení vlastního podílu na tragédiích vietnamské války. Odmítají odpovědnost za hříchy, které prý nespáchaly.”

A jaký postoj zaujal soud?”

Soud poaduje důkaz ,nad vekerou pochybnost, jak zní formulace zákona.”

30

Jaký postup byste zvolil vy, doktore?” otázala se Winifred Boswellová.

Podal bych ten důkaz.”

Dali jsme si vypracovat odborný odhad,” pokračoval Robert. Podání důkazu je věcí dlouhodobého nákladného výzkumu. Organizace

veteránů ani Agentura na to nemají peníze. Sbírka vynese deset, dvacet tisíc dolarů a jinak na to nikdo nedá ani cent.”

Před námi se objevila kolona sanitních automobilů s raněnými. Uháněly středem silnice.

To se nedá předjet,” řekl Robert.

Ale dá,” odpověděl jsem. Svlékl jsem si plá a vystrčil jej z okna. Vlál ve větru jako prapor trosečníka.

Teď trubte a mrkejte světly. Doktora pustí.”

Kdy jsme kolonu předjeli, Robert pokračoval:” Ná proces proti chemickým trustům je v krizové situaci. Veteráni nutně potřebují peníze a trusty to vědí. Proto nabídly jednorázové odkodnění pro vechny sto osmdesát miliónů dolarů. To je almuna a ne odkodnění. Jene

organizace veteránů se nedokáí dohodnout. Některé soudí, e je nabídku trustů třeba přijmout, protoe stejně víc nevysoudíme, a ukončit spor. Radikálně naladění ádají pokračovat ve sporu.

A vy jste pro kapitulaci, nebo fandíte radikálům?”

Proč myslíte, e jsem asi přijel? Mám plán, který mi vnukla výpověď toho námořního výsadkáře Bil a Saunderse. Jen si to představte! Byl před osmi měsíci v osadě AI Mahrakka. Pár mil odtud. Kdybychom

prokázali, e komando tam rozpraovalo látku, která obsahuje stejné komponenty jako Agent Orange, a e má na lidský organismus stejně zhoubné účinky-můe to soud v příznivém politickém okamiku přijmout jako důkaz proti chemickým trustům.”

Nevím co je příznivý politický okamik, ale souvislost je tu. Nevím jakou bude mít tento fakt před vaím soudem právní moc. Ale politickou sílu proti chemickým trustům určitě má. A nejen proti nim, to snad nemusím rozvádět.”

Robert si vzal k srdci mé naléhání a na rovných úsecích silnice jel sto dvacet. Měli jsme teď před sebou díp se třemi přiotrávenými vojáky, kteří snědli fíky v osadě Ain el Haman. Vyjeli sice později, ne kolona sanitních automobilů, ale vezl je rychlejí vůz.

Winnie na předním sedadle usnula.

Vzal jsem ji s sebou,” vysvětloval Robert, protoe pracovala pro Agenturu. Je talentovaná. Měl byste vidět její diapozitivy. Potřeboval jsem někoho, kdo můe vlézt kamkoliv a vysvětlí to posedlostí. To můe jen fotoreportér. Jinému to svět nevěří. A pak musím mít dokonalou dokumentaci.”

33

Nezapomeň na smlouvu sGeopraphical Magazíne,” řekla Winnie, ta je nepředstíraná. Lepí důvod pro fotografickou posedlost si nevymyslí.”

Mysleli jsme, e spí, řekl Robert.

Tak se člověk doví věcí! Nikdy mi, doktore, neřekl, e jsem

talentovaná… Co je to za vojáky před námi ? Doprovod, nebo jsme internováni?”

To jsou ti tři otrávení chlapci z Ain el Haman.

Potkali svého hada a utrhli si svůj fík,” řekla.

Jak to myslíte s tím hadem?” otázal jsem se.

Had přemluvil Evu v ráji, aby dala jíst Adamovi zakázané jablko.”

Svět jim ráj nedopřál,” řekl jsem, a uetřil na nich i Evu. Zato na vyhnání si dal záleet.”

Robert řekl: Doktore, teď znáte můj plán. Já vím, co si o věcech myslíte.

Kdybyste se mnou spolupracoval, připíu vám na konto víc ne činí vá plat za dva roky v nemocnici Mezinárodního červeného kříe. Vím, e si u vás nemůete otevřít soukromé sanatorium, ale tolik zase vím, e si po návratu můete za ty peníze zpříjemnit ivot na dosti dlouhou dobu.”

Uvaoval jsem, co mu na to řeknu, aby mě správně pochopiI.

Robe,” otázal jsem se nejdřív, jste si jist, e já jsem ten správný člověk?”

Neříkejte mi, e za tím případem nepůjdete,” ukázal na díp se třemi přiotrávenými vojáky. Neříkejte, e si dáte pokoj, jestli neobjasníte, co ty chlapce nadosmrti vyřídilo … a nepostaráte se o pěkný kravál.”

Myslím, e na tu krátkou dobu, co mě znal, hádal přesně.

Robe, budu s vámi spolupracovat, ale nevezmu od vás, ani od nějaké agentury ani cent. To je pro vás patné, Robe, uvědomte si to. Nebudu vám ničím zavázán ani povinován a udělám vdycky jen to, co budu já povaovat za správné. Neříkejte mi ,beru. Rozvate si, jestli mé podmínky přijímáte. Idealisté jsou nebezpeční spojenci.”

Myslel jsem, e jste profesionál,” zasmál se Baranowski.

Ano, ale jen v medicíně.”

Rozváím si vae podmínky, ale nejspí je přijmu.”

Zatrubte na ten díp. Blííme se k Beheríji. V hustém provozu bychom ho těko předjíděli.”

Zatroubil a přidal plyn. Při předjídění jsem si viml, e tři přiotrávení vojáci leeli zhrouceni na zadních sedadlech.

Vae chemické trusty,” řekl jsem, nabízejí veteránům odkodnění ve výi sto osmdesáti miliónů dolarů. Kolik by měly zaplatit podle vás?”

34

Tři sta padesát tisíc pokozených veteránů z Vietnamu není konečný počet. Nikdo dalí neví, jestli v jeho těle netiká ta časovaná bomba. Ale kdyby jich bylo jen tři sta padesát tisíc a kdyby kadý měl dostat jen deset tisíc odkodného, e se mu narodilo dítě bez rukou, nebo e umírá na rakovinu jater, je to tři a půl miliardy dolarů.

Ohlédl jsem se na díp. Vezli se v něm tři chlapci, kteří u nikdy nebudou tím čím byli, ne si utrhli kadý svůj fík.

Tehdy jsem si poprvé řekl: Tři a půl miliardy dolarů? To u, pane, stojí někomu za to, aby důkaz viny před americkým soudem nebyl nikdy

podán.

7

Probudilo mě buení na dveře.

Pane doktore,” slyel jsem enský hlas, zavěste sluchátko.”

Byla to dívka z telefonní ústředny. Sluchátko jsem vyvěsil, protoe jsem potřeboval spát dvanáct hodin. Oetření raněných z posledního

transportu nás vyčerpalo.

Pane doktore, slyíte mne?”

Ano.”

Zavěste si sluchátko, chci vám přepnout hovor, z města.”

Volala mě Winifred Boswellová z hotelu Olympia. Nezlobte se, doktore, e jsem vás dala probudit. Rob má vysokou horečku.”

Kolik?”

Třicet devět pět.”

Polu pro něho sanitku.”

Ne, za ádnou cenu, řekl, e do nemocnice nepůjde.”

Tohle budete muset nechat na mně.”

Doktore, prosím vás, můete přijet sem?”

Podíval jsem se na hodinky. Byly čtyři hodiny odpoledne. Snad se mi to podaří do čtyřiceti minut.”

Potom jsem zavolal na dispečink lutých taxíků. Můete mi říci, kdo jezdí s taxíkem …” A přečetl jsem jim číslo, které jsem si na mezinárodním letiti napsal na krabičku od filmů.

Stínost, pane?” otázal se muský hlas.

Naopak, byl jsem velmi spokojen. Přál bych si, aby na mě za patnáct minut čekal u brány nemocnice Mezinárodního červeného kříe.”

Ne jsem se osprchoval a poskládal nejnutnějí lékařské rekvizity do kufříku první pomoci, stál před bránou. Jmenoval se Kásim. Zubil se na mne, protoe očekával tučné spropitné.

35

Na východní nádraí. A chci vědět, jestli mě zase někdo sleduje.”

Nechal jsem ho jezdit po městě. Nyní mohl libovolně odbočovat a zvyovat účet za jízdu. Měl pro to zákazníkovo poehnání. Zastavil před východním nádraím a řekl: Nikdo, pane.

Dal jsem mu zase navíc jeden a půl piastru a řekl, aby na mě počkal za dvě hodiny za meitou Hadi Idris.

Najal jsem si jiný taxík a vrátil se do středu města, kde jsem poručil zastavit v jedné boční spojovací uličce nedaleko hotelu Olympia. Nechtěl jsem to případnému sledovateli ulehčovat.

Od chvíle, kdy Baranowski vyslovil cifru náhrady tři a půl miliardy dolarů, musel jsem myslet na důkaz, který leel v osadě Ain el Haman. Ale také na zelený citroen, který mě minulý týden sledoval od nemocnice na mezinárodní letitě. Zdálo se mi, e ty věci spolu nějak souvisí, ačkoliv pro to chybělo logické vysvětlení.

Jetě ne jsem vystoupil z taxíku, upoutali mě dva mui, kteří vyli z malé čajovny. Jedním byl ná primář Sawan Rao, kterého nelze ani v davu přehlédnout. Měl svůj bílý vycházkový oblek a rozloučil se s muem značně mení postavy. Mu, také v bílém, měl evropské rysy, černé vlasy a olivovou ple. Mohl to být Ital, severoafrický paněl, nebo kyperský Řek. Po rozloučení se rozeli do opačných stran.

Taxíkář u odpočítal drobné nazpět, ale kdy viděl, e mě cosi upoutalo, čekal.

Z čajovny vyel Evropan, malý zavalitý obchodník, nasadil si brýle proti slunci a kdy viděl, e vystupuju z taxíku, kývl na řidiče.

Robert Baranowski leel v posteli ve standardním hotelovém pokoji střední třídy. Snail se vypadat bodře a statečně, ale oči a barva obličeje prozrazovaly, e mu není dobře a e se přemáhá. Winnie byla u něho a můj první pohled utkvěl na koeném cestovním rámečku na Robertově nočním stolku. Byla v něm fotografie světlovlasé eny a dvou kluků.

Uhodl jsem to přesně. Takhle je má pod sklem ve své bostonské

kanceláři, aby klienty přesvědčil, e se neodliuje od popisu spolehlivého mue.

Zkontroloval jsem Robertovu teplotu. Měl stále třicet devět pět. Mírně zvýený puls. Netrpěl ani aludečními křečemi, ani neměl průjem. Mohl jsem tedy vyloučit pokrmy a vodu jako zdroj onemocnění. Při vyetření jsem měl dojem, e se přece jedné věci bojí, ale nechce se na ni ptát.

Nemýlil jsem se, protoe se mu ulevilo, kdy jsem řekl: Nebojte se, Robe, nejste zasaen bojovou otravnou látkou.”

36

A jak to se mnou vypadá, doktore? Nemohu si dovolit povalovat se v posteli.

Jestli je to chřipka, pak by vám bylo lépe u nás v nemocnici.”

A jestli není?”

Pak je to nejspíe alergie. Na prach, na rostliny, na zvířata.”

Nikdy jsem ničím podobným netrpěl.”

Nikdy jste nebyl v Asi … Nebo byl?”

Nebyl,” řekl Baranowski a já při tom zachytil pohled Winifred Boswellové.

Dal jsem Baranowskemu tabletky pro sraení teploty. Kdyby vám

neklesla do večera do deseti hodin, odvezu vás do nemocnice, a se vám to líbí nebo ne.”

Tím jsme skončili s chorobou. Okamitě se zajímali o osud tří vojáků, zasaených bojovou otravnou látkou. Krátce jsem jim vechno pověděl.

Chlapce jsme vyetřili a poskytli jim pomoc. Jednoho z nich jsme museli poloit pod kyslíkový přístroj, protoe u něho bylo nebezpečí z ochrnutí svalů, které umoňují dýchání. Podle výsledků chemických zkouek a celkového vyetření byli zasaeni nervově paralytickou látkou typu soman. Do těla pronikla ústy, do zaívacího traktu. Byla bez zápachu, protoe jinak by asi sotva fíky jedli. Jejich centrální nervový systém byl po určitou dobu paralyzován.

V boji to - podle stupně koncentrace látky-znamená vyřazení na dvacet čtyři hodiny. Silnějí koncentrace způsobuje smrt.

Doktore,” otázala se Winnie, je moné, e někdo tam zkouí novou bojovou látku? Co a jak která koncentrace udělá?”

Je to skoro jisté.”

Pane boe.”

K bliímu určení chemického sloení potřebujeme vzorky půdy a rostlin. Látka se na nich udrí několik dní.”

Ty vzorky musíme mít, doktore!” vykřikl Robert, to je přesně to, co potřebuji pro soud!” Vztyčil se na loktech, jako by stačilo jen obléci si bundu. Musíme okamitě vyrazit do osady Ain el Haman. Vdy jsem pro získání tohohle důkazu obletěl půl zeměkoule!”

Čekali co řeknu. Robe, kdy jste mě minulý týden navtívili v nemocnici kvůli vypůjčení land roveru, to byla finta, taková malá záminka, e?”

Odpověděla Winifred: Nevinná, doktore, nahrála nám ji příleitost.

Protoe Olympia patří Řekovi, poslali nás za panem Tawardosem.”

Robert navázal na její slova! Já pro svůj plán potřebuji lékaře, 37

ale kadý se pro takový úkol nehodí, to přece chápete.

V tiskovém klubu jsme si nali čísla časopisů, kde se psalo o vaí nemocnici. Usoudil jsem, e lékař, kterého sem poslali z

Československa, pochopí, co je ve hře. Usuzoval byste jinak, doktore?”

Vy jste si najali ten vůz a vypravili se do AI Mahrakky, ten den, jak vás převálcovala vlna uprchlíků?”.

Neměli jsme představu jak to tady vypadá,” řekl Robert.

Ve Spojených státech nevycházejí noviny a není tam televizní

zpravodajství?”

Robert mlčel, Winnie odpověděla za něho: Ve Spojených státech

vypadají věci jinak.”

Znovu jsem si připomněl dojem, který ve mně vyvolali při první návtěvě v nemocnici. e Robert Baranowski je nepochybně vzdělanějí, ale duchovní převaha je v této dvojici na straně Winifred Boswellové.

Doktore,” začal Baranowski takovým alujícím tónem, vy jste zamluvil ty důkazy, pro které jsem se vypravil a sem. Úmyslně, e?”

Víte, Robe, mně připadá, e si neuvědomujete, kde jste. Tady nemůete přijít k místenkové pokladě a říct: Dvakrát Ain el Haman, první třídou.”

Winifred se pobaveně usmála.

Podle mapy a zpráv z Chermónu,” pokračoval jsem, se čela izraelských a arabských jednotek odpoutala a je mezi nimi pás iroký padesát a osmdesát kilometrů, taková země nikoho.”

Ale to je výhoda,” řekl ivě Robert, to hovoří pro ná plán!”

Ovem, jestlie si Chermón představujete jako zelený pás kolem Bostonu, nebo kde to ijete.”

Doktore, povězte, co musíme udělat, abychom se tam co nejdříve vypravili? Říkáte, e látka se udrí v terénu několik dní. Kolik?”

Neřekl jste mi, Robe, jestli přijímáte mé podmínky spolupráce.”

Ano, přijímám.”

Tak mě dobře poslouchejte. Vstup na teritorium Chermónu musím

zařídit já a ne vy. To za prvé. Za druhé - nebudu vám vykládat jak. Za třetí - nepojedete vy, i kdybyste kypěl zdravím jako batole na reklamě na dětskou výivu. Ani Winnie, to puste z hlavy. Pojedu pouze já.”

Ale doktore …

Přijal jste mé podmínky. Jsem důstojník. Od začátku to o mně víte.

Nejsem z armády zvyklý na handrkování, ale na velení.”

38

Takhle sním nikdo asi u dlouho nemluvil, protoe se musel přizpůsobit situaci, kterou nečekal. Winnie mu poloila ruku na předloktí. Nadechl se, ale stačil její nepatrný stisk. Nehádej se, Robe, má pořád devětatřicet pět.

8

Doktore, já se musím dostat na území Chermónu, řekla Winnie. Seděli jsme v jejím pokoji, protoe Baranowski spal. Stonat ho nebavilo a proto mě poádal o uspávací práek.

Odpověděl jsem Winnii: Podmínky, které přijal pan Baranowski, se vztahují i na vás. Podaří-li se mi vstup na území Chermónu, odjedu tam sám s personálem nemocnice.

Doktore, já se tam musím dostat, opakovala s naléhavostí. Podíval jsem se na ni. Slunce se klonilo k západu, stíny se protahovaly. Pokoj měl okna na sever, ty jsou v jiních krajinách draí, protoe polední sluneční ár je v nich snesitelnějí. Řekl jsem si: Tahle enská dosáhne cosi umíní.

Nemohu vám v tom bránit, Winnie, ale jestli se domníváte, e vás vezmu do vozu, puste to z hlavy. Jsme tu pod ochranou Mezinárodního červeného kříe. Obě válčící strany nám zaručily nedotknutelnost a my zato výměnou musíme zachovávat určitá pravidla … a nekuřte tolik,

dodal jsem, protoe tahala z balíčku dalí cigaretu.

Promiňte.”

Mně to nevadí, ale ničíte si plíce.”

Dobře. Ale vy se na mě nedívejte jako na soubor orgánů. Doktore,”

vrátila se zase ke své mylence, zachytila jsem včerejí transport raněných. Mám dvě cívky nejsenzačnějího materiálu. Víte co to pro mne znamená?”

Ale ano. Sám fotografuji, je to tady má jediná zábava.”

Opravdu,” reagovala ivě, musíte mi svou práci ukázat.”

Práci? To je přehnané označení. Suvenýry zvědavého turisty, to u by bylo lepí.”

Tak chápete, e si potřebuju reportá doplnit. Víte, jak takový soubor snímků dokáe zmobilizovat veřejné mínění proti téhle válce? Nemusím hádat třikrát na čí straně jsou vae sympatie, e?”

Máte dvě cívky s tvářemi raněných. Jejich víra v Alláha není mou vírou a jejich politické názory mě nezajímají. Ale Chermón je jejich zem, kterou jim někdo bere. Mám podmíněný reflex malého národa. Nám taky tisíc let pořád někdo bral zem a řeč a kulturu.”

V pokoji nastávalo ero. Muezíni na ochozech minaretů začali svolávat věřící k večerní modlitbě.

39

Reproduktory zesilovaly jejich hlasy. Ozvěna je násobila.

… va Mohammadu rasúlu lláh …

… va Mohammadu rasúlu lláh …

Jetě nikdy jsem si nepřála, aby vichni lidé viděli to co já, řekla Winnie, kdy doznělo volání muezínů. Mlčel jsem. Zdálo se mi, e jsem prve mluvil a příli. Vzpomněl jsem si na postřeh jednoho přítele: Nevyptávej se, nech člověka mluvit. Dříve nebo později pozná, co chce. A já jsem to potřeboval poznat. Jejím přáním bylo cestovat na území Chermónu, aby doplnila svou reportá. Ale za slovy se mohou skrývat jiné pohnutky.

Viděla jsem u hodně bídy, pokračovala, kdy jsem vytrvale mlčel. Ale po včerejku mám dojem, e u nemohu ít jak jsem ila.”

Co jsem na to měl říci? Nevěděl jsem jak ila.

Jsem patná hostitelka.”

Nikoliv, já jsem neomalený host.” Vstal jsem a podíval se na hodinky.

Prosím vás, posaďte se. Myslím to opravdu. Jak vás mám přesvědčit, e chci, abyste tu zůstal?”

Host má vědět, kdy vyprel jeho čas.”

Vy, Evropané, máte podivný zvyk, ani si neuvědomujete, jaký.”

To mě zaujalo, e jsem se opravdu posadil

Kdy se u nás zeptám hosta, zda chce přidat jetě jednu porci masa, a host řekne, e ne, e děkuje, tak mísu odnesu.

V Evropě stejná situace vypadá takto: - Máte chu jetě na kousek masa? - Ne, děkuji, bylo výborné, ale opravdu, ne. - Ale jen si vezměte. -

Nemohu, opravdu ne, nenute mne, madame. - Ale to byste mě urazil. -

Kdy je to tak, tak prosím, ale jen tenhle malý kousíček … Samozřejmě, e si vezme jetě třikrát, ale před tím se musí odehrát tenhle pingpong zdvořilosti.”

Musil jsem uznat, e má pravdu. Kdy si na návtěvě vezmu napoprvé, vypadám jako nedojedený nezdvořák. Kdy hostitelka alespoň třikrát za sebou nenabídne, vypadá jako skrblice.

Co kdybychom to obrátili?” otázal jsem se. Pozvu vás na večeři do Savoje.”

Pozvání přijímám, ale necháme si to na jindy. Dneska bych kolem sebe nesnesla lidi. Doktore, prosím vás, pochopte mě správně, já prostě potřebuju s někým sdílet své dojmy. Stalo se vám někdy, e vás vae vlastní pocity překvapily? Připadá mi, e jsem se zastavila a nemohu se vracet, ale udělat krok dopředu se bojím.”

40

Seeřilo se jetě víc. Její řeč i výraz mě trochu zmátly. Teď u to nebyla ta cílevědomá ena, která říkala - Doktore, já se tam musím dostat. Nebo to způsobil jenom nedostatek světla? Moná, ale její hlas byl hlasem člověka, který ztratil svou jistotu po nějakém neobvyklém záitku. Třeba opravdu potřebovala svěřit se někomu neznámému, protoe známý

člověk by mohl zapochybovat o upřímnosti takového doznání.

Jestli mě něco v ivotě překvapilo, pak vdycky to, co přichází zvenčí,”

řekl jsem. Ale snaím se vás pochopit.”

Jen se o to nesnate jako lékař.”

Měla jste ten dojem?”

Je to asi tím, e vám říkáme doktore.”

Tu naráku jsem nemohl přejít. Vysvětlil jsem jí, jak se vyslovuje mé křestní jméno Otakar. Je to hranaté jméno,” přiznal jsem, a zdrobněliny neexistují.”

Vstala a shodila střevíce. Bosa la po chladivých dladicích rozsvítit lampičku na konferenčním stolku. Pak zatáhla záclony. Jetě stála u okna, kdy na mne pohlédla. Potom si la sednout do křesla. Musela projít kolem mne. Kdy mě míjela, vypadalo to jako zaváhání. Stačilo vztáhnout ruku. Moná bych ani nemusel říci .Winnie’. A moná to byl jen můj podivný nápad, bezdůvodný výplod fantazie.

Posadila se do křesla a zatáhla nohy pod sebe. Chvíli bylo ticho. Jako by skončil díl televizního seriálu. Pokračování na druhém programu za týden.

Objednáme si jídlo,” řekla. Nechám to na vás, ijete tu dlouho.”

Tady vedle sebe koexistuje několik kuchyní. Evropská, arabská, indická.”

Je mi úplně lhostejné co objednáte. Jím vechno, to doma ná pes byl vybíravějí.”

Jsme v řeckém hotelu, tedy si dáme to, co Řekové dovedou upravit a to jsou ryby.”

Výborně.”

Telefonem jsme tedy povolali číníka. Po zváení moností jsem

objednal pečenou středomořskou rybu, její řecké jméno mi nic neřeklo, a k ní rozmanitou přílohu smaených brambůrků, zeleniny a oliv. K zapití bílé víno a minerální vodu plněnou v Evropě.

V matné naloutlé záři lampičky vypadala Winnie lépe ne za ostrého denního světla a zřejmě to o sobě věděla. Poznala, e mě zaujala? Byl bych rád věděl, zda Robert Baranowski a ona jsou milenci. Rodinná fotografie v koeném rámečku můe být kamuflá. Měli tu kadý svůj pokoj, ani ne vedle sebe a dokonce ani ne ve stejném patře. To mohla být ovem zkuenost právníka,

41

který věděl, e protivník uplatní ve, co můe zpochybnit morální kvality obhájce veteránů vietnamské války, jmenovitě, je-li předmětem sporu desetimístná suma dolarů.

Mohl jsem začít napohled nevinnou otázkou, je-li Robert Baranowski enat. Winnie nebyla prosáček a nepochybně by uhodla kam s tou otázkou mířím. A jestlie mi odpoví - ano, jsme milenci, nebo - ne, co vás napadá, budu na to muset reagovat. Rozhodl jsem se, e nebudu

naléhat. Třeba mi to poví sama. A to pak mohu mlčet, nebo reagovat neurčitě.

Zřejmě jsme oba cítili, e ta krátká chvíle důvěrnosti přela. Pokusíme se ji znova navodit? Zdálo se mi, e Winnie si to přeje, ale přání jednoho člověka obvykle nestačí. Uvědomoval jsem si jak málo by stačilo změnit nae vztahy. Číník přinese rybu, ale lidé u budou jiní ne ti, kteří si ji před půl hodinou objednali.

Vytuila mé zábrany? Nejspíe ano. Řekla:

ila jsem dlouho v Británii a v Paříi.

Jak dlouho?”

Dva roky.”

Neptal jsem se co tam dělala a ona to nerozváděla.

Mnoho Američanů se chová jako velké děti,” pokračovala. Nae země je úspěná, je tak úspěná, e z toho vznikl mýtus.”

Kadý národ má své mýty.”

Jedním z naich mýtů je, e nás mají vude rádi. A jestli čas od času někde hodí po naem vyslanci kamení, nebo mu před okna rezidence nastříkají sprejem Ami go home, pak to udělali zlí komunisté v Mexiku, zlí komunisté v Brazílii, zlí komunisté v Londýně.”

Řekl bych, e Robert Baranowski netrpí tímhle mýtem.”

Rob netrpí vůbec ádnými mýty. Ale někdy se chová jako by neopustil univerzitní hřitě.”

My mui jsme prostě hravějí,” řekl jsem, eny ovládne duch vánosti mnohem dříve ne nás.”

Vztahuje se to i na lékaře?” otázala se Winnie a tím přenesla ná rozhovor do rozmarnějí polohy. Vá duch vánosti, Otakare, mě ovládl tak, e tohle bude má první cigareta od chvíle, kdy jste mi řekl - nekuřte tolik.”

Vidíte, k čemu je takový duch vánosti dobrý.”

Odpustíte mi mou zvědavost? Jsem novinářka. Nevím vůbec nic o tom, jak se u vás studuje medicína.”

Tak mi vlastně udělila slovo a do večeře. Kdy jsme upíjeli vína, řekla zcela bez souvislosti: Víte, v Evropě jsem ty dva roky byla s manelem.

Byl novinář jako já. Po dvou letech jsme se rozeli.”

42

Sama jste o tom začala, Winnie,” řekl jsem, co mi dává právo otázat se - proč?”

Pro naprostou oboustrannou lhostejnost. Nevím jestli máte nějaké zkuenosti jako manel a jestli to dovedete

pochopit.”

Pomlka vyadovala, abych odpověděl: Nemám zkuenosti jako manel, ale pochopit to dovedu.”

