Pád diamantové princezny - Ladislav astný

KAPITOLA 1

Do místnosti operačního důstojníka okresní správy VB vpadl mu v lesácké uniformě. Byl silně rozruen. Karle, veho nech! vyrazil rozčileně.

,,Snad nehoří? usmál se poručík Konárek.

Chlapi nali v lese mrtvou enskou, dokončil větu hajný Vosáhlo.

,,Kde? zeptal se Konárek a přitáhl si telefonní přístroj.

Kousek pod Kletí. Dneska li pálit klestí po včerejí těbě a právě pod ním ta enská leí.

Jak ses sem dostal?*4 zeptal se Konárek.

Hajný se podivil otázce, ale přesto odpověděl, e na motocyklu.

Vra se okamitě na místo a zajisti to tam. A nikdo necourá po lese a nezničí stopy. V kterých je to místech?**

Po silnici nad hájovnou. Směrem nahoru na Kle. Asi půl kilometru. Někoho tam postavím, aby vám ukázal cestu.

Jeď tam a já polu výjezd, technika a lékaře.

Za malou chvilku bylo zvenčí slyet nalápnutí motocyklu a pak se zvuk motoru vzdaloval.

Přijď dolů!** zavolal do telefonu poručík KonáreR.

Nějaký výjezd?*1 ozvalo se na opačném konci ve sluchátku.

Na gulá tě nezvu!** odsekl Konárek a zavěsil. Hned nato vytáčel dalí číslo. Náčelníka zběně informoval. Ten teď není tak důleitý jako výjezd a lékař. Radiostanicí zavolal hlídkový vůz VB a kdy dosáhl spojení, přikázal jim, aby se s ním ihned spojili nejbliím telefonem. Za malou chvilku se opravdu ozvali telefonem.

Jde o nález mrtvoly. Zajeďte pro technika Straku! Vzkate mu, a si vezme s sebou vechno, co potřebuje. Pak se tu zastavte, řeknu vám blií.** Sotva Konárek domluvil, vytáčel dalí číslo.

Jirásek, ozvalo se po chvíli z druhé strany.

Soudruhu doktore, nezlobte se, potřebujeme vás. Lesáci nali mrtvou enu. Je třeba udělat ohledání.**

Kam mám přijet?*4 zeptal se stručně doktor Jirásek.

Pojedete směrem ke Kleti. Asi půl kilometru nad hájovnou na vás budou nai čekat.**

Tak jo, zabručel Jirásek. Poručík Konárek se podíval na hodinky. Bylo 16.10. Dokázal tedy vechny zmobilizovat za necelých deset minut. Otevřel velkou knihu protokolu událostí a napsal:

NÁLEZ MRTVÉ ENY V LESE”

Pod zápis uvedl hodinu hláení a den případu: 14. srpen 1977, 16.00 hodin. Jako oznamujícího Jaroslava Vosáhla, lesního hajného. Jako orgán Kriminální sluby poručíka Václava Moravce, který právě vcházel do místnosti.

Co se děje?” zeptal se ve dveřích.

Konárek mu ve vysvětlil. Za chvíli bylo ze dvora slyet startování výjezdového igulíka.

Poručík Moravec řídil výjezdový vůz sám. S téměř soutění dravostí ukusoval kilometry. Kola sl tu a tam do zatáčky jen vzdychala. V tu dobu nebyl v okolí českého Krumlova natěstí vekerý dopravní ruch téměř ádný.

Kola opět zasvitěla do levotočivé zatáčky. Zanedlouho projel igulík kolem hájovny, kde si Vosáhlovy děti hrály na dvorku s ochočeným srnečkem Ferdou. Vůz po silnici stoupal k retranslační televizní věi, která vévodí starodávné umavské hoře Kleti. Moravec natlačil vozidlo do zatáčky. Kdy z ní vyjel, spatřil na vzdálenost asi padesáti metrů mue v montérkách, který mu dával znamení.

Nechto tady, Václave,” oslovil poručíka Moravce familiárně starý Kapar. Dál u musí pěky. Je to odtud asi sto metrů,” mávl rukou tím směrem.

Moravec kývl a vypnul motor. Pak vystoupil a poprosil Kapara: Můe tady jetě počkat? Jedou za mnou technik a doktor.”

Ale jo,” usmál se Richard Kapar.

Jo, jetě něco!” obrátil se na něho Moravec. A si zaparkují na druhé straně. Mohly by tu být nějaké stopy. Člověk nikdy neví.”

Uzavřel jsem to kolem dokola,” oznamoval hajný Vosáhlo, kdy k němu Moravec doel. Teď měl na rukávě lesácké blůzy lutou pásku Pomocné stráe VB.

Dobrý. To jsi správně udělal. Nehamtal tam nikdo?”

No, ne ji chlapi nali, tak asi jo, ale teď u ne.

To se nedá nic dělat, pokrčil rameny Moravec a vykročí, k hromadě klestí. Nalapoval opatrně, byl sehnutý a díval se pozorně pod nohy. Pojednou se sehnul. Chvilku se díval na jedno místo. Pak tam zabodl klacík a na něj kousek papíru.

Je tam něco?” zeptal se Vosáhlo zvědavě.

Snad,” kývl Moravec.

Hajný se víc neptal. Pozoroval Moravce, který se pomalu blíil k hromadě klestí. Jetě jednou zapíchl dalí větvičku do země a zvýraznil ji papírem. Pak teprve nahlédl do odhrnutého klestí.

Dívala se na něho mrtvýma modrýma očima, v nich se dosud zračilo překvapení a strach. Modř jejích očí jetě zdůrazňovaly perleově modré oční stíny a husté dlouhé řasy podtrhovala černá mascara. Tmavě rudá rtěnka milosrdné zakrývala promodralé, bezkrevné rty. Ale to, co měla na krku, by u ádné líčidlo neschovalo. Fialové skvrny, které v několika místech přecházely do edočerného odstínu.

Poručík Moravec chvíli uvaoval. Pak se rozhodně obrátil na hajného:

Musím zavolat operačnímu, aby zavolal soudruhy z Českých Budějovic. Ta holka je ukrcená.”

Vrada?” zeptal se hajný.

Jo,” odpověděl spí kývnutím hlavy poručík a vracel se k vozu. U silnice se setkal s technikem.

Dej si na tom záleet. Musí udělat perfektní fotodokumentaci. Je to roord,” oznámil mu. Pak zapnul radiostanici a zavolal na správu. Operačnímu důstojníkovi Konárkovi řekl, co potřebuje.

Po silnici plhala dýchavičná aerovka červené barvy. Doktor Jirásek na ni byl hrdý a tvrdil, e jeho doivotní” kára přeije vechny ty, co se dnes vyrábějí. Vdy ho dovezla vude.

Tak jak to vypadá?” zeptal se doktor Jirásek, kdy se vykrábal ze sedadla.

Blbě,” odpověděl poručík Moravec. S největí pravděpodobností mord. Má hematomy po krcení.”

Jirásek chtěl vykročit směrem, kam mu ukázal Kapar.

Nemusíte pospíchat, soudruhu doktore. Nejdříve fotodokumentaci a stopy. Pak teprve ohledání.”

Ale dy já to vím,” zabručel Jirásek. Snad mě nechce poučovat?”

Kdy se přiblíili na dohled k místu nálezu, usadil se doktor do mechu. Pak vytáhl z kapsy koile cigaretu.

Zapálil si ji a jednu nabídl Moravcovi.

Já toho nechal,*’ odmítl poručík.

Neříkej. A kdy?”

Předevčírem.”

Gratuluju. To u vlastně čtyřicet osm hodin nekouří.”

Moravec se opřel zády o borovici a vrátil se v mylenkách zpět do doby, kdy vlastně doktora Jiráska poznal. Bylo to v okresní nemocnici, kam ho přivezli s akutním perforovaným apendixem. Laicky řečeno s prasklým slepákem. Jirásek ho operoval jetě v noci a vlastně mu zachránil ivot, protoe ráno by bylo pozdě. Tehdy Moravcovi bylo deset let. Od té doby se potkávali často. Jirásek se s ním zastavil na ulici, kdykoli ho potkal. Kdy Moravec nastoupil do slueb ministerstva vnitra, setkával se s doktorem dost často u případů. Ale u vrady dnes poprvé. Poručík zaslechl do svého rozjímání kroky. Přicházel statný padesátník. Moravec vyskočil a spěchal podat příchozímu náčelníku okresní správy SNB hláení. Tady doktor Jirásek u ji viděl?” zeptal se podplukovnlk Barto.

Moravec chtěl odpovědět, ale Jirásek zavrčel: Jetě ne. Nechtějí mě tam pustit. Já být na tvém místě, tak je pořádně zhvízdám!”

Doktor při těch slovech vstal a podol Bartoovi ruku.

Ohledání není jetě hotovo?” zeptal se náčelník okresní správy.

Technik si dává záleet,” odpověděl Moravec. Náčelník kývl a chtěl se jít podívat.

Soudruhu náčelníku, prosím, nechoďte tam jetě. Nemáme dosud zajitěny vechny stopy.”

Jirásek se rozchechtali Já myslel, e jsi tady náčelníkem ty?”

Podplukovník pokrčil rameny a řekl, e na místě činu velí ten, kdo vede vyetřování. To je teď poručík Moravec a do chvíle, ne si případ převezme vyetřovatel. Jistě přijede.

Moravec se podíval na hodinky. Bylo krátce před pátou hodinou. Od místa nálezu přicházel Láďa Straka.

Hotovo?” zeptal se ho Moravec.

Myslím, e ano,” kývl technik.

Zajistil jsi ty označené stopy?”

Ano. Ta první je silná, hnědá nit. Asi z nějaké vojenské deky. Podívej se sám,” vyzval Moravce a podal mu obálku se zajitěnou nití. Byla zachycena na pahýlu pařízku. Ta druhá je stopa po obuvi, ale neidentifikovatelná. Jen jsem ji ofotil s měřítkem,” seznámil vechny se svým nálezem technik. Pak jetě připomněl důleitou věc: Ta mrtvá sem byla asi přinesena v té dece. Místo nálezu není totoné s místem smrti.

Jak tomu mám rozumět?‘1 zeptal se podplukovník Barto.

Ten, co ji sem nesl, se zabořil v místě, kde já nenechám při svých pětaosmdesáti kilech ani stopu v hlíně. Musel tedy váit o hodně víc ne já, kdy stopu zanechal. Také ta nit svědčí o tom, e ji přinesl v dece na tohle místo. Jetě jsem nael a vyfotografoval několik stop po vlečení těkého předmětu.”

Volal jste do Českých Budějovic pro chlapce z krajské správy?” zeptal se podplukovník Moravce.

Jáne. Volal tam soudruh Konárek. Řekl jsem mu, o co jde.”

Dobrá. Tak se podíváme na místo. Můeme?” zeptal se za sebe i za doktora Jiráska náčelník okresní správy.

Moravec přikývl a sám se rovně přidal.

Mrtvá se stále dívala vyhaslýma modrýma očima. Měla obličej i postavu krasavice. Dlouhé plavé vlasy leely rozhozeny kolem hlavy. Jirásek se nad ní sklonil a ohmatal jí krk. Pak ji převrátil na bok. Neměla na sobě vůbec nic. Odela ze světa tak, jak na svět přila. Jirásek si spí pro sebe zabručel:

Mohlo jí být tak kolem tři a čtyřiadvaceti. Víc bych jí nehádal. Evidentní je, e byla ukrcena. Myslím, e má obě jazylky zlomeny. Na hlavě je v týlu veliký hematom. Asi ji někdo uhodil.”

Uhodil ji nejdříve do hlavy?” zeptal se poručík Moravec a poznamenal si údaj do zápisníku.

Určitě byla nejdřív uhozena. Proč by to dělal obráceně a tloukl mrtvou?”

Čím to mohlo být?”

To nevím,” pokrčil rameny doktor Jirásek. Moná, e ti řeknu něco bliího po pitvě.” A dal se opět do prohlíení mrtvého těla. Pobrukoval si přitom a pak vzhlédl k přísluníkům Bezpečnosti: Ten vá technik měl pravdu. Tady zavraděna nebyla.”

Proč myslíte,” zeptal se podplukovník.

Vidí ten krábanec?” ukazoval Jirásek prstem. Byl způsoben ji po smrti.”

No, to by lo, i kdyby k vradě dolo tady,” ozval se Moravec. Vrah ji pak přikrýval klestím. Proč by ji nemohl krábnout nějakou větví?”

To má pravdu,1* zabručel Jirásek, ale mně by se lépe líbilo to ostruiní na kraji lesa u silnice. A potom - jestlie by byla krábnuta krátce po smrti, byla by patrna alespoň částečná vitální reakce. Rána ale u nekrvácela, poranění není kolem začervenalé. Musela být u delí dobu mrtvá.**

Jak dlouho asi?” zeptal se Moravec.

Tady bych se mohl velmi snadno zmýlit, ale odhaduji to tak na dvacet čtyři hodin. Ovem nezávazně. Ber tak tří hodiny plus nebo minus.”

To znamená asi kolem patnácté a osmnácté hodiny včera? Tak by to asi souhlasilo?”

Jirásek neodpověděl, ale jen kývl hlavou. Byl opatrný na kadé slovo. Odhad mohl být správný, ale také nemusel. Proto netrval na odhadu a nechal to na pitvu. Tam se odhad můe upřesnit podle nestrávené potravy a dalích známek. Nikdo kromě vraha nemůe říci přesnou dobu. Ani lékařská věda.

Protokol o ohledání napíu tady, ale k příčině smrti se vyjádřím po pitvě. Jsem přesvědčen, o to je uduení způsobené rdouením a jak jsem říkal, obě jazylky budou zlomeny. Ta rána na hlavě nevypadá, e by byla příčinou smrti.”

Od silnice bylo slyet zvuk motorů a pak nějaké hlasy. Za chvilku se objevilo několik muů.

Já jsem major Adam,” představil se jeden z nich. Kdo je vedoucí výjezdu z okresní správy?”

Já, poručík Moravec,” ozval se tázaný.

Vyetřovatele tady máte?” zeptal se Adam, kdysi potřásl rukou s Moravcem a ostatními.

Jetě nepřijel.”

Dobrá, mám tady naeho. Tak co jste u vechno udělali?”

Moravec se dal do vysvětlování a při zmínce o doktoru Jiráskovi se jeden z příchozích usmál: Jak vidím, za mě udělal práci kolega.”

To je snad průvih?” zeptal se Jirásek.

Kdepak. Já jsem doktor Bílek. Pojďte k nálezu. Popovídáme si,” vyzval Jiráska přátelsky.

Jirásek svému kolegovi z Bezpečnosti vysvětloval ve, co odhadl. Doktor Bílek s jeho nálezy souhlasil. Také technik z krajského výjezdu konzultoval s technikem okresu potřebné náleitosti a formality. Po chvíli rozhodl major Adam, e se vichni vrátí z místa nálezu na okresní správu, kde zpracují společně plán operativně vyetřovacích úkonů.

Zatím nevíme, jak se jmenovala a odkud je,” vysvětloval poručík Moravec. Podle názoru obou lékařů se nebude jednat o sexuální motiv, i kdy nám vrah chce patrně sexuální motiv vnutit tím, e ji svlékl. Já bych se přikláněl k loupenému motivu.

,,Jaký důvod vás k tomu vede? ptal se major Adam Moravce.

Tak se podívejte,” uchopil Moravec jednu a pak druhou ruku mrtvé dívky, na prstech obou rukou jsou patrny stopy po prstýncích. Nemáme ani jeden. Stejně tak ui. Vykazují stopy noení náunic. Lalůčky jsou propíchnuty a dírky jsou vytaeny směrem dolů. To svědčí o tom, e náunice byly dost těké. Ty jsme také nenalezli.”

Na silnici u téměř hodinu čekali havrani”, které sem poslal Konárek. Kdy kriminalisté přicházeli k silnici, vytáhli z pohřebního vozu rakev a dva z nich se jí chopili. Třetí se zeptal kriminalistů, kam mají mrtvou odvézt.

Do krajské nemocnice v Českých Budějovicích,” rozhodl major Adam. Pak nasedli přísluníci Bezpečnosti do vozidel. Za kolonou jako poslední kouřila Jiráskova aerovka.

V kanceláři náčelníka okresní správy Bartoe se seli vichni, kteří a do této chvíle na případu pracovali. Porada trvala přes dvě hodiny. V nemocnici, kam bylo tělo odvezeno, technici fotografovali obličej, snímali otisky prstů a dělali vechno pro to, aby obě mohla být co nejdříve identifikována. Ihned, jakmile budou snímky hotovy, rozletí se po celém okrese, a kdy to nepřinese výsledek, bude pořízena fotografie ve velkém formátu pro bezpečnostní relaci v televizi.

Myslím,” uzavřel podplukovník Barto, kdy rozpoutěl poradu, e se pořádně zapotíme. Nevíme o ní vlastně vůbec nic kromě toho, e je mrtvá.”

Tuhle úvahu nikdo nekomentoval. Vichni mu dávali v duchu za pravdu. Mezitím se rozezvučel dálnopis, psací stroje a telefony. Konference pro vechna oddělení v okrese a v kraji; v případě, dojde-li oznámení o pohřeované eně shodného popisu a věku, nech jsou oznamující ihned přivezeni do Českých Budějovic, aby provedli identifikaci mrtvé v krajské nemocnici. Do ranních hodin se nestalo nic.

Nikde nebyla ádná dívka či mladá ena pohřeována, nikdo nepostrádal dceru, manelku, příbuznou nebo známou. Pátrači běhali, jezdili a sháněli kdejaký poznatek.

Dne 15. srpna 1977 vysílala krajský rozhlas relaci, v ní byli poádáni občané o spolupráci při zjitění totonosti mrtvé eny. Ve bylo řečeno takticky, nehovořilo se o vradě, ale popis oběti byl podrobný a přesný. Ani teď se nestalo nic. Naději přinesl teprve 16. srpen, kdy před budovou VB zastavila bledě modrá Simca.

KAPITOLA 2

KAPITOLA 3

KAPITOLA 6

KAPITOLA 9

KAPITOLA 10

KAPITOLA 11

KAPITOLA 12

KAPITOLA 13

KAPITOLA 14

KAPITOLA 15

KAPITOLA 2

Mám k vám prosbu/* řekl mu, který vystoupil z vozu a veel do kanceláře operačního důstojníka. Rád bych se informoval o té zemřelé.”

Jaký máte důvod?” zeptal se operační důstojník.

> Víte, měla ke mně přijet známá z Prahy, ale dosud nepřijela.”

Vy tady bydlíte?”

Ne,” zavrtěl hlavou. Jsem tu na dovolené. Mám tady chatu. U Vyného. Měla přijet v obotu poledním vlakem, ale nepřijela. Nepřijela ani dalími vlaky. Mám obavy…” Tady se mu hlas zadrhl.

Vae jméno?”

Inenýr Jiří Bláha. Narodil jsem se 10. září 1943 a bydlím v Praze.”

Dobrá. Počkejte chvilku, zavolám někoho, aby s vámi zajel do nemocnice v Českých Budějovicích.”

Já tady mám auto. Můeme jet mým,” nabídl Bláha

Poručík vytočil na číselníku telefonního přístroje příslunou linku a chvíli hovořil. Bláha stál u nástěnky a prohlíel si fotografie z rybářských závodů zdejích přísluníků na Lipně.

Dělají teď pitvu,” oznámil po chvíli Bláhovi operační důstojník, počkejte tady, nebude to dlouho trvat, někdo přijde dolů a pojede s vámi.”

*

Pěkný fáro, co, brácho?” prohodil sotva estnáctiletý kluk, který se před budovou VB bavil se strámistrem Herdou, řidičem. Před chvílí se Mirek Herda vrátil z hlídky s osádkou, která la nohoru k dopravákovi. Ten kluk, co tu s ním stál, byl jeho mladí bratr. Chodil se zájmem pozorovat zdejí ivot, protoe si umínil, e jednou bude také přísluníkem. Ve svém bratru viděl vzor, jeho si nesmírně váil. Herda se otočil a podíval se na bráku: Myslí tu Simcu?”

Podívej, jak je vyfeákovaná. Řidič je asi pořádněvychova-nej, kdy ji tak nablejská, ne jede k esenbákům.44

Asi je na svou káru pedant,44 kývl Mirek a pak zavedl řeč jinam.

Hele, to je asi majitel/4 upozornil znovu Ivan Herda starího sourozence. Mirek se podíval. Z budovy vyel inenýr Bláha v doprovodu poručíka Kmocha. Oba nasedli do Simcy a odjeli směrem na výpadovku k Budějicům.

To je nějakej jeho známej?44 projevil znovu klukovskou zvědavost Ivan. Mirek pokrčil rameny: Nikdy jsem ho neviděl. 

Z budovy vyli přísluníci autohlídky a Mirek se rozloučil s mladím bráchou s napomenutím, aby se nikde necoural do tmy. Pak nasedl do igulíka a vyjel. Ivan se za nimi chvilku díval, a kdy odbočili doleva na chvalinskou okresku, vstrčil ruce do kapes svých texasek a pomalu se vyoural před bránu, kopaje před sebou kamínek. Zamířil ke koupaliti. Bylo horko a on měl času dost. Měl poslední prázdniny a ty chtěl nějak uít. Po nich se půjde učit spojařem.

Jezdí to dobře, co? zeptal se poručík Kmoch Bláhy, kdy vyjeli násilnici za Krumlovem a ručička tachometru se ustálila na sto dvaceti.

To ano. Jsem spokojený/1 kývl hlavou Bláha. Zatím jsem na to nemusel sáhnout.44

Kolik máte najeto?44

Málo. Přes deset disíc.44

Poručík kývl hlavou a řekl, e by si dal takový vůz také docela líbit. Jste svobodný?41 zeptal se, aby řeč nestála.