Rozeli jsme se v dobrém a dodneka jsme přáteli, dokonce se bavíme při vzpomínce, e jsme byli manelé. Někdy si myslím, e jsme se zachovali charakterněji ne milióny manelů, kteří jsou si lhostejní, ale ijí spolu dál. Co je drí v přetvářce? Děti? Peníze? Společenská presti?

Děti asi nejméně … Vidíte, nemám valné mínění o lidech. Ale já vás asi nudím,” dodala, kdy viděla, jak jsem se opatrně podíval na její hodinky.

Postřehla to. Objednaný taxíkář u dávno čekal za meitou Hadi Idris.

Prosím vás, Winnie, ádný zdvořilostní pingpong. Já musím jít, musím se podívat na své pacienty.”

Vstala a podala mi ruku. Bylo mi s vámi dobře,” pravila. Drel jsem její ruku ve své. Nepatrně ji stiskla. Stačilo, abych udělal toté a pacienti museli jetě chvilku počkat, ale já jsem to neudělal.

Mé pozvání do Savoye platí,” řekl jsem, abych zamluvil tu chvilku, kterou jsme si oba dobře uvědomovali.

A vy nezapomeňte, co jste slíbil - e mi přinesete ukázat své fotografie.”

Slíbil jsem to? No dobře. A se Robert probudí, změřte mu teplotu a zavolejte mi to.”

A jestli zase budete mít vyvěený telefon?”

U to nikdy neudělám, pokud bude Winifred Boswellová někde na

Středním východě.”

9

Sledoval tě někdo od té příhody se zeleným citroenem?” otázal se mne inenýr Zdeněk Záruba. Neel jsem za ním na konzulát, ale do vily, kterou obýval na severozápadním okraji Beheríje.

Pokud jsem zjistil, nikdo.”

Vylíčil jsem mu vechny své triky. Jak si zavolám známého řidiče Kásima a nechám se dovézt na nějaké neutrální místo. Kdy zjistím, e mě nikdo nesleduje, vezmu si jiný taxík. Ale nikdy nepřikáu zastavit u domu, do kterého chci vejít.

Seděli jsme po večeři v obývacím pokoji. Zárubova ena Soňa nám přinesla pravou tureckou kávu jak se vaří v Praze.

43

Zdeněk Záruba byl jen o málo starí ne já, ale při sedavém ivotě tučněl, take vypadal jako čtyřicátník.

Řekl: Moji obchodní přátelé mi zjistili, e v Beheríji jsou registrovány tři zelené citroeny. Jeden pouívá jistý inenýr Behrens, který sem přijel jako zástupce firmy Krupp. Získává podklady pro projekt mostu. Druhý má prokurista filiálky francouzské banky Crédit Lyonriais. Třetí dala zaregistrovat mezinárodní zasílatelská firma Lift Van.

,,Měl jsem si zjistit číslo,” řekl jsem, trochu mě to zaskočilo. Nikdy jsem nebyl v podobné situaci. Nemám ty správné reakce.”

Mohl se tu ovem pohybovat vůz, který je registrovaný v zahraničí a mezitím u odjel. To by se zjistit dalo, ale nemám pádný důvod, abych o to poádal.”

A je přítě uvidím,” řekl jsem, půjdu a drze je vyfotogra-fuju.”

Myslím, e je u neuvidí.”

Pak jsem Zdeňkovi Zárubovi vylíčil události od chvíle, kdy mě navtívili Robert Baranowski a Winifred Boswellová a po okamik, kdy jsem Baranowskému podal pilulku, aby mohl zaspat svou nudnou nemoc.

To jsou věci,” řekl Zdeněk Záruba. Zeptal se mě, co chci pít. Rozhodl jsem se pro pomerančovou ávu.

S kapkou vodky,” rozhodl Zdeněk. Nebo operuje?”

Během přítích dvaceti čtyř hodin na mě řada nepřijde.” Zdeněk Záruba si během mého vyprávění učinil řadu poznámek. Měl schopnost rozebírat problém na prvočásti.

Ví, Otakare, ne začneme nějakou akci, musí být mimo vekerou pochybnost, e tu jde o bojové otravné látky.”

Usmál jsem se a proto dodal: Myslím to naprosto váně.”

Přesně ta slova ,mimo vekerou pochybnost’ jsem u slyel dvakrát.

Poprvé je vyslovil Sawan Rao, podruhé Robert Baranowski.”

Zřejmě si uvědomují vánost věci.”

V případě rodičky Bahesat jsem mohl vyslovit jenom domněnku. Ale ted u nás leí tři vojáci z Ain el Haman. Příznaky jejich otravy jsou stejné.

Chemickými testy jsme zjistili přítomnost látky typu soman. Zdeňku, někdo tu zkouí chemické zbraně a vybral si zemi nikoho v Chermónu jako pokusnou laboratoř.”

Není to poprvé v dějinách. Za občanské války ve panělsku před

padesáti lety Hitler a Mussolini zkoueli nové zbraně, které pak nasadili na vech frontách.

Dokáe tu látku určit?”

44

Je to nervově paralytická látka. Vnikla do těla zaívacími cestami. Krví se přenáí do organismu a zasahuje centrální nervový systém.”

Jak se to projevuje?”

Podle koncentrace způsobuje různě dlouhé ochrnutí. To po určité době pomine, ale následky v organismu přetrvávají. Důkazem toho jsou genetické deformace Bahesatina dítěte. Je to děsivá zbraň. Domysli její pouití ve větím měřítku.”

A chemické sloení?”

K tomu potřebuji vzorek látky. Analýzu pak můe provést specializovaná laboratoř. Takovou tady bohuel nemáme.”

Můeme ten vzorek látky získat?”

Vojáci snědli fíky v údolí u Ain el Haman před čtyřmi dny. Sarin je prchavý, ale jestli je má diagnóza správná a látka je typu soman, udrí se v terénu dlouhou dobu. Musí tam být.

V půdě, v rostlinách, ve stojaté vodě.”

Zdeněk Záruba si chvilku třel bradu, přemýlel a pak řekl: Dostanu tě tam.”

Nemluvil nikdy do větru. Věděl jsem, e mě tam dostane. Tuil jsem vak, e to nepůjde hladce.

Záleí to na rozhodnutí ředitele Bonelliho,” řekl jsem, jeho nejvyí instancí je prezídium v enevě, ale mám dojem, e si chodí pro rozumy někam blí. Ale kam, to nevím.”

K pařískému dopisovateli Chantelovi. Ten má úzké vztahy s pěti konzuláty.”

Jak to ví?”

Mám přátele.”

V Beheríji se protínalo mnoho zájmů. V blízkosti vedly velké ropovody.

Také drogy si hledaly své tranzitní cesty. Političtí vůdcové různých zemí v této oblasti se spojovali, ale současně soupeřili o vedení islámského světa. Z Beheríje nebylo daleko na bojitě Středního východu. V

Perském zálivu hořely tankové lodi a ve Spojených emirátech si podávali dveře zástupci továren s nabídkami nadzvukových stíhaček a zbraňových systémů vybavených nejmodemějí elektronikou. Zčeřené vlny vech těchto událostí doléhaly a do Beheríje.

Vy, lékaři v nemocnici Mezinárodního červeného kříe, jste tu proto, abyste poskytovali pomoc raněným ve válečném konfliktu. Nastala zvlátní situace. V Chermónu se po staení jednotek vytvořila země nikoho. Politická jednání o správě území se budou protahovat, ale ivot jde dál. Zůstali tam nemocní a hrozí nebezpečí epidemií. Tak vypadají fakta.”

Ano. Fakta nikdo změnit nemůe.”

Jestlie zdejí úřady poádají nemocnici, aby tě vyslala do země nikoho, ředitel Boneili můe obíhat konzuláty jak chce… a já mám tuení, e ho o to zdejí úřady poádají.”

47

Dost lidí bude vědět, e pojedu.”

Jinak to nesvedeme, hochu. Má technickou výbavu? Nemám ponětí jak se berou vzorky v zamořeném území.”

Prodělal jsem protichemický výcvik jako kadý lékař v armádě.

Ochranný oblek, přístroje chemického průzkumu a souprava k odběru vzorků patří do výbavy kadého naeho sanitního automobilu. Dokázal jsem s tím pracovat při cvičení, v Chermónu to dokáu taky.”

Má odpověď ho zřejmě uspokojila, protoe se u dál nevyptával. Přeli jsme k dalímu problému.

Ti tři vojáci, kteří snědli otrávené fíky, zatím zůstali u vás?”

Ano.”

Kdo má v této chvíli chorobopisy?”

Primář Sawan Rao.”

Znám ho jenom podle jména a od vidění.”

Pověděl jsem, co o tom tíhlém, vzdělaném a veobecně kultivovaném indickém dentlmenovi vím. Jeho otec a strýcové zaloili v Lakhnau továrnu na léčiva. Sawan Rao vystudoval medicínu, avak existence průmyslníka ho nebavila. Doktorát získal v Británii v roce 1965. Je členem strany Indický národní kongres a velkým ctitelem Gándhího.

Pochází ze stejné kasty - obchodnické. Po promoci pracoval v nemocnici v Lakhnau a specializoval se na popáleniny. V sedmdesátém pátém ho Indie navrhla do výzkumného týmu WHO, světové zdravotnické

organizace. Tak se stal mezinárodně známou osobností. Sblíil se se mnou. Dal mi přečíst kníku o indickém vlastenci Maulánu Azádovi.

Člověk, který měl přístup k bohatství a dal přednost medicíně, neudělá nic proti lékařské etice,” uzavřel jsem své vyprávění.

Zdeněk Záruba si doel pro papír a kuličkové pero, poloil je na stůl vedle dbánu s pomerančovou ávou a ledem a řekl: Napi mi tu tiskacími písmeny jak se jmenují ti dva Američané.”

Napsal jsem tedy jméno Roberta Baranowského a Winifred Boswellové.

Záruba k nim připsal ,3 1/2 mld.… To na něho udělalo z mého vyprávění největí dojem. Postřehl můj pohled a řekl:

To je toti klíčový problém, uvědomuje si to, ty tři a půl miliardy dolarů.”

Řekl jsem, e si to uvědomuji. Zdeněk pak opakoval dvakrát za sebou Robertovo jméno.” Baranowski, Baranowski. Za Pařískou komunu bojovalo v roce 1871 dost polských emigrantů. Jestli taky jeho

pradědeček, kdo ví?

Tvrdí to o něm. Proč by to dělal?”

48

Aby si dodal zajímavosti, co já vím?

Pak jsme hovořili o mapě, kde měla Winnie zakroukované historické památky k vyfotografování a kde jsem objevil černý krouek u jména AI Mahrakka, vesnice, odkud k nám přivezli rodičku Bahesat otrávenou hroznem divokého vína.

Tvrdí, e jim to místo označil námořní výsadkář,opakoval Záruba zamyleně mou informaci. Fakt je, e k otravě chemickou látkou tam dolo, a jim to vyprávěl kdo chtěl. Zopakuj mi jetě ten Baranowskeho plán.”

Zopakoval jsem jej. Baranowski obhajuje organizace amerických

veteránů z vietnamské války, kteří alují chemické trusty, e byli zdravotně pokozeni, kdy nad Vietnamem rozpraovali defolianty Agent Orange, Agent Blue a Agent White.

Chemické trusty odmítají platit náhradu ve výi tři a půl miliardy dolarů, protoe tvrdí, e vechny nemoci, které se u veteránů projevily, mohou být stejně tak dobře následky pouívání nevhodných antikoncepčních prostředků, nebo působení zplodin přebujelého velkoprůmyslu.

Provést vědecký důkaz je věcí dlouhodobého a nákladného výzkumu, na který nemají finanční prostředky ani organizace veteránů ani Agentura pro ochranu ivotního prostředí.

Kdy námořní výsadkář Bili Saunders učinil Agentuře EPA prohláení o manipulaci s chemickými látkami na území Chermónu, dostal

Baranowski nápad: Na tomto území není ádný průmysl, proto obyvatelé, nebo vojáci nemohou být vystaveni kodlivým účinkům průmyslových exhalátů. Jestlie vak přesto dojde k takovým onemocněním jako u veteránů z Vietnamu, je to důsledek rozpraování bojových otravných látek. Ve Vietnamu, stejné jako zde, byli v nebezpečí otravy občané Spojených států, kteří s látkami manipulovali. Získat vzorek takové látky by pak byl důkaz, e látka obsahuje totoné chemikálie jako Agent Orange a ty dalí defolianty. Takový fakt by pak soud mohl přijmout jako důkaz a odsoudit chemické trusty k náhradě podstatně vyí, ne je těch 180 miliónů, které nabídly.

Je to situace, kdy já, československý lékař a on, americký obhájce, máme stejný zájem získat důkaz o zkouení bojových otravných látek, i kdy nae pohnutky jsou různé a důkazy v naich rukou povedou k různým důsledkům. Já tu chemickou látku potřebuji identifikovat, abychom věděli, jaké zbraně se připravují jako hrozba proti nám a mohli včas vyvíjet obranné systémy. Baranowski ji potřebuje jako soudní důkaz ve sporu na ochranu zdraví amerických občanů.

Doufám, e jsem nic podstatného nevynechal,” řekl jsem.

49

To je taková shoda zájmů, e bych si ji nedokázal vymyslet,” odpověděl Zdeněk Záruba.

Ani já ne. Kdybych přinesl ty vzorky otravné látky, zamotalo by to hlavu generálním tábům i správním radám v chemickém průmyslu.” -

Nejen jim,” řekl Záruba, s takovým důkazem v ruce můe demaskovat agresory na Středním východě.”

Oranádu jsme dopili, Záruba el pro novou. Nebo radi kávu?” otázal se mne.

Ne, kávu ne, potřebuju se vyspat.”

Kdy jsme se trochu osvěili, řekl můj hostitel: A teď se na to podíváme z druhé strany … Tři a půl miliardy. Otakare, co bys dělal, kdybys chtěl potlačit důkazy, abys nemusel ohrozit zisky trustů? Poslal bys lidi, aby ty důkazy zničili. Napsal bys jim to na čelo? Napsal bys jim tam: Přiletěl jsem do Beheríje, abych potlačil důkazy, za kterými se začne pachtit nějaký snaivý doktor z Československa?”

Robert Baranowski a Winnie Boswellová nic na čele napsáno nemají, to ovem neznamená..

Já vím, já vím”, přeruil mne Záruba. Ale, Otakare! Kdybys chtěl potlačit ty důkazy, nevymyslel bys jim lepí krycí legendu. To je dílo profíka a machra.”

Za předpokladu …”

e ná pohled z druhé strany je reálný. A je? Otakare, je moný - na padesát procent.”

Uvědomil jsem si, e toho výrazu jsem jednou sám pouil, kdy jsem Roberta a Winnii ukazoval triedrem plukovníku Omaru Sarránímu. Řekl jsem tehdy: Pořád existuje padesát procent monosti, e to nejsou prevíti.

Agentura pro ochranu ivotního prostředí, EPA, je skutečná,” řekl jsem.

Jistě,” odpověděl Záruba. I spor amerických veteránů je skutečný. U jsem o tom několikrát četl v naem denním tisku. Polu ifru do Prahy, a se někde zeptají na Roberta Baranowskeho. Ale nejspíe nám potvrdí, e Baranowski ty veterány oprávdu před soudem zastupuje. A ta dáma,”

podíval se na lísteček se jmény, Winifred Boswellová tu smlouvu na reportáe s Geographical Magazíne nejspíe má. To vechno je

nepochybné a počestné konání… Ale nikdo nám nepotvrdí, jestli Baranowski, nebo Winifred, nebo oba dohromady nevzali od chemických trustů sto tisíc dolarů zálohy, aby ze Středního východu ádný důkaz nepřinesli.”

Řekl jsem po chvíli: Ani Robert Baranowski ani Winifred Boswellová nemohou zabránit, abych jel do Chermónu, do země nikoho.”

50

Jde o tři a půl miliardy dolarů - a o utajení zločinu proti lidskosti, nebo jak definuje pouívání bojových otravných látek mezinárodní konvence? Tím chci říci, e lidská vynalézavost se nadchne i pro částky podstatně nií.

V kadém případě, Zdeňku, jestli přivezu ty vzorky otravné látky z Ain el Haman, předám je taky Robertu Baranowskemu. Přivezu jich víc. Kdy případ zveřejníme, těko je můe zapřít.

Hochu, a je přiveze, to u by pro agenty chemických trustů bylo pozdě.”

Co mohou udělat ne se k nim dostanu? Co můe udělat Baranowski, nebo Boswellová, nebo oba dva?

Zdeněk mě zase nechal čekat na odpověď. Moná, e bych tu kávu

snesl, e bych snesl dvě, protoe jsem byl tak vzruen, e dneska sotva usnu.

Řekl: To kdybych já věděl.

Pak u nebylo o čem hovořit. Dohodli jsme se, e Zdeněk ihned

podnikne kroky, abych mohl odejet do země nikoho.

el jsem domů.

Jedinou věc jsem Zdeňku Zárubovi neřekl: O večeři sWinnií Boswellovou a o těch dvou chvilkách, které mohly změnit ná vztah. Měl jsem právo nechat si to pro sebe? Omlouval jsem se sám před sebou, e takové okamiky jsou slovy těko sdělitelné.

Znovu jsem se pokouel vzpomenout si na podrobnosti naeho

rozhovoru s Winnií. Na její otázky, pomlky a němé výzvy. Byly to důsledky nějakého vzplanutí, náhlého impulsu, nebo to byla promylená, předem připravená hra?

Připadalo mi, jako by Zdeněk Záruba tu mou větu, řečenou plukovníku Omaru Sarránímu v soutěsce Debel el Haddád, obrátil: Pořád existuje padesát procent monosti, e jsou to prevíti.

Oba?

Nebo jen jeden z nich?

Ale který?

10

Víte, doktore, agentura EPA nechtěla přijmout můj plán, protoe je nákladný. Cesta na Střední východ, pobyt v Beheríji, nájem auta a místních lidí. To se vechno objeví v účtu advokáta,” řekl Robert Baranowski.

Zali jsme do malé kavárničky blízko hlavní trnice. Přinesli nám vodní dýmky. Obvyklou atrakci pro zahraniční turisty.

Kdybyste vysoudil náhradu, potom náklady na cestu představují

promile.”

51

Klient je na začátku procesu opatrný. Nakonec jsem správní radu Agentury přesvědčil, e je to jediná monost jak přimět soud, aby přijal důkaz proti chemickým trustům. Souhlasili, e zaplatí účty, ale jenom za mne. Člověk by vyletěl z kůe, kdy musí klienta přesvědčovat, e vechno podniká v jeho prospěch.”

Kdy se to tak vezme, nestačil byste na to sám?”

Nutně potřebuji dokumentaci, proto jsem přiel s poadavkem, e se mnou musí odcestovat fotograf. Po dlouhém jednání padla volba na Winnii. Dokázala si opatřit prostředky na cestu sama. 

Znali jste se s Winnií před tím?

Ne, ale znali ji v Agentuře. Čas od času pro ně pracovala. Cestu jí platí Geographical Magazíne, take kadý jsme tu na jiný účet.”

Seděli jsme v kavárničce ve dvou, protoe Winnie jela s land roverem, najatým od Basili Tawardose, fotografovat staré kulturní památky.

Nemohla se vrátit do Států s prázdnýma rukama.

Winni jsem poznal asi tři týdny před naím odjezdem, kdy si

sjednávala tu smlouvu s Magazinem. Doktore, kdybyste ji v té době potkal, dnes byste ji nepoznal.”

Neříkejte! Co se na ní mohlo změnit?”

Robert zapil nezvyklou chu chladného dýmu doukem kávy přeslazené po tureckém způsobu.

Nemyslím podobu,” odpověděl Robert. Doktore, co se s ní událo, je pro mne ok.”

Nechápu.”

Protoe jste ji poznal a potom, co se změnila.”

Nejsem psycholog, Roberte, ale člověk se jen tak ze dne na den nemění.”

Přesně to jsem si taky dříve myslel.”

Do kavárny přicházeli potulní obchodníci. Podle vodních dýmek nás povaovali za turisty, které je rozkoí okrádat, protoe se nevyznají ve sloitém rituálu orientálního smlouvání. Ze samoobsluh, obchodních domů a supermarketů jsme zvyklí na pevné ceny. Směnu zboí za

peníze zkracujeme pomocí digitálních pokladen na minimum. Ale pro místní obchodníky je směna náplní ivota.

Neměli jsme na handrkování náladu, proto jsem poradil Baranowskemu jak se v tom případě chovat. Vůbec nesmí dát najevo zájem o nabízené zboí, ani mrknutím oka. Na oslovení se neodpovídá. Kdo tak učiní, je pro přítích dvacet minut ztracen.

Robert pokračoval: Winnie byla sdílná, společenská a teď sotva promluví.”

52

To mě zajímalo, protoe kdy jsme byli spolu, chovala se úplně jinak.

Pokud se pamatuji, byl jsem to já kdo spíe mlčel a kdo chtěl odejít a byla to Winnie, kdo udroval konverzaci a prodluoval mou přítomnost v jejím pokoji. A na hranici důvěrnosti.

Kdy jsem se s ní seznámil,” vyprávěl Robert, říkala: Nae profese a nae generace nemá důvod k idealismu. Mínila svou práci fotoreportérky.

Neříkám, e byla cynická. Spíe byste u ní nael opovrení. Ne, to není to pravé slovo. Takový přezíravý vztah vůči citově zaloeným lidem.

Myslím, e je to typické pro intelektuály z metropolí. Nevím jak je to u vás.”

Těko říci,” řekl jsem, neznám vae metropole ani intelektuály, tak nemohu srovnávat.”

Winnie se pohybovala ve společnosti lidí, kteří se s ohromnou

duchaplností vyjadřují opovrlivě o vem, co dělají druzí. Neuetří nikoho od prezidenta a po reklamního agenta, který vymýlí obaly pro prací práky.”

Dotěrní obchodníci větinou nabízeli tepané nádoby, keramiku

zhotovenou bez hrnčířského kruhu, hedvábí a stříbrné perky, proslulý orientální filigrán.

Tenhle typ duchaplných kritiků znám,” řekl jsem, asi je najdete vude na světě.”

Ten kritický, pohrdavý tón, má jediný důvod: Ukázat, e já mám tak vybraný vkus, e mne jen tak něco neuspokojí. Ani to nejlepí není pro mne dost dobré.”

Uvaoval jsem, proč mi Robert vechno tohle vypráví. Za jiných okolností bych asi řekl: Co je mi do toho? Ale teď jsem měl důvod lámat si hlavu.

Avak ádnou odpověď jsem nenacházel. Neměl jsem dosud ani

odpověď na otázku, proč mě tuhle sledoval ten zelený citroen. Inenýr Záruba, který více nahlédl do spletitých záleitostí Středního východu, řekl moudře: Na to se časem přijde.

Robert se mi dál svěřoval: Teď ztratila zájem o své okolí. Dřív komentovala vechno co se kolem děje, třeba náhodně vyslechnutý rozhovor. Konverzace s ní byla někdy dost zábavná. A teď je netečná, skleslá.”

Nářek nad ztraceným rájem, to mě napadlo, kdy jsem ho poslouchal.

Jeho sklíčený tón celkem odpovídal postřehu, který jsem si zapamatoval z Winniina vyprávění: Robert někdy vyvolává dojem, e neopustil studentské hřitě. To souhlasilo. Robert aloval na Winnii jako zhrzený student střední koly.

Obchodník s pohlednicemi, kterého jsme prve svou netečností odradili, se vrátil a s úsměvem nám nabízel to, o čem soudil, e patrně chceme: Pornografické fotografie. Kdy narazil na ná ledový nezájem,

53

důvěrně nám sděloval: Singapurské krasavice … Sto japonských pozic.”

Řekl jsem Robertovi: Jestli Winnie ztratila o vechno zájem, těko bude plnit smlouvu s Geographical Magazíne.”

,,O vechno, kromě práce. Chci tím říci, e dříve se vedle své práce zajímala o mnoho věcí, kdeto teď jí zůstala jenom ta práce.”

A to je zlé?”

Ne, jen tomu nerozumím. Dneska chtěla zůstat sama,” odpověděl Robert. Po zkuenostech z pohraničního přechodu jsem jí to neradil, ale řekla mi, e bude fotografovat pouze ve městě. Valídovu meitu a karavanseraje z dob křiáckých válek. Sám bych to rád viděl, ale nechtěl jsem se vnucovat.”

Robert zamával na číníka a gestem naznačil, e chceme platit.

Schovejte peníze, Roberte, jsem tu víc doma, take se cítím jako hostitel.”

Souhlasím,” řekl věcně, a na oplátku vás zvu do hotelu. Winnie říkala, e se vrátí kolem páté. Hodí se vám to?

Řekl jsem, e ano. Kdy jsem jednal s číníkem, pouil jsem několika místních výrazů a podle toho poznal, e mě nemůe tak velmi mnoho oidit jako amerického turistu.

Vydali jsme se k hotelu Olympia. Pokud nás cesta vedla úzkými uličkami starého města, li jsme pěky. Na prvním vyasfaltovaném bulváru jsme si vzali taxíka.

Posadil jsem se vedle řidiče, abych měl záminku otáčet se při hovoru dozadu, k Robertovi. Zajímalo mě, zda nás někdo sleduje. Řidič postřehl, e si ho nevímám a zahájil obvyklý slalom, aby prodlouil cestu a zvýil účet. Nechal jsem ho, protoe při četném odbočování nejlépe poznáte, jestli vás sleduje stále tý automobil. Ale ádný nás nesledoval.

V hotelu jsme se rovnou posadili do denního baru. Řečtí obchodnícitam projednávali své záleitosti, bylo tam dost hluku a to námvyhovovalo.

Robert objednal nápoje. Rozhodl jsem se opět pro pomerančovou ávu s kapkou vodky a Robert si poručil nějaký koktejl, jeho sloení si přečetl na nápojovém lístku.

Doktore,” řekl mi, předpokládám, e si zařizujete cestu do země nikoho. Jestli chápu správně, kadý den zdrení sniuje ance, e tam zůstaly nějaké stopy po otravných látkách.”

Čekal jsem, kdy o tom začne. A po rozhovoru s inenýrem Zárubou jsem tuil, co přijde.

Chápete správně, Roberte,” odpověděl jsem, a doufám, e tam brzy odjedu.”

54

Vy si ani nedovedete představit jak mi záleí na důkazu, e tu dolo k manipulaci s bojovými otravnými látkami.

Ale dovedu. Nemám sice fantazi televizního scenáristy, ale stačí kdy umím odčítat. Je tu přece rozdíl mezi sto edesáti milióny a třemi a půl miliardou dolarů. Hodlám přivézt tolik vzorků půdy, rostlin a vody, kolik uvezu. Ačkoliv vodu v tomhle období asi nenajdu. koda, protoe soman se rozpoutí ve vodě velmi pomalu. A já vám, Roberte, polovinu těch vzorků dám. Dám vám jich tolik, e je můete darovat vem justičním instancím a po nejvyí soudní dvůr. Pozoroval jsem Roberta. Co bych za to dal, kdybych věděl co si myslí. Jako advokát měl připravenou odpověď:

A teď si představte, doktore, jak ty vzorky předkládám soudu a ádám, aby je přijal jako důkaz. První otázka advokátů protistrany bude, kde jsem ty vzorky vzal. Jestlie podle pravdy odpovím, je to stejné, jako kdybych odpověď odmítl.