Zatím ano. Ale u to dlouho nebude trvat. Chceme se s Alicí brát. .Tady se zarazil a po chvíli vyhrkl: Proboha, snad to není..větu ji nedokončil

Poručík pokrčil rameny.

Lumpové. Já bych je věel. Málo to trestáte,44 vybuchl náhle inenýr Bláha a sevřel prudce volant.

My netrestáme. To je věc soudů.44

Já vím. Řekl jsem to jen tak,” omlouval se Bláha.

To nic. Víte, kde je krajská nemocníce?  zeptal se Kmoch,

Nevím. Budete mi to muset říct.1’

2a chvilku zastavila Símca na místě. Kmoch vystoupil a veel do hlavní vrátnice. Avak stráný se nedal umluvit a nepustil je do objektu vozem. Nakonec nechali Simcu před nemocnicí a li přes celý areál na prosekturu pěky.

Jó, ta neznámá enská?” zeptal se ve vrátnici prosektury zřízenec. Pak sáhl po telefonu a někam volal. Za chvilku jim řekl, aby počkali, e pitva jetě neskončila. Posadili se na lavičku před budovou.

Nedovedete si představit, jak mi je,” eptl Bláha a zabořil hlavu do dlaní.

Nemyslete na to, třeba to není ona …” odpověděl nejistě Kmoch.

Bláha jen kývl hlavou a bylo vidět, e proívá muka. Seděli tu a ani jeden, ani druhý nemluvil. Bláha několikrát zavrtěl hlavou a polohlasně vzdechl, e to u nevydrí. Víte, já jsem k ní telefonoval do bytu, kdy v sobotu nepřijela. Myslel jsem si, e mohla onemocnět nebo jí do toho něco vlezlo. Jene doma nebrala telefon. Tak jsem volal Její kamarádce. Ta mi řekla, e Alice jela ke mně. Alespoň prý jí to říkala. Proto mám strach. Chceme se brát a jestli . . Hlas se mu zlomil.

Poručík Kmoch nevěděl, jak by inenýra utěil.

Můete jít dál. Pan profesor vás čeká,” vysvobodil ho z mučivé chvíle zřízenec, který vyel před lítačky. Oba se zvedli z lavičky a Bláha poručíkovi zaeptal: Soudruhu, pojďte se mnou, já sám bych . .

Jasně,” usmál se na něj Kmoch povzbudivě.

Tak pojďte!” vyzval je profesor rámek.

Seli do přízemí a vstoupili do prostoru, kde vládl nasládlý pach. Poručík sledoval Bláhu, protoe barva v inenýrově obličeji svědčila o tom, e můe kadou chvíli omdlít. Po levé straně místnosti uviděli několik dveří z palubek, opatřených velkou chromovanou klikou. Doprovázel je profesor a starí zřízenec.

Ukate nám tu dnení pitvu, pane Habětín, řekl klidným a rozváným hlasem profesor.

Zřízenec se zastavil před jednou kójí. Otevřel dveře. Za nimi stál vozík a na něm leelo tělo, přikryté bílým přehozem. Obřadně odkryl tu stranu těla, kde byla hlava.

Bláha vytřetil oči a zavrávoral. ,,Alice … Moje Alice … proboha!”

Poručík ho zachytil a podepřel. Zřízenec mu pomohl odvést Bláhu do kanceláře, kde ho uloili na pohovku. Potom poručík Kmoch zael do profesorovy pracovny.

Teď znáte, soudruhu, jméno té oběti,” řekl profesor rámek. Já vám jen mohu potvrdit podezření, e byla zardouena. Hematomy na krku svědčí o značné síle pachatele, také obě jazylky jsou zlomeny. Smrt nastala časově asi tak, jak uvedli ohledávající lékaři. Místo nálezu ale není rozhodně totoné s místem vrady. O tom svědčí mrtvolné skvrny, které jsou předevím na přední partii těla. Ty se vytvářejí tak, e krev, která ji nekoluje tělem v ilách, se slévá do nejniího místa. Proto je mono usuzovat, e mrtvá leela původně na břie.

Dalí manipulací částečně skvrny zesvětlely a utvořily se nové, světlejí, na zadní partii těla. Na zádech, v bederní oblasti a na zadní straně nohou, jak potom leela. Jetě bych se chtěl zmínit o zranění, které jsme nalezli na hlavě. Je to podlitina, pravděpodobně způsobená pěstí nebo nějakým měkčím předmětem. Myslím například pytlík s pískem nebo něco takového. Rána byla vedena značnou silou, ale přitom neprorazila kůi ani nedeformovala kost. To je zatím vechno,” ukončil profesor rámek.

Byla znásilněna?” zeptal se poručík Kmoch.

Ne, zcela určitě ne v posledních hodinách před smrtí. Dokonce si troufám tvrdit, e nedolo ke styku ani dobrovolně. Nic tomu nenasvědčuje,” zavrtěl rozhodně hlavou profesor.

*

*

Kapitán Majer si zavolal poručíka Kmocha do své kanceláře: Vildo, přivezl jsi s sebou z Českých Budějovic inenýra Bláhu?”

Přivezl. Je zhroucený. Musel jsem řídit já. Je na tom patně. Vařím mu černou kávu.”

Budeme s ním muset jetě teď mluvit.”

Kmoch pokrčil rameny a chtěl odejít. U dveří se vak otočil a zeptal se: ,,Kde ho mám nechat čekat?”

No, v čekárně,” odpověděl udiveně Majer.

Kmoch odeel a přivedl inenýra do čekárny, kde před něho postavil velký hrnek kávy. Vypijte to, udělá vám to dobře.” Bláha kývl hlavou a v jeho obličeji se objevil výraz vděčnosti.

KAPITOLA 3

Pane inenýre, chtěli bychom od vás, ovem jestli jste schopen nám odpovídat. . poručík Křikava udělal pauzu a spočinul dvěma otazníky svých očí na Bláhovi. Ten kývl souhlasně hlavou. Křikava tedy pokračoval: Potřebovali bychom, abyste nám řekl co nejvíce o své snoubence Alici Prokopové.”

Prosím,” kývl Bláha odevzdaně. Ptejte se. Co vím, tak vám řeknu.”

Povězte nám o ní ve, co víte. Její zvyky, návyky, charakterové vlastnosti, vyjmenujte její známé, přítelkyně, kamarády, řekněte nám, kde pracovala, a ve, co vás napadne. My si z toho u něco vybereme.”

Seznámili jsme se před pěti měsíci. Náhodou. el jsem do kina na film Zítra to roztočíme, drahouku a u pokladny u neměli vstupenky . .

Do kterého kina?”

Do Blaníku na Václavském náměstí,” dodal Bláha na vysvětlenou. U jsem chtěl odejít, ale pojednou mě oslovila velmi hezká dívka a nabídla mi ke koupi vstupenku. Byla to Alice.,Měla jít s přítelkyní, ale ta nepřila, tak mně vstupenku prodala. V kině jsem se jí představil. Po představení jsem ji pozval na večeři. Pak jsem ji odvezl taxíkem domů…”

Kde bydlela?” přeruil Bláhovo vyprávění Křikava.

V Polské ulici na Vinohradech,” povzdechl inenýr a pokračoval: Dohodl jsem si s ní dalí schůzku. Pak nastaly ty nejhezčí dny v mém ivotě. Viděli jsme se asi dvakrát týdně. Pracovala v Chemoplastu a byla dost zaneprázdněná. Vkusně se strojila. Měla ráda perky. Moná víc ne některá jiná ena. Znám několik jejích kamarádek ze zaměstnání. Jiné přátele neměla. A rodiče ztratila před čtyřmi lety, chudinka.”

Kdo jsou ty její kamarádky?”

Jménem znám jen tři. Marcelu Černou, Dagmar Faltovou a Magdu Hakovou. Pracují… pracovaly s ní v Chemoplastu.”

Dobrá,” kývl hlavou poručík Křikava. S někým jiným jste se u ní nesetkal?”

U ní?” zeptal se Bláha překvapeně. Tam jsem chodil jen já.”

Nemám důvod tomu nevěřit. Promiňte,” pospíilsi s odpovědí Křikava.

Mezitím si zavolal kapitán Majer poručíka Kmocha. Vildo,” začal familiárně, Bláha je u výslechu navyetřovačce. Pokud vím, říkal, e byl v sobotu u vlaku v Krumlově a čekal tam na snoubenku.”

To říkal.”

Tak tam zajeď a popovídej si s lidmi na nádraí, jestli ho tam někdo neviděl!”

Provedu. Vy myslíte, e…?”

Odpovědí mu bylo jen pokrčení ramen.

Pane Chadraba, dvanáctého měla přijet na zdejí nádraí taková pěkná, hezká blondýnka z Prahy,” zeptal se poručík Kmoch. Náčelník stanice pokrčil rameny: Jó, kamaráde, kdyby mně bylo třicet, tak jí nepřehlédnu, ale takhle? Asi ti nepomůu.”

To je koda,” protáhl Kmoch, ale pak se znovu zeptal: Inenýra Bláhu z Prahy náhodou neznáte?”

Chadraba zavrtěl hlavou: Kdo jeto?”

Má ve Vyném chatu.”

A jezdí sem vlakem?”

Asi ne. Má Simcu.”

Tak to jsme zase vedle. Ve Vyném jsem byl naposledy, kdy tam jetě v hospodě svítili petrolejkou. Od té doby ne. A jestli nejezdí vlakem, tak jsem ho nemohl vidět. Fotku nemá?”

Mám,” kývl Kmoch a sáhl do kapsy. Technik mu udělal z Bláhova občanského průkazu snímek. Kapitán Majer toti uznal, e by se mohl hodit. Chadraba vzal fotografii do ruky a zadíval se na ni.

Tak má smůlu, kamaráde,” zavrtěl hlavou. Toho jsem tady neviděl. Ani dvanáctýho, nebo jak jsi říkal, ani jindy.”

Poloil fotografii na stůl a jetě jednou rozhodně zavrtěl hlavou.

ádné auto tady nestálo před nádraím? Nepamatujete se? Bledě modrá Simca.”

Myslím, e ne. Tvrdit to ale nemůu.

Tak díky,” poděkoval Kmoch, sebral ze stolu fotku a vyel ven.

Zacloumal jím prudký závan větru, obtíený kapičkami detě. Připadalo mu, e fičí od Kleti, která se nezřetelně rýsovala na horizontu v mracích. Na srpen bylo tohle počasí dost skotačivé. Chvílemi vedro, a ne se člověk nadál, lilo jako z konve. Přeběhl několik metrů a doslova vletěl do igulíka, který nechal před nádraím.

Nastartoval motor a pomalu vyjel.

Čekal jsem, e alespoň něco zjistí,” mnul si zamyleně bradu kapitán Majer, kdy mu Kmoch řekl, jak pochodil na nádraí. No, nedá se nic dělat. Pořád mně ale na tom něco nesedí.”

A co?” zeptal se svého představeného poručík.

To je ono. To kdybych věděl,” vztyčil ukazovák Majer a vstal od stolu. Několikrát přeel kancelář. A skončí Křikava výslech, zajede s Bláhou do jeho chaty. Vezme ho tam jeho vozem … nebo počkej. Odveze ho tam referenákem a jeho vůz necháme zaparkovaný tady. To bude lepí. On by asi nemohl sám jet.”

Mohl bych ho odvézt jeho vozem a pak by se pro mne zastavili třeba dopraváci,” navrhl Kmoch.

Nemohli. My tady potřebujeme ten jeho vůz. Podíváme se v něm po eventuálních stopách,” plácl se do čela Majer, chápej.”

Vy si myslíte, e by …”

Mám ze veho nejradi jistotu. Jo, a kdyby tě náhodou zval do chaty na kávu, tak se nedej dvakrát pobízet a dobře se tam rozhlédni. Třeba tam něco uvidí.”

Provedu,” řekl Kmoch a zamířil na oddělení vyetřování. Veel. Za stolem seděla mladá dívka a něco zapisovala plnicím perem do vyetřovací knihy s názvem Protokol”. U budou hotovi?” zeptal se poručík a pohodil hlavou ke dveřím, za nimi drnčel psací stroj.

Myslím, e u to nemůe dlouho trvat,” odpověděla a zabrala se znovu do své práce. Kmoch se posadil k oknu a díval se ven do dvora. Nevydrel to dlouho.

Vstal, zaklepal a veel. Bláha seděl zhroucený na idli.

,,Hotovo? zeptal se Kmoch Křikavy.

,,Jo, jsme hotovi. Nevím, ale, jak pan Bláha bude moci jet vozem 

,,Proto jsem tady, uklidnil ho Kmoch. ,,Odvezu pana inenýra referenákem. Simcu si tady u nás zatím nechá zaparkovanou. Zítra mu ji zavezou dopraváci.” Pak se podíval na Bláhu tázavým pohledem.

Mně je vechno jedno, vydechl Bláha a mávl rukou.

Bude to chtít nějaké sedativum. Máte na chatě něco?” zeptal se Kmoch.

Práek na spaní tam je,” odpověděl odevzdaně Bláha.

Tak jeden spolknete a půjdete si lehnout. Potřebujete to. Cítíte se dost silný natolik, abyste mohl zůstat v chatě sám?” zeptal se jetě Kmoch.

Bláha kývl a pomalu vstal ze idle. Vykročil ke dveřím. Kmoch za ním. Na nádvoří nastoupili do vozu a poručík vyrazil na silnici. Inenýr mu ukazoval, kudy má jet. Za pár minut projeli kolem restaurace ve Vyném. Netrvalo dlouho a vůz zastavil před srúbovou chatou mezi lesními stromy.

Pojďte, uloím vás a pojedu,” navrhl Kmoch a vykročili k chatě.

Jo, klíče od vaeho vozu,” vzpomněl si jetě poručík a natáhl ruku: Aby vám ho mohli dopraváci přivézt,” dodal na vysvětlenou.

Bláha mechanicky sáhl do kapsy a podal mu klíčky. Pak odemkl chatu. Veel dovnitř a nechal otevřené dveře, aby mohl vstoupit také Kmoch.

Kde máte ten práek na spaní?” zeptal se poručík.

Bláha ukázal hlavou na dveře po levé straně. Kmoch veel do koupelny. Na zdi visela lékárnička. Otevřel ji. Byla naplněna k prasknutí. Skleněné trubičky, jejich obsah by se mohl stát Bláhovi v jeho stavu nebezpečným, nastrkal do kapes. Člověk nikdy neví.

Tady je jeden amobarbital na spaní, pane inenýre. Zapijte to vodou a zalehněte. Ostatní práky jsem si zatím vzal k sobě a dám vám je do vozu.”

Myslíte, abych se . .usmál se trpce Bláha. To je snad nesmysl. Kdybych chtěl, tak se oběsím, podřeu, nebo já nevím co.”

Kmoch kývl hlavou. Má pravdu. Kdyby chtěl, má tisíc jiných moností. Vrátil práky zpět. Pak se posadil a rozhlédl. Máte jen tu jednu místnost?”

Ne, je jich víc a podkroví. Vdy si to tady prohlédněte,” vyzval poručíka.

Mohu?”

Bláha kývl. Stejně mi tady budete asi dělat domovní prohlídku, ne?”

A proč?” podivil se Kmoch jeho logice.

Zatím se vám asi zdám nejpodezřelejí.”

Mně ne,” řekl odmítavě Kmoch.

Tak tedy druhým?”

Nějak moc vyzvídá, pomyslil si poručík. Záleí mu na tom právě v téhle chvíli? Ujistil Bláhu, e nic takového neslyel a rozloučil se. V tuhle chvíli by bylo krajně netaktické procházet se v chatě a prohlíet místnosti. Potvrdil by to, na co se ho B’áha ptal. Vyel proto z chaty a nasedl do vozu.

KAPITOLA 4

Odelete dálnopisné doádání na správu v Praze. Poádejte o etření kolem mrtvé a o spolupráci při objasňování vrady. Určitě nám pomohou,” uloil podplukovník Barto kapitánu Majerovi. Kdy se Majer vrátil od náčelníka do své kanceláře, čekal u na něho poručík Kmoch.

Tak co, rozhlédl jsi se tam?” zeptal se ho Majer.

Nelo to,” oznámil Kmoch a vysvětlil Majerovi své důvody. To je jasné, e za takových podmínek by to byla blbost. Zavolej technika!”

Kmoch zavolal Láďu Straku, který přiel během několika minut.

Ládíku, na dvoře stojí bledě modrá Simca. Tady jsou od n, klíče. Vezmi si je a podívej se pořádně po celém voze, jestli tam nebude nějaká čerstvá stopa, která by mohla patřit té mrtvé. Pak se to ale musí pořádně uklidit, aby tam nezůstala ani stopa po nás,” připomněl mu důrazně Majer.

Rozumím, je to černota co?” kývl s úsměvem technik. Věděl, e na tohle by měl mít povolení od prokurátora. Majer kývl.

O hodinu později se vrátil Straka do kapitánovy kanceláře.

Tak povídej. Je tam něco?” zeptal se zvědavé Majer. Vozidlo pečlivě umyto a vystříkáno. Uvnitř ani zrníčko prachu. Prohlíel jsem i kufr. Ten byl taky umyt. A to je dost divné. Kufr řidiči vesměs zapomínají mýt. Maximálně ho uklidí. V kufru Simcy je takový pedantský pořádek, e tomu nerozumím.”

Tak říká, e nic?” zabručel Majer.

Straka zavrtěl hlavou a odeel.

Do kanceláře vstoupil poručík Kmoch: Napsal jsem tady ten dálnopis do Prahy. Chcete se na něj podívat, ne ho Jarmilka odele? zeptal se Majera. Poloil před něho list papíru. Jak se kapitánovy oči dostávaly ke konci, kýval hlavou. To byl tvůj nápad napsat ádost o prověrku Bláhy?’*

Kmoch pokrčil rameny a odpověděl s úsměvem: Kdy se vám zdá pořád podezřelý . .

Prima. A to Jarmilka odele tak, jak jsi to napsal.”

Sotva přiel do Prahy dálnopis, dal si podplukovník Skalický zavolat kapitána Jánského a nadporučíka Nedvěda.

Kapitán Jánský vstoupil v květnu 1945 jako barikádník do Revoluční gardy a pak se stal přísluníkem SNB. Bylo mu ji přes padesát a za několik málo let ho čekal zaslouený odpočinek. Kdo ho neznal, zmýlil by se v něm. Napohled dobrosrdečný, trochu podsaditý, s mírným bříkem, vypadal spí jako venkovský strejda. Avak pod tímto zevnějkem číhal velmi bystrý, rychle kombinující a bleskově se rozhodující kriminalista. Nikdy si nestěoval, ani kdy byl přetíen mnostvím práce. A také nikdy za ním nezůstal nedodělek. Stal se uznávaným kriminalistou, který objasnil nejeden případ těch nejtěích zločinů - vrad.

Nadporučík Nedvěd byl u zevnějkem tak trochu protikladem Jánského. Silná, ramenatá postava, sportovní drení těla, člověk, který snad nikdy nepoznal strach, alespoň to násobě nedával znát. Hned po prvních případech, kdy spolu pracovali, si ho Jánský oblíbil a rozhodl se, e z něho časem vychová svého nástupce. Proto se z nich stala nerozlučná dvojice.

Nedvěd byl trochu horkokrevnějí, rozhodoval se impulzivně, někdy i ukvapeně. Jánský byl psycholog a věděl, jak do Nedvěda nacpat co nejvíce vědomostí, ani by si nadporučík uvědomoval, e ho představený chce ovlivňovat v jednání a rozhodování.

Jánský měl navíc jistotu, e Nedvěd neponechá nic náhodě, e je ve své práci poctivý a houevnatý. Ostatní soudruzi jim přezdívali táta a syn. Jánský cosi podobného k Nedvědovi dokonce cítil.

Podplukovník Skalický jim podal dálnopisný text. Oba se do něho začetli.

Ví, e mi to jméno něco připomíná?” prohodil Jánský, kdy se vrátili zpět do kancvŇ5e.

Váně?” opáčil s nedůvěrou Nedvěd.

Jdi schválně k mravnostníkům. A se podívají do svých kartiček. 

Snad si nemyslí . .

Já vím. O mrtvých jen dobře. Ale přesto se tam podívej.”

Nedvěd odeel z kanceláře. Netrvalo to ani pět minut, vrátil se a oznámil: Měl jsi pravdu. Je tam. Byla u jednou vyetřována. Podezření z příivnictví. Tady je její karta. Ty jsi to věděl?”

Nevěděl. Jenom tuil, protoe to jméno jsem u někde slyel, odpověděl Jánský a zadíval se do karty. Podívej, dokonce stačila získat přezdívku. .Diamantová princezna*. Tak jí říkali v zasvěcených kruzích.’ Vak taky vypadala pěkně.**

To tedy ano,” prohodil Nedvěd a znovu se zadíval do obličeje dívky na kartě.

Ví, co mě zaráí?” zeptal se nahlas Jánský, ale nečekal a odpověděl si sám: e měla vánou známost s tím inenýrem Bláhou, jak sdělují soudruzi z Krumlova. e by se chtěla vázat na jednoho muského?”

Třeba. Jestli jí z toho kynul bohatý sňatek,” prohodil Nedvěd.

Musíme se podívat na oba dva,”

Já bych tedy začal u jejího bydlitě,” navrhl Nedvěd.

Tak jo. A já zatím navtívím její kamarádky,” řekl kapitán Jánský.

Ty je zná?” zeptal se Nedvěd udiveně.

No, sem tam nějakou,” odpověděl neochotně Jánský a vzal z věáku klobouk, který nosil v zimě i v létě. Sejdeme se tady ve dvě odpoledne. Stačí to?”

Nedvěd pokrčit nerozhodně rameny: Snad.”

Víc jistoty by ti nekodilo,” rýpl Jánský a zavřel za sebou dveře.

KAPITOLA 5

Tak co, Eliko, co pořád děláte?” oslovil Jánský tmavovla-sou prodavačku, která se točila kolem pánské obuvi. Podívala se na něho s mírně drzým úsměvem.

Jdete si koupit boty, pane kapitáne?” optala se.

To víte, e ne.”

Tak o co běí? Pokud vím, nic jsem neprovedla.”

Já proti vám nic nemám,” ujistil ji Jánský.

Zavrtěla nechápavě hlavou.

Znáte Alici?” vypálil tie kapitán a prohlíel si přitom regál s polobotkami.

Kterou?”

Diamantovou,” upřesnil otázku.

Jo, Ali? Trochu ji znám.”

Co mi o ní můete říct?”

Nic moc.”

Chodila mezi vás?”

Myslíte do Lucerny? Ani ne. Ukázala se tam jen občas.”

Vdycky v doprovodu?”

Těch bylo málo. Spí chodila s takovými - snad ani ne z Prahy - no strejdy ..

Jako já, co?” usmál se Jánský. To nic, jen klidně pokračujte.”

No, řekla bych, e větinou tak kolem padesátky. Opravdu, ve vaem věku.”

Neznáte některého?”

Ne, to ne. Dost jsme se jí divily, e můe chodit s takovými dědky,” řekla pomstychtivě na adresu Jánského.

Taky se divím,” odpověděl s klidem. e s ní li a nestyděli se. Mně by to připadalo trapné.”

Protáhla koutky nalíčených ústa pokrčila rameny: Nevím, co bych vám mohla jetě říct. .,”

Jánský kývl hlavou a řekl: Díky - to stačí.”

Podíval se na hodinky. Bylo teprve jedenáct. Zapálil si cigaretu. Rozhodl se, e půjde za Prchalem. Taxíkářem, který stává v noci u Lucerny.

Nadporučík Nedvěd přiel v Polské ulici k domu, kde byla Alice Prokopová hláena k trvalému pobytu. V bytě po rodičích, kteří zahynuli při havárii letadla před čtyřmi lety.

Veel do chladné domovní chodby. Podíval se na tabuli se jmény nájemníků. Prokopová byla napsána ve druhém patře. Vedle ní v sousedství Jiřina Havlíčková a Marie Králová. Nedvěd pokrčil rameny. V tomhle domě snad bydlí saméeny. Vyel pomalu do druhého patra, zastavil se před dveřmi s mosaznou tabulkou Králová” a zazvonil. Čekal dost dlouho. Nedělo se nic. Znovu zazvonil, ale ani pak se nic nestalo. Přeel kolem bytu Prokopové ke dveřím se jmenovkou Jiřina Havlíčková. Tady zvonek zřejmě nefungoval. Zaklepal. Ani pak se nic nedělo. Jetě několikrát opakoval pokus, ale nakonec mávl rukou a přeel do třetího poschodí. Tady měl větí těstí.

Zazvonil u prvních dveří. Otevřel mu, kterého odhadl tak na edesát. Nedvěd mu ukázal sluební průkaz.

,,Prvně vidím kriminalistu ve skutečnosti,” ozval se překvapený mu.

,,Chtěl bych od vás jen malou informaci,” poprosil Nedvěd a vstoupil do předíně. Rád bych se zeptal na vai sousedku z druhého poschodí. Alici Prokopovou. Zvonil jsem tam, ale nikdo neotvírá. Ani její sousedky nejsou dpma.”

Já ji neviděl od minulého týdne, ale to nic neznamená. Někdy ji nevídám i čtrnáct dní,” ujistil Nedvěda mu a pokračoval: Nejvíc by vám mohla říct paní Králová nebo Hlavičková. Ty bydlí vedle ní, kadá z jedné strany.”

Jene ani jedna z nich není doma.”

V tuhle dobu je najdete naproti v parku. Sedávají na té lavičce u bazénu. Pak jdou do Hlavovky na kafíčko a vracejí se domů asi kolem čtvrté.”

Moc jste mi pomohl, děkuji vám,” rozloučil se Nedvěd.

Mohu si přisednout?” zeptal se nadporučík, sotva doel k lavičce, na ní skutečné seděly dvě starí eny. Odpovědí mu byly dva nedůvěřivé pohledy. Potřebuji s vámi mluvit,” vysvětlil jim.

S námi?” zeptaly se obě najednou.

Jsem nadporučík Nedvěd z Kriminální sluby a nejsem o nic méně zvědavý ne vechny eny,” usmál se a ukázal sluební odznak.

Tak se posaďte,” vybídla ho ta první a obě se odsunuly blí ke kraji lavičky. Já jsem Havlíčková,” představila se přátelsky a podala mu hubenou ruku.

Já Králová,” pitla druhá.

Take u se známe. Rád bych se na něco zeptal. U vás na poschodí jste jen dámské obyvatelstvo, e?”

Obě se zasmály.

Já bych se chtěl dozvědět něco o té třetí.”

Ta je mladá, ale ádná dáma,” začala Havlíčková a Králová jí skočila do řeči: Běhna je to, pane.” V jejích očích svitlo něco jako nenávist smíená se závistí. Copak asi Prokopové závidí? Moná mladost, moná to, e má milence nebo snad něco jiného? ,

^,Ale vdy je, Maruko, jetě mladá, tak proč jsi na ni tak zlá?” obhajovala Prokopovou Havlíčková. Já s ní vycházím dobře. Je náhodou moc příjemná.”

Ale je to běhna. Já v jejích letech měla jednoho a stačilo to,” trvala na svém Králová.

Aha, jsme doma, pomyslil si Nedvěd, ale nahlas se zeptal: Proč myslíte, e je běhna?

Protoe k ní chodějí pánský návtěvy. A e by tam muský chodili jen na televizi, o tom pochybuju,” ukončila jedovatě.

Nedvěd oponoval, aby z Králové dostal co nejvíc. Třeba jsou to kolegové ze zaměstnání?”

Pch. To bych se moc divila.”

Ale dnes jsou vztahy jiné, ne byly dřív, kdy jsme byly mladé my,” vmísila se Havlíčková do hovoru.

To jo,” odsekla ji sousedka, my jsme byly sluné a věděly jsme, co je morálka.”

Kdy jste viděly Alici Prokopovou naposledy?” zeptal se po chvilce ticha Nedvěd.

Já ji viděla ve čtvrtek,” prohlásila s jistotou Králová. Nedvěd tomu věřil, protoe jejímu závistivému sledování nemohlo nic ujít. Havlíčková se ale ozvala: Z neděle na pondělí byla také doma.”

Nemohla být. To bych o tom musela vědět,” řekla přesvědčivě Králová.

Byla doma,” bránila se Havlíčková. Svítila v koupelně.”

To je zajímavé,” vpadl jí do řeči Nedvěd, jemu dalo dost námahy, aby vypadal navenek nevzruen. Vdy tu noc byla Prokopová ji totálně mrtvá! Někdo cizí navtívil její byt. Musel mít klíče a mohl to být tedy i vrah. Kdo jiný v tu chvíli věděl, e je mrtvá? Víte to jistě, paní Havlíčková? Kdy se v její koupelně svítilo?” zeptal se znovu, naoko klidně, jako by nelo o nic důleitého.

Docela určitě v noci z neděle na pondělí, asi od jedné do dvou,” stála na svém Havlíčková. Podívala se s výrazem převahy na Královou, která byla překvapena.

Take byla hlídaná ze dvou stran, pomyslil si Nedvěd. Pak se zeptal, jaká vlastně Alice Prokopová byla. Obě odpověděly najed nou. Králová znovu opakovala, e to byla běhna a Havlíčková tvrdila, e se to tak nedá tvrdit.

Ztratila rodiče právě v době, kdy je dospívající děvče nejvíc potřebuje,” začala Havlíčková dřív, ne mohla Králová oponovat. To, e k ní sem tam někdo přijde na návtěvu …”

Sem tam někdo . .vyjekla se smíchem Králová. Její nenávist vůči Alici Prokopové byla příli velká a zjevná. Havlíčková se zdála být solidnějí v podávání informací.

Ano, sem tam někdo, na návtěvu,” trvala na svém Havlíčková a podívala se přísně na Královou. Pak pokračovala: Pravda je, e se ráda hezky obléká a věí na sebe perky. No

ale proč ne? Je hezká, má dobré místo, vydělá si na to, je svobodná, tak co?

Che,” ozvalo se od Králové. Nedvěd si toho ale nevímal. Věděl u své. Kdyby Králové bylo o čtyřicet méně, byla by moná horí ne Prokopová.

,,Víte, kolik vydělává?” zeptal se.

,,Jo, jednou mi říkala, e ke třem tisícovkám.”

Tolik?” podivil se Nedvěd.

Ona bere velké prémie a prý taky dost na podílech, protoe ta firma, co tam pracuje, hodně vydělává,” vysvětlovala Havlíčková.

Aha,” kývl chápavě Nedvěd. Tak naposledy jste ji viděla z neděle na pondělí?” zeptal se jetě jednou, aby se ujistil o objektivitě informace.

Ne. Neřekla jsem, e jsem ji viděla. Vím jenom, e se v noci u ní svítilo v koupelně. Má okénko do světlíku přímo proti mému z koupelny.”

Jste si tedy naprosto jistá, e to bylo právě ten den?” opakoval Nedvěd.

Havlíčková se na něho podívala uraeně. Samozřejmě, e jsem si jista. Bylo to tak, jak jsem řekla. Nedělejte ze mne nějakou sklerotickou bábu.”

Promiňte, paní Havlíčková. Nezlobte se,” omlouval se Nedvěd. Řeč ale byla stejně přetrena. Obě eny se dívaly uraeně do asfaltu parkové cestičky a k hovoru se u neměly. Nedvěd se tedy jetě jednou omluvil a odporoučel se.

KAPITOLA 6

Kapitán Jánský doel k domu, kde bydlel taxikář Prchal. Podíval se, v kterém patře, a zjistil, e samozřejmě v posledním, estém a bez výtahu. Odevzdaně vystupoval po schodech, a stanul v podkroví. Byt byl zřízen přestavbou půdního prostoru. Nové lakované dveře nesly jmenovku Vojtěch Prchal. Zazvonil. Za chvilku jetě jednou. Po delí době, kdy se ji smiřoval s pomylením, e el těch est pater zbytečně, se ozvaly za dveřmi zvuky, jako kdy jde někdo dolů ze schodů. Pak zaramotil klíč v zámku a dveře se otevřely. V nich se objevil mení, asi čtyřicetiletý mu. Rozcuchaná ktice se mu jeila nad irokým obličejem.

To jste vy?” zeptal se otráveně. Copak jsem provedl?”

To musíte něco provést, kdy k vám jdu na návtěvu?”

Na návtěvu? To jste teda mohl přijít, a se vyspím.”

Potřebuji něco vědět. Nepozvete mě dál?”

Vlastně máte pravdu. Copak musí kadej v domě vědět, e za taxíkářem chodí kriminálka? Pojďte! ” pozval Jánského dál.

Kdy veli do obývacího pokoje s jednou stranou seikme-nou podle střechy, pokýval Jánský uznale hlavou. Víte, e by se mi takový byt docela líbil?”

Bez výtahu?” uklíbl se Prchal.

Musel bych asi přestat kouřit.”

Já jsem přestal, ale ne hned. To jsem jednou zapomněl doma řidičák. A tak jsem nechal auák před domem. Je tady zákaz stání, proto jsem pospíchal po dvou schodech nahoru. Doběhl jsem ke dveřím, odemykám je a najednou cítím, e je se mnou konec.” Udělal pomlku a dodal se smíchem: V tom okamiku jsem se rozhodl, zahodil jsem krabičku spart a od té chvíle jsem s tím přestal.” Pak pobídl Jánského, aby se posadil do červeného koenkového křesla. Na chvíli se s omluvou vzdálil. Kdy se vrátil, nesl dvě sklínky a láhev koňaku. Vlasy měl ulíznuty přes začínající ple a s úsměvem se zeptal: Doufám, e neodmítnete?”

No, abych neurazil,” odpověděl kapitán.

Prima,” zaklebil se Prchal a nalil obě sklínky. Tak na co?!”

Jánský pokrčil rameny. Nevím, navrhněte něco.”

Tak a nám to jetě dlouho dobře dýchá!”

Čemu vděčím za návtěvu?” zeptal se Prchal, kdy dopili.

Znáte Diamantovou Ali?”

Já věděl, e to nebude ádná soudruská návtěva,” uklíbl se taxíkář. Vy myslíte Diamantovou princeznu, jo? To víte, e znám. Kus to teda je.”

To je. Kdy jste ji viděl naposledy?”

Tak to mě nechte trochu přemýlet,” poádal Prchal. Víte, člověk to má trochu zpřeházené, kdy dělá jen ty noční. Ale vzpomínám si, e jsem ji zahlíd ve středu. Jel jsem přes Václavák a viděl jsem ji, jak leze před Jaltou do auáku se západoněmeckým číslem. Byl to porschák s bledě modrou metalízou a černou střechou. Víc jsem si neviml.”

Take hostitel byl západní Němec?”

No, to nevím. Jeho jsem neviděl. Asi seděl u volantu, ale fáro bylo západní Německo. To vím nabeton. Něco provedla?” zeptal se nakonec.

To snad ani ne,” odpověděl vyhýbavě Jánský. Jen’mě zajímá právě tahle děvenka.”

Sluebně?” zeptal se Prchal a znovu se uklíbl.

Jak jinak?”

Ona je kus a má ráda starí pány,” poznamenal jedovatě.

Tak to se mě netýká. Mě ráda nemá,” ozval se o něco přísněji Jánský. Prchal pochopil, e zael o něco dál, ne bylo zdrávo.

Bylo to tedy v noci ze středy na čtvrtek?” dotazoval se kapitán.

Z devadesáti procent,” přitakal Prchal.

Mívá takové společníky s cizími auty často?”

To snad ani ne. Asi třikrát jsem ji vezl domů. Ale to s ní jela pánská společnost nae. Tuzemská,” dodal rychle, kdy zahlédl tázavý pohled Jánského.

Poznal byste některého z nich?”

Zavrtěl hlavou: Určitě ne. Víte, já zákazníka nevidím moc dlouho. Jen co nasedne a pak zaplatí.”

Tak víc se od vás asi nedozvím, co?”

Pane kapitáne, já nejsem na drby. To, co se o ní povídá, to je moná kec, a proto vás tím nechci zatěovat. Fakta neznám.”

A co se o ní povídá?” zeptal se Jánský zvědavě.

Neručím ale za pravdivost. Jak jsem řekl, je to moná drb. Nosí ráda perky a přej to není ádná biuterie. Vechno v pravejch karátech. Ani bych se nedivil, kdyby ji pro ty cingrlátka někdo sejmul. Snad toho má mít na sobě tak za čtyřicet tisíc.”

Opravdu?” zvedl obočí v údivu Jánský.

Jak jsem koupil, tak prodávám. Proto jí říkají Diamantová princezna. Nic jsem si nepřimyslel,” ujioval Prchal.

A co se říká o tom, odkud má ty perky?” chtěl jetě vědět Jánský.

Víte, já se v tom nevyznám, ale přej to jsou skutečně její věci, který si normálně kupuje v klenotnictví, teda nic kradený-ho. Přej má na vechno účty.”

A od koho na to bere peníze?”

Prchal pokrčil rameny.

Jde o moc důleitou věc. Kdybyste si, pane Prchal, na cokoli vzpomněl, dejte mi vědět.”

To myslíte jako o ní?”

Přesně tak. Cokoli o ní. Kdyby se po ní někdo sháněl, tak taky. Tady máte moje telefonní číslo,” řekl nakonec a dal Prchalovi kartičku tvrdého papíru, na které bylo natitěno jméno a telefonní číslo do kanceláře i do bytu.

Take vidím, e to má důleitost první třídy, co?

Kapitán přikývl a dodal: Jen jetě jednu otázku. Kdy jste byl mimo Prahu v posledních dnech?”

Dneska jsem měl rito do Kolína. Jsem snad z něčeho podezřelý?‘1

Ne. To jen tak. A předtím jste byl mimo Prahu kdy?

Předtím… myslím, e v neděli. To byly ty Dobřichovice,” odpověděl zamyleně.

Dobrá. Tak na zdraví,” zdvihl se Jánský a dopil ze skleničky koňak. Jetě ve dveřích upozornil Prchala, aby nezapomněl hlásit ihned ve, cokoli se o Alici Prokopové dozví.

Přání?” spustila na Jánského dívka, mávajíc rukama, aby jí zaschl lak na nehtech. Seděla za stolem v jedné z kanceláří podniku Chemoplast.

Vy jste Dagmar Faltová?”

Udiveně se na něho podívala: Vy mě znáte?”

Ne. Jetě jsem neměl tu čest, řekl významně a pak jí ukázal odznak Kriminální sluby.

Nechápu…” koktala.

Pochopíte,” uklidnil ji kapitán. Tady s vámi sedí Alice Prokopová?” ukázal na druhý stůl v kanceláři.

Ano … ale je na umavě…”

Jávím,” mávl rukou a posadil se zastůl Alice. Pak se obrátil na Dagmar Faltovou. Kdypak jste ji viděla naposledy?”

No přece v pátek, v práci.”

Hm,” pokýval Jánský hlavou. Kdy odcházela ze zaměstnání?”

Mohly být tak dvě hodiny,” odpověděla klidněji. Viděla, e Jánský nepřiel kvůli ní.

Nemáte náhodou klíče od jejího stolu?”

To nemám … A taky nemáte …”

Myslíte právo?” doplnil Jánský a hned dodal: Mám. Za prvé mám souhlas vedoucího podniku a za druhé souhlas prokurátora, jen mně chybí souhlas vá. Co na to říkáte?”

Byla zticha. Opakoval proto otázku.

Klíč nemám, ale hodí se tam Magdin. Dojdu pro něj.”

To je Magda Haková? Jestli ano, připravte ji na to, e s ní chci mluvit. A nikam nechodí!”

Aaano,” kývla hlavou, kdy odcházela z kanceláře.

Jánský se zatím rozhlédl. Bylo vidět, e kancelář je uívána mladými dívkami. Vude spousta fotografií populárních zpěváků. Pod sklem na stolní desce měla Prokopová několik jejich snímků dokonce i s věnováním.

Faltová se vrátila, podala Jánskému svazek klíčů, z nich jeden drela stranou od ostatních: To je on.

Kapitán odemkl a otevřel stůl. V první zásuvce leely nějaké písemnosti s hlavičkou podniku. Zběně se probral, ale nenael nic, co by ho zajímalo. Vytáhl druhou zásuvku. V tom se otevřely dveře do kanceláře a Jánský zaslechl za zády hlas nadporučíka Nedvěda.

Konečně, e jde, zvolal kapitán, ani se otočil. Trvalo ti to dost dlouho!*1

U jsem slyel, e tady někdo od nás je. Tak pospíchám, abych se přesvědčil, jestli jsi to ty, nebo ..

Tak se posaď, přeruil ho Jánský, pojď mi pomoct tady s prohlídkou.

Výsledek prohlídky stolu byl hubený, ale ne zas tak docela. Zajistili malý, osobní telefonní seznam v čerrié koené vazbě. Bylo v něm mnoho jmen a telefonních čísel praských i mimopraských. Dokonce i čísla do NSR, Francie a Anglie. Tuzemská čísla se budou muset prověřit a jejich uivatelé vyslechnout. Tím spí, e větina jmen v seznamu byla jen křestních.

Jánský poádal o kancelářskou obálku, do které dal zajitěný seznam. Napsal na stroji hned v kanceláři potvrzení a nechal si je spolupodepsat od Dagmar Faltové. Pak se na ni obrátil: Tak, a teď je řada na vás. Co nám povíte o Alici?

Co bych mohla o ní povědět?** zeptala se překvapeně.

Vechno, co víte, nebo vechno, co jste o ní slyela, zdůraznil Nedvěd.

Proč se nezeptáte jí? odsekla nakvaeně. Nedělám ráda drby.**

Protoe se ptáme vás a vy jste povinna od povídat, poučil ji kapitán.

A kde je to psáno?’* vytěkla podráděně.

V trestním řádě, v ustanovení o svědkovi. Jste povinna uvést vechny údaje, které by vedly k objasnění trestného činu, přečinu nebo dokonce jen přestupku. Zbavena této povinnosti byste byla jen tehdy, kdybyste byla v přímém příbuzenském vztahu k osobě Alice Prokopové nebo v případě, e byste svou výpovědí způsobila sobě nebo osobě vám blízké trestní stíhání. Take budeme se bavit tady, nebo u nás? zeptal se nakonec Jánský.

Chvilku bylo ticho. Dagmar Faltcváupíralastřídavěz jednoho na druhého zkoumavý pohled.

Co chcete slyet?** odpověděla otázkou.

Vechno, co víte o Alici Prokopové. Vechno dobré i patné, ale vechno podle pravdy.

Já o ní moc nevím,” začala Faltová, ale kdy viděla, e pohled Jánského ztvrdl, opravila se a řekla, e zná málo z jejího soukromí. Na rozdíl od Alice ona má rodiče a tak nemůe Alici doprovázet na jejích výletech do nočních podniků. Ona musí být včas doma a její otec chce vdy vědět, kam a s kým jde. Alice Prokopová mu není po chuti. Říká o ní, e je příli líbivá, ne aby mohla být dobrou kamarádkou.

Vá otec je zřejmě dobrý psycholog,” poznamenal Nedvěd.

I kdy je někdy straně otevřený a nesmlouvavý, v názorech na ivot má pravdu. Alice je fakt ctiádostivá a neústupná a v prosazování svých cílů někdy a krutá,”

Má nějakou známost?” zeptal se Jánský.