Mé tuení mě nezklamalo. U je to tady. Chce do Chermónu. Vymoci náhradu zmrzačeným vojákům. Ulechtilé pohnutky… Nebo podlost maskovaná ulechtilými pohnutkami?

Největí podlosti jsou toti vdycky maskovány ulechtilými pohnutkami.

U svátá inkvizice umučila tisíce lidí - pro slávu boí.

Doktore,” pokračoval Robert Baranowski, víte jakou hodnotu má v tomto sporu důkaz, který mi dal přísluník československé armády? Já prostě musím dokázat, e jsem ty vzorky získal sám. Winnie k tomu přiloí nepopiratelný průkazný materiál, fotografickou dokumentaci.”

Vy zkrátka chcete se mnou do země nikoho, říkal jsem si. Pořád je tu padesátiprocentní monost, e nejste prevíti, ale co těch druhých padesát procent?

Jestli si dobře vzpomínám,” řekl jsem nahlas, přijal jste určité podmínky.”

Robert se usmál. Byly řečeny za takových okolností a takovou formou, e jsem měl právo povaovat je za ert.” Vy v sobě nezapřete advokáta.”

Povaoval mou odpověď za pobídku a proto pokračoval: Ale teď

spoléhám na vá úsudek, doktore. Vítězství veteránů ve sporu s

nejmocnějími kapitalistickými trusty je přece politický úspěch i podle vaich měřítek, podle vaeho světového názoru. Jestli ty důkazy o manipulaci s bojovými otravnými látkami nezískám já osobně, nemají průkazní cenu.”

Pěkně si to na mne vymyslel s tím světovým názorem. Ale mě to naopak dohřálo.

Něco vám k té ceně, Roberte, povím. Tři sta padesát tisíc

55

amerických vojáků onemocnělo, protoe pouili sto tisíc tun otravných látek na Vietnam. Vy pro vae vojáky chcete vysoudit náhradu. V

pořádku, drím vám oba palce. Ale kolik dolarů by musel poadovat Vietnam za to, e právě ti vojáci, které zastupujete, tam zničili lesy, vodu a rýovitě? U vás plodí vojáci zmrzačené děti a to s těmi jedy jen zacházeli. Roberte, jaké děti asi přivádějí na svět ti vesničani, na které vai vojáci rozpráili ty jedy po tunách! Jaké časované bomby tikají v jejich tělech? Kdo dá náhradu těm bezrukým a beznohým a slepým

Vietnamečkům, které znetvořil Agent Orange? Vím, e to není vae vina, ale u mi neříkejte, e vzorky, které přinesu já, nemají průkazní cenu!

Omlouvám se za nepřesnost, doktore. Hovořil jsem o ceně důkazu před americkým soudem,” odpověděl Robert Baranowski. Krotce, protoe má prudká reakce ho překvapila. Asi jsem příli zvyoval hlas, protoe má řeč vzbudila pozornost obchodníků, kteří se dohadovali o cenách lisovaných datlí a suených rozinek. Nemám se nechat strhnout.

Rozčilení kalí rozum a váeň zbavuje člověka střízlivého úsudku. A já potřebuji střízlivě uvaovat, protoe existuje padesátiprocentní monost, e tu sedím s člověkem, který …

Vtom se v baru objevila Winnie. Byla zase ověena fotografickými aparáty jako tenkrát na letiti a potom v pohraničních horách.

Nepřekvapilo ji, e sedíme spolu. Byla zapráená a unavená. Svlékla si rukavice, ve kterých zřejmé řídila. Po tom sáhodlouhém Robertově vyprávění jsem čekal jak se bude chovat. Mdle se usmála a řekla:

Ahoj, vy dva.”

Neposadíte se?” otázal jsem se.

Unaveně se spustila do křesla.

Robe, objednej mi whisky se sodou. Doktore, má první cigareta od oběda,” řekla kdy si z kapsičky na koili vytahovala krabičku francouzských cigaret.

A vá dnení úlovek?” otázal jsem se a ukázal na kamery.

Asi z něho moc nezůstane,” odpověděla. Nemohla jsem se soustředit.

U v jedenáct hodin jsem zjistila, e mne někdo sleduje, e za mnou jezdí zelený citroén.”

Nedokázal jsem skrýt vzruení. Museli si toho vimnout. Vyhrkl jsem:

Měla jste ho vyfotografovat - s číslem!”

To se mi nepodařilo,” odpověděla, ale někoho vám ukáu.”

Z kabelky vytáhla barevnou fotografii. Měla s sebou také polaroid, který zhotovuje pozitivní snímky okamitě. Na té fotografii byl zavalitý muík, 56

jen vypadal jako místní usedlý evropský obchodník.

Kdo je to?” otázal se Robert.

Jeden z toho zeleného citroenu.”

Teď u jsem se ovládal. Uvědomil jsem si, e jsem toho člověka u viděl.

Na letiti ne. Chlap, který vystoupil z citroenu a sledoval mne, byl tíhlý a vysoký. Ale kdy jsem jel k nemocnému Robertu Baranowskemu,

vystoupil jsem v uličce, kde se před čajovnou loučil primář Sawan Rao s jakýmsi mladíkem jihoevropského původu. Za nimi vyel na ulici zavalitý obchodník, nasadil si brýle proti slunci a přivolal taxíka, kterého jsem já právě propustil.

A to byl ten mu z fotografie Winifred Boswellové.

Mu ze zeleného citroenu.

11

V sobotu jsem měl volno celý den. Slíbil jsem Robertovi a Winifred,e s nimi pojedu k Zelené meitě asi 80 kilometrů na severovýchod od Beheríje. Robert řídil Tawardosův land rover. Seděl jsem tentokrát vedle něho, Winnie zabrala zadní sedadlo.

Máte své aparáty s sebou?” otázala se, kdy viděla mou černou branu.

Aparáty? Mám tohoto Japonce. S vaimi se nedá srovnat. Vae výzbroj má cenu luxusního automobilu pro ejka.” Kdy jsem vzal v úvahu vechny teleobjektivy, nebyla to ani příli velká nadsázka.

Vichni jsme pak dávali pozor, zda nás nesleduje nějaký vůz. V

městském provozu se to zjiovalo těko, Robert neměl znalosti a obratnost místních taxíkářů, ale za městem, na volné silnici, udělal první zkouku. Začal zběsile předjídět vechny automobily před námi a ve zpětném zrcátku sledoval, zda se nějaký vůz chová stejným způsobem.

Nechoval.

Na mou radu pak na první křiovatce odbočil na vedlejí silnici. Jeli jsme po ní asi tři kilometry, ale ádný automobil nás nesledoval.

Kdy jsme se vrátili na hlavní silnici, začal jsem znovu přemýlet o Robertu a Winnii. Byl bych rád věděl jedinou věc-zda jsou milenci.

Winifred Boswellová mi sama pověděla, e je rozvedená. Robert

Baranowski byl enat, svědčila o tom fotografie světlovlasé eny a dvou kluků, kterou měl Robert v koeném rámečku v hotelovém pokoji.

57

Právě ta mi vnukla nápad.

Kdy jsem vás tuhle navtívil v hotelu, Roberte, viděl jsem na nočním stolku fotografi . To je vae rodina?”

Ano.

Čím se zabývá vae ena?

Je socioloka. Ale je doma. Chlapci jsou malí… Mají támhle ty kopce po levé straně nějaké jméno?”

Jistě,” odpověděl jsem, ale musel bych se podívat na mapu. Mám?”

Dřív ne Robert, odpověděla Winnie: A zastavíme. Prozatím je

můeme do cestovního deníku zanést jako Levé pohoří. Ačkoliv, a pojedeme zpátky, bude to zase Pravé pohoří.”

Z jejích slov zazníval výsměch.

Kdy je vae ena socioloka,” začal jsem jako z dlouhé chvíle, má blízký vztah k vaí práci. Probíráte s ní někdy své ,velké’ případy?”

Někdy… Winnie, neměl bych zastavit? Co je to támhle?”

Blíili jsme se ke skupině stromů.

To je stará oáza na karavanní cestě,” řekl jsem, dříve tam byla jenom studna, teď je tam taky benzínové čerpadlo.”

Winnie, co říká?”

Jen jed.”

Byli tam velbloudi a desetitunové kamióny.

Myslel jsem, e tě tyhle věci zajímají,” řekl Robert.

Jen jeď,” opakovala Winnie. Uila stejných slov, jen podruhé zněla nevlídněji. Leda, e by doktor chtěl zastavit.”

Byl jsem tu třikrát,” odpověděl jsem, a velbloudi se stejně jenom pronajímají turistům.”

No, prosím,” poznamenala k tomu Winnie.

Chvilku jsme jeli mlčky. Pak jsem zase začal: A Roberte, ta rodinná fotografie je čerstvá nebo chlapci jsou u starí?”

Řekl jsem přece, e jsou jetě malí,” odpověděl Robert a já vycítil, e je podráděn. Zřejmě si to také uvědomil, protoe vlídně dodal: Ta fotka je asi tři měsíce stará… Nezapomněli jste se podívat, jestli za námi někdo z té oázy nevyrazil?”

Ted u bylo jasné, e mě odvádí od řečí o rodině.

Ty má zpětné zrcátko,” řekla Winnie a řekla to jako pokárání. A já si nedal pokoj. Otázal jsem se zase tak nevinně:

Co byste ze svých dětí chtěl mít?”

říkám vám … začal Robert větu, ale nedokončil ji. U dvakrát mi přece opakoval, e kluci jsou jetě malí a já tvrdohlavě kladu hloupé otázky.

Dodal: Vybírat jim povolání, na to je jetě dost času…Ta silnice je zvlátní, vimli jste si?”

Ne. Opravdu?” otázala se Winnie. Z kadého jejího slova čiela ironie.

Viml jste si, doktore?”

Roberta to muselo rozčilovat, ale zachoval klid.

58

Je tu naprostá rovina, kolem dokola je step, ádné pole ani vesnice, ale silnice zahýbá jednou doprava, jednou doleva. To nemůe mít jiný smysl, ne udrovat pozornost řidiče, aby neusnul.”

Ti muslimové jsou ale rafinovaní,” řekla Winnie. Čekal jsem, jestli se dá Robert vyprovokovat, nebo ne. Nedal.

Teď jsem na jeho nervy zaútočil zase já:

A máte vůbec při své profesi dost času? Promiňte mi mou

středoevropskou zvědavost. Chtěl jsem vědět, jestli máte dost času na rodinu. Ale jestli vás nudí bavit se o rodině, mohu spustit o lebečních frakturách.”

Za Roberta zase odpověděla Winnie:

Jak Roba znám, vůbec ho nenudí hovořit o rodině. Naopak, je vděčný, e konečně nalezl posluchače.”

Winnie přehání,” odpověděl Robert, jako by reagoval na kamarádský vtip.

Přehánění neboli nadsázka je podstatou umění stejně jako justice.”

Take si nemáte co vyčítat,” řekl jsem. Medicínu z přehánění nepodezíráte, nebo taky?” obrátil jsem se k Winnii. Nečekal jsem na odpověď a otázal se: Nechcete si pustit rádio?”

Robert okamitě otočil knoflíkem vypínače. Ozval se muský zpěv za doprovodu strunných nástrojů. Znal jsem ty písně. Mají nesmírně mnoho slok a nám, Evropanům, znějí jednotvárně.

Tohle uspává,” řekla Winnie, tady musí být jedna autohavárie za druhou.”

To se vám zdá, protoe neznáte jazyk. Řidiči poslouchají a udrí to jejich pozornost.”

Dají se chytit nějaké jiné stanice?” otázal se Robert.

Dají,” odpověděl jsem, Athény, jihovýchodní Bulharsko a sovětské Černomoří.”

Tak se pokuste.”

Tenhle Tawardosův přístroj to dokáe jen v noci.”

Robe, vypni to.”

K Zelené meitě jsme dojeli po hodinové jízdě. Jmenuje se podle mozaikových ozdob, v nich převládá posvátná barva islámu, zelená.

Winnie měla kolem krku tři fotografické aparáty. K tomu přes rameno branu s filmy, objektivy a polaroidem.

Uka,” řekl Robert, ponesu ti alespoň něco.”

Jsem zvyklá.”

Přistoupil k nám průvodce. Winnie řekla Robertovi:

Zapla mu, a nic nepovídá. Ale a s námi zůstane, jinak se u nás vystřídají vichni průvodci, jeden za druhým.”

59

Robert odpověděl: Docela by mě zajímalo, kdyby povídal.

V ivotě se sem u nepodívám.”

Doktore, najměte mi jetě jednoho,” řekla Winnie s vyčítavým pohledem k Robertovi. Robertův průvodce bude povídat, můj mi dá pokoj… A můete mi laskavě vzít tu taku?”

Přehodil jsem si přes rameno její branu, kterou chtěl prve nést Robert.

Dejte mi ji,” řekl a já mu ji dal a tím jsme pro tuto chvíli uzavřeli příměří.

Průvodce jsme si najali jednoho a nepovídal. Na dlouhou dobu povídala jen Winnie. Doktore, vezměte si svou kameru a pojďte se mnou.” Robert el přirozeně také. Winnie se vak obracela jenom na mne. Radila mi jak mám clonit, jaký expoziční čas nastavit, které filtry pouívat, jak pracovat s protisvětlem a stíny.

Uvnitř meity, kdy jsme boty zanechali venku na mramorovém dládění a v ponokách stáli pod klenbou, neodpustil si průvodce předvést ozvěnu. Zvrátil hlavu nazad a zazpíval vzhůru nějakou súru koránu, která se nahoře odrazila od klenutí.

Vyli jsme ven a slunce hnulo.

Nechce si alespoň na hodinu odpočinout?” otázal se Robert. Winnie sejmula jeden aparát a podala mu jej. Na, fotografuj, jestli tomu rozumí lip ne já. Moc času nemáme a já vechno tohle potřebuju jako kontrast k materiálu, který přivezeme z Chermónu.”

Překvapilo mne, s jakou jistotou hovoří o cestě do země nikoho.

Zapomněli na má slova, e nehnu prstem, abych je tam dostal?

Nechci, abys byla groggy dřív ne ..vyjel si na ni Robert a to bylo dnes poprvé, kdy zvýil hlas.

Dřív ne co?” Pak pohlédla na mne, zasmála se dost nepřirozeně a dodala: Máme s sebou doktora, co se nám můe stát?”

Úmorné vedro ji zmáhalo, ale natruc vyhledávala dalí místa a úhly pro záběry. Kdy nadeel čas oběda, poučil jsem je: Pro zahraniční turisty je tu restaurace s klimatizací, pro místní obyvatelstvo jídelna s průvanem.”

Co byste nám radil?” otázal se Robert.

Jestli dáváte přednost pohodlí a mezinárodní kuchyni pro bílé kůe -

restauraci. Jestli chcete ochutnat místní speciality jídelnu.”

e se ptáte, doktore!” zvolala Winnie, jdeme do průvanu.”

V jídelně jsem poručil kořeněné skopové a suché moučné placky.

60

Robert vak pil pouze čaj. Kdy Winnie odela na toaletu, Robert se otázal: Víte u co jste chtěl vědět, doktore?”

Proč myslíte, e chci něco vědět?”

Usmál se a přátelsky mi poloil ruku na pai. Ta otázka vás není hodna, doktore.”

Bod k dobru pro vás. Ano, vím co jsem chtěl vědět. Protoe jinak by se dospělé a na sobě sexuálně nezávislé osoby nechovaly dětinsky.”

Dal se do smíchu. Vyrovnáno. Ano, spali jsme spolu u ve Státech.

Jinak bych se musel povaovat za nenormálního.”

Vnucovala se otázka: Chovali by se prokazatelně dětinsky lidé, kteří mají za úkol potlačit tak důleité důkazy o existenci experimentování s bojovnými otravnými látkami na území Chermónu?

Kdy mě později odpoledne po návratu vysadili před nemocnicí, sdělil mi ředitel Bonelli, e mě čeká úkol. Mám odjet s jedním sanitním vozem a s jedním řidičem do Chermónu.

Kdy?” otázal jsem se, a na jak dlouho?”

Odpověděl odměřeně: Do zákulisních politických jednání se nevměuji.

Naím úkolem je poskytování lékařské pomoci. Dbám, aby vechny

zúčastněné strany dodrely podmínky.”

A je má cesta do země nikoho v souladu s podmínkami?”

Ovem. Jinak bych o tom odmítl jednat. Podrobnosti vám zítra sdělí plukovník Sarrání.”

12

Síla je nutná, moudrost vak je základem veho,” řekl primář Sawan Rao, národ můe dosáhnout obrovské moci průmyslovým vývojem, ale neztratí sám sebe v touze po pohodlném ivobytí?”

Přiel za mnou večer co nebylo obvyklé. Otázal se mne, zda kniha o Maulánu Ázádovi je mi, jako Evropanu, srozumitelná. Nelo mu

samozřejmě o srozumitelnost jazykovou nebo stylistickou, ale o

pochopení idejí. Měl zde zřejmě málo příleitosti k rozpravám o bytí a nebytí a nedostal se jetě tak daleko, aby ho uspokojovala samomluva.

Pokračoval o problémech Indie:

Organizovaná síla a energie jsou symboly moderní doby. Indie musí vybudovat velký průmysl. Poskytujeme koncese zahraničním firmám, ale některé to zneuívají. Mám na mysli zanedbání bezpečnostních předpisů v chemické továrně Unior Carbide, kody na zdraví a na ivotním prostředí, které způsobil únik jedů, jsou nesmírné.”

63

Vida, z filozofie jsme se dostali k otravným látkám.

kody jsou prokazatelné,” pokračoval Sawan Rao, ale společnost Union Carbide si najala nejlepí právníky, aby srazila náhradu na minimum.”

Jedovaté látky, kody na zdraví, advokáti, náhrada - to jsou přece pojmy, které se v mých úvahách těchto dní vyskytují nejčastěji.

Důvod jeho návtěvy jsem uhodl o sekundu dřív, ne mi to potvrdil:

Vím, e máte odejet na území Chermónu. Pověděl mi to ředitel Bonelli.

Nae nemocnice má poskytnout zdravotní pomoc obyvatelům, kteří

zůstali v zemi nikoho. Musím ktomu dát formálně souhlas. Nemám

námitek. Jeďte. Ale je to zbytečné.”

Nerozumím vám, pane.”

Usmál se. Ale příteli, důkazy, které tam hodláte najít, jsou dávno zničeny. Pokládal jsem za nutné vám to říci. Dobrou noc.”

Jetě okamik, prosím.”

Obávám se, e jsem téma zcela vyčerpal,” řekl tie a klidně. Dobrou noc.”

Dobrou noc, pane.”

Přirozeně mi nepoví, jak se dověděl, e důkazy o experimentech s bojovými otravnými látkami v Chermónu jsou zničeny. Ani kdo je zničil a jakým způsobem.

Union Carbide, majitelka továrny v Indii, je obrovská nadnárodní společnost, jedna z takových, jaké aluje Robert Baranowski o náhradu pokozeným veteránům vietnamské války. Moná, e Sawana Rao

přivedla prostá úvaha k názoru, e důkazy o manipulaci s bojovými otravnými látkami v Chermónu byly zničeny, aby společnosti nemusely platit náhradu. Ale řekl bych, e jeho jistota se neopírala jenom o úvahu.

Kdy jsem o tom ted přemýlel, zmocnily se mě pochyby. Má vůbec smysl, abych podnikl tu riskantní cestu? Od okamiku, kdy jsme vydali zprávu o narození znetvořeného dítěte vesničanky Bahesat, byli původci otravného zamoření terénu varováni. I kdy se ve zprávě nehovořilo o příčinách genetické deformace dítěte v lůně matky, ten kdo je zasvěcen ví, co si má myslet. Kromě toho jsem podezříval ředitele Bonelliho, e prezídium Mezinárodního červeného kříe v enevě není jediné místo, kam podává zprávu o průběhu léčení naich pacientů.

Pak se při přebírání raněných v soutěsce pohoří Debel el

64

Haddád objevili tři vojáci se stejnými příznaky otravy. Zprávu o jejich onemocnění jsme nevydali, ale vidělo je mnoho lidí. Diagnóza je známa celému personálu naí mezinárodní nemocnice.

Viděli je také Winifred Boswellová a Robert Baranowski. Vechny úvahy se jako bumerang vracely k nim. Mluví pravdu, e chtějí odhalit zločinné počínání chemických trustů a válečné kliky, nebo klamou? Oba? Nebo jen jeden z nich? A který?

Jestlie Indova domněnka o zničení důkazů je správná, pak ten, který mě klame, to musí vědět. A přesto oba chtějí do Chermónu. Proč? Jestli existuje promile pravděpodobnosti, e najdu nějaký důkaz ve vzorku pudy, nebo rostliny, musím to riziko podstoupit a vydat se tam. A i kdyby výsledek byl negativní, musím mít jistotu, e jsem udělal vechno, abych přinesl podklady pro rozbor a poznání nové vraedné zbraně.

Kdy jsem ve svých úvahách dospěl a sem, zazvonil telefon.

Robert má zase horečku,” poznal jsem hlas Winifred Boswellové.

A zatím nic neuívá, za dvacet minut budu v hotelu.”

Přijedu pro vás, doktore. Zaparkuju land rovera vpravo od brány.”

Kdy jsem doel k bráně, u tam stála. Za tak krátkou dobu nebylo mono dostat se ve večerním provozu od hotelu Olympia k nemocnici.

Telefonovala z nějakého bliího místa. Bylo to divné.

Jsou patrné nějaké vedlejí příznaky?” otázal jsem se, kdy jsem dosedl vedle ní. Vyráka, skvrny, nebo je to jenom teplota jako posledně?”

Uvidíte,” řekla neurčitě a rozejela se. Po dvou minutách jsem poznal, e nejede k hotelu. Pocit, e se děje, něco zvlátního jen zesílil. Zabočila do tiché ulice a zastavila. Řekla:

Robert spí. ádnou teplotu nemá. Ale jinak bych vás asi z bytu nedostala.”

Tím vysvětlila krátký časový rozdíl mezi zavoláním a příjezdem.

Přijde na to,” odpověděl jsem. Hádám, e mi chcete říct něco, co Robert nemá slyet. Hádám správně? Ale neádejte ode mne čestná slova, e nikomu nic nepovím. O tom si rozhodnu sám.”

Zatím se dívala dopředu, čelním sklem do osvětlené ulice. Pak se ke mně obrátila a řekla téměř eptem:

Je veux te parler.”

Angličtina nečiní rozdílu mezi tykáním a vykáním. Oslovování křesními jmény znamená jistý stupeň důvěrnosti, avak anglické You můe být při tom stejně dobře ty jako vy. Proto zvolila frantinu, aby mi řekla - musím s tebou mluvit.

65

13

Chci s tebou mluvit o sobě,” řekla Winnie u zase anglicky, take jsme zůstali při tom neurčitém You. Robert a já jsme byli milenci.1’

Byli?” otázal jsem se, ale vzápětí mě napadlo, e jsem měl raději mlčet.

Ta otázka mě v jejích očích usvědčovala z osobního zájmu a zaujetí.

Robert by to nikdy nepřiznal. Nikomu.”

Tady jste ho patně odhadla, dívko, ale já na něho neprozradím, e se přiznal.

Je opatrný právník,” pokračovala, jak ten je opatrný!”

Protoe dvakrát poloila důraz na slovo opatrný, usoudil jsem, e opatrnost povauje za nectnost. Konečně - řekl mi to beze svědků a jako právník ví, e to můe lehce popřít.

Ale el se mnou do postele ten den, kdy jsme se seznámili.” Kdybych chtěl být prostořeký, poznamenal bych: Ale k tomu musí být dva.

A to je dávno?” otázal jsem se.

Kdepak. Asi měsíc.”

To souhlasilo s údajem, který mi o seznámení s Winnií prozradil Robert.

Rob si rád hraje na velkého zastánce lidských práv,” řekla Winnie.

Potřebuje si hrát? Domnívám se, e je.”

To byste musil znát prostředí, ve kterém ije.

Zajímavé, jak oba pokládali za nutné informovat mě o prostředí, ve kterém se pohybuje ten druhý. Aby dali najevo jak tím prostředím opovrhují?

Typicky astná rodinka východního pobřeí. Jako z televizního seriálu pro rozvojové země. Nebo advokátní kancelář Ottway a Conally. Ta snobárna! Mozkem je Ottway, ale společenskou presti dodává firmě Conally. Ten si vybírá tajemníky podle toho jak vypadají na koni.”

Nepostřehla jak jsem neklidný. Bylo mi, jako by nás odněkud ze tmy pozorovaly skryté oči. Byl jsem stále pod dojmem rozhovoru s primářem Sawanem Rao.

Zaparkovala v tiché ulici, abychom si mohli v klidu povídat, nebo aby po výstřelu puky se zaměřovačem nezůstali ádní svědkové? Takhle jsem hodnotil kadou situaci a u to nebude jiné.

66

Vy asi nevíte,” pokračovala Winnie, čemu Rob říká. obhajoba lidských práv. Třeba si pod tím představujete zmlácené účastníky mírových pochodů nebo přívrence Martina Luthera Kinga. Znám dva Robertovy

.velké případy. Hájil sdruení farmářů wilmingtonského okresu proti elektrárně, která do komínů nedala namontovat odlučovače spadu. Druhý byl spor města Parklandu, protoe místní textilka pustila do říčky nějaké splaky, které se dostaly do spodních vod, do studní.”

A Robertovy obhajoby povaujete za nemorální?”

Tím chci říci, e ho zajímá jen taková obhajoba práv amerických občanů, za kterou dostane řádně zaplaceno. Já vím, namítnete mi, e Rob není evangelista, ale advokát. Jene to ohánění se lidskými právy zavání trochu pozérstvím … Ji dědeček v Paříi na barikádách …”

Pradědeček. Je to víc jak sto let.”

No tak pradědeček,” řekla a zapálila si cigaretu z modrého balíčku.

Winnie,” řekl jsem, čím vám Robert ublíil?”

Překvapeně se na mne podívala. Budete se divit. Ničím. Ale teprve tady jsem si uvědomila to děsné pokrytectví, ve kterém ijeme. Nenávidím to.

Ty řeči o svobodě a ty úsměvy senátorů … ty vyceněné chrupy,

konstruované speciálními dentisty, aby páni vypadali optimisticky na fotkách a na obrazovce … a ty rámečky s fotografiemi vzorných rodin.”

Uhasila sotva zapálenou goloasku a řekla: Nejvíc nenávidím sebe. Jsem jako zavřená ve vlaku, který mé veze kam nechci a nedokáu vyskočit.”

K tomu účelu jsou v kadém kupé namontovány záchranné brzdy,” řekl jsem.

Nevím, zda ji věcnost mé odpovědi rozladila, ale nastartovala a řekla:

Odvezu vás domů. Proč jsem vás vlastně vylákala do noci?”

Motor se pod kapotou převaloval. Nedá se říci tie, nebyl to rolls royce, ale ji unavený terénní vůz.

Nemám odvahu být astná, doktore, nedokáu za tu záchrannou brzdu zatáhnout.’*

A co vám v tom brání?”

Neodpověděla a zařadila rychlost. Automobil se rozejel.

Kudy mám jet? Nevyznám se tu.”

Podle toho kam?”

Vezu vás domů.”