Má jich víc. Ale v tom se nevyznám. Chodí taky s Jirkou Bláhou. Je to inenýr, ekonom z Metapolu. Jela k němu na chatu. Někam na umavu. Tam byste ji měli ..Náhle se zarazila. Ale vdy ona tam vlastně není. On přece volal.”

Kdo volal?” zeptal se naléhavě Nedvěd.

No ano. Telefonoval k nám domů v neděli dopoledne. Ptal se, jestli o Alici nevím. Měla za ním přijet, ale prý nepřijela.”

Volal k vám domů?”

Ano. Má na mě telefon do bytu. Alice mu ho dala. Prý kdyby jí neel telefon nebo kdyby nebyla doma, aby u mne mohl nechat vzkaz. Jo, a v pondělí volal sem do práce.”

Tak říkáte, e telefonoval v neděli dopoledne a v pondělí sem, do práce?” rekapituloval Jánský.

Ano. Mluvil i s Marcelou Černou a s Magdou Hakovou.”

Pak u nevolal? Myslím v úterý a dnes.”

Ne, u ne. Ona tam není?”

Kde myslíte?” zeptal se Nedvěd.

No, u toho Bláhy.”

Ne, není,” odpověděl Jánský.

Ona se ztratila?” Oba ji nechali bez odpovědi. Jánský se zeptal: Alice umí cizí jazyky?”

Ano.”

Nevíte, vedla soukromé telefonické rozhovory v němčině nebo v jiném jazyce?”

Má spoustu známých v cizině. Kdy sem přijídějí k obchodnímu jednání, dělá jim společnici a provádí je po Praze. Nevím, jestli ji znáte. Ale ona je moc hezká. Obchodní zástupci si ádají její společnost.” Najednou se zarazila: Ne, e by

snad proto byla patná, to rozhodně ne. Dělá jim společnici, ale ve ví slunosti.

Jak to víte?” usmál se Nedvěd.

No … jak . .odpověděla zaraeně, říkala to.”

Já myslel, e děláte také takovou společnici?” dodal Nedvěd.

No dovolte?” podívala se na něho uraeně.

Jaképak dovolte? Kdy je to v mezích slunosti, tak co je na tom patného?”

Jetě chvilku hovořili s dalími dvéma dívkami, které se s Prokopovou častěji v zaměstnání i ve chvíli volna stýkaly. Obě, jak Černá tak Haková, neuvedly víc ne Dagmar Faltová.

KAPITOLA 7

Květo,” oslovil Jánský sekretářku, kdy se vrátil do kanceláře, vypite si tady z toho seznamu telefonní čísla, kde jsou jen křestní jména a zkuste zavoláním nebo překontrolováním v informacích zjistit, komu patří. Napite pak seznam.”

Mám se do toho pustit hned?”

Samozřejmě, co nejdřív. Je to důleité.”

Pak se s Nedvědem zavřeli do kanceláře. Tak co jsi zjistil?” zeptal se Jánský Nedvěda.

V bytě Prokopové byl někdo v noci z neděle čtrnáctého srpna na pondělí patnáctého srpna. V koupelně se svítilo.”

Třeba zapomněla zhasnout?” namítl Jánský.

Nesmysl. Předtím světlo nesvítilo a pak zase zhaslo. Ta její sousedka Havlíčková si je jistá.”

Jak s ní lidé vycházeli?”

Tak to si nech vypravovat,” zasmál se Nedvěd a navzdory vánosti situace vyprávěl svůj rozhovor s Havlíčkovou a Královou. Kdy skončil, byl Jánský váný. Mnul si bradu a něco nesrozumitelného bručel. Pak se zvedl a řekl, e jde za náčelníkem. Nedvěd osaměl.

Po návratů od náčelníka telefonoval Jánský technikovi, aby k němu přiel. Pak se podíval na Nedvěda:

Jdeme do bytu Prokopové. Technik nám otevře. Náčelník souhlasí a prokurátor také.”

Do kanceláře vstoupil technik poručík Frič.

Jánský mu vysvětlil, e je třeba otevřít byt po zemřelé a provést fotodokumentaci a prohlídku. Nakonec upozornil, e se byt musí zase zamknout, aby si vzal náhradní vloku do zámku. Jánský pak jetě zavolal náčelníkovi odboru vyetřování a poádal o přítomnost jednoho vyetřovatele. Přiel kapitán Maudr. Má zajitěno povolení prokurátora?” zeptal se Jánského.

Samozřejmě. Hovořil s ním náčelník.”

A nezúčastněnou osobu?”

Seenu na místě.”

Technik bude kdo?”

Tady poručík Frič.”

Kdy vyrazíme?” chtěl vědět vyetřovatel.

Za deset minut. Auto bude čekat před budovou.”

Technik se zastavil u dveří Prokopové, podíval se na zámek a prohlédl ho. Pak vyndal roubovák a odstranil tít zámku. Nasadil rozlamovač a vloku rozlomil. Po malé chvilce se dveře otevřely.

Pojďte dál, paní Havlíčková. Budete přítomna jako nezúčastněná osoba,” vyzval Havlíčkovou ze sousedního bytu kapitán Maudr, Havlíčková zaraeně kývla hlavou. Byla ze veho nesvá, protoe prvně spolupracovala s Bezpečností při prohlídce bytu. Veli dovnitř. Interiér byl zařízen se značným vkusem. Na podlaze leely plyové koberce, zdi krylo několik gobelínů.

Člověče, takový kvartýr bych si nechal líbit,” řekl potichu technik Nedvědovi a dal se do fotografování.

Rád bych,” přeruil ho v práci Jánský, abys udělal fotodokumentaci, ale současně se podíval i po daktylkách.”

Myslíte, soudruhu kapitáne …“zeptal se udiveně technik, protoe nic nenasvědčovalo tomu, e by tady nějaká cizí osoba něco hledala.

Nic nemyslím,” odsekl Jánský. Chytám se veho, co by mohlo mít nějaký význam.” Pak se obrátil k Nedvědovi: Ví, já si myslím jedno. Jestli tady někdo byl, jak říká ta sousedka, pak to byl někdo, kdo byt dokonale zná a ví, kde co hledat. Na rozdíl od nás,” dodal nakonec.

Něco mi říká, e má pravdu,” kývl Nedvěd. Pustíme se do hledání?”

Nech nejdříve pracovat technika, aby ti nemusel snímat kontrolky. Někam sáhne a máme o dalí stopu víc.”

Myslí, e ten NĚKDO tady byl bez rukavic?” zeptal se Nedvěd s nádechem ironie.

Zatím nevíme, kdo ten NĚKDO je. Třeba je to někdo, kdo tady byl mnohokrát a jeho stopy budeme nacházet na kadém kousku nábytku. Pak si myslím, e mohl klidně rukavice vynechat. Snadno nám vysvětlí přítomnost svých prstů.”

Nedvěd neodpověděl, ale v duchu dával Jánskému za pravdu. Obrátil se a el ke stolku, na kterém stál edočerný telefonní přístroj. Vedle něho spatřil model malého klavíru, který měl na klávesách černá a červená písmena. Nedvěd stiskl tukou písmeno A. Vrchní deska miniklavíru odskočila, ozvala se zvonkohra a pod deskou se objevila kartička se seznamem osob a telefonů, začínající písmenem A. Nedvěd zaklapl víko hračky a zkusil to znovu. Tentokrát s písmenem S. Opakovalo se toté. U jsi něco takového viděl? zeptal se Jánského, ani by otočil hlavou.

Takových hloupostí je vude straně moc. Tohle jsem ale neviděl,” přiznal Jánský a přistoupil k Nedvědovi. Několikrát otevřel telefonní seznam a znovu zaklapl. Tohle vezmeme sebou. Květa udělá výpis jmen a telefonních čísel. Ty osoby musíme ztotonit, se vemi hovořit,” rozhodl nakonec. Pak se obrátil k technikovi: A začne hledat daktylky, opra mně taky tuhle hračku. Pak si ji zabalíme.”

Technik kývl a pokračoval ve své práci.

Ví, co je straně důleité na místě činu?” zeptal se Nedvěda.

Nevím, co právě myslí?” odpověděl nadporučík nejistě. Tuil, na co Jánský naráí a e mu chce vynadat. Natolik ho znal.

U starí poldové říkali, e kdy se přijde na místo trestného činu, má dát ruce do kapsy a spí si vrazit facku ne na něco sahat dřív ne technik,” vrčel Jánský.

Na nic nesahám,” ohradil se Nedvěd, ale pak zmlkl, protoe věděl, e Jánský má pravdu. Jdu na chodbu,” řekl trochu dotčeně a vyel z bytu.

Technik začal zatím tětečkem a argentorátem opraovat nábytek, různé doplňky a na přání Jánského i model klavíru. Vude byla spousta stop. Ve větině případů se jednalo o tíhlé dívčí prsty, ale naly se tu i jiné, o nich technik prohlásil, e určitě patří muské ruce. Stříhal černou fólii a zajioval jednu stopu za druhou. U jich měl pěknou hromádku na stole.

Soudruhu kapitáne,” zavolal na Jánského, tohle vypadá moc zajímavě. Podívejte zde na tu perkovnici. Kovová, hladká a přitom na ní není stopa ani po prstech majitelky, která tu jinak nechala tolik stop. Vypadá to, jako by ji nedávno někdo otřel a vyletil.”

Je něco uvnitř?” zeptal se Jánský.

Nedíval jsem se jetě, ale řekl bych, e ne.” Technik zatřepal plechovou dózou, otevřel ji a ukázal Jánskému. Byla prázdná. Co si myslí jako odborník?” zeptal se Jánský technika, který si krabici prohlíel ze vech stran. Poručík prohlásil, e docela určitě pouívána byla.

Mohla si ale vzít perky s sebou,” ozval se Nedvěd, který se mezitím vrátil a ji chvilku stál u dveří.

Mívala prý toho na sobě vdycky navěeno dost. Ale určitě schovávala jetě nejmíň jednou tolik perků doma. Pokud jsem slyel, potrpěla si na to. Vdy jí říkali Diamantová princezna.”

Ovem zajímavějí je tohle,” povaoval za nutné sdělit Nedvěd. Jánský se otočil. Nadporučík drel v ruce hrací telefonní seznam.

Nějak moc se ti ta hračička líbí.”

Nevím, jestli sis toho viml. Celý seznam je psán modrou propisovačkou a tady u písmene B je nějaké jméno překrtnuto černým fixem. Ten, kdo to krtal, to udělal tak dobře, e ani kousek písmenka není vidět.” Pak se rozhlédl a dodal: Ta modrá propisovačka tady leí vedle telefonu, ale černý fix nikde nevidím.”

Má pravdu,” souhlasil Jánský. Zkusíme to dát technikům na kriminalistický ústav, jestli pod tím fixem rozlutí jméno. Moc by mě zajímalo, čí je.”

Myslí, e by mohlo patřit tomu, kdo tu hledal?” zauvaoval Nedvěd. Jánský pokrčil rameny a neodpověděl. Moné je vechno.

Prohledali byt velmi pozorně. Zajistili několik drobností a telefonní seznam. Vyetřovatel poděkoval paní Havlíčkové, která a do této chvíle stála skromně u dveří do pokoje a do ničeho nezasahovala. Po sepsání protokolu zamkli byt a odjeli na správu.

Frantiku, poli dálnopis do Českých Budějovic, aby sejmuli kontrolní otisky prstů tomu jejímu …” nemohl si vzpomenout na jméno. No, tomu jejímu snoubenci a poslali nám je telefotem. Musíme porovnat jeho prsty se stopami zajitěnými v bytě,” poádal Jánský.

Jmenuje se inenýr Bláha,” připomněl Nedvěd.

No vidí. Bude muset zajít do jeho zaměstnání a přeptat

se na něj. Ale nejdřív bě poslat ten dálnopis.”

*

Nedvěd veel do kanceláře kádrového a personálního oddělení podniku Metapol, kde pracoval inenýr Bláha. U stolu seděly dvě úřednice. Zeptal se té blí u vchodu, zda je přítomen vedoucí. Ukázala mlčky na vedlejí polstrované dveře. Nedvěd poděkoval, zaklepal na ně a vstoupil. Ramenatému mui uvnitř se představil a předloil sluební průkaz. Pak vysvětlil, o co se jedná.

Bláha u nás dělá pomalu deset let, rozhovořil se vedoucí s mírnou dávkou familiérnosti: Ale věří tomu, soudruhu, e se v něm v určitém směru málo vyznám? Jako ekonom rozumí své profesi a povinnosti plní beze zbytku. Ale je mi na něm poněkud divné, e takový mladý a celkém úspěný člověk ije dosti uzavřeně a samotářsky. V podniku se o něm říká, e je straný suchar.’* Chvíli se odmlčel a přemýlel, jako by chtěl váit kadé slovo: Nerad bych mu křivdil, ale myslím si, e to tak opravdu je. Mám takový dojem, e je asi poznamenán rodinnou výchovou. Alespoň to tak uvádí ve svém ivotopise. Sáhl do registračky a vyňal desky s kádrovými materiály inenýra Bláhy. Podívej se sám, vyzval Nedvěda a podal mu sloku se spisy.

Nedvěd se začetl do dotazníků i do hodnocení a posudků. Udělal si pár poznámek. V ivotopise opravdu Bláha uvedl, e vyrůstal bez otce, který záhy zemřel. Matka je náboensky zaloená, starala se sama o výchovu a obětovala synovi ve, aby mohl sluně vystudovat. Nikdy nebyl politicky organizován a jak se pak Nedvěd jetě navíc z posudků dověděl, nejblií spolupracovníci v zaměstnání mu vytýkali malý smysl pro kolektiv a sklony k sobectví. Naopak vak oceňují jeho píli, houevnatost a pracovní disciplínu.

Od minulého pondělí je na dovolené, poznamenal vedoucí kádrového a personálního oddělení.

xxx

Přesně, jak jste předpokládal, soudruhu kapitáne, ozval se v telefonu technik, který porovnával kontrolní otisky Bláhových prstů se zajitěnými stopami v bytě Alice Prokopové. Ty daktylky v bytě jsou Bláhovy. Ale jsou tam jetě otisky dalích osob. Spíe bych řekl, e těch dalích je víc.

Hodil jsi.sebou,*1 pochválil ho kapitán. Jakmile budeme mít ztotoněny dalí osoby, poleme ti je k zajitění kontrolek. Zatím díky.** Jánský poloil sluchátko do vidlice. Nedvěd na něho tázavě hleděl.

Je to Bláhy. Alespoň část těch prstů.

Tak je to jasné. Bláha ..

Nic není jasné, přeruil ho Jánský. Bláhovi zatím nedokáe, e byl v neděli v noci v Praze a tím spí v bytě Prokopové. Kdy na něho vyrazí, odpoví, e je logické, kdy se tam ty jeho stopy naly. Byla to přece jeho snoubenka a docházel k ní. Kdo ví, jestli nemá od jejího bytu dokonce klíče. 

Má pravdu,” uznal Nedvěd.

Jánský zavolal sekretářku. Květo, jak jste daleko s tím telefonním seznamem?”

Soudruhu kapitáne, právě u písmena V.”

Bylo těch jmen hodně?”

Zatím asi čtyřicet. Mezi tím také eny. Ale těch je moc málo. Některá čísla stanic jsou do zaměstnání. Má tam i telefonní čísla meziměstská.”

Odkud?”

Plzeň, Brno, Břeclav a jetě nějaká. Mimochodem, zjistila jsem zajímavou věc. Podívejte se,” poloila před kapitána klavírek, kdy zmáčknete písmeno B, chybí tady asi dalí lístek papíru se jmény. Zůstal tu jen jeden.”

Třeba od písmena B znala méně osob,” odhadoval Nedvěd.

Květa se na něho jen pohrdavě podívala a pokračovala ve vysvětlování: Zůstal tady čistý papír, vyjmula jsem ho z klavíru a podívejte se na něj sám.” Poloila papírovou kartičku před kapitána na stůl tak, aby na ni dopadalo ikmé světlo z okna.

Jánský se sklonil nad papírek a rozeznal na jeho povrchu stopy po vytlačeném písmu. Vypadalo to, e zůstaly vyryty skrz kartičku, je původně leela nahoře a kterou pak někdo vytrhl.

^,Máte pravdu, Květo,” pochválil ji Jánský. Napite ádán-ku na techniku a odneste jim to. Snad se jim podaří vylutit, co bylo napsáno na vrchním papíru.”

Které je to písmeno?” zeptal se se zájmem Nedvěd.

Písmeno B,” odpověděla Květa.

No tak je to jasné. Bláha.”

Jánský se nad jeho dedukcí zamyslel, ale pak rozhodně zavrtěl hlavou. Tak mně vysvětli, jakou to má logiku. Bláha vytrhne kartičku z telefonního seznamu a navíc jetě své jméno krtne fixem jen proto, aby se nikdo nedozvěděl o jeho vztahu k Alici Prokopové? Pak ale přijde na Bezpečnost a sám oznámí, e pohřeuje svou snoubenku. A na pitevně ji pozná. Přitom nezapírá, e to byla jeho nastávající a e s ní měl vánou známost. Proč by tedy chtěl utajit, e měla jeho telefonní číslo? V tom postrádám logiku. Má snad jiný názor?”

Nedvěd hned neodpověděl. Pak prohodil: Třeba jen zazmatkoval.”

Jánský sice uznával i tuto monost, ale nahlas řekl: Ano.

Třeba má pravdu. Ale my musíme okruh důkazů a stop zuovat. Ne roziřovat. Proto budeme pracovat zatím jen s tím, co máme, a nebudeme si vymýlet dalí eventuality. Uvaoval jsi o moných verzích?”

Myslím, e musíme vycházet alespoň ze tří: Za prvé by mohl přicházet v úvahu Bláha. Jetě nevím, proč by to dělal, ale je to jedna monost. Za druhé: vrady se mohl dopustit neznámý řidič, kterého Alice Prokopová cestou z Prahy stopnula a motiv by mohl být sexuální. Za třetí. Vradu by mohla spáchat ze árl ivosti i ena, manelka některého z jejích milenců. Jsou ovem moné i jiné varianty verzí. Kadou je mono kombinovat do dalích podrobností, ale zatím o tom nechci uvaovat.”

Činí dobře. Protoe ty první dvě jsou asi nejpravděpodobnějí. Ta třetí je u jako ve patné detektivce,” usoudil Jánský a obrátil se na sekretářku, která dosud čekala na dalí úkol. Máte u nějaká jména ztotoněna?”

Mám, soudruhu kapitáne. Chcete je hned?”

Rád bych se podíval,” kývl hlavou Jánský. Květa odběhla a za malou chvilku před něho poloila seznam jmen s adresami. Jánský se na ně zadíval, přejel pohledem od prvního k poslednímu, a pak vyzval Nedvěda: Podívej se na to taky a hned můe některé pozvat k výslechu.”

Nedvěd prostudoval seznam a vypsal si několik adres. Vezmu si auto,” navrhl Jánskému.

Vezmi,” přikývl kapitán a zapálil si cigaretu.

KAPITOLA 8

Jak jste poznal Alici Prokopovou?” poloil Jánský otázku proedivělému elegánovi, který byl podle telefonního čísla identifikován jako Jan Pekárek. Byl oblečen v bledě modrém dínsovém obleku, co mu dodávalo mladistvý vzhled.

No, pane kapitáne, já bych…já bych ..Pak se zamyslel a podíval se upřeně na Jánského: Je nutné, abych o tom vypovídal?”

Nutné to je,” odpověděl Jánský. Jde o výpověď kzávanému trestnému činu.”

Alejási nejsem ničeho vědom,” oponoval opálený obličej.

Pane Pekárek, s tím si zatím nedělejte starosti!”

Snad bych se mohl zříci výpovědi?”

Nemohl. Nejste osoba v příbuzenském poměru k Alici Prokopové.”

Tak se, pane kapitáne, ptejte … Odpovím vám podle pravdy.”

Jak jste se seznámili?”

Víte, oslavovali jsme v podniku padesátiny naeho náměstka. Skončilo to v Lucerna baru. Tam jsem ji uviděl, seděla u stolu s nějakou přítelkyní. el jsem pro ni tancovat. Byla prima a pak jsem si s ní smluvil ran … schůzku. Táhlo se to jetě dost dlouho/Asi zaměsíc jsem u níspalapak …“tadyse stárnoucí playboy odmlčel.

A pak .. napověděl Jánský.

Pak jsem solil a solil. Postavila mě čelem ke zdi. Buď budu cvakat, nebo se manelka vechno dozví. Stálo mě to dost peněz. To mi věřte.”

Docela věřím,” přikývl Jánský. Kolik?”

To nelo o jednotlivou sumu.” Pekárek se zarazil a pak tie a zahanbeně přiznal, e to odhaduje celkem na patnáct tisíc.

Jetě od vás budu chtít vědět, kde jste byl 13. a 14. srpna.

Co to bylo za dny?”

Sobota a neděle.”

Tak to jsem u v pátek odjel s rodinou na chatu.”

Kde máte chatu?”

V Čerčanech. Mohou mi to dosvědčit vichni z osady.”

Například kdo?”

No… vedle nás má chatu doktor Semerád z vinohradské nemocnice. Ten mě tam viděl celé dva dny. Pak paní Vodráková, to je penzistka, ta tam ije celé léto …”

Telefon na některého z nich máte?” přidal se k výslechu Nedvěd, který a dosud mlčel.

Doktor Semerád je v seznamu, ale teď byste ho spí zastihli na interně v nemocnici. Paní Vodráková telefon asi nemá.”

Dovolíte?” zeptal se Nedvěd kapitána Jánského a odeel z místnosti.

Co byste nám mohl jetě říci o Alici Prokopové?” pokračoval Jánský.

Akorát, e je to potvora. Sice pěkná, ale potvora.”

Víte o nějakých jejich dalích známostech?”