Radil jsem jí. Podala mi balíček cigaret a zapalovač.

Zapalte mi cigaretu.”

Podal jsem jí zapálenou goloasku. Nepřestala pozorovat

67

Ná rozhovor se odbýval v plukovníkově pracovně na vojenském

velitelství. Místnost byla velmi prostě zařízena. aluzie z plastické hmoty chránily pracovnu před přímým slunečním zářením. V rohu stál trezor a na stěně visel portrét hlavy státu a pak veliký kartón s poznávacími znaky letadel státu jihozápadní Asie, od Turecka a po Pákistán. Kartón s barevnými skvrnami znaků vypadal trochu jako abstraktní obraz.

Předpokládaná délka vaeho pobytu bude tři dny. Podle posledních politických porad má zajistit správu v Chermónu mezinárodní kontingent pod vlajkou OSN. Kdyby se příchod kontingentu zdrel, poádáme vai nemocnici, aby tam přítí týden vyslala dalího lékaře.”

Kdy mohu odejet, pane plukovníku?”

Odpoledne, abyste se ke hranicím dostal večer. Doprovázet vás bude řidič Hasan Sabrí. Z autoparku nemocnice vezmete vozidlo se čtyřmi lůky a zdravotnickým vybavením. Nějaké potraviny navíc, lidi je tam potřebují spíe ne léky.”

Dostanu nějaké záruky?”

Ovem. Jsou tady v obálce. Nepovezete ádné zbraně. Poruení této podmínky bude povaováno za zneuití vlajky Mezinárodního červeného kříe k zákodnické činnosti. Zbavuje vás ochrany. Doktore, ádnou pistoli, jasné? Kdyby ji u vás nali, Alláh vám bud milostiv.”

Nejsem romantický student, plukovníku.”

Dotazy?”

Neměl jsem dotazy. Mne vdycky vechno napadne a později. Dostal jsem mapu a obálku s písemnými zárukami volného průjezdu a pohybu v prostoru mezi liniemi bojujících stran, kterému se obecně říkalo země nikoho. Plukovník trval na tom, abych si záruky před ním přečetl a potvrdil jejich příjem. Prohlédl jsem si také mapu se značkami rozmístění vojsk, komunikacemi a osadami. Byly na ní obě vesnice, které mě zajímaly. AI Mahrakka, kde rodička Bahesat snědla hrozen divokého vína a Ain el Haman, kde si tři vojáci utrhli čerstvé fíky.

Plukovník vstal na znamení, e rozhovor je u konce. Doprovodil mne ke dveřím. Kdy jsem poloil ruku na kliku, řekl:

Trochu jsem se zajímal o ty dva Američany, které jste mi tuhle ukazoval při přejímání raněných. Moná vás bude zajímat, e advokát…

Baranowski.”

Ano, Baranowski. Strávil dnení noc v pokoji té fotografky. A nečetli si dobrodruství Torna Sawyera.”

68

To pro mne nebyla novinka, ačkoliv něco tu nehrálo. Úvahy jsem odloil na pozdějí dobu. Nepochyboval jsem, e zpráva z hotelu Olympia je spolehlivá. A kdy plukovník ví tohle, ví jistě i to, e mě Winnie včera večer vozila land roverem po městě. Vzpomněl jsem si na ten pocit, e nás odněkud pozorují oči. Nechtěl jsem vypadat kolácky. Řekl jsem:

Děkuji za informaci, plukovníku. Myslíte, e mi pomůe?”

Kdo ví?”

Odeel jsem od plukovníka Sarráního s pocitem úlevy. Nevím co mě v zemi nikoho potká, ale přinejmením tři dny neuvidím Winifred

Boswellovou. Její slova ,vy jste mě začal milovat dřív ne já vás’, mě zastihla nepřipraveného. Budu mít čas promyslet si jak se mám chovat a se zase potkáme. Musím se vyvarovat dvou krajností: Abych ji neurazil v případě, e jí to diktoval cit, a abych nevypadal směně, jestlie je to součást hry, toho výpravného a pečlivě reírovaného představení pro jediného diváka - pro mne.

V autoparku nemocnice jsem zastal naeho řidiče Hasana Sabrího.

Kontroloval ji funkce sanitního automobilu anglické výroby, kterým pojedeme do země nikoho.

Hasane, poučili vás, e nesmíme mít ádné zbraně?”

Ano, pane.”

V tu chvíli přijíděl se sputěnou sirénou vůz první pomoci a přiváel nějakého pacienta z města. Nevěnoval jsem mu pozornost.

Dejte mi klíče od kabiny,” řekl jsem Hasanovi. V kabině jsem zkontroloval zásobu léků a prostředky protichemické ochrany: Masku, protichemický oděv, rukavice a soupravu k odběru vzorků. Přezkouel jsem chemický průkazník. To mi trvalo asi hodinu. Pak jsem kabinu zamkl, vrátil klíč Hasanovi a domluvili jsme si čas odjezdu.

Zásobu benzínu doplním jetě na hranici. Vystačí na est set kilometrů,”

řekl Hasan. V zemi nikoho neseeneme ani kapku. Podle mapy

potřebujeme palivo na čtyři sta osmdesát kilometrů. Přijdou zajídky, nepředvídané okolnosti.

Přidejte jetě jeden dvacetilitrový kanystr.”

Dobře, pane doktore.”

Potraviny pro nás na pět dní a zásobu na rozdávání. Sám budete vědět co se hodí nejvíc.”

Ve svém bytě v kláteře jsem vzal cestovní vak a vloil do něj osobní potřeby. Vtom zazvonil telefon. Primář Sawan Rao mě poádal, abych přiel do oddělení intenzívní péče.

Tam leel na jednom lůku mu a byl ji odpojen ode vech přístrojů.

Přistoupil jsem blí a ke svému údivu jsem zjistil, e je to ten mladý jian s olivovou pletí, kterého jsem viděl vyjít z čajovny se Sawanem Rao, kdy jsem jel za nemocným Robertem do hotelu Olympia.

69

Pravou ruku měl ovázánu a po konečky prstů.

Byl zavraděn, řekl Sawan Rao. Jmenoval se Caetano Carvalho.”

15

Pojeďte se mnou, řekl Sawan Rao, něco vám ukáu.”

Jednou jsem vás s tím muem viděl, pane.

Řeknete mi to ve voze.”

Jeli jsme jeho béovým mercedesem. Vyprávěl jsem Sawa-nu Rao, jak jsem vystoupil z taxíku ve vedlejí ulici, protoe jsem nechtěl, aby taxíkář věděl, e ve skutečnosti jedu do hotelu Olympia. Kdy jste vyli z té čajovny, za chvíli se na chodníku objevil zavalitý muík, který vypadal jako místní usedlý evropský obchodník. Dokonce kývl na mého taxíkáře, kdy viděl, e platím. Tehdy jsem to povaoval za bezvýznamné. Ani jsem vám o tom neřekl.”

A proč si myslíte, e to souvisí s vradou Caetana Carvalha?”

Protoe ten zavalitý muík sledoval také Winnii.

Moná to nesouvisí, ale myslím si, e bych to přece jen měl říci polici .”

Budete mít příleitost,” odpověděl Sawan Rao. Tomu jsem nerozuměl, ale nevyptával jsem se. Přijíděli jsme do ulic sídlitě panelových domů, jaké vznikají po celém světě. Podle zaparkovaných automobilů jsem soudil, e tu bydlí lidé středních vrstev.

Sawan Rao zastavil před blokem s lodiemi. Tady bydlel.”

Výtahem jsme vyjeli do čtvrtého patra. Pochopil jsem poznámku o policii.

U dveří na chodbě stál uniformovaný stráník. Kdy nás spatřil, zabouchal na dveře. Z bytu vyel civilní policista, podíval se na nás, řekl cosi stráníkovi a uvolnil nám cestu. Můete vstoupit.”

Sawan Rao tedy s policií u předtím jednal. Zavedl mě do lonice.

Vestavěné skříně byly otevřené, muské aty rozházené na zemi i na dvou gaučích. idle převreny. Sawan Rao ukázal na stěnu pod oknem.

Deset centimetrů od podlahy tam byla jakousi hnědou barvou rozmazaně načmárána tři písmena: EPA.

Ta písmena mají nějaký význam,” pravil Sawan Rao, kdy je napsal krví, pořezaným prstem, ne ztratil vědomí.”

Neřekl jsem, e vím, co ta písmena znamenají. Sawan Rao se neptal, ale skoro bych se vsadil, e uhodl, e to vím.

71

EPA mohla znamenat mnoho věcí, ale také to byla zkratka Environment Protection Agency, která najala Roberta Baranowskeho, aby hájil zájmy veteránů vietnamské války proti chemickým trustům.

Kdy jsme se vrátili do obývacího pokoje, Sawan Rao oslovil civilního policistu: Pane inspektore, můj kolega, doktor Sýkora by vám chtěl sdělit několik informací. Počkám dole ve voze.”

Vylíčil jsem inspektorovi příhodu před čajovnou v postranní ulici. Poloil mi tuté otázku jako před tím Sawan Rao:

Proč si myslíte, e ten zavalitý mu evropského původu nějak souvisí s vradou Caetana Carvalha?”

Protoe den po příhodě, kterou jsem vám vylíčil, sledoval jednu osobu.

V zeleném citroěnu.”

Jak to víte?”

Ta osoba mi to pověděla.”

Kdo je to?”

Jmenuje se Winifred Boswellová. Je občankou Spojených států a přijela sem fotografovat historické památky. Bydlí v hotelu Olympia. Je tak duchapřítomná, e toho zavalitého muíka vyfotografovala, take by vám nedalo tolik práce ho najít.”

Inspektor přistoupil k telefonnímu přístroji a vytočil číslo hotelu, které nael ve svém malém černém kapesním seznamu. Chvíli se arabsky

dohadoval s recepčním, hláskoval mu jméno Winnie, pak si něco zapsal a zavěsil.

Winifred Boswellová a její společník … Barba… četl ze svých poznámek.

Baranowski. Dvojité w. Robert Baranowski.”

Dnes ráno se odhlásili a odjeli.”

Kam?” vyhrkl jsem s takovým údivem, e to inspektora překvapilo.

Pane doktore,” řekl pomalu, budete nám k dispozici, kdybychom se vás potřebovali jetě na něco zeptat, e?”

Velmi rád - za tři dny.”

Za tři dny? A co hodláte podnikat v těch třech dnech?”

Máte ve svém notýsku číslo plukovníka Omara Sarráního, pane

inspektore? On vám to poví.”

Teď jsem ho začal zajímat. Vytočil plukovníkovo číslo zpaměti - a pokud jsem sledoval jeho ukazovák, bylo to jiné číslo, ne které jsem pouíval já. Nevím, zda mluvil s plukovníkem ale hláskoval mé jméno, které jsem mu prve sám napsal. Kdy domluvil, pohlédl na mně a řekl: Tak dobře.

Za tři dny na shledanou.”

72

Sawan Rao trpělivě čekal ve svém mercedesu. Cestou jsme nehovořili.

Sawan Rao měl zřejmě smysl pro dramatičnost. Vezl mě přes celé město jen abych viděl krvi napsaná písmena EPA. Věděl, e ukázat znamená víc ne vypravovat.

Ve svých pokojích v kláteře, kam mě zavedl, neměl ádné cigarety ani alkohol, ani pro návtěvy. Byl důsledný vegetarián.

Caetano Carvalho,” vyprávěl Sawan Rao, kdy nám oběma namíchal ovocný koktejl, byl Portugalec, narozený v Indii. Jeho otec slouil v civilním letectvu na domácích linkách.”

To vysvětlovalo olivovou ple. Caetano byl v Beheríji agentem

pojiovací společnosti Securitas. Jetě ne zemřel, stačil mi říci: Varujte ho. Sawan Rao se odmlčel a dodal: Vyřizuji vám poselství mrtvého.”

yJak víte, e poselství bylo určeno mně?”

Nevím, domýlím se. Moná bylo určeno opravdu někomu jinému. Ale kdyby přece jen patřilo vám a já mlčel, mohl bych způsobit

nenapravitelnou kodu. Sám nedokáu deifrovat ani poselství, ani písmena EPA.”

Byl jsem velmi rozruený. Robert Baranowski a Winifred Boswellová náhle odcestovali, neznámo kam. U jsme se nepohybovali v oblasti úvah, u byla prolita krev. Představoval jsem si pobodaného Caetana Carvalha, který se nemůe doplazit ani k telefonu ani ke dveřím na chodbu a ví, e za několik sekund ztratí vědomí. Silné krvácí z pořezaných prstů. Potřebuje sdělit to nejdůleitějí - odkud hrozí nebezpečí. Spoléhá na to, e ten, kdo najde písmena EPA, umí

přemýlet. Agentura pro ochranu ivotního prostředí je úctyhodná společnost. Jestlie Carvalho pouil, její zkratky, můe to znamenat jediné - stopu k nalezení utajeného zla.

Pane,” oslovil jsem primáře, minule jste mi řekl, e důkazy o rozpraování bojových otravných látek v Chermónu jsou zničeny. To vám řekl on?”

Ano.”

Jak to mohl vědět?”

Měl styky.”

S rozvědkou, jiné vysvětlení nebylo. S jakou? To mi Sawan Rao nepoví.

Indie vedla spor s chemickou společností Union Carbide, která poruila bezpečnostní předpisy a následkem toho mnoho Indů zahynulo a jetě zahyne. Byly tu souvislosti se sporem amerických veteránů, i s případy otravy, s nimi jsme se setkali v Beheríji. A bylo tu také mnoho záhad jako vdy, kdy jde o velké peníze, či o utajení zločinu, anebo o ve dohromady.

Pohlédl jsem na hodinky. Blíil se čas, který jsem ustanovil k odjezdu. A to si jetě musím sbalit pár osobních věcí.

73

Víte, které je největí zlo?” otázal se mě znenadání Sawan Rao. Nebyl jsem připraven k filozofickému rozhovoru a jeho otázka mě zpočátku nezaujala. Těch zel je moc,” odpověděl jsem, a zdají se mi velijak propletená a na sobě závislá.”

Ano, ale jedno je nejhorí.”

Nevím, nezabýval jsem se klasifikací zla.”

Nejhorí je strach.”

Strach? Ano, to je moné.”

Věděl, e mě upoutal. Ze strachu se rodí sváry a násilí. Násilí a le jsou následky strachu. Gándhí zmenil u naeho lidu pocit strachu a to bylo jeho největím přínosem pro Indii.”

Tak daleko jsem jetě v té knize od vás nedoel.”

Největím darem, kterého se nám můe dostat, je abhaja-dán -

osvobození od strachu. Jenom člověk osvobozený od strachu se můe dívat na věci ze správného hlediska a uchovat si jistou ucelenost mysli a činů … Viděl jsem, e se díváte na hodiny, ale byl jsem tak troufalý, e jsem vás zdrel.”

Děkuji vám, pane, za to zdrení. Jak zní to kouzelné slovo?”

Abhajadán.”

Vyjel jsem s Hasanem Sabrím s nepatrným zpoděním. Byli jsme tři. Ten třetí pasaér byl pes jménem Henna. Nepodobal se ádnému

vyhraněnému plemeni, srst měl pinavé bílou s hnědými skvrnami. Byl o něco větí ne foxteriér, jene mu chyběla ta sebevědomá agresivita.

Přenocovali jsme na naí straně pohoří Debel el Haddád. Ji z dálky jsme viděli ohně vyhnanců z Chermónu, kteří tábořili u hraničního přechodu. Čekali na příchod oddílů, které sem pole OSN, aby zajistily pořádek v zemi nikoho. Teprve pak bude utečencům oficiálně povolen návrat.

Spali jsme v kabině na lehátkách. Kdy jsem viděl, e si Hasan bere psa na lůko, litoval jsem, e jsem dal souhlas, aby pes jel s sebou. Henna se stočil Hasanovi u hlavy. Kdy jsem se v noci probudil, viděl jsem, e Hasan má na psovi hlavu jako na poltáři.

Ráno jsme vyrazili do země nikoho. Sotva jsme sjeli po dobré asfaltové silnici z pahorkatiny do údolí, cesta se velmi zhorila. Asfalt se rozdrobil a po chvíli po něm nebylo ani památky. Bílá praná silnice byla plná výmolů a kamení.

Pokouel jsem se vyznat v mapě, kterou mi dal plukovník Omar Sarrání.

Bylo to nesnadné. I ná dobře pérovaný automobil se kymácel jako loď v příboji. A to jsme jeli čtyřicítkou. Vyruil mě Hasan.

Pane doktore.”

Co je?”

74

Támhle.”

Podíval jsem se směrem, který ukazoval. A jako u jednou v průsmyku, kde Robertovi a Winiii hrozilo ulapáni davem a splaenými velbloudy, jsem podle obalu rezervního kola neomylně poznal ten automobil.

Stál tam land rover Basili Tawardose.

16

Automobil stál mimo silnici a pod zdvienou kapotou se nad motorovým prostorem nakláněli Robert Baranowski a Winifred Boswellová. Oba měli plátěné měkké klobouky. Zaslechli hluk naeho vozu a napřímili se. Byli jsme jetě dost daleko, take jsem nemohl zjistit jak se tvářili. Ale překvapen jsem byl já, protoe oni můj příjezd mohli předpokládat. Nevím ovem, zda předpokládali poruchu motoru.

Mě to rozladilo a znepokojilo. Oba mi sice předvedli svou snahu dostat se do Chermónu, logicky ji zdůvodnili, ale já přesto doufal, e se jim nepovede překročit hranice. Jejich přítomnost nebyla dobrým znamením.

Navíc mi stále zněla v uích slova pronesená tichým hlasem Winnie Bosweliové: Vy jste mě začal milovat dřív ne já vás. Doufal jsem, e časový odstup mi umoní ná vztah nějak rozumně uspořádat. Za dvě minuty se uskuteční nae první setkání od onoho dusného večera v Beheríji.

Jedna událost měla v té krátké době přímý vztah k mému poslání. Byl zavraděn Caetano Carvalho. Proč? Na pokyn zavalitého muíka, který ho sledoval na schůzce s primářem Sawanem Rao? A ne Caetano

Carvalho ztratil vědomí, napsal na zeď svou krví zkratku EPA a varoval mě.To ve mi proběhlo hlavou, kdy se ná sanitní automobil blíil k land roveru. Robert si otíral ruce do čistící bavlny, Winnie si zapálila cigaretu.

Hasan zpomalil, odbočil ze silnice a zastavil. Řěkl jsem mu: Toho mue a tu enu znám. Potom vám povím co o nich vím.” Vystoupili jsme.

Pejsek Henna se na svého pána zvědavě podíval a pak hopkal vedle něho. Celou cestu se způsobně choulil na malé přepáce za sedadlem řidiče a teď byl rád, e se můe proběhnout. Robert se usmíval. Kdy jsme se přiblíili na doslech, řekl: Divíte se moc?”

Víc ne to,” odpověděl jsem a očekával jak na nae setkání bude reagovat Winnie. Zatím hleděla do země.

Jak jste se dostali přes hranice?” To mě zajímalo nejvíc.

Mám pověřovací listiny.”

77

e jste mi o nich nic neřekl?”

Usmál se a Winnie pravila: Zkra to, Robe. Dobré ráno.”

Robert mezitím opatrně zalovil v kapse své tropické koile a vylovil svazek dolarových bankovek. Tohle jsou mé pověřovací listiny.”

Máte s sebou svůj aparát, doktore?” otázala se Winnie. Zachytil jsem Robertův pohled. Nelíbil se mi. Ale s uspokojením jsem vzal na vědomí, e Winnie mi říká doktore a nikoliv Otakare.

Mám svůj aparát… Ale teď mě zajímá jak jste se dostali přes hranice.”

Robert odpověděl: Vy jistě máte iroké medicínské vědomosti, ale víte málo o technice úplatku.”

Málo? Vůbec nic. Tak mě poučte, třeba se mi to někdy bude hodit. Jak jste věděl, koho máte podplatit?”

Nevěděl. Risknul jsem to - a povedlo se.”

Doktore, mohl by se vá řidič podívat na motor?” otázala se Winnie.

Robert znovu pohlédl na ni a na mne. Nabyl jsem trochu jistoty, protoe Winnie se chovala normálně. Ale znepokojovalo mě zdrení. Neměl jsem ani dost času, ani benzínu, ani zásob. Byl jsem rozhodnut jít tvrdě za cílem.

Hasan se tedy el podívat na motor. Slunce hřálo, plechy automobilů se rozpalovaly. Winnie se sklonila a chtěla pohladit psa. Hasan si toho viml a cosi na Hennu zavolal. Pejsek se Winnii vyhnul. Pak se Hasan obrátil k Winnii: Není zvyklý na cizí lidi. Mohl by vás pokousat.”

li jsme k porouchanému land roveru. Zdálo se mi, e se v atmosféře naí malé společnosti něco změnilo. Nedovedl jsem to pojmenovat.

Henna se proběhl dokola, seznámil se s rajónem a poznačil si jej. Pak si sedl poblí Hasana.

Robert nám vysvětlil, e motor se najednou při jízdě zastaví. Pak musí hodinu počkat, nastartuje a trvá to velmi dlouho ne motor chytne.

Ujedou pár kilometrů a motor se znovu zastaví.

Hasan se dal do práce. S Winnii jsme poodeli. Okolní krajina byla mírné zvlněná. Tráva byla svěí, ale stromy stály zanedbané a oputěné. V

dálce jsem na stráních uviděl pozůstatky dvou vesnic. Třeba v nich někdo ije z výnosu fazolového políčka a kozího mléka. ádné kouře vak nevystupovaly v bezvětří vzhůru.

Vy se mračíte, Otakare,” řekla Winnie. Oslovení naznačilo, e před Robertem zachováváme zdání chladnějího vztahu, ale o samotě si můeme dovolit důvěrnost. Tahle hra se mi příli nelíbila. Ale na rozhovor, kterým jsem chtěl ujasnit ná vztah, nebylo ani místo, ani čas.

78

Zdá se vám, e se mračím?”

Moná nechápete..

Nechápu - co?

Překvapilo vás, e mě tu vidíte?”

Překvapilo. Ale řekl jsem vám hned první den, e nemohu bránit nikomu, aby jel kamkoliv. Ale jestli tu najdeme důkazy

o pouívání bojových otravných látek, rozhodnu o tom jak je zveřejnit. A nic mé rozhodnutí nezmění.”

Robert na to má svůj názor.”

To vím. Já také. Má také technickou výbavu ke zjitění látky a k odebrání vzorků? Ví jak se to dělá?”

To ne, ale má…”

To u byla třetí pomlka. Co mi chce naznačit? Otázal jsem se přímo: Co přede mnou tajíte, Winnie?”

Mlčela.

Hasan a Robert se pořád o něčem dohadovali. Robert startoval, ale motor neměl záehy. Viml jsem si, e při vekeré starosti o motor na nás Robert nezapomněl.

Winnie řekla: Patrně se nedokáete vmyslit do mého postavení.”

To byste musela sama své postavení definovat,” odpověděl jsem a rozhodl se, e půjdu přímo k věci. O vlaku a záchranných brzdách jsme u jednou hovořili.”

Chápu, e mi nevěříte. A proč taky? Řekla jsem vám, proč chci jet do Chermónu. Od toho dne, kdy jsem fotografovala transport raněných, mám v hlavě představu jedinečné reportáe, výstavy, koláí, televizního pořadu, prostě.jetě teď nevím, co s tím materiálem udělám. Ale je to zatím torzo. Potřebuju snímky odtud, ze země nikoho. A cestovat v tomhle voze, byla jediná monost, jak se sem dostat.” Mínila tím Tawardosův land rover.

Chápu. A teď se ukázalo, e je na rozsypání.”

Znovu se na mě pátravě podívala. Ale vy dobře chápete, jak to myslím, doktore.”

Chápal jsem to. Chtěla mi říci, e by jí více vyhovovalo kdyby jela se mnou.

Hej vy dva!” zavolal na nás Robert, u víme co tomu chybí.”

Byla to pokozená membrána benzínové pumpy. Hasan mi ukázal jak na to přiel. Vytáhl tyčku, kterou se měří stav oleje. Hladina byla vysoko nad značkou FULL. Čichněte si.”

Cítil jsem spíe benzín ne olej.

Benzín jim tekl do oleje.”

Kdy jsem jezdil s land roverem já, byla v krabici s nářadím

rezervní membrána.”

79

Je tam, odpověděl Hasan, a já ji namontuju. Ale olej je smíený s benzínem.”

Máte rezervní olej?” otázal jsem se Roberta.

Nemáme.”

Kdy olej nevypustíme, motor se můe zadřít,” pravil Hasan.

Co můeme dělat?” otázal se Robert. Pojedeme pomalu. Stejně to v tomhle terénu jinak nejde.”

Řeknu vám co máte dělat,” odpověděl jsem Robertovi. Jeďte pomalu zpátky ke hranici. Tam dojedete. A za hranicí si olej obstaráte.”

Robert se usmál. Vyrozuměl jsem z toho: To by se ti hodilo. Nahlas řekl:

Takhle blízko u cíle a vzdát to?”

Hasan tedy začal rozebírat benzínovou pumpu. Robert se otázal Winnie:

Co jste vyřeili?”

Kdo? My dva s doktorem?”

Vypadali jste jako Rada bezpečnosti.”

Doktor se snail vysvětlit mi, co tenhle kraj potřebuje,” zalhala Winnie pohotově.

Ano? A co potřebuje?”

Vodu,” řekl jsem.

Ale tady nejsou řeky, jenom nějaké potoky.”

Voda je pod zemí. Musí se provést hloubkové vrty a nasadit čerpadla.

Bude to stát hodně peněz, ale mohl by tu být ráj.”

Vak tady někde byl,” řekla Winnie, ne přila potopa.”

Bylo to jiněji, miláčku,” poučil ji Robert. A to jeho .miláčku znělo faleně.

Ovem,” odpověděla Winnie, já nechodila pilně do nedělní koly jako vzorný áček Robert Baranowski.”

Viml jsem si opět Robertova pohledu. Hasan řekl, e potřebuje pomoci.

Nabídl jsem se.

Je poledne,” řekl Robert, Neuděláme si pauzu? Nebude lepí jet po západu slunce?”

Oprava bude trvat jetě asi hodinu,” odpověděl jsem. A pak hned vyrazíme.”

Vae skříňová karosérie,” odpověděl Robert, dává jen krátký stín.

Slunce je vysoko. Měli jsme postavit stan.”

Máme plachtu,” řekl jsem, natahuje se od střechy karosérie a upevní se na tyčky. Polní ordinace.”

Winnie,” zavolal ji Robert, vystřídej doktora, pojď to Hasanovi podret.

Natáhneme s doktorem tu plachtu.”

Můete taky hned uvařit čaj,” řekla Winnie.

Natáhli jsme plachtu. lo to ráz dva. Robert měl zkuenosti z letních táborů a moná i z vojny. Pochopil kam tahat ňůry a kde zatlouci kolíky.

Ve voze jsme měli dvě skládací

80

kempinkové idle a stoleček. Ne jsem to rozestavil ve stínu, Robert přinesl vařič a čajník.

Zlobíte se na mne? otázal se.

Proč bych měl?

e jsem vás před odjezdem nezavolal.”

Nezlobím se, e se snaíte získat důkazy o rozpraování bojových otravných látek dřív ne já. Bez technického vybavení a odborné průpravy to ale nedokáete. Nebo jste mi něco zatajil?”

Winnie přece na stejnou argumentaci odpověděla: Ale Robert

má..Ovem co má jsem se nedověděl.

Voda vřela a tak mu příprava čaje poskytla čas k nalezení uspokojivé odpovědi: Nechci získat vzorky půdy a rostlin dřív ne vy. Ale chci u toho být. Chci, aby Winnie udělala dokumentaci. Potřebuju to… Ale to bych se opakoval.”

Přila Winnie. Hotovo?” otázal se Robert.

Doufám,” odpověděla a ukázala své silně znečitěné ruce. Vodou jsme museli etřit. Proto jsem odklopil čalouněný povrch svého sedadla v řidičské budce. Robert i Winnie mě pozorovali. Pod sedadlem byl úloný prostor. Hasan tam vozil čistící prostředky. Dal jsem Winnii trochu vazelíny a chomáč čisticí bavlny.

Podíval jsem se k jejich vozu. Hasan si sedal za volant. Winnie si otírala ruce a řekla: Vy dva s Robertem jste také vypadali jako Rada

bezpečnosti.”

Hasan několikrát otočil startovacím klíčkem a motor naskočil. Inu, to máte tak,” řekl jsem Winnii, nejsme tu pro zábavu. Zrovna jsme si říkali jak asi pojedeme, kdy máte v motorové vaně olej smíený s benzínem.”

Trochu jsme si vichni lhali. Robert se zase podíval na Winnii a na mne.

V tu chvíli jsem si uvědomil, co se změnilo. Robertův pohled, kdy se na nás díval. To nebyl pohled, který bezděčně obracíme na toho, kdo mluví.

Byl to pohled člověka, který je v zajetí utkvělé představy. Ale jaká je to utkvělá představa?

17

Setkání nad porouchanou benzinovou pumpou mi ani trochu nepomohlo řeit hlavní problém, na který jsem musel myslit od okamiku, kdy mě Robert Baranowski a Winifred Boswellová seznámili s účelem své cesty.

Jedou zjistit stopy bojových otravných látek pro proces proti chemickým trustům - nebo přijeli ty stopy zahladit? Lou mi oba, nebo jen jeden, ale kdo z nich?

81

Jestlie stopy byly u zahlazeny, jak mi to naznačil doktor Sawan Rao, pak ten, kdo je ve spojení s chemickými trusty, to musí vědět. A přesto jede dál. Chce mít jistotu, e opravdu nenajdu ádné důkazy o

zkoukách bojových otravných látek.

Rekl jsem: Nejprve zajedeme tamhle do těch vesnic na stráni.”

Robertovi se to nelíbilo. Má to smysl?”

Odpověděl jsem stroze: Jsem tu proto, abych poskytoval pomoc

obyvatelům v zemi nikoho. Co kdy tam někdo bezmocně leí? Pro vás nejsou zásady Mezinárodního červeného kříe směrodatné, ale pro mne ano.”

Vesnice vak byly oputěné, nezůstaly v nich ani kočky. Jediná studna, kterou jsem nael, byla nezávadná. Pak jsme vyrazili. Do vesnice Ain el Haman zbývalo dvě stě kilometrů.

Snail jsem se rekonstruovat nae rozhovory, které jsme vedli během opravy motoru v naději, e v nich najdu odpověd na svou nerozřeenou otázku. Nebo alespoň náznak. Winnie tu prodělala nějaký otřes. První mi to řekl Robert, kdy si nedovedl vysvětlit její chování. Winnie se mi snaila vysvětlit, e to způsobilo setkání s brutální realitou války. Nevím jak mohla z mého chování vycítit, e jsem se do ní zamiloval, ale počíná si jako by to byla skutečnost. Před Robertem mě oslovuje doktore, ale kdy jsme sami, říká mi Otakare. Při zastávce se mi snaila cosi naznačit, ale já nepochopil co. Jetě v Beheríji mi řekla, e v sobě nala odvahu zatáhnout za záchrannou brzdu. Ale vzala za tu pravou rukoje?

Vlak tedy jede dál a veze ji kam nechce. Alespoň to jediné jsem vyrozuměl z několika jejích zámlk.

A také Roberta cosi znepokojilo, protoe k nám vysílal takové pohledy jako člověk, který trpí utkvělou představou. Předevčírem večer Winnie odela z hotelu a Robert zůstal sám. Byla se mnou, co on s určitostí neví, ale můe si to myslet. Je moné, e trpí árlivostí. Působíme já a Winnie dojmem zamilovaných? Nezdálo se mi, e Robert, racionálně uvaující právník, hezký přitalivý chlap střední společenské vrstvy, který můe mít enských kolik se mu zachce, by trpěl árlivostí natolik, aby to v něm vyvolalo nějakou posedlost. Avak něco v jeho chování se změnilo.

Jestlie jeden z nich je utajený exponent chemických trustů, můe to být kterýkoliv z obou. Řekl jsem Hasanovi ve co o nich vím, ale zamlčel jsem, co si myslím. Jedou?” otázal jsem se. Hasan pohlédl do zpětných zrcátek. Jedou.”

Kdybyste si chtěl odpočinout, vystřídám vás.”

Ne, to je dobré, pane doktore.”

82

Vtom nai pozornost upoutalo něco jiného. Daleko za obzorem, vpravo od naeho směru, se objevily chuchvalce černého dýmu. Tak hoří

zřícené letadlo, havarovaný automobil nebo sklad paliva. Hasan zastavil.

Vystoupili jsme. Land rover dojel. Také Robert s Winnii vystoupili.

Zaslechli jsme střelbu pěchotních zbraní. Potom dva hlasitějí výbuchy.

To je bazuka,” eptl Robert, aby nepřeruil poslech. Nebo řízená střela.”

Na právníka to odhadl dobře.

Po chvíli střelba utichla. Jedem?” otázal jsem se s nadějí, e střelba zchladila jejich cestovatelský zápal.

Věděl jsem, e nejedu na výlet s mateřskou kolkou,” odpověděl Robert.

Co motor?” otázal jsem se.

Trochu se přehřívá, ale ne přes kritický bod.”

Hasan zapjal radiopřijímač. V pravidelných intervalech poslouchal zprávy z Beheríje. Musili jsme vědět, co se děje kolem nás. Kadou chvíli mohlo znovu vypuknout nepřátelství. Také jsme očekávali zprávu o příjezdu kontingentu ozbrojených sil OSN. Nic nového,” řekl Hasan, kdy vyslechl zprávy ve své mateřtině.

Po velmi patné kamenité cestě jsme za dvě hodiny ujeli 45 kilometrů. A pak to přilo: Kamenný most přes údolí byl rozbit. Chyběl mu prostřední ze tří oblouků. Po řece, která ve skalách vymlela koryta s vysokými břehy, nebylo v tomto ročním období ani stopy. Hasan zastavil, vyběhl z vozu a zuřil. Nejprve něco vykřikoval arabsky, nejspíe nadávky. Řekli mi, e most stojí,” vysvětlil mi důvod svého rozčilení. Někde na vojenské správě ho informovali o stavu cest v Chermónu. O mostu měli údaje leteckého průzkumu, ale zřejmě staré.

Psík Henna pánovo rozčilení nesdílel. Běhal vesele kolem dokola, aby si vynahradil dlouhé leení v nepohodlné pozici.

Winnie pořizovala snímky rozbitého mostu. Hasan na ni nevlídně pohlédl.

Patrně ho rozhněvalo, e nějaká enská můe klidné fotografovat objekt, který pro nás představuje nepřekonatelnou překáku.

Co budeme dělat?” otázal se Robert.

Budeme hledat jiný přechod.”

Hasan řekl, e skalnaté údolí je dosti dlouhé, ale břehy nemusí být vude nepřekonatelně vysoké. Pane doktore, vy zůstaňte u vozů. Já půjdu vlevo, pán vpravo.”

A co já?” otázala se Winnie.

Ty samozřejmě půjde se mnou,” řekl Robert a pak se obrátil na mne.

Doktore, jsou čtyři hodiny. Neutáboříme se?”

Utábořit se můeme kdykoliv a kdekoliv. Chtěl jsem původně dojet do Ain el Haman do setmění.

83

Zbývá nám nějakých sto padesát kilometrů.”

Sotva je dnes ujedeme.”

Rozeli se a já zůstal sám. Obhlíel jsem krajinu triedrem a nikde jsem nezpozoroval známky ivota. Po páté hodině se vrátili Robert s Winnii.

ádný přechod nenali. Po esté se vrátil Hasan se psem. Hlásil, e nael místo, kde se dá koryto přejet, ale musí se upravit.

Jeli jsme krokem podél údolí a dostihli to místo asi za čtyřicet minut.

Pochopil jsem, co Hasan mínil slovem upravit. Nanosit kameny, vystavět hráz.

To jsou tuny kamení!” vykřikl Robert.

To mě rozzlobilo. Jetě se pořád můete vrátit,” řekl jsem. Nevím jak vy, ale já si jdu pro rukavice.”

A do setmění jsme nosili kameny a vytvořili nízkou hráz, irokou asi dva metry. Trval jsem na tom, e odstartujeme jetě dnes a utáboříme se na druhém břehu. Robert nás pojednou upozornil na podivný jev. To jsou světla automobilu,” řekl Hasan, kdy jsme nehybně pozorovali světlo na stráni daleko před námi. Světlo náhle zhaslo a opět se ozvala střelba.

Tentokrát z větí blízkosti. Zcela zřetelně jsme rozeznávali, e střelba vychází ze dvou míst. Pak zavládlo ticho.

Nyní jsme měli přejet koryto. Rozhodli jsme se, e nebudeme rozsvěcet reflektory. Vzal jsem silnou ruční svítilnu a ozářil nai stavbu. První přejel Hasan, za ním Robert. Jízdu potmě jsme nemohli riskovat kvůli terénu a s rozatými reflektory zase kvůli neznámým střelcům.

Nael jsem v kamenitém terénu kus půdy, který by se s nadsázkou dal nazvat palouk. Dokonce tam rostlo křoví a několik olivovníků. Moná je tu nablízku nějaká osada a to by bylo dobré.

Bylo dvacet minut po deváté. Od polední zastávky jsme měli v

termoskách čaj. Byli jsme velmi unaveni, take jsme jedli zase jenom suenky. Ani stany se nám nechtělo stavět. S Hasanem jsme se

přestěhovali do kabiny s lůky. Robert s Winnii se také uloili v land roveru. Je prostorný a sedadla se dají velijak přestavovat.

Nutně jsme potřebovali vědět co se děje. Hasan lovil stanice, dokud nezachytil zprávy v arabském jazyce. Hlasatel říkal, e hlídky obou válčících stran pronikly do demilitarizovaného pásma, do země nikoho.

Komentáře byly různé. Kadá strana vysvětlovala pohyb svých hlídek jako kontrolu, zda druhá strana plní dohodu o staení vojsk na stanovené čáry. A na této horké půdě, kde neumlkala střelba, jsme se pohybovali my.

84

Dřina s kameny nás vechny přemohla. Hasan si dal opět psa pod hlavu a usnul dříve ne já.

Jakmile ustal hluk, vrátily se vechny znepokojivé mylenky. Zbývá mi u jenom jeden den, abych poznal pravdu. Zdálo se mi, e jsem něco důleitého přehlédl, nebo naopak, e odpovéd je v maličkostech, které dobře vnímám, ale nedovedu pochopit jejich smysl. Chtěl jsem si zopakovat vechny události od zeleného citroenu na mezinárodním letiti v Beheríji a po dnení podivné zámlky v řeči Winifred Boswellové. Ale byl jsem příli unaven. Usínal jsem a netuil, e odpověď na mou otázku se připravuje ji této noci a dostanu ji způsobem, který mi vyrazí na čelo studený pot zděení.

18

Ráno mě první pohled udivil. Kolem naich vozů stálo asi edesát vesničanů. Pozorovali nás mlčky a nehybně jako figurky rozehrané achové partie. Měli na sobě velmi chatrné plátěné oděvy. Několik en drelo na ruce nemluvňata.

Hasan rozmlouval se starcem, který drel dlouhou hůl a měl edivý plnovous. Vypadal jako kdyby vystoupil z pověstí o proroku Mohamedovi.

Psík Henna hopkal kolem, seznamoval se s krajinou.

Kdy jsem vystoupil z naeho sanitního automobilu, vesničané se pohnuli. Hasan si poviml jejich reakcí a otočil se.

V land roveru se zatím nepohla ani ruka. Hasan ke mně přistoupil a mávl rukou západním směrem, podél vyschlého řečitě. Asi tři kilometry po řece je osada. Chlapci nás viděli stavět hráz, ale pak se objevila izraelská hlídka. Večer ji napadla hlídka Arabského sboru. To byla ta střelba.”

Jsou tam nějací vojáci teď?”

Od rána je klid.

Můeme pro ty lidi něco udělat?”

Hovořil jsem se starostou. Potřebují potraviny a oděvy. Ale tolik potravin nemáme. Slíbil jsem, e se alespoň podíváte na jejich nemocné.”

Samozřejmě. Proto nás sem vyslali.”

Hasan pohlédl k land roveru a řekl: Pane doktore, potřebuji s vámi mluvit.” Poněkud mě to překvapilo, protoe právě to dělal, mluvil se mnou.

Poslouchám vás.”

Radi bych el do vozu.”

Napínal mne. Vstoupili jsme tedy do kabiny s lůky.

Pane doktore, v noci se udála taková podivná věc. Někdo z land roveru obcházel ná vůz a vzal za kliku řidičské budky.

85

Večer jsem ji uzamkl, jako vdycky v terénu. Pak se vrátil do jejich vozu.

Kdo z nich?

Nevím, nepoznal jsem kdo to byl.

Vy jste se vzbudil? Vdy jste usnul dříve ne já.

Podíval se, jako by zvaoval, zda mi má své tajemství prozradit, nebo ne.

Usoudil, e jsem hoden jeho důvěry, protoe řekl: Henna mě vzbudil.

Slyel jsem, jak člověk bere za kliku. Ten zvuk poznám. Kdy zjistil e je zamčeno, el zpátky k land roveru. Jestli to byl pan Baranowski nebo madam, nevím.”

těstí, e se Henna vzbudil.”

To nebylo těstí, pane doktore. Kdy se někdo cizí v noci přiblíí, Henna se zavrtí. Je k tomu vycvičen.”

Pochopil jsem, proč si Hasan dává psa na noc pod hlavu a proč nikdo nemá Hennu hladit a získávat jeho přízeň.

Pak vstali Robert a Winnie a musel jsem dohady odloit na pozdějí dobu. Nicméně kdy jsem je viděl, říkal jsem si - který z vás bral v noci za kliku budky a proč?

Hasan nám poradil, abychom jeli do osady. Tam je prý voda na umytí. S

tím jsme souhlasili. Hasan tedy řekl vesničanům, aby li napřed, e pan doktor určitě přijede a oetří nemocné.

Pak jsme si konečně připravili snídani. Robert měl dokonce vejce a slaninu. Jsem rád, e vesničané odeli, protoe pravověrní muslimové by si takovou snídani oklivili. Vak také Hasan si místo omelety se slaninou udělal placky zadělávané vodou.

Vesnice byl shluk polorozpadlých kamenných domů. Starosta zavedl mne a Roberta do oddělení pro mue a Winnii poádali, aby la do oddělení pro eny. Vodu jsem prohlédl a zjistil její nezávadnost. Ale pili jsme ze svých zásob.

U naeho automobilu jsme zřídili polní oetřovnu pod plachtou. Kolem pobíhali kluci v bílých plstěných čepičkách a chrastili nábojnicemi, které posbírali za vesnicí. Zaměstnal jsem Roberta Winnii i Hasana. Robert zapisoval údaje oetřovaných podle toho, jak nám je Hasan tlumočil.

Winnie pracovala jako nemocniční sestra. Přinesla si své fotografické aparáty, ale Hasan mi řekl: Pane doktore, prosím vás, vysvětlete madam, e ti lidé nemají rádi, kdy je někdo fotografuje.”

Ale vdy ty fotografie pohnou veřejné mínění v jejich prospěch!”

namítala Winnie.

Madam,” řekl Hasan, ty lidi uráí představa, e je někdo okukuje jako exponáty v zoologické zahradě. Oni jsou pouze chudí, nikoliv poníení.

Počkejte, a promluvím se starostou.”

86

Uka,” řekl Robert a napřáhl ruku, nehádej se, dám aparáty do vozu.

Máte otevřenou budku?” otázal se mne.

Při té otázce mi přeběhl mráz po zádech. Ptá se, protoe v noci bylo zavřeno, viď? Ale neměl jsem právo nechat se strhnout prvním

povrchním dojmem. Vdy za tu kliku mohla v noci brát něná enská ruka.

Ano, máme otevřenou budku,” odpověděl jsem Robertovi. Uloil tam aparáty a svou toaletní branu.

Nejprve jsem rozhodl, aby přinesli nemocné děti. Kadé matce jsme dali plechovku kondenzovaného mléka. Ale ani vechny nae zásoby by

nestačily ukojit hlad vesničanů.

Starostovi dáme mouku na chleba,” řekl Hasan. Vezli jsme s sebou asi tři pytlíky mouky. Jejich chleba se naemu nepodobá ani vzdáleně, ale přemůe hlad. Na jak dlouho? Na den, na dva?

Winnie řekla: Robe, můeme jim dát nějaké konzervy.”

To můete,” odvětil jsem, ale ne vepřové.”

la k land roveru. Za chvíli se vrátila s vakem. Vyloila konzervy na můj skládací stolek a la uloit vak.

Vezmu si ty aparáty. Kam jsi je dal?” otázala se Roberta.

Na přední sedadlo do sanitky. Na místo vedle řidiče,” odpověděl Robert.

Odnes taky mou toaletní branu.”

Oetření vesničanů značně naruilo můj časový plán. Ordinaci jsme skončili před polednem. Zato Hasan měl podrobné informace o stavu vozovek. Tihle lidé znali svůj rodný kraj.

Najíme se cestou,” rozhodl jsem. Při řízení se vystřídáme.”

Druhý den suenky,” posteskl si Robert, jako bych ho k téhle cestě přemlouval proti jeho vůli.

Zbyly vám vepřové konzervy,” řekl jsem.

A co mé fotografie?” otázala se Winnie.

Hasan vám to vyjedná. Můete tu zůstat dva dny.”

Podřídili se. Jeli jsme. Uvaoval jsem, jaký smysl měla noční příhoda.

Představil jsem si Roberta, čeká a vichni usneme, pak se vykrade z vozu, opatrné nalapuje, přesvědčí se, e spíme a vezme za kliku dveří řidičské budky. Zjistí, e je zavřeno a vrátí se do vozu.

Pak jsem si v tée roli představil Winnii. Ale smysl toho počínání mi unikal.

Pojednou jsem byl vymrtěn ze sedadla, e jsem málem proletěl předním sklem a to přeruilo mé úvahy. Hasan toti prudce zabrzdil před nějakým výmolem. Kdyby do něho vjel větí rychlostí, urazil by kolo.

Nebylo to poprvé kdy tak prudce zabrzdil. Ale tentokrát se mnou ujela sedačka, která současně slouila jako víko úloného prostoru.

87

Asi jsem ji včera patně upevnil, kdy jsem dával Winnii tu vazelínu a čistící bavlnu,” řekl jsem.

Ba ne,odpověděl Hasan, upevnil jste ji dobře. Jetě jsem to před startem zkontroloval.”

Cesta byla velmi praná, take se za námi táhlo bílé mračno. Robert udroval velký odstup, aby s Winnii nemuseli dýchat zvířený prach. Jeli asi dva kilometry za námi.

Ta uvolněná sedačka mě pořád zaměstnávala.

Kdy jsme oetřovali nemocné, neotvíral jste ji?”

Neotvíral.”

Znovu a znovu jsem se vracel k noční příhodě. Řekl jsem Hasanovi, aby mi jetě jednou vylíčil, jak to bylo. Zopakoval průběh události. Postava z land roveru se přikradla k naemu automobilu, vzala za kliku a pak se vrátila zpět.

Ani oblečení jste nerozpoznal?”

Pan Baranowski i madam nosí stejné plátěné kalhoty a koile.”

A co vlasy? V noci nenosí klobouk.”

Jsou noci bez měsíce.”

Který z nich to byl? Ale jetě více mě drádila Otázka - proč? Co mohl chtít?

Jedou za námi?” otázal jsem se.

Vidím jenom prach.”

Přidejte, jestli to jde.”

Sotva jim ujedeme. Podle prachu nás najdou,” řekl Hasan, protoe si mylné vyloil můj záměr.

Chci získat jen trochu času.”

Hasanovi jsem nevyloil co mě napadlo. Byl jsem tím zaujat, take mi ulo co se děje na obzoru. Hasan byl pozornějí. Hleděl dopředu, proto uviděl kolonu dříve ne já.

Podívejte!”

Vpředu zleva, kolmo k naemu směru, se pohybovalo několik vozidel.

Přesný počet nebylo mono určit, protoe přední za sebou nechávalo prachovou clonu.

Zastavte!” vykřikl jsem.

Hasan na mě překvapeně pohlédl. Zastavil. Nic nechápal. Já vyskočil z budky a podíval se dozadu. Prach za námi sice usedal, ale land rover zůstal za terénní vlnou. Nemohli mě vidět. Rychle jsem zdvihl sedačku, která prve pode mnou při prudkém zabrzdění ujela.

Oba jsme strnuli.

Okamitě jsem si vybavil slova, která mi řekl plukovník Omar Sarrání, kdy mi dával pokyny pro nai cestu: Kdyby ji u vás nali, Alláh vám bud milostiv!”

88

Na čele mi vyrazil studený pot.

Mezi čistícími prostředky leela velká armádní pistole.

19

Hasan se vzpamatoval první. Vzal pistoli, vyskočil z vozu a hodil ji daleko od silnice. Zapadla do suché trávy. Oba jsme bezděčně pohlédli dozadu.

Land rover jetě vidět nebylo. Podle Hasanovy rozhodnosti jsem usoudil, e je voják a e plukovník Omar Sarrání mu obírněji ne mně vyloil, co by se stalo, kdyby izraelská hlídka nala v naem voze pistoli.

Pak jsme nasedli a vyjeli.

Zlo, které jsem kolem sebe zatím jen tuil, a které bylo neviditelné, najednou dostalo podobu a dalo se pojmenovat. Nebylo pochyb. Za námi jel v land roveru nepřítel. Zákeřný nepřítel na ivot a na smrt. Pistole byla políčena, abychom padli do pasti předem připravené a správně

načasované. Museli mít podrobný scénář. Pro vechny významné akce se píí scénáře a zúčastnění agenti se učí role jako na divadle.

Vůbec jsem nepochyboval jaká kolona nám za několik minut přetne cestu. Byli jsme hluboko v zemi nikoho, dva dny jízdy od hranic. Nebyl to příli uklidňující pocit. Ale navzdory nebezpečí, které jsem si uvědomoval, mě zaujala představa, e se u brzy dovím, kdo mi nastrail tu past.

Mylenka na únik byla zbytečná. Vypátrali by nás i pod vodou, kdyby tu nějaká byla.

Pistoli mi pod sedadlo podstrčil ten, komu se to nepovedlo v noci. Oba, Robert i Winnie věděli, e je pod sedadlem úloný prostor. Vybíral jsem z něho vazelínu a čistící bavlnu pro Winnii. Dalo se předpokládat, e čistící prostředky nebudeme dnes potřebovat. Nebylo kde vůz umýt. Ostatně pachatel neměl mnoho míst na vybranou, ani mnoho času k provedení té podlosti.

Zopakoval jsem si události. U zadní části naeho automobilu jsme pod plachtou oetřovali nemocné. Kdy jsme Winnii rozmluvili fotografování, Robert napřáhl ruku a řekl: .Nehádej se, dám aparáty do vozu. Máte otevřenou budku?’ Pak vzal ty aparáty a svou toaletní branu a poloil ty předměty na mé sedadlo. U v té chvíli se mi zdálo přirozenějí, aby svou branu a fotografické aparáty odnesl rovnou do land roveru. Vyloil jsem si to tak, e nechce ztrácet čas přecházením, protoe jejich vůz stál stranou. A u jsem na to víc nemyslil.

Pistoli mohl mít v toaletní braně, protoe tak velkou zbraň bychom pod plátěným oblečením viděli. A proč si po ranní toaletě ve starostově domě nezanesl branu do land roveru, ale poloil ji na zem vedle naeho automobilu?

89

Protoe hned pomáhal s přípravou ordinace? Nebo proto, e čekal na příhodný okamik, aby nám pistoli podstrčil do vozu?

Byl ten okamik dost dlouhý? To jsem si ve vzpomínce nedokázal

vybavit. Byl jsem zaměstnán jinou činností.

Později, kdy dolo na potraviny, la Winnie do jejich vozu a naplnila vak několika konzervami. Klidně v tom vaku mohla ukrýt i pistoli. Potom konzervy vyloila na můj skládací stolek. Ale pistoli nechala ve vaku.

Mohla jej klidně nechat u naeho vozu. To by bylo přirozené. Ale la vak vrátit a vzpomněla si, e si vezme aparáty z mého sedadla v řidičské budce. Drahé aparáty nemohla do vaku házet jako plechovky. Chvíli to trvalo. Trvalo to ale dost dlouho, aby měla čas podstrčit pistoli pod sedadlo? Nevím.

Byli domluveni, e to takhle provedou, nebo to byl podnik jednotlivce, o kterém ten druhý nemá ani ponětí? Příleitost měli oba.

Vechny neshody mezi nimi, od kádlení na výletě k Zelené meitě a po noční rozhovor v Beheríji o rozjetém vlaku a záchranné brzdě, to ve mohlo být zastírací divadlo, vypočtené k mému oklamání.

Ale s Winnii se opravdu mohla stát nějaká změna, která v ní u delí dobu uzrávala. Setkání s brutální realitou války mohlo urychlit její proces poznání.

A Robert Baranowski mohl jet i s defektním automobilem zemi nikoho, aby získal důkazy pro soudní proces ve prospěch pokozených veteránů vietnamské války.

A jsem tyto monosti přijímal nebo zamítal, jeden fakt byl nezvratný: Něčí ruka mi pod sedadlo podstrčila pistoli, abych byl obalován ze zneuití vlajky Mezinárodního červeného kříe k podvratné činnosti: K

převáení zbraní do demilitarizovaného pásma.

Věřil jsem, e v přítích okamicích poznám, čí ruka to byla. Byl jsem tou představou tak zaujat, e to na chvíli zastínilo pocit nebezpečí, které mi hrozilo.

Abhajadán, osvobození od strachu. Jenom člověk osvobozený od

strachu se můe dívat na věci ze správného hlediska. Sawan Rao tuil, e to nebudu mít v zemi nikoho jednoduché.

Zachránil jste mi ivot,” řekl Hasan.

Sobě moná taky.”

Vás by jen zatkli. Mne by za tu pistoli zastřelili. Jak jste nato přiel, e nám ji tam podstrčili?” Učinil posunek palcem přes rameno, aby tím zdůraznil, koho míní.

Dal jsem si vechno dohromady.”

90

Jsou to zlí lidé,” řekl Hasan. Myslil jsem si to.”

Moná, e jenom jeden z nich.”

A který?

S tím si lámu hlavu u druhý týden.”