Ne, s tím se přede mnou nechlubila.”

Pan Pekárek byl opravdu v sobotu a v neděli na chatě,” hlásil Nedvěd, kdy se po chvíli vrátil.

Jan Pekárek, mu s prokvetlými skráněmi, zůstal mezi těmi účastníky telefonních stanic, které se podařilo zastihnout a vyslechnout, absolutní jednička” co do vzhledu a elegance. Snad proto mu Alice Prokopová pustila ilou jen za patnáct

tisíc. Ostatní byli starí, vypadali hůř a taky hůř dopadli. Avak alibi prokázali vichni.

,,Posaďte se!” vybídl Jánský posledního a zatím nejdůlei-téjího vyslýchaného. Dotyčný se tvářil nasupeně a jeho masité tváře se chvěly vztekem.

,,Byl bych vám, soudruzi, vděčen, kdybyste mi konečně řekli, co ode mne chcete.”

Jánský se na něho upřeně zadíval: ,,Máme to chápat tak, e dosud nevíte, co se přihodlilo vaí známé a přítelkyni Alici Prokopové?”

Jestlie protějek Jánského předstíral překvapení, tak to dělal opravdu dobře.

,,Co se přihodilo Alici Prokopové?” zeptal se naprosto nechápavě.

,,Byla zavraděna,” řekl kapitán Jánský a nespoutěl z předvolaného magistra farmacie Antonína ulce oči. ,,Byl jste její… důvěrný … přítel a moná poslední člověk, který ji viděl ivou.”

To není moné … zavraděna…” lapal po dechu ulc.

Navtívil jste ji v pátek večer a zůstal jste dost dlouho do noci. Ráno jste ji vezl na Hlavní nádraí. Mimochodem, kde máte vá vůz?”

Tady před budovou,” eptal ulc. Ten hnědý fiat.”

Kdy jste ho naposledy myl?” zeptal se znovu Jánský.

Minulý týden.”

Vystříkal jste i spodek vozu?”

Ne, ten ne.”

Jánský odeel do vedlejí místnosti, zavolal technikovi a poádal ho, aby se převlékl do montérek a sekrábal ze spodku fiata před budovou trochu prachu pro chromatogra-fickou expertizu. Věděl, e to asi nebude k ničemu, protoe nemá k dispozici porovnávací materiál. Ale chtěl to zkusit.

Kde jste byl v sobotu a v neděli, pane magistře?” ozval se znovu Jánský, kdy se vrátil do místnosti.

Mám alibi,-” řekl ulc. Na oba dny.”

Tak povídejte. Poslouchám,” vybídl ho Jánský.

ulc, který se mezitím o poznání uklidnil, začal: Od Alice jsem odcházel asi po jedné v noci. Byli jsme domluveni, e pro ni přijedu kolem osmé hodiny a odvezu ji na nádraí. Odjíděla toti za svou kamarádkou na umavu.”

To vám říkala, e jede ke kamarádce?”

Ano. Pokud vím, jezdívala tam často. Před osmou jsem ji vyzvedl a jeli jsme na Hlavní nádraí.”

Měla kufr? přeruil ho Jánský.

Měla. Malý, moderní, světle hnědý, odpověděl ulc a pokračoval: Vysadil jsem ji u Smetanova divadla, a k nádraí se nedá předjet. Jeto tam uzavřeno. Doprovodil jsem ji ke vchodu, rozloučili jsme se a odjel jsem zase do svého bytu.”

Byl někdo doma?

Soudruhu, jistě jste si u o mně sehnali reference a víte, e jsem rozvedený a iji sám. Ale hovořil jsem se sousedkou, paní Blahníkovou. ulc se sotva znatelně pousmál. Tecf teprve vidím, k čemu můe být taková vímavá sousedka dobrá. Zeptejte se jí.

Jánský mlčky kývl.

Zdrel jsem se doma asi hodinu a pak jsem vyel. Před domem jsem se zastavil s panem Brázdou, který je u nás domovním důvěrníkem. Mluvil jsem s ním asi pět minut. Nasedl jsem do vozu asi kolem desáté hodiny. Pak jsem se zastavil ve Slávii na oběd, tam jsem byl obsluhován panem Vavroukem. Ze Slávie jsem odcházel asi o půl dvanácté. No a přesně ve dvanáct jsem nastoupil slubu v lékárně. Ze soboty na neděli. To si také snadno můete ověřit. Kde pracuji, u asi víte.

Ano, víme. Pane magistře, co vak nevíme a co by nás velmi zajímalo, to bych ted rád uslyel od vás.”

Překvapujete mě,” řekl trochu ironicky ulc. Budete jetě něco potřebovat?”

Kdybyste si laskavě vzpomněl a uvedl nám pokud mono přesně, zda jste zavraděné Alici Prokopové dával nějaké dary nebo peníze, co to bylo a kolik. A také kdy,” poznamenal sue kapitán Jánský.

ulc povzdech, poádal, zda si smí zapálit cigaretu, a začal se bez nadení svěřovat, co ho stála známost s Diamantovou princeznou.

KAPITOLA 9

Je náčelník u sebe?” zeptal se strámistr Herda sekretářky.

Je. Ale má návtěvu. Budete muset chvilku počkat.” Zapisovala do bílých karet-alfabetek údaje, které zjiovala

z různých záznamů. Karty opět zakládala do kartotéky. ,,Posaďte se,” vybídla po chvilce Herdu, který zůstal stát.

Trvalo jetě asi deset minut, ne vyel z kanceláře náčelníka okresní správy VB mu v civilu. Usmál se na sekretářku a rozloučil se i s ní. Podle toho, e mu říkala soudruhu doktore, usoudil Herda, e to bude lékař nebo právník.

Soudruhu náčelníku, čeká na vás soudruh ..

Herda,” doplnil ji a počkal, a jeho jméno zopakuje do mluvítka hlasitého telefonu.

Můe jít dál, soudruko,” ozval se hluboký hlas.

Herda se zastavil v kanceláři za dveřmi a postavil se do pozoru: Soudruhu podplukovníku, strámistr Herda. Dovolte mi s vámi promluvit.” Náčelník kývl a ukázal mu na idli. Herda se usadil na jejím okraji a nesměle spustil:

Soudruhu náčelníku, nechci zbytečně obtěovat. Moná, e se o nic nejedná, ale nerad bych něco zanedbal,” začal Herda omluvou. Pak pokračoval: Víte, kdy přiel prvně ten člověk, co poznal v té mrtvé svoji snoubenku, k nám na správu, stál jsem před budovou. Se svým mladím bratrem Ivanem. Já bych si toho snad ani neviml, ale Ivan je fanda do aut a také fandí mojí… tedy naí práci.” Herda se nadechl a jeho hlas nabýval na jistotě s tím, jak viděl, e náčelník se zájmem poslouchá. Ivan si viml, e ta Simca je čerstvě umyta. A nejen umyta, ale přímo naletěna.”

Náčelník se podíval tázavě na Herdu. Pak poznamenal: e má někdo umyté auto, to jetě nemusí nic znamenat. Někdo jezdí se zaflákaným vozem a ani ho nenapadne auto umýt, a druhý na něm nesnese ani trochu píny.”

To ano,” souhlasil Herda. Ale já jsem přemýlel trochu jinak. Víte, vil jsem se do situace toho chlapíka … nevím, jak se jmenuje. Já kdybych čekal na snoubenku a nemohl se jí dočkat, byl bych asi nervózní. Tím víc, kdybych čekal dva dny. V takové chvíli by mě ani nenapadlo, abych myl a blýskal auto. Já bych asi běhal od telefonu do chaty a od chaty k telefonu, a nakonec bych se rozjel do Prahy, abych měl jistotu.”

Náčelník se zamyslel, pak vstal a poklepal Herdu po rameni: A ví, e na tom můe něco být? Já bych se zachoval stejně jako ty, kdy o tom takhle přemýlím. Ale ten Bláha zareagoval úplně jinak.” Přeel k telefonnímu přístroji azavolal náčelníka prvního oddělení Kriminální sluby kapitána Majera. Pak se obrátil k Herdovi a zeptal se: Poradíme se ve třech. Dá si kávu?”

No já ..nesměle zakoktal Herda.

Take dá, řekl náčelník a poádal sekretářku o tři kávy.

Soudruhu náčelníku, přiel jsem na vá rozkaz,” ohlásil se kapitán Majer.

Posaď se, Bedřichu,” vybídl ho podplukovník Barto. Tady soudruh strámistr doel k zajímavé úvaze.” Ukázal na Herdu a vybídl Majera, aby si ho poslechl. Herda zopakoval svoji úvahu.

Tak co ty na to?” zeptal se Majera náčelník a usrkl kávu.

Kadopádně moc zajímavá hypotéza. Myslím, e soudruh Herda je první, kdo o tom přemýlí tímhle způsobem. V kadém případě moc zajímavé,” opakoval znovu. My ale proti Bláhovi nemáme nejmeního důkazu. Dokonce ani indicii,” řekl nakonec.

Já vím,” kývl podplukovník. Berme vak v úvahu, e Bláha moná chtěl něco maskovat tím, e umyl auto. Zavolej do Ondřejova, jaké bylo v Praze ten den počasí. A také v noci ze 14. na 15. srpna. Bude to moná zajímavé.”

Myslíte, e by Bláha mohl být v tu dobu v Praze?” zeptal se Majer.

Přesně to si myslím. Tady bylo krásně, pokud se pamatuji, a nekáplo dobré tři neděle. Pak prelo a ten den, kdy přiel Bláha a poznal v mrtvé snoubenku. To bylo a potom, kdy sem přijel s nablýskaným autem. Jdi to zjistit,” ukončil Barto. Majer odeel a objednal si hovor.

Ty zatím počkej!” vybídl náčelník Herdu, který se zvedal. Myslím, e tě zajímá ten konec. Nebo tolik spěchá?”

Nespěchám. Mám po slubě a času dost,” usmál se strámistr.

Tak seď a čekej.”

Netrvalo ani deset minut a vrátil se Majer. Náčelník se na nic neptal, ale jeho oči hořely zvědavostí.

Asi jste měl pravdu,” oznamoval a pak se podíval na kousek papíru. V Praze prelo dvakrát. Hned zvečera 14. srpna, od 22.25 hodin do 23.40 hodin. Pak se přehnala znovu nad Prahou bouře s lijákem v 03.10 a trvala do 04.05 hodin.”

To by nám lo do figury,” usmál se Barto. V té druhé bouřce se mohl vracet z Prahy. Jestli byl v Praze, asi navtívil byt té mrtvé. Někdo v tom bytě toti byl. Tak to alespoň zjistili Praáci. Je to tak?” ujistil se otázkou. Majer přikývl.

Náčelník se obrátil na Herdu a děkoval mu, protoe z jeho postřehu můe vzejít důleitá stopa. A a taky nezapomene

poděkovat jeho prima brákovi. Herda se začervenal, byl sice skromný, ale tahle chvála mu lichotila. Dovolil se odejít, a kdy se s ním náčelník s Majerem rozloučili, pospíchal za Ivanem, aby mu také tlumočil pochvalu.

Je nutné, abychom přemýleli, jak a co na Bláhu vymyslet. Musíme opatrně. Abychom ho nepoplaili, paklie v té věci jede. Ale také abychom nezavdali příčinu k stínostem, kdyby to byly jen dohady,” řekl podplukovník Majerovi. Nesmíme se ho neetrně dotknout. Jestlie vtom nejede, je mu moná dost těko.

Něco vymyslíme. Svedeme to třeba na nějaký dopravní přestupek nebo na něco jiného.”

% Svolej si chlapce, kteří na případě pracují. Myslím, e by vůbec nekodilo, kdyby sem přijeli ti Praáci, kteří na tom dělají tam. Dohodneme postup, vyměníme si poznatky a společně se do toho dáme. Zavolej do Prahy!”

Provedu, soudruhu podplukovníku.” Majer odeel do své kanceláře. Shromádil spolupracovníky a současně si vyádal Prahu, kapitána Jánského. Porada trvala víc ne hodinu. Závěr vyzněl nejistě. Na Bláhu nebylo podezření, nikdo z nich nemohl najít logiku v tom, e by právě on měl mít na smrti Prokopové nějaký podíl. Nenalo se nic, na čem by se dala postavit alespoň nějaká indicie, nato důkaz.

Já tedy opravdu nevím, jak to chcete navléknout, abychom mohli jít Bláhovi alespoň trochu na tělo,” zamudroval si poručík Kmoch. Přemýlel jsem o takové věci u několikrát, a i kdy nejsem docela přesvědčen, e Bláha mluvil ve vem pravdu, tak nevím, jak ho usvědčit, e ji nemluvil.”

V tom s tebou souhlasím. Ale vyloučit ho z podezření nemůeme. Právě naopak,” uvaoval Majer. ,/Známe přesně jeho pohyb v den, kdy přila Prokopová o ivot? Má alibi?”

V tom to právě je. Tvrdí, e se nehnul z chaty. Mimo dobu, kdy jel pro Prokopovou na nádraí k vlaku. Náčelník stanice ho tam neviděl. Pravda, nezná ho, ale Chadraba je vímavý a pochybuji o tolm, kdyby tam Simca stála, e by si jí neviml. Podle fotky Bláhu také nepoznal. Tady Bláhovo alibi plave na vodě.”

To je moné, ale vyvrátit mu je nemáme čím. Nikdo nemůe potvrdit, e tam skutečně nebyl, nikdo nemůe vyvrátit jeho tvrzení, e se na chatě nezdroval, a nikdo mu nemůe dokázat, e le,” řekl rozezleně Majer. Také mě to rozčiluje, ale ukate mi jeden jediný důvod, proč nemáme věřit jeho výpovědi a já přestanu. Já jsem pro, vemi deseti.”

Jedině sehnat někoho, kdo ho viděl na chatě nebo jinde v tu dobu, kdy říká, e byl u nádraí. Dnes u je ale dost pozdě. Ptejte se někoho, co dělal před týdnem v určitou chvíli, nebo kde se zdroval. Já sám si to nepamatuji,” vmísil se do hovoru nadporučík Moravec.

Přemýleli jste o tom, kde mohl umýt auto?” zeptal se Majer. V servisu mají slubu celou noc, ale jestlie byl v Praze v noci, z neděle na pondělí, mohl zajet do servisu v ranních hodinách, jetě ne se město probudilo. Václave,” obrátil se na Moravec, zajdi tam a prověř to.”

Mohl si auto umýt sám,” oponoval technik Láďa Straka.

Kde? Na chatě vodu nemá, tu musí přináet v konvích,” odpověděl Majer.

To jsem nevěděl,” omlouval se Straka.

Nebudeme se teď dál zdrovat a půjdem. Tak Václave, ty zajdi do servisu!” ukončil poradu Majer.

Pane Václavík, jak vám to jde?” oslovil s úsměvem nadporučík Moravec staříka sedícího ve vrátnici servisu.

Co bys potřeboval, detektive? Ty sem jistě nejde jen tak pro nic za nic,” zpytoval vrátný.

Moravec mávl rukou a zeptal se: Kdo měl slubu na myčce z neděle na pondělí?”

To ti můu říct. Vo co de? Ňákej průvih?” vyzvídal děda.

Ale ne. ádnej. Rád bych si popovídal s tím, kdo měl slubu. To je vecko.”

No tak počkej. Já se mrknu tady do tý kníky a hned ti to řeknu. To bylo…” podíval se do kanceláře a pobrukoval si pro sebe.

Ze čtrnáctého na patnáctého,” napověděl mu Moravec.

No jo, tak tady byl… Otík Náprstek.”

Tak díky. Najdu ho tady?”

Na dílně. Zajdi si za ním.”

Moravec poděkoval a odeel do haly. V montání jámě pod volhou stál Náprstek. Mladík těsně po vojně, svobodný, hezký chlapec. Moravec ho znal, několikrát si u něho dával prohlíet vlastní embéčko.

Otíku, vylez z té díry. Chci se tě na něco zeptat.”

Já nic neproved! Dokonce jsem proel protiúplatkářským kursem,” zubil se Náprstek, ale u byl polovinou těla venku.

Ty jsi měl slubu z neděle na pondělí na myčce?” zeptal se Moravec.

Počkat. To je na mě moc velkej fofr,” odpověděl Náprstek

a otřel si ruce do kusu hadru. Neděle … no jó, to jsem měl mít slubu. Ale neměl.

Jak to, e neměl? Jsi napsán v icháku.

To je tak, já jsem si to vyměnil s Pepíkem Kajzrem. Já měl toti ivotně důleitý rande. Chtěl sem se vrátit v co nejkratí historický době, ale vono to nevylo. Tak tu Pepík ztvrdnul a do rána,” vysvětloval mu Náprstek.

Je tady Kajzr?”

Bude tady>cdpoledne. Teď je asi doma nebo na Chvalin-ským potoce. Na pstruzích.”

Od kolika přichází do práce?”

Od dvou.”

Nadporučík poděkoval. Pohled na hodinky ho přesvědčil, e by měl Kajzr přijít za hodinu.

Zael do nedaleké resturace hotelu, kterému se jinak neřeklo ne Měák”. Sedl si ke stolu a objednal si moravské vřabcě.

Není to zvlátní?” zeptal se číník, který se s ním u dlouho znal.,.Moravec a moravské vrabce…“Kdy viděl, e Moravec nemá zrovna náladu na vtipkování, odeběhl s tím, e přinese jídlo ihned.

Opravdu v pěti minutách stál oběd na stole. Tak u se nemračte,” omlouval se číník.

Ale mám toho zrovna dost. Od rána běhám.”

Nějakej fofr?” vyzvídal číník.

Pořád je něco. Poslyte,” nadhodil Moravec. Nechodívá sem někdy inenýr Bláha? Ten chatař z Prahy?”

Co má tu Simcu metalízu?” zatvářil se důvěrně číník. Občas se tady zastaví, ale velkou útratu neudělá.”

Kdy tady byl naposledy?”

To si musím uvědomit.” Bylo vidět, e usilovně přemýlí. Pak přikývl a řekl: Jasně, v neděli. Natuty. V neděli asi kolem esté večer. Přiel na večeři, seděl tamhle.” Ukázal rukou na stůl v rohu a pokračoval: Pak se mě jetě ptal, jestli je v servisu sluba. e potřebuje natankovat.”

To je zajímavé,” poznamenal nadporučík.

Co jako? e chtěl natankovat?” Číník pokrčil rameny a omluvil se Moravcovi, protoe od vedljeího stolu na něho kýval nedočkavý host.

Tak vida,” řekl si Morvec.

Ś

Pane Kajzr, to si jen tak bez souhlasu vedoucího můete přehodit slubu?” Moravec si prohlíel automechanika, který stál u rozberaného motoru a kouřil cigaretu.

Vy jste kdo?” zeptal se otázkou mu v montérkách, ačkoliv u dobře věděl, e ho Moravec navítíví. V dílně se nic neututlá. Vébé,” řekl kriminalista a ukázal průkaz. Vy jste si, pane Kajzr, vyměnil slubu v neděli s Náprstkem. Nebo snad ne?”

Ne tak docela. On mě převez. Povídal, e mě přijde kolem půlnoci střídat. Pak se na mě… no vykalal a já tady trčel do rána,” postěoval si.

A kde byl?”

No kde. To je otázka. Za slečnou. Kam by von el jinam? Jedině a dycinky na rande.”

Chtěl jsem se vás zeptat,” naváděl hovor Moravec na noc, kdy v servisu slouil Kajzr, měl jste tady hodně práce?”

Ani ne. Pár natankování, pak jedno seřízení motoru a to bylo vecko.”

Nějakou Simcu jste nemyl? Bledě modrou, metalízu?” upřesnil.

Ani Simcu, ani nic jinýho. Myčku jsem nespustil vůbec.”

Určitě, ne?” zeptal se pro jistotu jetě jednou Moravec.

Copak bych si to pár dní nepamatoval?”

To nikdo netvrdí,” omlouval se nadporučík, ale přece jen si to rozmyslete, dost na tom záleí.”

Jási nemusím nic rozmejlet, protoe to vím. ádná Simca tady za celou noc nebyla. Končil sem v půl vosmý ráno, myčka neběela, a dost.”

No dobrá,” povzdychl si Moravec, jako kdy jsem nic neřekl. Tak na shledanou.”

Nashle …” zabručel Kajzr a jetě se chvíli za Moravcem díval.

Kdy veel Moravec do prvního poschodí, zamířil k sekretariátu oddělení. Je tam Béďa?” zeptal se Růenky, která psala na stroji.

Zvedla oči přes moderní kovové obroučky brýlí a podívala se na nadporučíka. Před chvilkou přiel. Ptal se po vás, jestli u jste se vrátil.”

Nějak po mně touí, co?”

Hned jak přijdete, máte jít za ním.”

Dveře se otevřely a v nich stál kapitán Bedřich Majer. Jak viděl Moravce, kývl na něho: Pojď dovnitř a můe začít! Jak jsi dopadl v servisu?”

Nadporučík mávl rukou. Pak se ale zmínil o tom, e se mu vyplatilo zajít na oběd a uvedl, co se dověděl od číníka.

Take vlastně máme nepřímého svědka, e Bláha v neděli tankoval. Moc by mě zajímalo, kde a kolik. Pak bych rád věděl, kolik benzínu měl ráno v nádri.”

Kde tankoval, to se snad dá zjistit. Jsou otevřena jen dvě čerpadla. Jedno ve Zlaté Koruně a druhé ve Větrním. Zajedu k oběma a vezmu si Bláhovu fotografii. Snad ho obsluha pozná. Horí bude zjistit, kolik toho měl ráno v nádri. Ačkoliv…” Moravec se odmlčel a poádal Majera, aby zavolal technika: Dělal přece v jeho voze prohlídku. Třeba si viml, kolik ukazuje benzinoměr.”