Kolona vozů nám zkříila cestu. První stálo průzkumné pancéřové vozidlo a za ním dva velké dípy. Kolonu uzavíralo nákladní auto střední tonáe s valníkem přikrytým plachtovinou. Při slabounkém závanu větru jsem ucítil stejný zápach jako na letiti, kdy jsem se náhodou ocitl v dosahu výfukových plynů turbínových motorů.

Jeden díp měl dvakrát prostřelené přední sklo. Druhý nesl stopy střelby od kapoty přes oboje boční dveře. Otvory po nábojích byly pravidelně vzdáleny, jak vozidlo pokropila dávka rychlopalné zbraně.

Napočítal jsem dvanáct vojáků. Dva seděli za volanty dípů, dva po obou stranách otevřeného poklopu pancéřového vozidla a osm postávalo v hloučku. Sedm muů drelo samopaly, osmý byl důstojník. Měl pistoli v pouzdře u pasu. Měli odznaky izraelské armády.

Pomalu k nám vykročili.

20

Vystoupil jsem z budky. Důstojník ke mně doel. Rukávy koile měl vyhrnuty po lokty. Byl opálený. Snail jsem se uhodnout jeho věk. Vyrostl vak v jiných podmínkách ne já a proto je odhad nesnadný. Ale určité mu nebylo více ne osmadvacet. V téhle oblasti se válčí u bezmála třicet let. Umí něco jiného ne velet kolonám?

Oslovil mě anglicky bez vojenského pozdravu:

Jsem kapitán Zéro.” Zéro není jméno, zéro je nula, jetě tak kódový volací znak pro rozhovor se základnou.

Jsem doktor Otakar Sýkora, lékař nemocnice Mezinárodního červeného kříe.”

Ta vozidla znám.”

Já vae také. Ale nepokládal jsem za nutné ho o tom informovat.

Doktore, jsem tu proto, abych vám nabídl doprovod.”

Jsme pod ochranou Mezinárodního červeného kříe.”

Usmál se, jako bych řekl nějaký otřepaný vtip, anekdotu, kterou kadý zná u od kolních let.

To vyprávějte teroristům, kteří nedokáí vá průvodní list ani přečíst.

Operují tu velmi nebezpečné bandy.”

Ujiuji vás, e kromě vaí kolony jsem nikoho nepotkal.”

93

Snail jsem se, aby má odpověď vyzněla jako věcná informace, ale pochopil to jako uráku. Dodal jsem: Pohybujeme se tu druhý den a setkali jsme se pouze s vesničany.”

Vesničané jsou s nimi spřaení. Poskytují jim úkryt a potraviny.”

Potraviny? To zase vy můete vyprávět někde na tiskových

konferencích lidem, kteří se na Chermón dívají z letadel… Pane kapitáne, vyměnili jsme si názory a my budeme pokračovat v jízdě. Řekněte řidiči vaeho obrněného auta, aby uvolnil vozovku.”

A chtěl jsem nastoupit do budky. Ale zaslechl jsem hluk přijídějícího land roveru. Na to si počkám, řekl jsem si. Nevím kdo a kde psal scénář, podle kterého nám byla do vozu podstrčena pistole, aby ji o pár hodin později objevilo izraelské komando, ani nevím jaké role byly komu přiděleny, ale zdálo se mi, e se blíí klíčová scéna dramatu.

Robert Baranowski řídil. Kdy spatřil kolonu, přibrzdil a přeřadil na nií rychlost.

Voják na obrněném vozidle poloil ruku na závěr kulometu. Snad to ani nemělo být výhrůné gesto, ale návyk. Land rover zastavil několik metrů za naí ambulancí. Cestující nevystoupili. Kdopak se ujme reie?

Co je zase tohle?” otázal se kapitán. Otázka byla zřejmě určena mně, proto jsem odpověděl: Přesvědčte se.”

Vy nevíte kdo to je, doktore?”

Představili se mi,” řekl jsem, protoe to vystihovalo pravý stav věcí. Mohl jsem říci - znám je? Vdy jsem je neznal. Kapitán pořád čekal, e jetě něco řeknu a tak jsem dodal: Jak vidíte, jedeme stejným směrem. To je ve. Jinak spolu nemáme společného nic.”

Robert a Winifred zatím vystoupili z vozu a pomalu doli k nám. Její tvář vyjadřovala překvapení, Robertova spíe pobavenou zvědavost.

Přinejmením jeden z nich měl důvod být naprosto klidný. Konečně s americkým pasem v kapse můe být člověk pobaveně klidný, kdy má kolem sebe komando vydrované za dolary své vlády.

Nevěděl jsem co přijde, ale snail jsem se z tváří Roberta a Winnie vyčíst odpověď na svou otázku. Který z vás to je? Čí ruka mi podstrčila pod sedadlo pistolí? Kdo z vás si pořád jetě myslí, e tam ta pistole je?

Kapitán se jim představil stejně jako mně. Pak se otázal:

Smím znát jména a účel vaí cesty?”

V Robertu Baranowskem se okamitě probudil právník.

Nevím, zda pro tu otázku máte zákonný podklad, ale smíte. Ta dáma je fo …

94

Kdo je ta dáma, mi poví sama,” přeruil ho uprostřed slova kapitán. Kdo jste vy?

Jsem novinář.”

Kapitán se usmál. To, pane, říká kdekdo. Kdybyste slouil tak dlouho jako já, doel byste k závěru, e novinářství je nejrozířenějí povolání na zemi. Pro jaké noviny pracujete? Máte nějaký průkaz?”

Jsem nezávislý novinář a posílám své články do mnoha časopisů.

ádný průkaz nemám. K tomu, aby člověk mohl vyprávět co viděl a říkat co si o tom myslí, nepotřebuje ádný průkaz,” odpověděl Robert.

Chtěl bych vidět vae pasy.”

Podali mu je. Kapitán v nich listoval a srovnával podoby. Pak jim pasy vrátil. Robert byl stále klidný. Winnie byla nesvá. Kapitán si toho poviml.

Proč jste sem přijela?” otázal se jí.

Jsem fotografka.”

A co fotografujete?”

Historické památky a pozoruhodné výjevy.”

Pozoruhodné výjevy? Mohl bych je vidět?”

A je vyvolám, kapitáne. Prozatím isou v negativech,” řekla Winnie a to takovým tónem, jako by říkala - ty troubo.

V negativech, hm. A mohl bych si prohlédnout alespoň vae věci? Víte..

Tentokrát mu zase Robert ual řeč.

Nemáte právo!” vykřikl jako diplomovaný advokát.

Prosím?” obrátil se k němu kapitán, jako by nerozuměl, ačkoliv Robert křičel. V jeho představě to bylo flagrantní poruení ,habeas corpus’, neboli nedotknutelnosti osobní svobody.

Nemáte právo nás zdrovat, nemáte právo nám klást otázky a nemáte právo prohlíet nae osobní věci,” poučil ho Robert a říkal to jako před zkuební komisí. Jsme občané Spojených států!”

Tak co tu pohledáváte? Tady nejste ve Spojených státech. Tady jsme doma my.”

To je sporné.”

Kapitán vydal nějaké rozkazy ve své mateřtině a dva vojáci si zavěsili samopaly na rameno a zamířili k land roveru. V tu chvíli se pohnuli Robert a Winnie s úmyslem je předběhnout. Ale dalí dva vojáci jim to zamezili. Postavili se jim do cesty. Učinili to téměř pořadově a s profesionální dokonalostí, jako by to byla figura nějakého tance. Z té dokonalosti la hrůza. Dělali to často, proto ona dokonalost.

Vojáci se samopaly přes rameno vyndali vechna zavazadla a naskládali je do řady na zem.

95

Budeme si stěovat, kapitáne,” křičela Winnie, ale kapitán jí vůbec nevěnoval pozornost. S obrněným vozidlem za zády nemusel.

Winnie,” řekl Robert, nedávej panu kapitánovi záminky k radosti.

Nepoznala jsi, e si na nás potřebuje odreagovat své komplexy?”

Nevím, zda kapitán znal tak dobře anglicky, aby pochopil zlehčování své funkce. Bavil se u jen s vojáky. Tomu jsme nerozuměli.

Konečně nali Winniiny fotografické aparáty. Kapitán jeden vzal, obrátil se k ní a otázal se s úsměvem: Dovolí madam, abych se podíval na ty negativy?”

Vyjmut z aparátu film a na světle ho rozvinul.

Winnie křičela: Robe, podívej se, co dělál Okamitě to polote, you dogs body, you bloody bastard!

V emoci uila nadávek ze slovníku rasistů. Tak spílají lidem, kteří podle jejich názoru patří k niím rasám. Mezi ně počítají idy.

Kapitán, který přeel mou poznámku o banditech a pobaveně poslouchal Robertovy protesty, náhle zrudl. Jenom tie řekl něco vojákovi a ten mu podal druhý aparát. Postupně zničil vechny filmy z aparátů. Pak se stalo něco jetě horího. Nali v braně exponované filmy. Kapitán pomalu a rozváně sňal víčko z kulatého pouzdra filmového svitku, vytáhl jej na ostré slunce a rozvinul.

Winnie ílela. Voják ji musel dret. Tohle vás přijde draho, chlape,”

křičela, na tenhle den nezapomenete, chrapoune! Nech mě, Robe, nevidí, jaká je to sviňárna? Zničil mi Zelenou meitu, Beheríji, transport raněných!”

A kapitán rozváně a pečlivě rozbaloval a na slunci znehodnocoval jeden svitek za druhým. Svitky házel na hromadu. Pak jetě nohou převrhl jeden vak a jeho obsah se vysypal na zem. Toho si kapitán nevímal.

,Sto tisíc dolarů říkala Winnie tie, budu vás alovat o sto tisíc dolarů.”

Bylo to směné a vichni jsme to věděli. Kapitán, Robert i já.

Vrate se do svého vozu, madam,” řekl kapitán.

Bě si sednout, Winnie, udělá se ti lip,” řekl Robert.

Nehnu se, dokud nesrovnají a neuloí nae věci.”

Kapitán jen pokrčil rameny. Přestala ho zajímat a Robert také. Pochopil jsem, e teď jsme na řadě my. Svůj velký výstup si nechal nakonec.

Obrátil se ke mně: Kde jsme to zůstali? Ano, nabídl jsem vám ochranu proti zákodníkům. Ale vy ji odmítáte. Nechápu proč. Máte k tomu nějaký zvlátní důvod? “

Mám, kapitáne. Nejsem oprávněn uzavírat dohodu se zástupci

kterékoliv válčící strany a nejsem povinen přijímat jejich rozkazy.”

96

Ale to je omyl, já vám přece nic nepřikazuji.”

To rád slyím. Vykročil jsem k vozu. Tak nám uvolněte cestu.

Vojín, který mě střeil, se přede mne postavil stejně pořadové a profesionálně rychle, jako prve před Roberta a Winnii. Kapitán řekl: Já jsem ovem povinen plnit rozkazy. Tento kraj je zamořen teroristy, kteří zákeřně zabíjejí nae vojáky. Někdo jim dodává zbraně. Konám jen svou povinnost. Přikate svému řidiči, aby vystoupil z vozu.”

Hasan stále seděl na svém místě za volantem. Svému řidiči nic

přikazovat nebudu. Toto je vozidlo Mezinárodního červeného kříe.

Vztahuje se na ně podobné ustanovení jako na vozidla diplomatického sboru těch států, se kterými vae vláda udruje oficiální styky. Zakazuji vám dotýkat se tohoto vozidla a bránit nám ve svobodném pohybu.”

Kapitán cosi zavolal na dalího vojáka a ten přistoupil k naemu vozu z druhé strany, kde seděl Hasan. Namířil na něho samopal a řekl:

Vystup.”

Protestuji,” řekl jsem. Při nějakém budoucím arbitráním řízením se mohl kapitán hájit - vdy doktor vůbec neprotestoval.

Hasan seskočil z budky. Psovi přikázal zůstat na místě a Henna byl posluný tvor. Stál jsem tak, abych viděl na Roberta a Winnii. Vzal ji kolem ramen, jako by ji chtěl chránit. Pozorovali co se děje. Vojáci, kteří prve prohledávali land rover vstoupili do kabiny s lůky. Při prohlídce si počínali opatrně. Řidičskou budku si nechali na konec.

Ted to přijde. Ten, kdo mi podstrčil pistoli, musí být napjat na nejvyí míru. To se přece nějak projeví. A právě v okamiku, kdy zbývalo u jen zvednout koenkou potaená sedadla, Robert se obrátil k Winnii a řekl:

Jdi si přece jen sednout, celá se třese.”

Protoe je mi nanic.”

No tak vidí, pojď.” Vzal ji za ruku a vedl k land roveru, zatímco voják prohraboval úloné prostory pod naimi sedadly. Robert přemluvil Winnii, aby si lehla dozadu a sám se posadil za volant. Ani jeho jsem pořádně neviděl, protoe mi v tom bránil světelný reflex na skle.

Prohlídka skončila. Kapitán řekl: Protestovat můete. Ale ádná síla mi nezabrání, abych konal svou povinnost. Jen my máme právo nazývat tuto zemi svatou.”

Ted z něho promluvil fanatik. Křikl cosi na své vojáky a ti se pohnuli k dípům a k nákladnímu automobilu. Dva mui, sedící na obrněném

vozidle, se vsoukali do otvoru.

97

Kapitán se obrátil ke mně a řekl: Můete jet.

V land roveru se nikdo nehýbal. Ale ten, kdo mi pod sedadlo nastrail pistoli, u ví, e vím. Ví, e jsem ji nael a zahodil. Ví, e budu ve střehu a e teď u nesmí udělat chybu.

Motor obrněného vozidla zaburácei a vozidlo o pět metrů popojelo.

Vozovka byla volná. Robert vystoupil z vozu a el posbírat zavazadla, která jim vojáci vyloili na zem. Mezi předměty, které se vysypaly z brany, byly také fotografie z polaroidu. Protoe byly obráceny rubem navrch, kapitána neupoutaly. Robert je vzal a prohlíel je. Nikoliv obrázky, ale právě ten rub.

Vyjeli jsme.

Hasan pohlédl do zpětného zrcátka. Jedou.”

Teď musím nastrait já past, aby se v ní můj nepřítel chytil. Kdy teď ví, e jsem ho odhalil, bude to kdo s koho.

21

Řekl jsem Hasanovi, aby zastavil. Podle mapy jsme deset kilometrů před Ain el Haman.”

Jetě dvě hodiny bude světlo, pane doktore.”

Dvě hodiny mi nestačí. Potřebuju se připravit, abych nic nezkazil.

Utáboříme se.”

Udivilo mě, e je tu daleko více zeleně. Jako bychom se ocitli v jiném klimatickém pásmu. Neviml jsem si přechodu, protoe jsem byl příli vzruen setkáním s komandem a nedokázal jsem se soustředit na nic jiného. Ujeli jsme pořádný kus k moři,” poučil mě Hasan, je tu větí vlhkost.”

Řekl jsem vem, aby zůstali ve voze. Jsme v blízkosti zamoření a musím se přesvědčit, e nám nehrozí nebezpečí. Vzal jsem automatický

signalizátor otravných látek a prověřil místo, kde jsme se hodlali utábořit.

Přítomnost otravné látky jsem nezjistil.

Dneska si postavíme stany,” řekl jsem, zaslouíme si pohodlí.”

Robert se choval klidně jako by se nic nepřihodilo. Ovem, ten kdo je zklamán, e selhala provokace s pistolí, nedá to na sobě znát.

Vtom se nedaleko mihlo bojové letadlo. Protoe zvuk ho nepředcházel, zahlédli jsme je teprve kdy se vzdalovalo. Proti slunci jsme nepoznali armádní znaky. Jen jsem doufal, e nae červené kříe jsou dostatečně viditelné.

Doktore,” řekl Robert, Winnie se mi nelíbí.”

98

Ale prosím tě, zaslechl jsem její hlas. Leela na zadním sedadle. el jsem k ní, poloil jí dlaň na čelo a přezkouel tep. Pojdte.

Kam?”

No, jen pojďte.” Otevřel jsem dveře lůkové kabiny. Zujte se a lehněte si na dolní lůko.”

Nepokouejte se vsugerovat mi, e sem patřím.”

Ten teploměr budete dret pět minut.”

Mezitím se vrátil Hasan a přinesl dobrou zprávu. Nael tekoucí vodu.

Přiel si pro vědra. Psík Henna se točil kolem něho.

Winnie měla teplotu, třicet osm stupňů. Zůstanete leet,” rozhodl jsem.

Chtěla bych se před tím umýt.”

A přezkouím vodu.”

Byla nezávadná, ovem na vaření jsme brali vodu ze svých zásob.

Postavili jsme vzorné tábořitě. Dva vozy a dva stany tvořily ramena kříe. Nad společným prostorem jsme natáhli plachtu proti slunci.

Kde jste se učil stavět stany?” otázal jsem se Roberta.

Ve Vietnamu.”

Nevím jestli se podřekl, ale překvapilo mě to.

Neřekl jste mi, e jste byl ve Vietnamu.”

Neptal jste se.”

Ale ptal. Kdy jste leel s alergií, otázal jsem se, zda jste u byl někdy v Asi .”

Je to nepodstatné, irelevantní as případem to nesouvisí,” řekl jako právník před soudem. A rozesmál se.

Ve vhodné chvíli, kdy jsme s Hasanem byli z doslechu, jsem řekl: My dva se nikdy nesmíme spolu vzdálit od vozu. Vdycky jeden u něho musí zůstat.”

Jak to uděláme zítra?”

Navrhnu Baranowskemu, e pojedeme s jeho land roverem. Zůstanete s Winnii v táboře.”

Nějak si s ní poradím.”

Dnes v noci budeme dret hlídky. Poádám Baranowského, aby byl vzhůru od devíti do dvanácti. Vae hlídka bude od dvanácti do tří a moje od tří do rána.”

Robert s rozvrením hlídek souhlasil. Hasan vyslechl zprávy a hlásil mi, e není nic nového. Winnie dostala práky, teplota jí trochu klesla. Zalehl jsem na gumovou matraci ve stanu a vzal si přikrývku. Noci jsou chladné.

Nemohl jsem usnout. Představoval jsem si, e v éteru, v prostoru nad námi letí ifrované zprávy o tom, e děj se nevyvíjí podle scénáře.

Převaloval jsem se na lůku, a jsem zaslechl tichý Robertův hlas:

Doktore.”

99

Vyel jsem ze stanu. Poznal jsem, e nespíte,” eptal Robert. Pojďme si trochu popovídat.” Pochopil jsem, e chce jít stranou, aby nás nikdo neslyel. Ticho ruil jenom skřek nočních ptáků.

Doktore, na té dnení prohlídce bylo něco divného. Nezdá se vám?” A protoe jsem mlčel, dodal: Jako by nás čekali.”

Je to moné. Hodně lidi v Beherlji vědělo, e mám odjet do země nikoho. Zpravodajci si u najdou způsob jak se takové novinky dovědět.”

To ano. Ale proč na nás čekali a zde?”

Protoe museli počkat, a mi někdo poloí pistoli pod sedadlo.

Měl jste se toho kapitána zeptat,” odpověděl jsem. Řeknu vám, co připadalo divné zase mně. Kolem věcí z vaeho vozu nadělali tolik hluku, ale ve skutečnosti jej vůbec neprohlíeli. Kdeto nae vozidlo, chráněné imunitou, prohledali tak, e bychom neutajili předmět ani velikosti krabičky zápalek.”

Zajímalo mě, jak bude reagovat. Zůstal klidný. Pokračoval jsem: Myslím, e do naeho vozu li najisto, e chtěli najít něco určitého… Roberte, máte zbraň?” Má otázka ho zaskočila, protoe nevěděl co má odpovědět.

Řekl: To si děláte legraci, nebo se mě ptáte?”

Ptám se vás.”

Jsem právník a obhájce a ne soukromý detektiv podle střihu romantické literatury. Víte co je zajímavé? e na zbraň se mě ptal ten chlap, kterému jsem dal balík dolarů, aby nás pustil přes hranici. Doslova mi řekl: Kdyby u vás nalo zbraň izraelské komando, Alláh vám buď milostiv.”

Přesně to mi říkal plukovník Sarrání.

Teď u vám rozumím,” řekl Robert. Myslíte si, e u vás hledali zbraně.

Ale to nemá logiku, uvaujte. I já u vím, e při takové cestě by mne zbraň mohla stát ivot. Vy jste tu druhý rok. Ten kapitán přece musí předpokládat, e to víte a nebudete blázen a nedáte se nachytat se zbraní.”

Uvaoval naprosto správně. Jestli mi tam tu pistoli dal on, hraje to dobře.

A přitom ten kapitán,” řekl jsem, nepůsobil dojmem hlupáka. A na to nesmyslné zničení filmů.”

Winnie ho urazila tím bastardem. Dost mě překvapilo, kde se to v ní vzalo.”

Ale přesto ten chytrý kapitán chtěl najít něco určitého v mém voze, protoe vaeho si ani neviml. To je divné.”

Robert chvíli mlčel a pak řekl: Jsou tu jetě jiné divné věci.”

Například…?”

Sám nemám jasno … Je to sloité … Běte raději spát.”

Podařilo se mi usnout k půlnoci. Hasan mě nechal odpočívat do čtyř.

100

Venku byla zima, take jsem si vzal svetr. Sotva jsem poodeel od leení, něco se tam pohnulo … Winnie vystoupila z lůkové kabiny nai sanitky a pomalu kráčela ke mně.

Tohle jsme si nedomluvili,” řekl jsem, vrate se na lůko.”

Nemám teplotu.”

Protoe vám ji sráím práky.”

Jetě nikdy mi nebylo tak mizerně. Nemyslím nemoc…To neměl dělat.”

Kapitán?

Asi jsem ho vydrádila. Ale kdy vyndal z aparátu film, ztratila jsem hlavu. Zničil mi anci, na kterou se v naem oboru čeká léta.”

Zelenou meitu a památky v Beheríji si vyfotografujete znovu.”

Ale můj největí hit byl transport raněných! Ty výjevy, jako by je namaloval Hieronymus Bosch. To mu neodpustím, to mu přijde draho.”

Co vy mu můete udělat?”

To uvidíte.”

Byla to zvlátní řeč. Vzdor bezmocné osoby? Kdy Kozinové stojí pod ibenicí, nemají jinou zbraň ne prorokovat Lomika-rům - do roka a do dne.

Vy mi nevěříte, Otakare?”

Ovem, jsme sami, jsem zase Otakar. Věřím, e se o to pokusíte, ale tím se nic nezmění.”

To se vichni mýlíte. Neměl to dělat. Budete se divit.

Byla to reakce vzdorovité osoby, nebo mi chtěla něco napovědět, jako u tolikrát před tím? Měl jsem z těch výhrůek na adresu kapitána

vyrozumět, e Winnie disponuje nějakou mocí? Ale jakou?

Hleděli jsme si do očí.

Winnie, nebylo by lepi, kdybyste mi rovnou řekla,co mi jen

napovídáte?”

Nepřestala mi hledět do očí. Jestli mi tam tu pistoli podstrčila ona, hrála to taky dobře.

Mám strach,” řekla.

A vrátila se na lůko.

22

Robert zastavil vůz na návrí. Byl jsem sice připraven, e uvidím spou, ale tak úděsný pohled jsem nečekal. Dole kdysi stála vesnice Ain el Haman. Toti, stála tam dodnes. Kamenné domy, kdysi bílé, zčernaly.

101

Jako by byly potaeny smutečním suknem. Stromy, spálené na uhel, trčely ze země k obloze jako příerná dekorace. A vechna půda na úbočích, zahrady, kamenné ploty a terasy na stráních byly stejně černé jako stavby a stromy. Kdyby se někde objevili herci v historických kostýmech a předváděli výjevy Dantova pekla, vůbec bych se nedivil.

Vystoupil jsem z vozu. Pod ochranným oblekem jsem měl pouze tílko a trenýrky, ale ji teď jsem byl mokrý, jako bych vystoupil ze sprchy.

Z údolí se linul zápach jako od výfuku turbínových motorů, stejný, jaký jsem ucítil včera při setkání s izraelským komandem.

Ta černá barva byla vrstva sazí. Vesnice i terén byly spáleny

plamenomety. Caetano Carvalho, mu s olivovou pletí, to věděl dobře.

A přijedeme na místo, nezůstane po bojové otravné látce ani stopa.

Teprve kdy přeel první údiv jsem se vzpamatoval, pohlédl na Roberta a snail se uhodnout co si myslí. Jeho první reakce mi ula: Řekl:

Spálili to. Pane boe.

Kdy jsem u podstoupil tolik rizik,” řekl jsem, tak teď nebudu pospíchat pryč. Prozkoumám terén. Chci mít jistotu, e jsem něco neopomněl.

Počkejte tu na mě, dokud vám nedám znamení. Pak za mnou přineste tenhle vak.”

Nasadil jsem si ochrannou masku, navlékl rukavice a na prsa jsem si zavěsil chemický průkazník.

Postupoval jsem velmi pomalu. Černé mastné saze mi ulpívaly na

gumových holínkách. Dával jsem pozor, ale průkazníkové trubičky se nezabarvovaly. Tak jsem doel a k první stavbě. Sňal jsem masku a dal znamení Robertovi. Vzal vak a vydal se za mnou.

Jste v pořádku?” otázal se.

Zřejmě ho udivil můj zjev. Pohyb v neprodyném obleku a v masce v tomhle podnebí zatěoval celý organismus.

Máte zvýenou teplotu,” usoudil.

To se stává. Příjemné to není. Jen si potřebuju trochu vydechnout.”

Má smysl jít dál?”

Nenutím vás, Roberte.”

Takhle musilo být kapitánu Scottovi.”

Komu?”

Kapitánu Scottovi, kdy po straných útrapách dorazil k jiní točné a nael tam norskou vlajku a stopy psích apek. To jak ho Amundsen předběhl.”

Bylo to přiměřené přirovnání. Trochu ledu by neukodilo,” řekl jsem a navlékl si masku.

102

Míjel jsem spálené domy, nahlíel do místností. Zařízení shořelo, zůstaly tam vude jen zuhelnatělé drky. Důkladná práce. Snad teprve tady jsem si uvědomil, do jakého příběhu jsem vstoupil. Jak komusi velmi záleelo na zahlazení stop.

Průkazník byl němý a slepý. Zastavil jsem se u skupiny zuhelnatělých stromů a dal Robertovi znamení. Pak jsem sejmul masku. Třikrát jsem vdechl rozpálený vzduch. Ucítil jsem nepříjemný zápach. Nikdy jsem se s takovým nesetkal. Jen zkuenějí mi o něm vypravovali.

Byl to mrtvolný zápach.

Počkal jsem a dojde Robert a dovleče můj těký vak s dalím

vybavením.

Cítíte?”

Myslíte, e je to…?

Přikývl jsem. Poodeel jsem stranou, zdálo se mi, e zápach je slabí.

Zkusil jsem jiný směr. Ano, někde tady. A ji jsem zaslechl bzučení hmyzu. To bylo neklamné znamení.

Počkejte tady,” řekl jsem Robertovi.

Rád bych … ale je mi… je mi to trapné, ale vypadá to, e se sloím.”

Běte si sednout támhle na tu zídku.”

Poslechl mne. Ve vaku jsem nael černý kelímek. Donesl jsem jej Robertovi.

To je čichací sůl… Stačí dvakrát.”

Čichací sůl. Kdy dámy omdlévaly v ságách rodu Forsythů. Něco

takového opravdu existuje?”