Vidí, to je pravda,” kývl Majer a zavolal Straku, aby ihned přiel do kanceláře.

Pamatuje se na to, jak jsi dělal prohlídku té Bláhovy Simcy?” spustil na technika hned ve dveřích.

Jasně, e pamatuji.”

Neviml sis, kolik ukazoval stav paliva?”

Viml. My to potřebujeme vědět?” zeptal se technik.

e se ptá,” vyhrkl nedočkavě Moravec.

Tak to máme smůlu,” odpověděl Straka. Dostal jsem tenkrát na toho Bláhu vztek. Takové prima fáro a on má ukazatel paliva mimo provoz.”

Coe?” vyhrkl kapitán Majer.

Benzinoměr neukazoval. Byl na nule,” tvrdil Straka.

Počkej,” vskočil mu do řeči nadporučík Moravec. Neukazoval, nebo neměl co ukazovat?”

No, to se dost těko poznává. Fakt je, e byl na nule.”

Bude nutné zajít za Bláhou a nenápadně se podívat, jestli mu ukazatel paliva funguje,” rozhodl Majer. Ovem nenápadně. Nebylo by vhodné, aby si toho viml. Musíme si vymyslet nějakou legendu.”

Moravec se zvedl: Vezmu si to na starost.”

KAPITOLA 10

Tak tady kdysi bydlíval pan Petr Vok?” rozhlédl se nadporučík Nedvěd, kdy s kapitánem Jánským zaparkoval sluební volhu na nádvoří zámku. Jánský nestačil odpovědět. Mladý praporčík v bílé čepici se vynořil jako duch a hned po

Nedvědovi vyadoval doklady od vozu a řidičský průkaz.

Já jsem ti říkal, e nemá to pivo pít,’ uklíbl se Jánský na Nedvěda. Praporčík zpozorněl a chystal se vytáhnout z brany detalkohol s balónkem. Nedvěd ho předeel, vyndal z kapsy sluební průkaz a vysvětlil praporčíkovi, e kapitán Jánský je starý prýmař.

Praporčík si pozorně prohlédl doklady a pak upozornil, e se tady nesmí parkovat. Kromě sluebních vozů. Odkud jste to přijeli?44

Z Prahy. Jedeme k vaemu náčelníkovi,4* odpověděl za oba Nedvěd.

Kde najdeme podplukovníka Bartoe?*4 zeptal se stráného ve vrátnici kapitán Jánský. Přitom se mu legitimoval.

První patro, soudruhu. Jestli jste z Prahy, tak na vás u čeká,** dodal.

To je prima,4* uklíbl se Nedvěd, aspoň nebudeme čekat my na něj.44 Vystoupili do prvního poschodí a veli do dveří sekretariátu.

Jestli jste kapitán Jánský a nadporučík Nedvěd, tak vás náčelník očekává,44 uvítala je sekretářka, otevřela dveře a ohlásila jejich jména.

Sem s nimi!4* odpověděl melodický hlas.

Kdy Jánský s Nedvědem veli, stál proti nim starí mu v letním civilním oděvu. Potřásl jim rukama a nabídl na osvěení po cestě kávu.

Doufám, e se zdríte pár dní. Máme pro vás zajitěný pokoj v hotelu Bílá růe nad náměstím.

Pak začal podplukovník o celém případu a vysvětloval, co oni zjistili tady v Krumlově. Jánský s Nedvědem podali informaci, co se zjistilo v Praze. Nakonec poádal Jánský, zda si mohou pročíst celý spisový materiál a podívat se na místo nálezu mrtvé.

Samozřejmě. S tím jsem počítal. Přidělím vám poručíka Kmocha. Byl u případu téměř od začátku a ví o něm nejvíc. Bude vám k dispozici.44

Děkujeme,44 usmál se Jánský a jetě poprosil: Posadíte nás, soudruhu náčelníku, někam, kde je trochu volno?44

I s tím jsme počítali. Máte připravenou kancelář.44 Pak uloil sekretářce, aby zavolala Kmocha.

Do místnosti vstoupil poručík Kmoch a představil se.

Přemýlím, odkud já tě vlastně znám?44 prohlíel si ho nadporučík Nedvěd.

Ví, e já také? Netudovali jsme spolu? Já byl ve kole v Jánu pod Skalou.”

No tak jsme doma. V roce 1964.

Tenkrát jsme byli o něco mladí…” povzdechl Kmoch. Nedvěd ho doplnil: A taky krásnějí. Jen to klidně řekni. Zasmáli se a pak je Kmoch zavedl do kanceláře, která jim byla přidělena.

Normálně tady sedí nadporučík Suchomel, vysvětloval Kmoch. Ale teď je na dovolené.‘1

Na zdi nad stolem viselo čestné uznání za práci v Bezpečnosti, několik sportovních vlajek a fotografií statného mue v mysliveckém s loveckou brokovnicí. To je on?” zeptal se Kmocha.

Ano, soudruhu kapitáne. Nadporučík Suchomel. Vánivý nimrod.”

Taky bych se někdy docela rád proel lesem,” povzdechl si Jánský. Přeel k oknu a podíval se ven. Na nádvoří právě přicházela skupina zahraničních turistů k prohlídce zámku. Tady je dost velký rachot, co?”

To bych řekl. Některé sobotýa neděle jich přijedou tisíce.”

Takový rumec pod okny,” pokýval hlavou Jánský.

Na to byste si zvykl. Nám to u ani nepřijde,” mávl rukou Kmoch a ze skříně vytáhl silnějí desky béové barvy. Tady jsem pro vás vypůjčil opis vyetřovacího spisu. Je tam vechno. Od nálezu mrtvé a do dneního dne. I s fotodokumentací.”

Pratí kriminalisté si odloili, řekli Kmochovi, e nejméně čtyři hodiny ho nebudou vůbec potřebovat a začetli se do celého spisu.

Tak jakej,” osopila se na nadporučíka Moravce korpulentní čerpadlářka ve Zlaté Koruně. A to vodsejpá.”

Já nechci benzín,” odpověděl Moravec, kdy vystoupil z vozu.

Ne?” zeptala se opatrně čerpadlářka a o krok couvla. A co teda?”

Nějakou informaci.”

To jako vodě mě?” podivila se. Já nic nevím a i kdybych věděla, tak nic nepovím. Kdo vlastně jste?”

Kriminální sluba, nadporučík Moravec.” Ukázal jí sluební odznak.

To bych ráda věděla, o čem bych vás mohla informovat.”

Měla jste slubu v neděli čtrnáctého?*

Kdo by tady místo mě byl? Myslíte, e jeto legrace stát tady vtom vedru ..

Počkejte,” zarazil příval jejích slov Moravec. Rád bych věděl, kolik tady asi tankuje vozů?”

Tak to nevím, proč tohle chcete vědět,” utrhla se ena.

Abych odhadl, jestli si můete pamatovat určitou osobu, která tady brala benzín.”

Podle toho, kdo to je. Kdy je to enská, tak těko. Ale jestli to byl hezkej muskej, tak moná jó,” poprvé se usmála.

Moravec vytáhl z kapsy Bláhovu fotografii a podal ji spolu s několika dalími fotografiemi jiných muů.

Chvíli je probírala a pak zavrtěla hlavou. Ani jeden.”

Víte to jistě?” optal se znovu Moravec, ale hned zjistil, e se neměl ptát. Na její tváři se rozhostil nerudný výraz.

Tak pitomá snad etě nejsem, abych si nepamatovala, koho obsluhuju.” Vrátila mu fotky a odsekla: Ani jeden.”

Neptal se u na dalí a spěchal k vozu. Vyrazil k druhému čerpadlu ve Větrním.

Zastihl robustního mue v plátěné recesní čapce. Usmíval se i poté, kdy mu nadporučík ukázal sluební odznak. Tak co bys rád,” oslovil Moravce docela familiárně.

Byl jsi tady v neděli?” přijal tykání nadporučík.

Byl. Co se stalo?”

Moravec mu ukázal fotografie a zeptal se, zda poznává některého z muů, který by tady v neděli tankoval. Sám o tom dost pochyboval, protoe Větřní je na druhou stranu od Krumlova, od směru jízdy na Prahu.

Čerpadlář si nasadil brýle a zadíval se na fotografie. Pak docela klidně ukázal na jednu: Bylo to asi mezi sedmou nebo osmou večer.”

Moravec se podíval na fotografii a srdce mu zabuilo. Snímek inenýra Bláhy. Kolik bral?” zeptal se s předstíraným klidem.

Počkej, jak to řek?” zamyslel se čerpadlář. Jó, takhle: .Dejte jí, co se do ní vejde’.”

A kolik se do ní velo?”

Myslím, e asi kolem třiceti litrů… Pak jetě říkal, e má cestu na Lipno a e jetě projede pár kilometrů, tak aby ho nenechala někde stát nasucho.”

Co to měl za auák?”

Pěknou Simcu. Ale barva? To u si nevzpomenu.”

,,Nevadí. Můe zajet k nám do Krumlova ke krátkému výslechu?1’

Ale jasně. Kdy?

Hodí se ti to ráno?”

Můu. Tak asi kolem osmé?”

Platí. Na okresní správu do Krumlova. Na Kriminální slubu. Vyetřovatel tě krátce vyslechne. Ohlásím mu to. Moc ti děkuju.” Moravec podal čerpadláři ruku a odjel zpět na správu.

Ví, e mi tady připadá něco dost divné,” prohodil Nedvěd, kdy dočetli spis.

Neříkej, Frantiku. Tobě také? A copak?”

Já ti to teď jetě neumím přesně říct, ale něco mi tady nehraje.”

Obdivuhodný postřeh,” pochválil ho ironicky Jánský. Já jsem na tom proti tobě lépe. Já vím, co mi tady nehraje.”

Prozradí mi to?”

Jánský zavrtěl hlavou.

Snad bys mi to mohl naznačit.”

Mohl, ale nejdříve přemýlej sám,” napínal ho Jánský.

V tom do kanceláře veel Kmoch.

Přesný,” pochválil ho Nedvěd, který vedl v patrnosti, e Kmoch slíbil přijít za čtyři hodiny.

Přesnost je ctností králů,” řekl Kmoch.

To jo, ale ty jsi jen Kmoch. A to byl podle mých chatrných znalostí chudý kapelník,” uklíbl se Nedvěd a zavřel desky se spisy.

Rád bych se podíval na to místo,” poádal poručíka Jánský.

Můeme jet. Dali jste si věci do hotelu?” zeptal se ho Kmoch.

Jetě jsme to nestihli. Tak to zařídíme cestou.”

Nasedli do volhy, kterou řídil Nedvěd. Kmoch ho vedl úzkými uličkami na náměstí. Odbočili a po několika desítkách metrů zastavili u hotelu Bílá růe.

Ruce nahoru! Ani hnout!” ozval se za nimi rázný povel. Co je to za blbost?” zaklel Nedvěd a neochotně pozvedl ruce. Kmoch se přece jen otočil a pak se rozesmál.

Za stromem stál hajný s páskou Pomocné stráe VB na

rukávě a mířil na ně brokovnicí, která se teď pomalu skláněla k zemi. Do Prčic, chlapi, ulevil si a vylezl z úkrytu. Poznal Kmocha.

Co tady zmatkuje?* křikl Kmoch na hajného Vosáhla.

No co, co. Hlídkuju. Kdyby se pachatel vrátil na místo činu. To je snad jasný, ne?”

Vosáhlo stále hleděl udiveně. Jánský se k němu otočil a představil se. Pak usedl na kmen poraeného stromu. Vy věříte, e se vrací pachatel na místo činu?*’ zeptal se se zájmem. Vosáhlo kývl.

To byla pravda dříve. Dnes uto není zákonem kriminalistiky. Pravda je, e by pachatel mohl projevit větí zájem ne druzí lidé, ale co víc? Jak byste mu dokázal, e je vrahem, i kdyby sem náhodou přiel?’* zeptal se Jánský zvědavě a poplácal hajného po rameni. Nic ve zlém. Ale dnes musíte pachateli dokázat jeho vinu. On naopak nemusí svou nevinu vůbec dokazovat. To je takzvaná presumpce neviny. I soud se na pachatele musí dívat jako na nevinného, dokud nevyřkne rozsudek. Pak je teprve prokázána vina. Jak byste tedy prokázal vinu pachateli? Jen tím, e byste ho tady zadrel?”

No . . no to vlastně nevím,” přiznal Vosáhlo.

Jánský sáhl do kapsy a vytáhl krabičku spart. Nabídl Vosáhlovi a sám si také zapálil. Chvíli seděli mlčky. Byl tady někdo?” zeptal se Jánský jakoby mimochodem.

Nebyl,” konstatoval Vosáhlo.

Tak vidíte. A nás byste málem zastřelil,” uklíbl se nadporučík Nedvěd.

Teď se zase uklíbl Vosáhlo. Pak otevřel nábojovou komoru brokovnice, kterou předtím postavil ke stromu. Dva otvory v hlavni jetě svítily. Obě nábojové komory byly prázdné. Myslím, e to s tím zastřelením přeháníte,” dodal.

Nedvěd zavrčel: To jsem měl vědět.”

Jánský se obrátil na Vosáhla: Znáte inenýra Bláhu? Jaký na vás dělá dojem?”

Já bych řekl, e dobrej.”

Jak to nese?”

Myslíte jako tu mrtvou? Nikam se nehne. Dřív přiel aspoň do Vynýho na pivo k estákům do hospody, ale teď? Pořád jen kolem chaty.”

Je to odtud daleko?”

Kousek lesem. Tak půl hodiny.”

A po silnici?”

Chcete se tam podívat?” ptal se hajný.

,,Určitě. Sjedeme tam autem,” odpověděl za vechny Jánský. Hajný se na ně pohrdavě podíval. Byl zvyklý chodit po lesích od rána do večera a neměl rád auta.

Pojedete s námi?”

Tady teda u hlídat nemusím?”

To víte, e ne. Navíc to není ani místo činu, tak proč by se sem měl pachatel vracet?” pokrčil rameny Jánský.

A musím s vámi jet?”

Ne. Kdy nechcete, tak nemusíte. Soudruh Kmoch nás tam dovede. S inenýrem Bláhou jste náhodou nemluvil?”

Včera, ale jen chvilku.”

Jaký na vás dělal dojem, vypadal normálně nebo ho to ,vzalo1, ta událost… rozumíte, co myslím?” řekl Jánský.

el jsem kolem chaty, tak jsem se zastavil,” vybavoval si ve vzpomínkách lesák, zrovna letil auto.” Vosáhlo se zarazil a podíval se na Jánského: Víte, co mi bylo divné? Teď mi to teprve dolo. On si blejskal fáro a přitom byl oblečenej do kostkovaný koile s dlouhejma rukávama.”

Aha,” řekl Jánský…

No a?” vpadl do řeči Nedvěd, který nemohl pochopit, co bylo Vosáhlovi na tom divné. Jánský zprail Nedvěda pohledem.

V takovým vedru a v koili s dlouhým rukávem? Co ho znám, chodí v krátkejch kalhotech a v tričku nebo bez něj. A najednou v koili. To snad divný je. Nebo není?”

Máte výborný postřeh,” pochválil ho Jánský. V kadém případě je to zajímavé.”

Kdy hajný odeel, vytáhl Jánský z kapsy kalhot kapesník a dlouze si otíral čelo.

Nadporučík Nedvěd rozpačitě mlčel.

Mělo by u sprchnout,” přeruil mlčení poručík Kmoch. Chcete se tedy podívat k Bláhovi?”

KAPITOLA 11

Nadporučík Moravec minul osadu Vyné a sjel na lesní cestu, kterou kromě chatařů málokdo pouíval. Jel krokem. Cesta byla poseta výmoly. Asi po deseti minutách uhnul z cesty do lesa, na jeho kraji stála srubová chata. Verandu podpíraly dva kamenné sloupy, z nich jeden slouil jako letní

krb. Dveře do chaty byly zavřeny a místo, kde stávalo Bláhovo auto, zelo prázdnotou.

Nadporučík vystoupil z vozu. Zamířil k verandě a vzal za kliku dveří. Byly zavřeny a nepovolily. Pojednou zbystřil pozornost. Lesem se ozýval hluk motoru. Nadporučík se vrátil před chatu. Chvilku trvalo, ne se vozidlo z lesa přiblíilo na dohled. Moravec spatřil černou volhu. Vykročil jí v ústrety na paseku. To u volha zastavila před ním.

,,Co tady dělá?” zeptal se Kmoch, kdy vystoupil z vozu.

A co ty?” otočil otázku a jeho pohled zamířil k dvěma muům uvnitř, které neznal.

To jsou nai soudruzi z Prahy.” Kmoch hned nato představil nadporučíka Moravce Jánskému a Nedvědovi.

Jánský se posadil na březovou lavičku před chatou. Není doma?” zeptal se Moravce.

Není. Asi jel nakoupit do města. Máme smůlu.”

Ale ne. Tak bych to neviděl. Vy tady máte nějaký speciální úkol?” zeptal se Jánský.

Potřebuji nenápadně zjistit, jestli u jeho vozu funguje benzinoměr,” sdělil jim Moravec.

To se asi těko podíváte. My jsme na tom relativní lépe. My se můeme podívat po okolí chaty.”

To ano,” kývl Moravec. Já tu momentálně nejsem nic platný. Raději se vrátím, aby nás tu nebylo moc. Přijedu a odpoledne.” Nasedl do vozu a odjel.

Pojďte se projít,” vyzval své společníky Jánský.

Pak vykročil pomalu kolem chaty. Kmoch el za ním. Za chatou stála otevřená kůlna s různým nářadím. Kde má dříví?” zeptal se Kmocha Jánský.

Topí naftou. Chatu mu povolili s výhradou, e nebude topit tuhými palivy a nebude ohroovat jiskrami okolí. To si vyhradila lesní správa.”

Proto tady nevidím nikde popel,” poznamenal Jánský. Pak se rozhlédl a jeho pohled se zastavil u jámy, která zřejmě plnila funkci smetníku. Vykročil k ní, zastavil se na jejím okraji a zadíval se na dno. Odhadl hloubku asi na půldruhého metru. Spodek jámy byl pokryt plechovkami od konzerv, slupkami od brambor a zbytky obalů z různých potravin. Jánský seskočil do jámy a začal přehrabovat její obsah. Pak se vzpřímil a v ruce drel plechovku, která nesla stopy po ohni.

Co jste to nael?” divil se Kmoch.

Zajímavé, co?” usmál se Jánský a vylezl z jámy. Prohlíeli si nález, plechovku od konzervy. Nebylo na ní na první pohled

nic nápadného. Avak při bliím zkoumání spatřili uvnitř popel ze spálených papírů.

Co v té krabici asi pálil? ozvalse Nedvěd.

Nějaké papíry. Viděl moná někde v detektivce, e se dá z neporueného popele číst, případně dát písemnost dohromady tak, e je ji mono přečíst. Rozdrtil proto popel na drobné kousky, které nedá nikdo dohromady.”

Jánský vytáhl z kapsy igelitový sáček a vysypal do něho obsah plechovky. Člověk nikdy neví, technici jsou alchymisté, kteří ji mnohokrát objevili kámen mudrců. Nevěřil sice, e by mohli poznat, co bylo na papírech napsáno. To je opravdu vyloučeno, ale lo by zjistit, z jakého papíru ten popel je. Podíval se jetě do prázdné plechovky. Obrátil ji proti slunci a zpozorněl. Na dně byl přilepen árem roztavený kousíček nějaké umělé hmoty. Dalo mu dost práce, ne jej od plechu odloupl. Uschoval ho zvlá do jiného sáčku.

Z čeho to můe být? Vypadá to na červenou barvu,” usoudil Kmoch.

Ale hodně zčernalou. Zkusíme se zeptat chemiků, techniků a co já vím jetě koho.” Jánský se obrátil jetě jednou k jámě a chvilku se do ní díval. Posadil se na bobek u kraje a kusem dlouhého klacku přehraboval její obsah. Nenael ji ale nic, co by stálo za vytaení. Vrátil se před chatu.

Zítra ráno pojede do Prahy. Vezme sebou ty dva sáčky. Do laboratoře,” uloil Jánský Nedvědovi.

Rozumím. Chceme vědět, z jakého papíru ten popel je a z čeho pochází umělá hmota, její zbytky jsou v druhém sáčku. Alchymisté jsou tam dost zdatní, a se tedy snaí.”

Rád bych, abys přijel do večera, ale s výsledkem.”

Teď v době dovolených? Ví, jak mě přivítá náčelník kriminalistického ústavu? Vyrazí mě.”

Nenech se,” poradil mu Jánský a vykročil k vozu.

Vracíme se?” zeptal se poručík Kmoch.

Nevím, co bychom tady dělali,” pokrčil rameny Jánský. Na Bláhu čekat nebudeme, kdoví kdy se vrátí.”

Nasedli a pomalu se prohoupali výmolovou cestou a k silnici.

Docela bych se někde něčeho napil,” nadhodil nejistě Nedvěd. Samozřejmě, nealkoholického.”

Tak zastavíme v restauraci U estáků,” navrhl Kmoch.

Kapitán Jánský souhlasil. Za chvíli veli do chladného výčepu. Byla to nevelká místnost, kde kralovala malá, čilá stařenka. Kmoch se s ní dobře znal.

,,Pěkně vítám, pánové,” uvítala je u dveří a hned je pozvala ke stolu. Posaďte se, prosím.1*

Netrvalo dlouho a ani se ptala, postavila před Jánského a Kmocha po oroseném půllitru piva. Před Nedvěda láhev kofoly a skleničku. Nedvěd se podíval překvapeně.

Jste řidič, ne? usmála se babka. Vdycky kdy tady zastaví auto, tak se dívám, kdo sedí za volantem.”

Studená kofola je taky dobrá,” povzdechl si Nedvěd.

Nebyl tu pro láhvový pivo ten inenýr z chaty?” zeptal se enkýřky poručík Kmoch.

Včera večer tu seděl, dal si pivo, ale hlavně se dohadoval s vedoucím pily ohledně dodávky nějakých prken.”

Trojice kriminalistů zbystřila pozornost jako jeden mu. Smutek se tedy nekoná, kdy se Bláha stará o prkna.

Nevzpomenete si náhodou,” vmísil se do hovoru Jánský, jestli nejel pan ienýr vozem někam v neděli, tuhle neděli?”

enkýřka se zamyslela. Její vrásčité čelo se zkrabatilo jetě více. Pak ale přikývla: Já bych řekla, e jel. Neberte to ale za bernou minci. Mohu se docela klidně mýlit. Jsem stará bába.”

No, no,” oponoval Jánský, nehádal bych vám víc ne edesát.”

Vy lichotníku, musel byste hodně přidat.”

Jánský ujistil babku, e určitě ne o mnoho víc, ne řekl. Pak se zeptal: Myslíte, e pan inenýr odjíděl někam pryč z chaty?”

Pokrčila rameny a dodala, e si to myslí.

Viděla jste ho taky přijídět zpátky?” Kmoch sotva zakrýval napětí.

Neviděla,” odpověděla krátce a dodala: Ale slyela. Jestli to byl ale opravdu on.”

V kolik hodin?” zeptal se nedočkavě poručík.

Jen na mě tolik nepospíchej, mladíku,” pohrozila na něho babka. Kolik mohlo být? To nevím přesně. Bylo u světlo. Teď se rozednívá asi ve čtyři hodiny a tohle u bylo světlo. Ne rozednívání. Řekla bych tak někdy kolem páté. U jsem nespala a já se asi v tu dobu budím. Za chvíli jsem pak vstávala a bylo půl estý. Kdybys nebyl od policie, tak bych ti to ale neřekla, mladíku.”

Děkuji vám, hodně jste nám pomohla,” pokýval uznale hlavou Jánský.

Nevím sice v čem, ale jsem ráda, e jsem mohla pomoci.”

Dopili, Jánský za vechny zaplatil a vyli z restaurace.

*

Nadporučík Nedvěd vstával ráno velmi časně. Jánský jetě spal, kdy nadporučík sedal do volhy. Mířil do Prahy na Federální kriminalistický ústav. V hlavěse mu honily plány, jak a co říci náčelníkovi, aby hned začali na jeho vzorcích pracovat a neodkázali ho na pozdějí dobu.

Do Prahy dorazil ve chvíli, kdy se scházelo osazenstvo laboratoří na svá pracovitě. Tu a tam zavoněla káva a podrá-dila Nedvěda, který dosud nesnídal. Zaklepal na náčelníkovy dveře. Kdy veel, oblékal si právě podplukovník Beran bílý plá.

Nedvěd se zastavil u dveří, pozdravil a spustil: ,,Soudruhu náčelníku, přijel jsem z Českého Krumlova a měl bych k vám prosbu.

Podplukovník zvedl obočí a podíval se přes rámečky brýlí. Kdy poznal nadporučíka, usmál se: ,,Jak to, z Krumlova? Copak jsi převelen?”

,,Ne, soudruhu náčelníku. My jsme tam odjeli narychlo s kapitánem Jánským. Děláme na vradě jedné dívky z Prahy. “

,,Tak co jsi nám přivezl? Jak znám Jánského, tak to mělo být hotové u včera, viď?”

Nedvěd přikývl a chtěl odpovědět, ale Beran jetě dodal: ,,Tak co má?”

Nadporučík předloil sáčky se spálenými papíry a s kouskem umělé hmoty.,,Potřebovali bychom vědět, ovem jestli je to moné, z jakého papíru a z čeho je ta umělá hmota.”

Beran zavrtěl hlavou. Co na těch sazích bylo napsáno, bys vědět nechtěl?”

Chtěl, ale to nebude moné.”

To si pi, e ne. Tuhle dr nedá nikdo dohromady. Jó, kdyby to bylo alespoň trochu pohromadě, to by byla jiná. Samozřejmě, e to chce ihned a nebo jetě dřív.”

Víte, soudruhu náčelníku, je to moc důleitá věc. Moná, e nám to pomůe odhalit pachatele.”

Nepřeháněj,” mávl rukou Beran. Takové pobízení na mě neplatí. To říkáte vdycky jenom proto, abyste nás donutili k co největímu fofru. Jenome nejsi jediný, kdo tuhle metodu pouívá. Podívej se do kterékoli laborky, takových rychlovek je tam jako máku. Lidí polovina, protoe ta druhá je na dovolené. Tak co byste na nás, chlapci, jetě chtěli?”

Já vím, soudruhu náčelníku, ale vzpomeňte si, jestli my jsme na vás někdy něco hráli. Myslím kapitán Jánský nebo já.”

Beran si přejel rukou po bradě. To netvrdím. Vy jste vdycky solidní, to je pravda.”

Tak vidíte. A vy mne podezíráte, e na vás hraju nějakou boudu, abych měl výsledky dřív, chytil se toho rychle Nedvěd.

Podplukovník mávl rukou a řekl: Vem to čert. O jednu rychlovku víc nebo míň. Třeba opravdu moc pospícháte. Dej to sem! Pak si vzorky prohlédl, podíval se znovu na Nedvěda a dodal: Teď koukej vypadnout a nezacláněj. Přijď tak v poledne.”

Nedvědova tvář se roztáhla do irokého úsměvu. Kdyby zrovna nehrál v místnosti rozhlas po drátě, asi by bylo slyet, jak mu spadl kámen ze srdce. ,,Díky, soudruhu náčelníku. Přijdu tedy asi po jedenácté.”

To není poledne. Přijď ve dvanáct. Dřív mi sem nelez!”

To se mi snad jenom zdá!” zvolala Květa, která právě natáčela papír do válce psacího stroje. Myslela jsem, e se opalujete někde na Kleti, soudruhu nadporučíku!”

Zase tak jedovatá?” opáčil Nedvěd a usadil se naidli proti ní: Je něco nového?”

Je. Právě jsem vám chtěla telefonovat.” Vytáhla ze stolní zásuvky desky. V tom telefonním seznamu známých a přátel je taky číslo jednoho, který bydlí v Českém Krumlově.”

Ukate? To je moc zajímavé.” Nedvěd sáhl po deskách.

Jste tu nadlouho?” zeptala se Květa.

Ani ne. Záleí na tom, jak rychle sebou hodí v laboratoři. Počítám, e odpoledne jsem na cestě do Krumlova,” odpověděl Nedvěd, ani by zvedl hlavu od záznamů v deskách, které dychtivě prohlíel. Pak je poloil na stůl a na kousek papíru si napsal jméno a adresu člověka, který bydlí v Krumlově a jen zřejmě patřil do okruhu známých Alice Prokopové.

Květo, díky. Třeba nám to pomůe.” Nadporučík jí vrátil desky.

?

V sedmnáct hodin zastavila Nedvědova volha před okresní správou v Krumlově. Je tady kapitán Jánský?” zeptal se Nedvěd Kmocha, kdy doel do kanceláře, kterou měli propůjčenou.

el si něco koupit k jídlu. Jak jsi dopadl?” zeptal se zvědavě Kmoch.

Střídavě oblačno,” odpověděl Nedvěd a dopadl na idli.

Tak povídej,” naléhal Kmoch.

Snad bychom měli počkat na Jánského, ne?” uvaoval

Nedvěd. Pak ale sáhl do kapsy a vytáhl kousek papíru. Kde máte uloeny alfabetky?”

Na sekretariátu náčelníka, proč?”

Tak se tam jdi podívat, jestli jste nedělali něco s nějakým Jaroslavem Kábrtem. Tady jsou jeho nacionále.”

To je kdo?”

Taky bych rád věděl. Jeden ze známých Prokopové a navíc bydlí tady v Krumlově.”

Kmoch pohlédl na papírek a spěchal do sekretariátu.

Dřív ne se vrátil, ozval se ode dveří hlas kapitána Jánského.

Jak jsi dopadl s tím Kábrtem?”

Ty u to ví? Vdy jsem ti jetě nic neříkal.”

Vím vechno. Jsem za to placený,” zasmál se Jánský. Mluvil jsem telefonicky s Květou.”

Nadporučík vysvětloval: Kmoch el do jejich kartiček, jestli k němu něco mají.”

Prima. Je vidět, e jsi začal hned, jak jsi přijel. To té ctí.”

Vtom do kanceláře veel Kmoch. Oba se na něho tázavě podívali.

Nic moc,” zavrtěl hlavou. Není to ádná závadovka.”

To se nedalo ani čekat. Má nějaké záznamy?” zeptal se Jánský.

Záznam doádání o pověst z místa bydlitě a také, e na něho přiel nějaký anonymní dopis. Ten se pak proetřoval. Nael jsem to ve spisech a přinesl s sebou.”

Chytrý hoch, co?” prohodil Nedvěd a podíval se na Jánského. Kapitán poznámce nevěnoval pozornost. Začetl se do spisu, který Kmoch přinesl. Mezi čtením několikrát podotkl, e je to zajímavé a pak poloil anonymní dopis na stůl. Nedvěd se naklonil, aby lépe viděl a četl:

Váený pánové,

píu vám vo jednom zločincovy, kterej bydlí a chodí mezi námi a vo kterým asi nic nevýte. Je to Jaroslav Kábrt, bydlí v Papírnický ulici číslo 12, ve svý vilce. A vo tu právě de. Nedávno jí postavil a aspoň polovinu materiálu ukrad. To si zjistěte. Teď dělá hógo, fógo, má auáka a do jeho vily se slejzá partička, která tam dělá mejdany s děvkama. Kde na to vechno bere? Ta vila ho musela stát nejmíň tři sta tisíc i kdy polovinu materiálu nakrad. Auák má R esnácku. Nedávno se rozved protoe mu ta jeho enská nechtěla vecko trpět. Je to gauner a bude dobře, kdy se na něho pánové podíváte a utrhnete mu tipec.

přítel.”

Co vy na to? zeptal se obou Jánský.

Já si myslím, e pisatel udělal úmyslně dost hrubých chyb, ale bez inteligence není, vysvětloval svůj názor Nedvěd. Naopak si myslím, e zná gramatiku a moc dobře a e styl písma hraje. Kdy se dobře podíváme, některé pasáe jsou vysloveně přehnané a celek dopisu svědčí pro moji verzi. Nevím, jak bych to vysvětlil. Některá věta je, jako kdy ji píe člověk bez kousku inteligence. Ale dalí je vysloveně nahraná a tam, kde by člověk bez vzdělání a znalostí gramatiky udělal určitě hrubou chybu, tam ji pisatel naopak neudělá. Myslím, e autor tohoto anonymu bude z řad alespoň středně inteligentních lidí - moná Kábrtův dobrý známý nebo dokonce kamarád. 

Sdílím tvůj názor. Soudruzi, kteří se anonymem zabývali, dělali vechno pro zjitění pisatele, ale nepodařilo se jim to. To je tu uvedeno v dalím záznamu/1

Na to jsme sem nepřijeli, abychom ho zjistili my, poznamenal Nedvěd.

A co kdy to spolu úzce souvisí? Jistě ti v anonymu neuniklo udání, e se ve vile konaly mejdany za přítomnosti slečen. Nebyla snad některá z nich Alice?

Mohla tam být, ale jak to zjistíme?” ozval se Kmoch.

Kdo se ptá, ten se dozví,” odpověděl Jánský. Chce to probrat vechny sousední domy a vyzpovídat obyvatele. Nevynechat ani jednoho.”

Co kdy to psal někdo z těch, kdo se přímo pitek zúčastňovali a árlil na Kábrtovy úspěchy u en?” zauvaoval Kmoch.

Je to moné,” kývl Jánský a pokračoval: Musíme si stanovit verze. Navrhuji jako první: Za prvé - předpoklad, e pisatelem je osoba moralisticky zaloená, které se Kábrtovo jednání dotýkalo. Za druhé - pisatelem je osoba z okruhu kamarádů a přátel. Závidí Kábrtovi úspěchy v ivotě i u en.

Myslím, e tyhle dvě verze stačí. Podělíme se o jejich objasnění, ale současně nesmíme zanedbat práci na Bláhovi. Obě věci spolu zřejmě souvisí a vysvětlením jedné se můeme dostat k vyřeení druhé.” Pohlédl na Nedvěda a řekl: Jetě jsem se ani nezeptal, jak jsi dopadl v Praze?”

Nadporučík sáhl do aktovky a podal kapitánovi dokumentaci. Jánský se začetl do laboratorního rozboru.

Tady je napsáno, e podle zbytků toho shořelého papíru se dá usoudit, e lo o papír silnějí se známkami po vodotisku. Mohly to být peníze nebo nějaké listiny, například vysvědčení

a podobně. Co se týče kousku sekvařené umělé hmoty, jedná se o PVC červené barvy. Znovu nahlédl do posudku a dodal: Je to víc, ne jsem předpokládal. Nečekal jsem, e na těch sazích vůbec něco najdou.”

KAPITOLA 12

Nadporučík Nedvěd zazvonil u zahradních vrátek. Odněkud z hloubi domu se ozval pes. Pak vrzly dveře a k brance doběhl německý ovčák. Temně vrčel.

Tak se na mě nezlob,” domlouval mu Nedvěd. V tu chvíli dola k brance i starí ena a tázavě se zadívala na Nedvěda. Dobrý večer,” pozdravil Nedvěd a ukázal průkaz.

Co byste rád?” zeptala se nepříli ochotně.

Jen malou informaci. Mohl bych jít dál?”

Jestli se nebojíte psa,” odpověděla ena s ironií v hlase.

Nedvěd pokrčil rameny a kdy se vrátka otevřela, veel na zahradní chodníček: Tak o čem to má být?” řekla ena.

Vy znáte pana Kábrta, ze sousedství?”

Co je s ním?” odpověděla vyhýbavě otázkou. Bylo na ní patrno, e by se spí sama ráda něco dozvěděla. Jinak se Nedvěd marně snail něco konkrétního zjistit. Za deset minut to vzdal. Odporoučel se, doprovázen nepříli vlídným pohledem majitelky domu a jejího psa a k brance.

Ten večer mu těstí nepřálo. Hovořil s několika lidmi, ale vechno, co se dozvěděl, bylo, e Kábrt přijídí domů a ve večerních hodinách. Bydlí ve vilce sám. Občas si vodí na návtěvu společnost. A to nejenom vdycky pánskou. Víc nezjistil.

Vracel se na okresní správu.

Je nahoře kapitán Jánský?” oslovil mrzutě stráného.

Před chvilkou si přivedl nějakýho chlápka. Jsou tam s Kmochem oba.”

Nedvěd vstoupil do kanceláře. Uvnitř seděl Jánský, Kmoch a neznámý starí člověk. Jánský se na Nedvěda podíval a v jeho pohledu leela otázka. Nedvěd odpověděl pokrčením ramen, e nic. Tak se domlouvali často.

Jánský se znovu obrátil ke starímu mui:

Řekl jste nám moc zajímavé věci, pane Charvát.

Rádi bychom si to shrnuli jetě jednou. Co tomu říkáte?”

Ale jo, já jsem pro. Klidně vám to zopakuju.”

Tak vy tvrdíte, e ke Kábrtovi přijídí nějaká slečna a z Prahy?”

Jo, to sem řek a je to pravda. Viděl sem ji tady asi třikrát. Já pracuju jako zřízenec v baru v Růi a on k nám s ní chodí.” Pak popsal velice věrně dotyčnou návtěvnici. Neřekl její jméno, které zřejmě neznal, ale popis se hodil přesně na Alici Prokopovou.

Říkal jste, e je nápadně hezká,” připomněl Jánský.

To víte, e jo. Jako nějaká od filmu. Já mám v těch věcech přehled, pánové!” Charvát se přitom zálibně usmál.

Jak víte, e je z Prahy?” otázal se Kmoch.

No jak. Znáte přece Ivana Recidivu? Tedy příjmením vába? On se zná s Jardou Kábrtem. Tak jsem se ho ptal, co je to za kus … teda ta, co s ní Kábrt k nám chodí. Ivan mě řek, e je to ňáká z Prahy. Přej jezdí za Jardou a je do něj udělaná.”

Poznal byste ji?” nadhodil Jánský.

Vy ji tady snad máte?” reagoval ivě Charvát a v jeho očích se objevil zájem.

Ji tady nemáme, ale ukáeme vám pár fotografií. Řeknete nám, která z nich to je.”

Nedvěd poloil na stůl deset fotografií různých mladých dívek. Charvát se na ně zadíval a pak bez jakéhokoli zaváhání ukázal na jednu z nich: Tohle je ona. Tahle jezdí za Kábrtem z Prahy!” Z fotografie se usmívala Alice Prokopová.

Jste si tím jist?” zeptal se pro pořádek Nedvěd.

Kdy jsem řek, e je to ona, tak je to tutovka. Vím co je má povinnost, kdy se mě dotazuje kriminálka. Tady pan poručík Kmoch mě zná, e jsem férovej.”

No dobrá. Zatím děkujeme,” uklidnil ho Jánský, protoe viděl, e zapochybování o důvěryhodnosti se Charváta dost dotklo. Kdybyste si na něco dodatečně vzpomněl, dejte nám vědět.”

No to si buďte docela jistej, e bych to udělal.” Charvát jetě řekl, e v podniku, kde pracuje, vidí leckteré věci, které by kriminálku moná víc zajímaly ne nějaká blondýna z Prahy. Kmoch jej doprovodil před budovu.

Take by to mohlo být zajímavé, co?” podíval se Jánský na Nedvěda. Kdy si popovídáme s panem Kábrtem?”

Zařídím jeho předvedení na ráno.”

Kdy přicházel druhého dne ráno Jánský s Nedvědem do

poschodí, kde byla jejich kancelář, přivítal je u na chodbě Kmoch. Stíny pod jeho očima naznačovaly, e málo spal.

,,Máte ho tady, soudruhu kapitáne. Sedí v čekárně. Byl s tím trochu fofr. Pan Kábrt přijel a k ránu z Českých Budějovic. Moc se mu sem nechtělo.”

Jánský se o chvíli později zadíval na člověka, kterého dal předvést. Proti němu seděl typ - operní Chrudo, kříený s okresním playboyem. Nebyl příli starý, málo přes třicet let. Avak pod přiléhavou letní koilí byla znát počínající tělnatost. V obličeji vypadal teď pobledle. Zavěsil tázavě oči na Jánského.

,,Jsem zvědav, co mně chcete. Nic jsem neproved, nikomu jsem neublíil a nic jsem neukrad. Jenom jedno vám říkám, budu si stěovat.”

Na to máte samozřejmě právo,” kývl Jánský a pokračoval: Potřebujeme od vás nějaké informace.”

Proto jste mě přece nemuseli zatýkat!”

Nikdo vás nezatkl, pane Kábrte. Alespoň nic takového nevím. Kterou z těchto osob znáte?” Jánský mu přistrčil několik fotografií různých dívek.

Kábrt se na ně ospale zadíval a pak ukázal: Tyhle dvě. Proč vás to zajímá?”

To se hned dozvíte,” a podíval se na fotografie, které Kábrt vybral. Byla na nich Boena techová z Krumlova a Alice Prokopová z Prahy.

Odkud je znáte?”

No Boka je tady z Krumlova, znám ji dost dlouho. Ta druhá není zdejí.”

Jak jste se s ní seznámil, kdy není zdejí?”

Tak se podívejte, pane … nevím jak vás titulovat. Jestli se nemýlím, tak je to jenom moje soukromá věc, s kým já se znám a jak jsem se s kým seznámil,” rozohnil se Kábrt a na očích mu bylo znát, e má vztek.

Budu vám muset poloit otázku jinak. Asi jste nerozuměl,” řekl tvrdě Jánský. Jak jste se seznámil s tou z Prahy? Je přece z Prahy, nebo ne?”

Kábrt pootevřel ústa, polkl naprázdno. Pak poněkud smířlivěji začal: Nic ve zlém, ale myslel jsem, e … No, kdy vás to tak zajímá, tak jsem se s ní seznámil v Lučině … tedy v Lucerna baru v Praze. el jsem s ní tancovat, líbila se mi a pak jsme se stýkali častěji. Ona sem začala za mnou jezdit. Jmenuje se Alice Prokopová.” Kábrt se nadechl, jako by chtěl pokračovat, ale náhle zmlkl.

Jánský se na něhó upřeně podíval: Jak dlouho se s ní znáte?*1

Jakto můe být dlouho?” opakoval si sám pro sebe Kábrt, aby získal čas k promylené odpovědi. Tak asi čtyři měsíce. Víc to nebude.”

Kolikrát vás tady navtívila?”

Počkejte … no to bude asi taky čtyřikrát. Nojo, čtyřikrát.”

Co jste jí dal?”

Kábrt zůstal překvapením bez sebe.

Myslíte, jako co jsem jí daroval?” vypravil ze sebe po chvíli, a kdy viděl přikývnutí, dodal: Víte to asi lip ne já. Nic moc. Prstýnek a náunice.”

V jaké ceně?”

Stálo to dohromady 7200 korun. Ona si to sama vybrala.”

Alice Prokopová na vás ten dárek sama chtěla, e?” zeptal se Nedvěd.

Proč by chtěla?” Kábrt znovu opakoval otázku a v jeho očích bylo něco, co se nedalo přečíst.

Protoe vy jste ji zase tak moc nemiloval, abyste jí sám od sebe dával nějaké dary. Obzvlá ne drahé,” přidal se nadporučík Nedvěd, který a do této chvíle pozoroval mlčky Kábrta.

No, to je fakt. Mezi námi to spí byla záleitost sexu. S hlubí láskou to nemělo nic společného,” přiznával Kábrt.