Existuje a pomáhá. Kdyby vám bylo moc patně, křičte. Jinak vás těko uslyím.”

Jak usedl na zídku, jeho kalhoty v těch místech zčernaly, e je ádná chemická čistírna nedá do pořádku. Nasadil jsem si masku, navlékl rukavice, vzal ten vak, který dosud vláčel Robert a el k domu, od kterého vyletoval hmyz. Nael jsem kamenný poklop a odsunul jej, protoe na zdvihání byl těký. Zkraje jsem uviděl kamenné schody, ale dál byla naprostá tma. Měl jsem ve výbavě silnou pracovní svítilnu, kterou lze postavit.

Opatrně jsem sestupoval do sklepa. Na podlaze leely pozůstatky mue ji v rozkladu. Umíral v bolestech, protoe tělo měl zkroucené křečí, hlavu zvrácenou. Typické znaky prudké otravy. Lebka u byla bez očí a bez rtů.

Vlasy a vousy měl edivé… A vedle něho leela oatka upletená z rákosí a na ní fíky a fíkové listy.

Stařec si je natrhal a kdy uviděl vojáky, utekl do sklepa. Ten kamenný poklop ho na chvilku zachránil. Pak si ukousl fík a zemřel. Na plodech a na listech fíku patrně ulpěla otravná látka.

103

Vzal jsem oatku a vynesl ji na dvorek, na světlo dne. Rozhlédl jsem se.

Roberta jsem neviděl, tedy ani on nemohl vidět mne. Nebyl jsem

rozhodnut, zda mám přiznat nález bojové látky nebo jej zamlčet.

S průkazníkovou trubičkou jsem provedl první zkouku. Trubička na nervově-paralytické látky se zabarvila červení, která přecházela a do oranova. Sarin odbarvuje trubičky do lutá, soman červeně do lutá.

Látka byla typu soman, ale chemické sloení jsem na místě zjistit nedokázal.

Z vaku jsem vyjmul soupravu na odebírání vzorků. Lopatičkou jsem odděloval části plodů a listů fíkovníku a naplnil vechny skleněné vzorkovnice. Pak jsem je uzavřel.

Ztratil jsem pojem času. Kdy jsem práci dokončoval, hučelo mi v uích a pocítil jsem lehkou závra. Pobyt v masce a ochranném obleku mě zmáhal.

Poodeel jsem a znovu stanovoval otravnou látku ze vzduchu. Prostředí bylo nezávadné. Odmořovacím roztokem jsem otřel masku a rukavice.

Uloil jsem je do igelitových pouzder k pozdějí důkladné očistě. Teprve pak jsem vyel ze skupiny černých domů a spatřil Roberta. S přístroji a vakem se mi lo těko a kdy jsem usedl vedle Roberta na zídku, málem jsem také omdlel.

Tak co?” otázal se Robert.

Odpověděl jsem vyhýbavě. Mrtvý stařec u řadu dní.”

A stopy?”

Zaváhal jsem.

Doktore,” řekl Robert, vím, e máte své důvody k mlčení. Dokáu si teď představit vá mylenkový pochod, věřte, e to není tak těké. Já také vím, co je ve hře. Vím, e jste ty stopy zjistil a e máte vzorky. Co byste tam ty dvě hodiny dělal? Viděl jsem vás…”

Podruhé neriskujte - bez ochrany. Chcete se podívat tam do sklepa na toho člověka? Tak nějak byste mohl skončit.”

Riskuju, protoe mám důvod. Oba máme své důvody. Jsou tak váné, e riskujeme ivot. V noci se kolem nás střílí a je to na vlásku, jestli se nám podaří projet.”

Řekl jsem po chvíli: Mám vzorky se stopami té chemikálie. Patří do skupiny sarin-soman nebo látky ,VX.”

Měl jsem strach, e tam zůstanete,” řekl Robert. Zpočátku jsem vás slyel harait, ale pak bylo ticho.”

Taky se mi trochu udělalo mdlo.”

Je to na vás vidět.”

U je to lepí, pojďme.”

Teprve za spálenou zemí jsem svlékl ochranný oděv a vloil jej do igelitového pytle. Podívali jsme se na sebe a rozesmáli se.

104

Robert byl umouněný od sazí a já v propoceném tričku a trenýrkách také nevypadal příli hrdinsky.

Víte co je mi na vás nejvíce sympatické?” otázal se Robert. Nečekal co na to povím. e jste se málem taky sloil. Rád bych vám říkal křestním jménem.”

Myslím, e bych to docela rád slyel… Můete řídit?”

Mohu, Otakare.”

Ten spontánní výbuch smíchu byl tečkou za naimi trampotami ve

spálené zemi. Ale byl něčím víc. Odvál to těce pojmenovatelné napětí, které jsem pocioval od nečekaného setkání v zemi nikoho. Nevím z jakých příčin vzniklo, ale neuvaoval jsem o tom. Spálená země zůstala za námi. Najednou jsem si uvědomil, e to nejhorí mě teprve čeká.

V plechové krabici jsem vezl důkazy nesmírné ceny, kterou jsem si netroufal odhadnout. Poznat podstatu zákeřné zbraně, kterou si na nás připravují a vyvinout ochranu ivota, to je hodnota, kterou nelze vyčíslit.

Důkaz, e v Chermónu byly prováděny zkouky s bojovou otravnou

látkou, je politický argument, který se také nedá přepočítávat na peníze.

A jediná prachovnice se vzorkem látky na fíkovém listě, přijatá jako důkaz ve sporu pokozených veteránů vietnamské války proti chemickým trustům, můe mít za určitých okolností cenu několika set miliónů dolarů.

A já jich měl plnou plechovou krabici. Dva dny jízdy do Beheríje, říkal jsem si, dva dny jízdy! A méně. Pojedeme nonstop. Budeme se střídat při řízení. Odpočívající řidiči budou spát na lůkách. Takové pohodlí nemají ani v kamiónech se značkou TIR.

Tak jsem si dodával optimismu, ale kritický duch mě při tom zcela neopustil: e by mě nechali proklouznout s důkazy takové ceny, tomu jsem nevěřil. Teprve teď se mě zmocnil ten pravý strach. Ne o krk, ale e nedokáu dotáhnout do konce největí případ svého ivota - operaci

.fíkový list*, jak jsem svou výpravu do země nikoho nazval.

Ujeli jsme asi polovinu cesty k naemu leení a Robert náhle zastavil.

Otakare, přemýlel jste o tom, jak ty vzorky ukryjete, jestli zase potkáme nějaké komando?”

Přemýlel.”

Nemusíte mi říkat svůj plán … ale neříkejte ho ani před Winnií.”

To mě tak překvapilo, e jsem nedokázal ovládnout své vzruení.

Proč?”

107

Je… příli impulzivní.”

Ne, to nebyl ten pravý důvod a Robert poznal, e jsem to uhodl. Proto dodal:

Vzpomeňte si, jak křičela na toho kapitána. Mám obavu, e se ve stresové situaci neovládá.”

Kdo nic neví, nemůe nic prozradit… Souhlasím. Jeďte.”

Jetě chvilku uvaoval, jako by mi chtěl něco říci. Ale pak si to rozmyslel.

Nastartoval a vyrazil.

Něco přede mnou tajil.

23

Winnie, vezměte si vechny své aparáty,” volal jsem na ni, jetě ne Robert zastavil vůz u naeho leení.

Máte?” otázala se s přirozenou dychtivostí, protoe od prvního setkání nemluvíme o ničem jiném ne o důkazech.

Na nic se neptejte a pospěte si.”

Vystoupil jsem z vozu. Viděla, e jsem pinavý, zpocený a rozcuchaný.

Vak s protichemickou výzbrojí jsem zanesl do řidičské budky naeho sanitního automobilu.

To pojedete takhle?”

Hodlám pro vás sestoupit znova jako Orfeus do podsvětí. Bohuel tam není Euridika. Kdybych se teď umyl, za dvacet minut budu vypadat zase takhle.”

Robe, tak co je? Ty mi taky nic neřekne? Vy jste se na mě smluvili!”

A vezměte si fotoblesk!” volal jsem za ní, protoe si la do stanu pro svou branu s fotografickými potřebami.

Pane doktore!” zvolal Hasan a tón jeho hlasu mě znepokojil. Podal mi triedr a určit místo na protějí stráni, kam se mám zaměřit. Chvilku jsem panoramoval a pak jsem spatřil pohyb. Za hřbetem leel člověk a příli se nenamáhal, aby se kryl. Vedle jeho hlavy se proti obloze rýsovala hlaveň puky. Měl pletenou čepici, khaki koili a kolem krku álu. Příslunost jsem nedokázal určit. Vichni vypadali stejně. Byli mladí, měli černé vlasy, osmahlé tváře, zahnuté nosy a byli zarostlí.

Poskládal jsem si vechny dojmy, ty kouře, střelby, světla jedoucích aut, letadla nad námi, komando s obrněným průzkumným vozidlem,

rozhlasové zprávy o hlídkách v demilitarizovaném pásmu a dospěl jsem k závěru, e vechna ta pozornost patří mé výpravě. e někdo nechce, abych odtud vyvezl usvědčující důkazy. Ale já u je mám a jetě iji a to znamená, e někdo jiný zase chce, abych je přivezl.

Pojeďme,” obrátil jsem se k Winnii, protoe hned jak se vrátíme, strhneme stany a namíříme to do Beheríje.

108

Pojedeme nonstop, ve dne v noci.

Počkal jsem a Winnie nastoupí do land roveru,a v řidičské budce naeho auta jsem z vaku vyndal plechovou krabici se vzorky. Řekl jsem Hasanovi, aby ji zakopal, kdyby hrozilo přepadení. Vak jsem si potom zase vzal a naloil do land roveru.

Jízda nám trvala asi patnáct minut a zdálo se mi, e motor patně táhne.

Ručička teploměru chladící kapaliny se blíila k červenému poli.

Znehodnocený olej pozbýval své mazací vlastnosti.

Přivedl jsem Winnii na výhled. Spálená vesnice a černá krajina ji ohromily jako nás.

To je ílené, to je ílené,” opakovala. Teprve po chvíli se vzchopila a fotografovala.

Co to děláte?” otázala se mě, kdy viděla, e si oblékám ochranný protichemický oděv.

Přinesu vám snímek roku,” řekl jsem. Dejte mi aparát s bleskem.

Nařiďte hodnoty. Sklep, tma, vzdálenost nula pět a dva metry..

Chci tam sama.”

Chcete zcepenět?

Dejte mi svůj oblek a masku.”

A kdo vás vytáhne a se sloíte? Já v trenýrkách do zamořeného sklepa nepolezu.”

Příkrost mého hlasu ji zarazila. Můete se mnou jít, pokud vám neřeknu,” dodal jsem u klidněji.

li jsme tou cestou jako ráno, v sazích byly patrné nae stopy. Jen stín se prodlouil.

Tady na tu zídku se posaďte, nebo zůstaňte stát, jak chcete. Pamatujete se na ty tři vojáky při přejímání raněných? Mohla byste vypadat zrovna tak.”

Znovu jsem sestoupil k mrtvému zkroucenému starci bez očí a rtů. Černé oční důlky a vyceněné zuby jsem vzal z detailu. Fotografoval jsem dokud mi nedoel film.

Venku na denním světle jsem viděl, e Winnie také fotografovala pomocí teleobjektivu. Slyela mě přicházet a chtěla mi jít naproti.

Stůjte!” křičel jsem na ni. Teprve kdy jsem se očistil odmořovacím roztokem, sňal jsem masku. Napřáhla ruku k fotografickému aparátu.

Ničeho se nedotýkejte, dokud to neotřu odmořovacím roztokem.”

Tak u mi řekněte co na tom filmu je? Ta fotografie roku?”

Tělo otráveného člověka v rozkladu. Jeho strachu před útočníky a jeho touze zahnat hlad vděčíme za důkazy, které přivezeme… A vyvoláte film, uvidíte tvář války.

109

Na zpáteční cestě jsme překonávali stoupání. Dva kilometry od leení se automobil zastavil. V rozruení jsem přehlédl ručičku teploměru. Stála v červeném poli. Podařilo se mi zadřít motor. Jednou to musilo přijít.

Dojdeme pěky,” řekl jsem. Vrátíme se s Hasanem a land rover odtáhneme.”

Myslíte, e u nepojede?”

To nevím.”

Ne jsme vystoupili, Winnie zváněla.

Otakare,” oslovila mne a pohlédla mi do očí, počkejte jetě.”

Očekával jsem nějaký dvojsmysl, ale co řekla jsem nečekal:

Tu pistoli jsme vám dali pod sedadlo oba.”

Ucítil jsem srdce v krku.

Viděla, jak na mne její sdělení zapůsobilo. Nebyl jsem mocen slova.

Pokračovala:

Robert ji přinesl v toaletní braně, kterou pak poloil na vae sedadlo a uvolnil je. Kdy jsem já brala aparáty do prázdného vaku od konzerv, pistoli jsem vloila do té přihrádky a sedadlo zase upevnila. Netuili jsme, e jste na to přiel. A pak, po setkání s komandem to bylo jasné..

Můete mě na místě zastřelit. Máte na to právo.”

Nemám čím, paní Boswellová.”

Zpovídala se a hleděla při tom dopředu jako v oné nedávné noci v Beheríji, kdy mě pozvala na schůzku.

To já jsem zprostředkovala schůzku Roberta s Maxwellem.”

Kdo je Maxwell?”

Právní poradce konsorcia chemických továren. Maxwell mě navtívil, kdy se dověděl, e advokátní kancelář Otway a Conally shání fotografa.

Dostali jsme zálohu. Zbytek je splatný, jestli… vechny důkazy budou zničeny.”

Jenom důkazy? Nebo také svědkové?”

Podívala se na mne pohledem světice, která se raději dá umučit, ne by odstoupila od víry a zaeptala:

Svědkové ne, jenom důkazy.”

Usoudil jsem, e v mé situaci by mi ani přes toto ujitění ádná agentura nenabídla ivotní pojistku.

Kolik dostane Robert, nevím, ale mně vyplatí osmdesát osm tisíc dolarů.”

A proč mi to říkáte?”

Protoe nechci ít dál v klamu … a protoe nechci mít na svědomí vá ivot.”

Tomuhle se říká probuzené svědomí -za předpokladu, e to není hra.

Podezříval jsem ji, e mě u v Beheríji připravovala, abych uvěřil této verzi.

110

Pokračovala: A také se bojím.’

Vy?A čeho?”

V zemi nikoho neoperují jenom izraelské hlídky. To jste snad poznal.

Stačí, abyste mě udal… Tahle válka není příli rytířská.”

Strach. To znělo opravdověji, ne probuzení svědomí. Okamitě jsem si uvědomil, e v jejím přiznání se můe mísit pravda se lí. Nařčení Roberta ze spojenectví a spoluviny je třeba vymylené. A já musím vědět jak to je, protoe někde je nastraena dalí past. Mohu z ní uniknout jen s pomocí jednoho z nich. Jestlie je přiznání Winnie pravdivé a Robert pracuje v oldu trustů, mohu se spoléhat na Winniino probuzené

svědomí? To je příli tenké stéblo pro tonoucího. Nebo je nařčení Roberta Baranowskeho vymylené, aby mě zmátlo. V tom případě musí být mým spojencem Robert. Ale jak to mám poznat?

Winnie uhodla nač myslím. Nebylo to nesnadné. Řekla:

Co teď uděláte, nevím, ale hodně jsem uvaovala co byste měl udělat.”

A to je podle vás co?”

Dech se jí zrychloval. I jí lo o vechno - a u mi chce pomoci, nebo mě zničit.

Ví Robert, kolik máte vzorků?”

Neví.”

Část jich oddělte a tu nějak ukryjte. Nevím jak, ale Robert se to nesmí dovědět.”

A tu druhou část?”

Tu druhou část si nechte vzít… Proto jich musí být dost, aby to vypadalo, e jsou vechny.”

Jak tomu mám rozumět - nechte si je vzít?”

Jakýsi vzlyk jí uvázl v hrdle. Opřela si čelo o mé rameno a řekla: Boe, Otakare… zachráníte vechno… i mne.”

.Nechte si je vzít znamená, e budeme přepadeni.

Chtěl bych slyet Robertovu verzi,” řekl jsem, co myslíte, e udělá, kdy mu povím, e jeho pravou roli znám?”

Nemám právo vás o nic prosit,” odpověděla, ale přesto prosím: Robert se nesmí dovědět, e jsem se vám přiznala. Vám by to nepomohlo … a můete si domyslet, co by se mnou udělali.”

111

24

Jeli jsme s Hasanem pro zadřený land rover. Pes jel s námi. Roberta a Winnii jsem poádal, aby zlikvidovali tábor. Nedokázal jsem se

vzpamatovat z Winniina sdělení, ale Robert věděl, kolik fyzického i duevního vypětí jsem u musel vynaloit, take má skleslost byla vysvětlitelná.

Ale i Winnie měla důvod. Mohla své rozpoloení svést na ok, který vyvolal pohled na spálenou krajinu. A jestlie jsou proti mně spojeni, stejně nic nepokazím, kdy je nechám samotné.

Kdybych rozebíral vechny skutečnosti od prvního dne setkání a po dnení Winniinu zpověď, nedokázal bych v klidu zodpovědět ani základní otázky:

Robert mě varoval před Winnií a Winnie před Robertem - a to během 90

minut. Učinili tak po vzájemné dohodě? Je to součást jejich plánu?

Lou mi oba? Nebo jen Winnie?

Na správném odhadu, na správné odpovědi, závisel osud mé cesty. A moná i ivot.

Důkazy můe přinést jen zkouka, kterou připravím. Jak to provedu mi nebylo zcela jasné. Ale určitý nápad jsem měl. Hlavní roli v něm hrál land rover.

Hasan řekl: A motor vychladne, moná e zase pojede.

Ano? V tom případě …”

Vytáhl jsem klíček zapalování a odhodil daleko do trávy. Hasan se na mne podíval a určitě si myslil, e mi přeskočilo. Vyloil jsem mu svůj plán.

Něco se mu líbilo a něco se mu nezdálo.

Pane doktore, land rover je dost ojetý. V naí situaci by bylo logičtějí upalovat a nechat nepojízdný vůz tady. Kdy ho povlečeme, bude to nápadné.”

A to já právě chci.”

Protoe to bylo součástí mého plánu. Tuil jsem, e nastane situace, kdy si někdo řekne: Doktor si jenom myslí, e je chytrý.

Pak jsme pracovali. Hasan vypustil z nádre land roveru zbylý benzín. Já jsem rozdělil prachovnice se vzorky otravné látky na čtyři díly. Dva díly jsem uloil do dvou koených pouzder, kde stály vyrovnané jako

havanské doutníky. Třetí díl do brany pro braní vzorků, kam vlastně patří se vemi pomůckami, jako jsou nůky, nů, pinzeta, lopatka, nádobky a ostatní předměty.

Vzorkovnice čtvrtého dílu jsem obalil gázou, aby nechrastily a plnicím hrdlem jsem je spustil do prázdné palivové nádre.

112

Dalí jednání musím přizpůsobit podle okolností, které v podrobnostech nemohu předvídat. Hasan odmontoval ze spodku karosérie vlečnou tyč a na ni jsme land rover připojili. Hasan řídil sanitní automobil, já rover, abych si ověřil způsob jízdy. Na laně bychom sotva dokázali vléci vůz v noci a v obtíném terénu, ale spojení obou vozů tyčí sniovalo potíe.

Robert a Winnie zatím sloili stany a umyli se. Pak jsem se konečně umyl i já.

Nastával večer.

Neměli bychom přenocovat?” nadhodil Robert.

Budeme se střídat za volantem. Land rover povlečeme. Hasan tvrdí, e se motor rozeběhne a prochladne. Na spaní máme lůka v naem voze.

Winnie, běte si lehnout, vypadáte zle. Kdy to půjde jak si představuji, zítra večer spíme v Beheríji.”

Vtom jsme zaslechli charakteristický zvuk vrtulníku. Letěl pomalu a neměl poznávací znaky. Kdy se vzdaloval, zaslechli jsme kulometnou střelbu ze země. Odněkud vypálili za vrtulníkem několik dávek.

Závěrečná fáze operace fíkový list započala.

25

Reflektory naeho vozu, zaměřené na silnici, ozařovaly jen úzký pruh země. Tma působila tísnivě. V prostoru kolem nás byly v pohybu

neznámé síly.

Řídil jsem vůz po patné vozovce, často jsem musel řadit na nií rychlostní stupeň a proplétat se mezi kamením a výmoly. Někde vůbec nebyl patrný rozdíl mezi cestou a okolním terénem a já měl strach, e sjedu ze správného směru. Představa promarněných minut a hodin mě zneklidňovala.

Hasan se psem odpočíval na lůku. Winnie seděla vedle mne a kouřila jednu cigaretu za druhou.

Nikdy jsem neviděla mrtvého člověka,” řekla, věřil byste to?”

Ano, proč ne?” Mrtví nebývají lidem na očích. To jenom v mé profesi je to jinak.

Neviděla jsem ani zraněného, který by krvácel… Kdy jsem někdy byla bezděčně svědkem havárie, la jsem raději pryč. V kině zavírám oči, kdy vidím krev. I kdy je to třeba film z lékařského prostředí.”

Často jsem nahlíel do zpětných zrcátek. Pátral jsem po sebemením náznaku něčeho podezřelého. Kromě zkumavek ukrytých v prázdné

palivové nádri land roveru,

113

měl jsem branu se vzorky a jedno koené pouzdro pod sedadlem, v úloném prostoru, kde jsme objevili podstrčenou pistoli. Druhé koené pouzdro zatím leelo ve skříňce v palubní desce. Kdybych zjistil nebezpečí, musím okamitě zastavit a pokusit se s Hasanem ukrýt zkumavky někde mimo vůz.

Winnie mluvila dál. Proto jsem se sloila, kdy jsem fotografovala přebírání raněných … Kdy mi Maxwell nabízel ty peníze a cestu s Robertem, vypadalo to jako nádherné dobrodruství… Pak jsem viděla tu hrůzu. Poznala jsem jiný svět… a poznala vás.”

Robert řídil land rover vlečený na tyči. Smluvili jsme si signály. Před kadým zabrzděním jsem třikrát lehce selápl brzdový pedál, aby brzdová světla Roberta upozornila a mohl včas reagovat. Nesměl jsem na tu výstrahu zapomenout, protoe kdyby land rover havaroval,

podstatně by to naruilo můj plán. Vlečení na tyči sice sniuje monost karambolu, ale opatrnosti nezbývá.

Nemusíte mi nic říkat, Otakare.”

Ani nemohu, paní Boswellová.” Od jejího přiznání u ani jednou Winnie.

To oslovení jsem si schovával pro nejkritičtějí dobu. Mám co dělat s řízením,” dodal jsem na vysvětlenou.

Úmyslně jsem zdůrazňoval odstup, aby byla nucena se s tím nějak vyrovnat, čím více se lidé projevují v různých situacích, tím snáze se dopátráme pravdy.

Proč mi říkáte paní Boswellová?”

Vdy se tak jmenujete, nebo ne?”

Víte co riskuji, kdy jsem vám přiznala s jakým plánem jsme sem přijeli, Otakare?”

Jetě hodinu vydrím to napětí za volantem a pak mě vystřídá Hasan.

Zvládne Winnie řízení vlečeného automobilu? Řidič vzadu je na tom hůř.

Výhled mu zakrývá nae karosérie a musí být neustále připraven

reagovat podle pohybů vlečného vozidla.

Ani tak moc neriskujete, paní Boswellová,” odpověděl jsem po krátké pomlce. Robert a vy dostanete vzorky. Předáte je panu Maxwellovi, ten vám vyplatí peníze, tak co?”

Ano, ale pak zjistí, e nebyly vechny, e vám nějaké zůstaly.”

Pan Maxwell snad připustí, e jsem myslící člověk a e jsem si dokázal poradit, aby na mne také nějaké vzorky zbyly. Řeknete mu, e jsem nejspí nechal vzorkovnice na místě, v té spálené vesnici. Do země nikoho vstoupí zakrátko oddíly OSN a dojet si pro ty zbylé bude výlet.”

Co kdy jednání ztroskotá… Ne, tohle by mi pan Maxwell nevěřil.”

114

Pak jsem to prostě nějak dokázal provést.’

Otakare, oni musí dostat ty vzorky. Vechny… Jinak…

Jinak - co?”

Je to hrozné … já… Ty vzorky se nesmí dostat ven, chápete? Jeden lidský ivot nic neznamená, ani dva, ani deset, sto, kdy jde..

To já vím, to já od začátku moc dobře vím.

Otakare,” pokračovala, kdy jsem nic neříkal, oni musí být alespoň přesvědčeni, e je mají vechny.”

Proč to tak zdůrazňujete? Hodláte je o tom přesvědčovat vy?”

Nechápete v jakém jsme nebezpečí - nebo nechcete chápat?”

Mám prachovnice se vzorky u sebe, podívejte se… v tom plochém koeném pouzdře ve skříňce… Při kadém oputění vozu si je beru … To pouzdro si nechám vzít. A ty druhé jsem si schoval pro sebe. Robertovi nepovím, kde jsou, a nepovím to ani vám, paní Boswellová, ani vám.”

Nevím, zda jsem dost přesvědčivě zdůraznil své sebevědomí. Bylo to součástí mého plánu. Doufal jsem, e se mi to podařilo.

26

Winnii jsme ráno nechali za volantem land roveru asi hodinu. Robert si trochu odpočinul a vystřídal ji. Řídil sotva dvacet minut a pak začal energicky troubit.

Hasan selápl několikrát plynový pedál a pak zvolna zastavil. Vyběhli jsme z budky a já si nezapomněl vzít koené pouzdro se vzorky.

Robert u stál na kraji silnice a rozhlíel se.

Tudy jsme přece nejeli.”

Kraj byl zvlněný, liil se od vyprahlé roviny, kterou jsme se předevčírem prokousávali.

Vysvětlil jsem Robertovi, e tudy se dostaneme na neporuený most.

Cesta je asi o dvacet kilometrů delí, ale po takových deseti patnácti kilometrech přijde asfalt, take časově se nám cestování zkrátí.

A jak víte, e most je neporuený?”

Hasan se to dověděl od vesničanů. Od těch, které jsme oetřovali.”

Robert nám nedůvěřoval. Byl podráděný. Jaký k tomu měl důvod?

Nedodrovali jsme scénář, podle kterého máme být na určeném místě přepadeni zase nějakým komandem? Robertova úloha mi do této chvíle nebyla jasná.

115

A jak ti vesničané vědí, e je most neporuený? Neměli ani osla, aby se na něm někdo projel.”

Nevím jak to vědí.”

Roberta má odpověď patrně neuspokojila, ale dál u se nevyptával.

Nechcete vystřídat, Roberte?”

Zkusíme land rover nastartovat. Tahle maina je nezmar. Kdy

vychladne, zase chvilku pojede.”

První kritická chvilka byla tu.

Dobře,” odpověděl jsem, tak to zkuste.”

Není tam startovací klíček.”

Samozřejmě. Zahodil jsem jej na hranici spálené osady Ain el Haman.

Hned vám ho dám,” odpověděl jsem Robertovi.

Sáhl jsem do kapsy. Kadá sekunda teď prověřovala věrohodnost mé přetvářky. Robert mě pozoroval, jak hledám klíček.

Hasane!” zvolal jsem.

Hasan se vyklonil z okna řídící budky nemocničního automobilu.

Prosím, pane?”

Klíček od land roveru.”

Vy jste si ho bral, pane.”

To je malér,” řekl jsem, já ho nemám.”

Víte,co uděláme?” otázal se Robert. Věděl jsem co řekne. Necháme land rover zde.”

To byste panu Tawardosovi udělal?”

Zaplatím mu ho. Má najeto přes edesát tisíc. Nebude drahý.”

Jak znám pana Tawardose, bude chtít nový.”

Něco dostane od pojiovny a s tím co mu dám, si bude moci koupit nový.”

V tom případě,” řekl jsem ivé, je land rover můj. Za pět litrů čerstvého oleje a nový klíček od zapalování. Myslíte, e si ho za to vechno nezaslouím?”

Robert Baranowski se na mě podíval. Byl to takový zvlátní pohled. Prosil jsem ho v duchu, aby se nedíval moc dlouho.

27

Řídil jsem opět já. Roberta jsem posadil vedle sebe a Hasana za volant land roveru. Winnie spala. Přemýlel jsem o jedné události z Beheríje, kterou jsem si zatím nedovedl vysvětlit.

116

Zelený citroen. Sledoval mě cestou na letitě, kdy jsem chtěl

fotografovat nějaké nezvyklé výjevy. Sledovali mě moná u několik dní.

Inenýr Záruba mi tehdy řekl: .Třeba chtějí poznat tvé zvyky.

Krátce na to se objevil Robert Baranowski a Winnie Boswellová a vyhledali mě.

Roberte, kdo vybral hotel Olympia po vaem příletu do Beheríje?”

Mohli jsme hovořit volně, protoe v hluku jízdy nás v lůkové kabině Winnie nemohla slyet.

Olympii vybrala Winnie. Profi?

Jen tak.

Záruba měl pravdu. Kdo poznal mé zvyky, věděl, e si často vypůjčuji automobil od řeckého obchodníka Basili Tawardose. A Tawardos byl s majitelem Olympie jedna ruka.

A vypůjčit si vůz a nechat si při tom poradit od hoteliéra, to byl taky Winniin nápad, e?”

Usmál se. Věděl jsem, e se netáete jen tak.”

Ovem. Zelený citroen sledoval také Winnii toho dne, kdy prohlásila, e si pojede vyfotografovat některé archeologické památky v Beheríji. Seděli jsme tehdy s Robertem v denním baru hotelu Olypia. Winnie se vrátila rozruená a vyprávěla, e ji celý den sledoval zelený citroěn. Podařilo se jí vyfotografovat člověka, který z toho citroenu vystoupil.

Byl to onen zavalitý muík, kterého jsem viděl vycházet z čajovny, kde měli schůzku primář Sawan Rao a jeho přítel Caetano Carvalho.

Jestlie zelený citroen sledoval mne, aby někdo poznal mé návyky, proč sledoval Winnii Boswellovou? Jaký to mělo smysl?

Mé mylenky přeruil Robert:

Kdy jsem vám řekl, proč potřebuji důkazy o pokusech s bojovými otravnými látkami, oznámil jste mi své podmínky. Vzpomínáte si?”

Ovem e si vzpomínám.”

Řekl jste, e přivezete ze země nikoho tolik vzorků, kolik uvezete, nebo něco vtom smyslu. A e mi jich pak dáte tolik, e stačí pro vechny justiční instance a po nejvyí soud. Myslíte, e ten slib dodríte?”

To Winnie, říkal jsem si, la na ty vzorky rovnou. Ovem pan Baranowski je právník.

Dodrím slib, odpověděl jsem, ale a za hranicí. Řekl jsem vám tehdy, e pojedu sám.”

Jste si jist, e je převezete?”

Přijde teď nabídka nějaké dobře míněné pomoci, nebo nepřijde?

117

Winnie mi také dávala dobré rady, ale nezapomněla naznačit,e

kdybych se jimi neřídil, mohlo by mě to stát ivot.

Převezu je.”

Doufám, e je nemáte pohromadě.”

Nechám vás doufat… Roberte, mohu se vás také na něco zeptat?”

Ptejte se.”

Proč jste nechtěl, abych Winnii řekl kam ty vzorky ukryji?”

No, to je tak,” odpověděl Robert, ale místo vysvětlení dlouho mlčel.

Řízení ve dne mě tak nenamáhalo a potom, za volantem roveru seděl zkuený Hasan a to mě uklidňovalo. Robert se dlouho odhodlával.

Víte, e v téhle hře jde o velké peníze, pokračoval konečně. Musel jsem počítat i s tím, e Winnii mi nastrčí, aby mi nějak znemonila získat důkazy proti chemickým trustům ve sporu, kde zastupuji zájmy veteránů z vietnamské války… e jsme se stali milenci, to nic neznamená, leda to, e člověka lépe poznáte… Dával jsem od první chvíle pozor, jestli objevím něco nápadného, něco nelogického, něco, co bych si nedovedl vysvětlit. Ale vechno bylo vysvětlitelné.”

I volba hotelu v Beheríji.”

I volba hotelu. Vzpomínám si jak to bylo. el jsem v letitní hale pro zavazadla a poslal Winnii před budovu sehnat taxíka. Kdy jsem přiel se zavazadly, taxík byl připraven a Winnie mi řekla, e se ptala na hotely a e jí taxíkář doporučuje Olympii. Stejné logické bylo, e řecký hoteliér mi doporučí řeckou půjčovnu automobilů.”

A protoe mui ze zeleného citroenu vypozorovali, e jezdím často s land roverem, Winnie věděla, co má od pana Tawardose chtít. A sluný pan Tawardos řekl - domluvte se s doktorem.

To spojení zeleného citroenu s Winnii bylo vysvětlitelné. A e pán citroenu je nebezpečný, poznal Caetano Carvalho, kdy zkrvaveným prstem psal na zeď zkratku Agentury pro ochranu ivotního prostředí EPA.

Bylo to nejkratí moné poselství, ale já mu porozuměl. Nepřítele hledejte mezi lidmi, kteří jsou ve slubách této agentury.

Ve slubách Agentury byli Robert Baranowski a Winifred Boswellová.

Nic nepřirozeného se nedělo,” pokračoval Robert po chvíli. U jsem si myslil, e mohu být klidný, ale pak jsem objevil takovou divnou věc. Tu jsem si vysvětlit nedovedl. Ten izraelský kapitán nakonec nohou převrhl jednu nai branu. Bylo to takové gesto, kterým si vylepoval

sebevědomí,

118

protoe Winnie mu řekla bastarde. Věci z té brany se vysypaly. Ukládal jsem je zpátky. Byly mezi nimi fotografie z Winniina polaroidu. Leely rubem navrch, jinak by asi kapitána upoutaly. Jak jsem je rovnal, viml jsem si, e jedna fotografie má na rubu jiný znak papíru. Otočil jsem ji -a byl na ní ten mu, který Winnii sledoval celý den v zeleném citroenu.

Říkala přece, e se jí podařilo ho vyfotografovat. Ale byl to jiný materiál.

Tu fotografii jí někdo dal.

Záhada přestala být záhadou. Pochopitelné, tu fotografi dostala, protoe ji ádný zelený citroen nesledoval. Byl to jejich manévr, kterým mě chtěli oklamat. Měl jsem si myslet, e Winnie je stejně podezřelá jako já, e je tedy na mé straně.

Ale stejně mohlo platit, e povídání o fotografi z polaroidu si Robert vymyslel. Viděl jsem ty fotografie? V téhle historii mohu věřit jen tomu, o čem se přesvědčím na vlastní oči.

Roberte, říkáte, e ta fotografie byl první případ. Ale přece dávno před tím jste si nedovedl vysvětlit změnu Winniina chování. Sám jste mi to pověděl.”

Tu mi vysvětlila sama. Řekla mi, e jste se do ní zamiloval a e neví jak na to má reagovat, protoe něco takového se jí od estnácti let nestalo.”

Tak proto na mě zahlíel. Uvědomil jsem si to hned při naem setkání nad porouchaným land roverem, kdy jim benzínová pumpa propoutěla palivo do olejové vany.

Skutečně si to myslíte?” otázal jsem se ho.

Mohl jsem si to myslet a do příhody s tím kapitánem. Kdy jí ničil ty filmy, Winnie běsnila, protoe to od toho kapitána bylo nesmyslné.

Schválně jsem se díval. Vás to zanechalo úplně v klidu. Přece chlap kdy miluje, tak zapomene na opatrnost. A kdy u nic, tak se alespoň chce vytáhnout. Vám to vak bylo úplně jedno. Poznal jsem, e mě Winnie klame. Proč? Nael jsem jedinou odpověď: Chce něco jiného ne já.”

Velmi dobře se to poslouchalo a fakta do sebe zapadala - a překvapivě hladce. Tak hladce, a jsem si řekl: Kdybych já chtěl utajit vlastní roli a měl partnerku jako je Winnie, nedovedl bych to sehrát lépe ne Robert.

Pak se za námi na silnici objevil ten obrněný transportér.

28

Ale bylo to a po vystřídání. Ná vůz řídil Hasan, já klimbal vedle něho, Robert spal a Winnii jsme na chvíli posadili za volant land roveru.

Někdo za námi jede, pane doktore,” řekl Hasan a něco v jeho hlase znepokojilo i psa,

119

protoe zdvihl hlavu, kterou měl dotud poloenou na předních prackách.

Na mé straně nebylo zrcátko. Mezi řidičskou budkou a lůkovou kabinou bylo sklo a zadní dveře kabiny také byly zasklené. Podíval jsem se tím průhledem dozadu, ale ve dvojím lomu světla byl obraz nezřetelný.

Výhled mi částečně stínil i land rover. Hasan se co chvíli díval do zpětného zrcátka připevněného zvenčí.

Není to osobní vůz.

Podíval jsem se znovu. Vozidlo větí ne osobní vůz, ale ne tak velké jako nákladní auto.

Vypadá jako obrněný transportér.”

Je to obrněný transportér.”

Kde se za námi vzal?”

Vyjel někde ze strany, neviml jsem si.

Zdálo se, e na nás čekal. Mnoho moností jsme neměli. Buď zvýit rychlost, ale nebylo pravděpodobné, e ujedeme. Nebo zpomalit,

abychom se přesvědčili, ke které armádě patří. Rozhlasové stanice neustále připomínaly pohyb hlídek obou znepřátelených stran v zemi nikoho. U týden se hovořilo

o jednotkách OSN, ale ádný kontingent se zatím neobjevil.

Pozorovali jsme transportér. Hasan ve zpětném zrcátku, já okénkem řidičské budky. Zdálo se nám, e se drí stále ve stejné vzdálenosti, ale z toho se nedalo nic usuzovat.

Hasana zaměstnávalo řízení i pohledy do zpětného zrcátka, take tentokrát jsem vrtulníky objevil já.

Podívejte se, vzduch zprava.”

Neviděl na pravou stranu tak dobře jako já, musel se trochu naklonit dopředu, aby mu střecha nebránila ve výhledu.

Byly tam. Dva body, které se rychle zvětovaly. Připravil jsem si triedr.

Jaké znaky na letadlech uvidím, takové budou nae vyhlídky.

Vtom jsme zaslechli střelbu. Podle dráhy svítících projektilů bylo zřejmé, e střelec z vrtulníku pálí na obrněný transportér za námi. A transportér odpovídal.

V takové situaci potřebujete vědět kdo je kdo. Pak se jeden vrtulník odpoutal a manévroval za naimi zády okolo transportéru. Druhý se přiblíil a ve chvíli, kdy k nám byl otočen celým trupem, jsem se podíval triedrem.

Nemá znaky!” vykřikl jsem.

Ani písmena?”

Ani písmena.”

Z toho plynula jediná jistota: Obrněný transportér je na naí straně. Nic jsme si s Hasanem nemuseli povídat, oba jsme to okamité pochopili.

120

Vrtulník nyní letěl nad silnicí v nevelké výce před námi a přizpůsobil se naí rychlosti. Jeho svítící střely trasovaly směr palby dozadu a obrněný transportér odpovídal. Vrtulník kličkoval.

Dostali ho!” vykřikl Hasan hlasem plným úzkosti, take pes Henna se na své poličce posadil. Podíval jsem se dozadu. Transportér sjel ze silnice a stál natočen bokem k naemu směru.

Vtom jsme zaslechli troubení. Úplně jsem zapomněl na Winnii. Troubila na znamení, e chce zastavit. Před námi leely trosky nějaké vesnice.

Chtěl jsem tam dojet, ale Winnie nepřestávala troubit.

Zastavte,” řekl jsem Hasanovi. Hasan signalizoval brzdovým pedálem a pak zastavil. Vyskočil jsem na vozovku.

Zůstaňte ve voze!” křikl jsem na Roberta, který vypadal zděeně.

Co se děje?”

Zůstaňte ve voze!” Zůstal.

Winnie cloumala závlačkou vlečné tyče. Odtrhl jsem ji od toho. Křičela mi do tváře: Puste mě! Kvůli tomu vraku nás postřílejí!”

Vytrhla se mi. Její energie mě udivila. Střelba v ní vyvolala ok. Chytil jsem ji za ramena a zatřásl s ní. Musel jsem řvát, protoe jeden vrtulník byl nad námi:

Winnie! V nádri mám ty vzorky!”

Ten pohled nezapomenu.

Drel jsem ji za pai tak silně, e musela mít modřiny. U neodporovala.

Dovlékl jsem ji k zadním dveřím naeho sanitního vozu a skoro jsem je vytrhl.

Robe, za volant!”

Počkal jsem a vyskočí a pak jsem Winnii strčil mezi lůka a zabouchl.

Jeďte k těm troskám!” přikázal jsem Hasanovi.

Namířil tam rovnou, cesta necesta. Z palubní skříňky a z prostoru pod sedadlem jsem vyndal obě koená pouzdra se vzorkovnicemi a tlumok se soupravou na braní vzorků, který byl také plný vzorků s otrávenými plody a listy fíkovníku. Tak jsem měl tři díly vzorků u sebe, čtvrtý byl v nádri land roveru.

Hasan věděl, co má dělat. Cestou jsme si to několikrát probrali. Zastavil mezi troskami. Jedno koené pouzdro se vzorky jsem si zastrčil za koili.

Druhé jsem dal Hasanovi. Soupravu na braní vzorků jsem zatím nechal na sedadle. Potřeboval jsem nejprve odlákat Roberta a Winnii.

Vrtulníky přistávaly.

Křičel jsem: Vezměte potraviny! Vodu a potraviny! Aparáty!”

121

Znal jsem ze cvičení jakou magickou moc má ve zmatku energický povel.

Rotory vrtulníků vytvářely zvukovou kulisu a v uích nám jetě zněla střelba.

Robert a Winnie se vrhli k zadním dvířkám land roveru a začati tahat vaky.

Tamhle do toho baráku!” ukázal jsem jim na hromadu trosek.

Hasan mezitím zmizel v té rozbité a vypleněné vesnici. Já vzal tlumok se soupravou a běel jsem dál mezi trosky. Na dlouhé rozmýlení nebyl čas.

Vpadl jsem do jednoho kamenného domu. Dveře a okna shořely, střechy byly vude propadlé. V rohu stála hliněná pec, které jsem vídal u hrnčířů v historické části Beheríje. Tlumok jsem vhodil do té pece a rychle jsem utíkal zpátky k naemu vozu.

Setkali jsme se tam s Hasanem. Řekl mi, kam uloil to koené pouzdro.

Domek, čtvrtý na téhle straně. Jediný má eleznou mří. Take jsme ukryli dva díly vzorků. Třetí jsem měl pod koilí, čtvrtý vězel v nádri land roveru.

Vlezte si sem. Tady zůstaneme.”

Byl to jiný domek ne ten, který jsem ukázal Winnii.

Viml jsem si, e Hasan má ruce rozdrásané do krve.

Polu sem Winnii s obvazy.”

To nestojí za řeč.”

Potřebuju je rozdělit!”

Stačilo mi dvacet sekund na setkání s Robertem o samotě. Mui z vrtulníků se přibliovali s napřaenými samopaly. Jetě jsem stačil doběhnout mezi čtyři holé zdi, kde se krčil Robert s Winnii.

átky! Kde máte átky? Běte obvázat Hasana… Nejspí to dostal!”

Robert vytáhl z nějakého tlumoku tričko. Chytil jsem je a řekl: To je dobré, běte,Winnie!”

Mui byli blízko, u jsem viděl bělmo jejich očí. Robert vykřikl: Doktore, to je konec! Tohle není armáda!”

Měl strach, poprvé měl strach, strach ho ovládal a zatlačil vechny plány a vechna předsevzetí. Kariéra, slavný proces, honorář, publicita, ve letělo do pozadí. ivot předevím! Izraelský kapitán mu nemohl nahnat strach. Kdyby si do Roberta vystřelil, ovlivní to hlasování Kongresu a to ten kapitán věděl. Ale za tuhle jednotku nezodpovídá ádná vláda! Je to komando pro .zvlátní účely. Robert vycítil i můj neklid.

Dejte jim vechno,” křičel v zoufalé snaze přesvědčit mne, konec chytračení. Neschováte ani pendlík. Řekněte jim kde to je! Pak nás moná..

122

Chytil jsem ho za koili na prsou: Nic jim neřeknu, ale povím to vám!

Kdyby mne… Vzorky jsou v tlumoku. Vhodil jsem je do hliněné pece.

Třetí barák naproti… Pamatujte si to. Do hliněné pece!”

Na víc u mi nestačil čas. Nyní tedy kadý věděl o jednom úkrytu. Winnie o nádri, Robert o hliněné peci.

Mezi rozbité zdi vstoupili tři mui se samopaly. Neměli ádné odznaky.

Takové plátěné kalhoty, zelené koile a roláky, sportovní bundy a boty s gumovou podrákou dostanete v kadém větím městě od Alaska Nome a po Hongkong. Jeden měl černý baret, dva khaki kulichy.

Přes rozbořenou stěnu jsem viděl i ostatní. Neměli rysy ani arabských ani izraelských bojovníků. Byli to mui bílé rasy, kteří se narodili daleko odtud. A promluví, poznáme, kde prodělali výsadkový výcvik. V

Panamě, nebo na Korsice.

Winnie u k Hasanovi nedorazila. Viděl jsem, jak ji dva mui vedou jinam.

Pořád měla v ruce to tričko. Pak se mi ztratila.

Mui na nás mířili samopaly a mlčeli. Rotory vrtulníků stále pleskaly a vířily vzduch. Usoudil jsem z toho, e komando nemá času nazbyt. Asi tři minuty jsme se tak mlčky prohlíeli, kdy vstoupil velitel. Čtyřicet pět, trochu ji při těle, ale pořád suverén, bezvýrazná tvář, modré

pomněnkové oči, ádný smysl pro legraci.

Nejprve si prohlédl Roberta a mne, studoval nae tváře. Zřejmě je srovnával s fotografiemi, které dostal, kdy mu dali naplánovat tuhle operaci. A taky hrál na nervy. Ani on nepromluvil. Jenom kývl na mue v černém baretu. Mu naznačil Robertovi, aby el. Odvedl ho do sousední místnosti. Velitel pak ukázal na mne a otočil se tváří k jednomu ze zbylých dvou stráců. Stráce si pověsil samopal na rameno a prohmatal mne od ramen a po kotníky. Pak mi sáhl za koili a vyndal to koené pouzdro. Podal je veliteli.

Velitel se přesvědčil, e obsahuje prachovnice. Neprozrazoval ádné hnutí mysli. Měl radost, nebo neměl? U mi nevěnoval pozornost. Odeel a stráce si zase vzal samopal do ruky a prohlíel si mne.

Vedlejím zrakem jsem zachytil pohyb na prostranství mezi troskami vesnice a vrtulníky. Jeden mu běel od vrtulníku k land roveru a nesl kletě na típání ostnatého drátu. Jimi prorazil díru do palivové nádre.

Pak ji rozstříhal a páčením otvor zvětil. Mezitím přiel k land roveru velitel. Mu poloil kletě a začal z otvoru nádre vytahovat jednu vzorkovnici po druhé.

Zprávu o té skrýi mohl dostat jedině od Winnie.

Pojednou se cosi stalo. Jiný mu se samopalem běel k veliteli a ukazoval na silnici.

123

Velitel vydal nějaké rozkazy, ozvalo se pískání píal a komando se začalo sbíhat k vrtulníkům. A s nimi la Winnie. Nikdo ji nevlekl ani nepopoháněl. la dobrovolně. A pořád drela to tričko. Její brany nesli výsadkáři. ádné výstavy nebudou. Ani ádná dokumentace. Robert si musí poradit bez fotografií. Ten výstup před izraelským kapitánem zahrála přesvědčivě. Snímky z přebírání raněných neměly přece nikdy spatřit světlo světa.

Robert, oputěný svým strácem, přiel za mnou. Hleděli jsme na výjev, kterému jsme nemohli zabránit: Jeden člen komanda poloil pod kadé nae auto krabici a pak utíkal k vrtulníku. Chlapci se nemínili zdrovat prohledáváním.

V dálce houklo maloráné dělo a granát se roztrhl nedaleko. Vrtulníky se vznesly.

Hasane!” vykřikl jsem. Nevěděl jsem kde je, ani zda mě slyí, ani zda je vůbec naivu. K zemi!

Vtom vybuchly náloe pod auty. Odpálili je rádiem z vrtulníku. Tlaková vlna otřásla troskami, ale přeili jsme to. Zbytky automobilů hořely a z plamenů se valil černý dým.

Za třináct a půl minuty k nám dorazil obrněný transportér hlídky Arabského sboru. Střelba vrtulníku mu pokodila řízení, proto sjel z cesty.

Jeho kanón na letící vrtulníky nestačil, ale na zemi by je rozstřílel.

Uvědomil jsem si, kolik prostředků vynaloily chemické trusty, aby soud nedostal důkaz. Ale jetě někomu jinému záleelo na tom, aby se sloení nové bojové otravné látky neprozradilo. I při velkých monostech trustů, mohla - v druné spolupráci s nimi - tak náročnou akci naplánovat a zreírovat pouze CIA.

A pak u zbývalo jenom přesvědčit se, zda tlumok se soupravou na braní vzorků a s důkazy zůstal v hliněné peci.

29

e vzorky vezete v land roveru jsem pochopil, kdy se nenael

startovací klíček,” řekl Robert. Nemohl jste potřebovat, aby se nalil benzín do nádre.”

Ke hranicím zbývalo u jenom několik kilometrů. Jeli jsme na obrněném transportéru. Hasan seděl dole, v prostoru pro výsadek, ale nás nechali venku.

Dobře si pamatuji ten vá pohled,” odpověděl jsem. Říkal jste si -

doktor si jenom myslí, e je chytrý. A to nám zachránilo ivot. Kdy Winnie tahala závlačku z tané tyče, vykřičel jsem jí to tajemství do tváře.

Snáely se vrtulníky, kolem se střílelo. Uvěřila, e strach mě přinutil vyzradit nejtajnějí úkryt s takovou chytrostí vymylený a e

dostala ve.

124

Nestačilo co jsem vám řekl o Winnii? Jak jsem poznal, e le?

Nestačilo, protoe lhát jste mohli oba. Vechno mohla být smluvená hra.

Jenom jediný důkaz mě přesvědčil. Kadému z vás jsem řekl o jiném úkrytu. Winnie ho prozradila. Vy ne.

Vytáhl jsem tlumok se soupravou na braní vzorků, jeho řemen jsem měl omotán kolem zápěstí.

Kdyby mi dali hlaveň samopalu ke spánku,” řekl Robert, asi byste ho v té hliněné peci nenael.

Nikdo předem neví co v takové situaci udělá. To se pozná, a kdy mu dají hlaveň ke spánku,” odpověděl jsem. Ale

V

kdybyste se zlomil, anebo byl s Winnii smluven, pořád by mi jetě jeden díl vzorků zůstal.”

Překvapeně na mne pohlédl.

Co jste si myslel?” otázal jsem se. Moje důvody jsou pádnějí ne vae, i kdy se nedají přepočítat na milióny dolarů. Mezinárodní konferenci o Středním východě poskytnu důkazy o pokusech s novými bojovými

otravnými látkami - vzorky otrávených fíků a fíkových listů - a tři vojáky z vesnice Ain el Haman … A po rozboru vzorků v naich laboratořích můeme látku identifikovat, pojmenovat a připravovat svou obranu.”

Řidič přeřadil na nií rychlostní stupeň a transportér zdolával stoupání k průsmyku, kde Winnie fotografovala transport raněných. Uplynulo jenom deset dní, ale zdálo se mi, e mezi tím minulým a přítomným časem leí celá epocha.

Otakare, vy jste si přece také musel utvořit vlastní představu o Winnii.”

Poznal jsem, e mi le, jetě ne jsme vyjeli.”

To jste ji znal sotva týden!”

Winnie za mnou přila ten večer, kdy vám namluvila, e jde fotografovat Beheríju v noci. Snaila se mě přesvědčit, e změnu jejího chování a celého ivotního postoje způsobilo citové pouto ke mně… A ráno jsem se dověděl, e jetě tu noc jste spolu spali.”

Jak jste se to dověděl?” vyhrkl Robert, ale spíe ho to pobavilo ne pohorilo.

Mám to ze spolehlivého pramene, jak se říká v novinách. Dokonce vím, e v jejím pokoji.”

Ta hotelová paká!” ulevil si Robert, je to stejné na celém světě … Ano, bylo to tak, vá pramen je spolehlivý.”A já jsem uvaoval takhle: ena, která si právě vytvořila citové pouto k novému mui, pouto tak silné, e začne přehodnocovat celý ivot,

125

nepůjde za půl hodiny do postele s milencem, kterého se rozhodla opustit. Je moný jediný výklad: Le mi.”

Přijeli jsme na hraniční čáru. Obrněný transportér zastavil. Za hranicí u nebylo jeho území. Hasan vystoupil ze zadních vrátek. V náručí drel Hennu.

Ten pes,” řekl jsem Robertovi, si zaslouí řád. To on nás přivedl na stopu té podvrené pistole.”

Přeli jsme hraniční čáru a já spatřil dva automobily. Nevěděl jsem kdo v nich sedí, ale mohl to být inenýr Záruba a plukovník Sarrání.

Robe,” řekl jsem, plním slovo.”

Napřáhl jsem ruku. Hasan mi podal to jedno koené pouzdro se

zkumavkami, které ukryl před přistáním vrtulníků ve zříceném domku se eleznou mříí.

Předal jsem pouzdro Robertovi.

Je jich dost pro vechny justiční instance a po nejvyí soud. Přeju vám, aby Jejich Ctihodnosti přijaly vzorky otrávených fíků jako důkaz.”

O dva dny později jsem doprovodil Roberta Baranowskeho na

mezinárodní letitě. Nesledoval nás ádný automobil. Zelený citroen opustil zemi i s několika zaměstnanci mezinárodní zasílatelské

společnosti Lift Van. Vedly k nim stopy zločinu. Měli na svědomí smrt Caetana Carvalha.

Chtěl bych vás někdy vidět,” řekl Robert, protoe jsme si zakázali velká slova.

Já vás taky. Snad se nám to povede.”

Svět je spletitý.”

Dobrý lidi by se měli víc poznat. Moc věcí by se zjednoduilo.”

Konec