Tak vidíte a e právě při takovém nezávazném vztahu dáváte drahé dary, to je divné, nemyslíte?” zabodl Jánský oči do Kábrta, který jako by zapomněl mluvit. Pak se 2eptal, jestli musí vypovídat v případě, e by si sám sobě přivodil nepříjemnosti. Jánský ho poučil, e v tom případě nemusí a můe k téhle věci pomlčet. Jinak ale o Alici Prokopové vypovídat musí.

Ona něco provedla?”

Ano. Kdy jste s ní mluvil naposled?”

Jo, tak naposled jsem s ní mluvil kdy… v pátek, ale telefonicky, meziměstsky.”

Který pátek?” upřesnil Nedvěd.

No minulý pátek. Já nevím, kolikátého bylo. Máte tady kalendář?”

Jánský mu přistrčil stolní kalendář. Kábrt obrátil list zpět a potvrdil, e to bylo 12. srpna.

Volala mě, abych na ni vsobotu čekal, e přijede vlakem do Krumlova. e sem má nějakou cestu.”

Čekal jste na ni?”

Čekal. Ale nedočkal jsem se. Vlakem nepřijela.”

Tak jste se nesetkali?4’

No jasně, e ne. O co se vůbec jedná? Zatím ze mne taháte rozumy, ale nevím proč. Nechtěli byste vyloit karty?”

I k tomu dojdeme. Skutečně jste se s ní nesetkal?”

Opravdu ne. Snad mně věříte?44

Zatím nevím, jestli mám,44 odpověděl Jánský. Hned na to se zeptal: Byl u toho někdo, kdy jste s ní mluvil?”

Kábrt zavrtěl hlavou: Nebyl.44

Viděl vás někdo na nádraí?44

Asi ne. Alespoň já jsem si nikoho neviml. Jestli si viml někdo mě, tak o tom nevím. Co vlastně provedla?44

Jánský uznal, e právě teď nadeel čas, aby mu to řekl: Zemřela.44

Coe!44 vytřetil oči Kábrt. To není pravda!”

Ne,” zavrtěl hlavou Jánský. Někdo ji zavradil.44

Kábrtovi klesla ramena. Pak zaeptal: To jsem v pěkným průvihu.44

Souhlasí,” kývl Nedvěd.

Pustíte mě?”

Zatím ne. Musíme prověřit vai výpověď. Volal jste jí do práce?”

Ano.” -

Proč lete? Říkal jste, e volala ona!” Jánský zabodl do Kábrta ostrý pohled.

Já … já nelu. Spletl jste mě,” bránil se chabě.

Dobře, zatím si vás necháme tady u nás.” Pak se obrátil na přísluníka ve stejnokroji, který seděl u dveří: Odvěďte pana Kábrta a vyetřovatel a vyplní červeňák pro podezření z vrady.”

To ne!” vykřikl Kábrt. Já ji přece nezabil!”

To uvidíme. Kdy ne, tak se vám omluvíme a propustíme vás. Vy máte svobodné povolání, viďte?”

Ano, umělecký fotograf. Umělec na volné noze.”

Prima. Aspoň nebudete mít absenci,” uklíbl se Nedvěd.

Kdy Kábrta odvedli, podíval se Jánský na Nedvěda a jeho oči vyslovily otázku. Nedvěd pokrčil bezradně rameny a Jánský pokračoval: Ví, nejsem si jistý, zda Kábrt vradil, ale v kadém případě něco ví, co před námi tají. Neřekl vechno.”

Také si myslím. Rozhodně s tím telefonem to není tak, jak říkal. Nejdříve prý mu volala Prokopová a pak se splete a přisvědčí na to, e jí telefonoval do zaměstnání on. Věděl, e Prokopová je mrtvá? Nemyslím, e jeho překvapení bylo natolik spontánní, aby mě mohlo přesvědčit. Co kdy o tom

věděl? Je toho přece plné město, uvaoval Nedvěd.

Jánský chvilku přemýlel a pak odpověděl: O tom se můeme přesvědčit v průběhu dalího etření, případně při dalím výslechu. Nezapomeň, e máme také podezřelého Bláhu, kde musíme vysvětlit několik nejasností a pak teprve rozhodnout, zda ho vyloučíme jako moného pachatele, nebo na něho uvalíme vazbu pro vradu.”

Mně by vyhovoval daleko lépe Kábrt,” odpověděl Nedvěd.

Nesázej nic na pohodlnějí cestu. Já vím, láká víc ne ta, na které jsou překáky. Ale já si myslím, e pravá je ta krkolomná.”

Nedvěd se zamyslel a pak se plácl do čela. Musím zatelefonovat do Prahy, aby se zeptali v podniku, kde Prokopová pracovala, jestli měla nějaký telefon do Krumlova nebo jestli jí Kábrt telefonoval sám. Ta Faltová, co s ní sedí, by to měla vědět. Já to hned zkusím.”

Za chvíli u hovořil se sekretářkou Květou. Vysvětlil jí, co potřebuje, a poádal, aby zavolala co nejdříve.

Před druhou se ozvala centrála. Volá Praha. Hovor pro kapitána Jánského, Český Krumlov.” Nedvěd podal sluchátko Jánskému. Kapitán si poznamenával na papír výsledky prověrky v zaměstnání Prokopové. Kdy po deseti minutách sluchátko poloil, tvářil se zachmuřeně: Pan Kábrt bude mít dost starostí s vysvětlováním.”

Co se zjistilo?” ptal se nedočkavě Nedvěd.

Kábrt nám lhal. Netelefonoval Prokopové a myslím, e ani ona jemu. Jestlie spolu hovořili telefonicky, tak určitě ne v pátek. Květa vyřídila nae přání Oldovi Padevětovi, který el hned za věcí. Spolupracovnice Prokopové, která s ní sedí v místnosti, vak ví, ta Dagmar Faltová, přiznala závanou věc. Ony měly mezi sebou takové propletence, jedna kryla druhou atak se stávalo, e buď jedna, nebo druhá si u v pátek v poledne vyrazila na víkend. Druhá ji kryla, kdy ji někdo sháněl. e si kolegyně odskočila nebo e odjela na vzdálené pracovitě a tak dále. Tak to bylo i 12. srpna, kdy měla Prokopová odjet do Českého Krumlova na chatu k Bláhovi. Teď je na nás, abychom zjistili od Bláhy nebo Kábrta, u kterého z nich byla dříve. Máme jistotu, e ji vezl v sobotu na nádraí v Praze pan magistr, který s ní byl z pátka na sobotu. Berme to jako základní východisko případu. Jestlie přijela v sobotu do Krumlova, musela u některého z nich pobývat do doby, ne byla zavraděna. Ten, u koho byla, je zřejmě pachatelem.”

Ale co kdy .. .” ozval se Kmoch a vzápětí se zamyslel, co kdy ten Kábrt není vinen její smrtí? Čím zodpovíme, e jsme ho předběně zadreli?”

Jánský chvíli přemýlel.,,Jedno je jisté. Kábrt nemá docela čisté svědomí. Jestli nemá vinu na vradě, jede určitě v něčem jiném, co zatím neznáme, ale na co se mohou tady vai chlapci podívat. Odkud ten člověk bere peníze na večírky, které pořádá ve své vile? Určitě ho stálo něco i auto a ostatní zařízení. A jak to, e kupoval Prokopové tak drahé dárky? I kdy věřím, e si nějaké peníze vydělá, určité to nebude zcela pokrývat jeho spotřebu. A nakonec nám lhal.” Pak se obrátil na Kmocha a poádal ho, aby se dohodl s náčelníkem oddělení Kriminální sluby o prověrce Kábrta. Kmoch vstal a odeel. /

,,Něco ti chci říci, ale Kmoch o tom nic neví, tak jsem nechtěl před ním. Květa mi prozradila, e ná éf v Praze zuří a nadává. Prý zase objasňujeme vechno moné, a přitom e nejsme ani o kousek dál s vradou.”

,,To se nedá nic dělat,” rozzlobil se Nedvěd a opřel se o otevřené okno. Pak navrhl, aby začali znovu vyslýchat Kábrta.

,,Určitě. Je důvodně podezřelý z vrady a to samo o sobě stačí na uvalení do vazby. Ale zase bych tu chtěl mít co nejdříve jasno, abych neměl výčitky svědomí,” zabručel Jánský. Zavolal operačnímu důstojníku, aby nechal předvést Kábrta. Za chvilku se ozvalo zaklepání na dveře a do místnosti vstoupil praporčík VB. Přiváděl Kábrta, celého zbrunátnělého vztekem.

,,Budu si stěovat, pánové. Nejsem ádný zločinec, aby se mnou bylo jednáno jako s vrahem,” vykřikoval na kriminalisty. ,,ádám, abych si mohl vybrat právního zástupce.”

Budete mít monost, pane Kábrte. Jen co nám vysvětlíte, proč jste dopoledne lhal,” řekl Jánský klidným hlasem, který kontrastoval s Kábrtovým rozhněváním.

Co ode mne chcete? Já jsem nic neudělal!”

Pravdu, pane Kábrte. To, co jste nám říkal dopoledne, je od pravdy na hony vzdáleno. Uvědomte si, e mohu pro vás udělat hodně. Ale stejně tak mohu udělat hodně proti vám, jestlie v těch lích setrváte.”

Ale já přece…” chtěl říci Kábrt, ale větu nedokončil, kdy viděl Jánského odmítavé gesto.

Proč jste neřekl vechno o Prokopové?” zeptal se teď Nedvěd. Proč jste tvrdil, e vám telefonovala v pátek dvanáctého, kdy to není pravda?”

Kábrt seděl a neodpovídal. V tuto chvíli by dal cokoli za to, kdyby aspoň mohl tuit, co vechno na něho vědí. Proto začal sondovat: Ale já přece nelhal. Moná, e jsem něco neřekl tak, jak se to stalo nebo jak to opravdu bylo. Ale ne proto, e bych chtěl klamat, ujioval je a přitom se díval z jednoho na druhého, vtom rozčilení jsem si neuvědomil, e to vyaduje úplně přesnou formulaci. A moná, jsem to řekl i trochu jinak.

A my jsme to patně pochopili, ne? dodal Jánský.

Kábrt kvapně kývl hlavou a vyhrkl: No. Asi tak bych to viděl.

Já ne. Lhal jste vědomě. S Prokopovou jste telefonicky v pátek nemohl mluvit.

Ale ano, mluvil jsem s ní telefonicky,” tvrdil Kábrt.

Ona vám volala z Prahy?”

No … to zrovna ne. Víte … mluvil jsem s ní opravdu, ale …”

Tak ven s tím,” pobídl ho Jánský.

Ona byla tady … v Krumlově. Volala z nádraí a já jsem tam pro ni zajel.”

V pátek?” zeptal se přísně Jánský.

No … ono je to vlastně u venku. Tak já to vzdávám. Nebylo to v pátek, ale v sobotu v poledne. Byl jsem doma a najednou zazvonil telefon. Vzal jsem ho a byla to ona…”

Nedvěd se zeptal: Kolik bylo hodin?”

No… mohlo být tak kolem poledne!” odpověděl Kábrt na Nedvědovu otázku a pokračoval ve výpovědi …Taktedyona zatelefonovala, e je tady v Krumlově, e jede za tím svým, ale e by se předtím u mně zastavila.” Pak se nadýchl a pokračoval: No, já měl ten den doma klid, a tak jsem se jí nabídl, e pro ni přijedu. Zeptal jsem se, kde je a kdy mně řekla, e nahoře na nádraí, Skočil jsem do auáku a dojel pro ni. Zůstala se mnou a do rána. Vstali jsme trochu později a já jsem ji jetě zdroval, aby u mne zůstala a na toho svýho se vykalala.”

A co ona?” otázal se Nedvěd.

Řekla mi, e to chce udělat, ale vechno prý musí mít svůj bonton. I ty kopačky, které mu vlastně přivezla. Pak mně o něm vyprávěla, jak je straně árlivý, podezíravý a ji e to otravuje, proto se s ním chce rozejít.”

Jánský zachmuřil tvář. Kadý jiný by před sebou viděl vraha, ale jemu nějaký vnitřní hlas říkal, e Kábrt vrahem není. Zeptal se proto: Kdy od vás odcházela, viděl ji někdo?”

Kábrt pokrčil rameny. To nevím. Víte, já si svého okolí nikdy nevímám, nikdy se nerozhlíím, a tak ani nevím, jestli se

někdo na mě dívá, nebo ne. Fakt nevím.”

,,Chyba. Potřeboval byste někoho, kdo jl od vás viděl odcházet. Kdo viděl, e Prokopová je jaksepatří ivá; Spadlo by z vás podezření,” vysvětloval Nedvěd.

Kábrt se trpce pousmál. Moc rád bych pomohl sobě i vám, ale fakt nevím. Zkuste se zeptat v okolí sami.”

Neraďte nám,” řekl klidně Jánský. Ostatně lidé vás tady moc rádi nemají, co?”

Kábrt pokrčil rameny: Víte, kapitáne, já o jejich lásku nestojím. Dřív jsem bydlel v Horní Plané. Tam jsem se snail být u lidí oblíben. Ale co myslíte, e jsem z toho měl?” zeptal se a chvilku počkal. Lidé o mně věděli víc ne tady, měli víc látky k sestavování drbů a historek, ve kterých jsem figuroval jako velký pracháč, a výsledek? Nakonec mě někdo vykrad barák a já myslím, e to bylo jenom proto, e jsem tam veel do vědomí jako někdo, kdo neví cos penězi. Proto jsem se zařekl, e se na kadého vybodnu a budu si ít po svém.”

Myslíte, e děláte dobře?” zeptal se Nedvěd.

Kábrt jen pokrčil rameny a odpověděl: Zatím mně to vyhovuje. A a mi to vyhovovat přestane, třeba přijdu na něco jinýho.”

Dobrá. Nechrne vaeho způsobu ivota a věnujme se důleitějímu,” přeruil diskusi Jánský. Nevzpomenete si tedy na nikoho, kdo by vás viděl ve společnosti Prokopové, kdy od vás odcházela?”

Kábrt zavrtěl hlavou.

Víte, kde má chatu inenýr Bláha?” zeptal se znovu Jánský.

Ve Vyném. Nabídl jsem jí, e tam pro ni přijedu vozem, a si ten rozchod vyřídí. Alice odmítla. Nechtěla, aby Bláha věděl, e má se mnou známost.” Na to se odmlčel a s notnou dávkou kajícnosti dodal: Pustíte mě domů?”

Zatím ne.” Jánský pokynul poručíkovi v uniformě, který seděl na idli u dveří, aby Kábrta odvedl. Pak se zeptal Nedvěda na jeho názor.

Já bych řekl, e můe být pachatelem,” uvaoval Nedvěd, ale něco mi tu nesedí. Jaký by měl motiv? Leda e na něho Alice Prokopová něco věděla. Něco moc závaného, aby to stálo za mord. Jene zatím ten motiv neznám.”

A jaký by měl motiv k vradě Bláha,” vznesl nahlas tuté námitku kapitán Jánský.

Zajdu se jetě jednou pozeptat do okolí Kábrtova bydlitě,” vstal od stolu Nedvěd.

KAPITOLA 13

Jánský osaměl a znovu se zahloubal do záznamů, ohledání, fotodokumentace a veho, co případ do dneního dne přinesl. Opět znovu četl jednotlivé záznamy, laboratorní posudky, protokol o pitvě a dalí. Znovu se začetl do znaleckého posudku, který přivezl z Prahy Nedvěd. Jeho zachmuřené čelo se pojednou vyjasnilo.

Zavolal poručíka Kmocha. Poádal ho, aby zael na skupinu občanských průkazů a vyádal si pár listů z nějaké staré občanky, která je zařazena do skartace. Kmoch se vydal hned za Karlem Hrdinou, éfujícím na občankách, a tlumočil mu Jánského přání. Hrdina sáhl bez řečí do papírového pytle, odkud vytáhl starý, pinavý, roztrhaný občanský průkaz. Dal ho Kmochovi.

Ty se ani nezeptá, na co to chci?”

To nechce ty, ale ten praský detektiv, co značí, e to potřebuje k případu. Tenhle občanský průkaz by se stejně tak jako tak skartoval, tak a si s ním dělá co chce.

Kmoch vzal vyřazený průkaz a pospíchal za Jánským. Pak se u jen díval na kapitána, jak přitáhl prázdný plechový popelníček, vytrhl z občanského průkazu tři listy a jeden z nich zapálil. Hořící papír poloil na popelníček, a kdy pozvolna dohasínal, přidal druhý a třetí list. Pak se obrátil na Kmocha:

Tak se podívej. Tady v tom posudku nám z federální kriminální ústředny píou, e popel a saze jsou z nějakého tuího papíru. Tak mě napadlo, e by mohly být z listů občanského průkazu. Teď polu tenhle popel a nové saze do Prahy a poádám, aby nám v laboratoři udělali vzájemné porovnání. Rozumí?”

Kmochův obličej vyjadřoval skepsi. Vy si myslíte, e by inenýr Bláha . .

Nicsi nemyslím. Hledám důkazy.”

Jánský v duchu chápal poručíkovu skepsi. Proti Bláhovi opravdu nemají nic.

O jeho rodině jsi se něco dověděl?” zeptal se kapitán Kmocha.

Ano. Pochází ze ivnostenské rodiny, patřila jim kdysi cukrárna. Má jenom matku, která ije v Třebíči. Otec zemřel, kdy bylo Bláhovi deset let. Od té doby ho vychovávala jen matka, která si na něm zakládala a nic mu nedokázala odepřít. Jedináček v pravém slova smyslu. Paní Bláhová je v důchodu, má v okolí slunou pověst, ije spořádaně a jenom hovoří o synovi. Pochopitelně, chlubí se jeho úspěchy sousedkám. Jinak nevíme nic.

Dost málo,” zamyslel se Jánský a pak poádal Kmocha, aby do Třebíče poslal dálnopisem doádání o hloubkovou prověrku rodinných vztahů, jak často jezdí Bláha za matkou a ve, co by tam mohli soudruzi zjistit.

Do kanceláře vela sekretářka náčelníka prvního oddělení. Zůstala nejistě stát ve dveřích a teprve, kdy se na ni Jánský usmál, omluvila se: Nezlobte se na mě, soudruhu kapitáne, ale asi jsem něco zvorala. Nevěděla jsem, e jste tady a zapřela jsem vás. Volala vae sekretářka z Prahy a kdy jsem jí řekla, e tady nejste, tak mě poádala, abych vyřídila vzkaz. Máte jí ihned zatelefonovat. Něco důleitého,” řekla jedním dechem.

Jánský si přitáhl telefonní přístroj a objednal si Prahu. Za malou chvilku dostal spojení. Kdy se na druhé straně ozval hlas Květy, řekl stručně: Jánský.”

Soudruhu kapitáne, zjistila se dost váná věc. Soudruzi dělali informativní etření kolem Faltové a dověděli se, e dostala od inenýra Bláhy nějaký prsten.”

Kdy ho dostala?”

To nevíme zatím přesně. Informace není ověřena. To by musela říci Faltová, ale ta zatím nic netuí. Jestli máte o tohle zájem, tak mi řekněte, na co se jí mají zeptat, a soudruzi ji vyslechnout.”

Kdepak!” zvolal kapitán. Přijedu do Prahy sám. Stejně se vám po mně u stýská, ne?”

Straně. Na kdy vám ji máme předvolat?”

To nebude třeba. Zajdu si za ní do podniku. A taky potřebuji zařídit něco u nás v laboratoři.”

Jánský vydal Kmochovi příkaz, aby byl nadále Bláha sledován na kadém kroku a aby se mu zabránilo jakékoli vzdálení z krumlovského okresu. V případě, e by chtěl odjet, aby jej zadrel i za cenu vzetí do vazby. Jeho zatčení ale zatím nechtěl uspěchat.

KAPITOLA 14

Sluební volha uháněla po silnici. Vzdalovala se od Českého Krumlova a kadým ujetým kilometem se blíila k cíli. Kdy projeli Táborem, zeptal se Jánský:

Má u sebe koktavé elezo?

Prosím tě, na co pistoli? Copak jedeme pro pachatele?” zeptal se překvapený Nedvěd.

To jsem si mohl myslet,” vzdychl Jánský. Pak se dal do vyprávění: Já jsem kdysi nastupoval k Bezpečnosti jako mladý, vyjukaný kluk. Dali mě mezi ostřílené kozáky, kteří pro nějaký ten ertík neli nikdy daleko. Stal jsem se samozřejmě jejich terčem. Jednou ke mně přiel nějaký Konopásek a důvěrně mi řekl, mám-li vyfasovány zbraně, e je musím stále nosit u sebe i s celou dávkou nábojů. Co myslí, e jsem udělal?”

To nevím.

Tak si představ, e já ty bouchačky i s municí nosil stále u sebe. Tehdy to nebyly ádné lehké hračky. Na samopal, který byl postatně větí ne dnení korpión, jsem si udělal speciální futrál. Pak mi ale bylo divné, e kam jsem přiel, vude se mi za zády pochechtávají - právě jako teď ty. Trvalo to pomalu dva týdny, ne jsem zjistil e jsem naletěl Konopáskovi, vyhláenému vtipálkovi.”

A co jsi dělal?” smál se Nedvěd.

Nic. Počkal jsem a přijde dalí nováček a poslal jsem to úspěně dál. Jetě jsem mu prodal za dvacet cigaret ten futrál na samopal,” vzpomínal Jánský a dodal: Proto také chci, abys u sebe nosil alespoň pistoli. To pomylení mi dělá moc dobře.”

Volha zastavila před jedenáctou u podniku, kde byla zaměstána Alice Prokopová. V kanceláři zastihli Faltovou. Právě rovnala papíry do psacího stroje. Nechápavě se na ně podívala, vstala a pak jim nabídla volné idle. Na místě, kde sedávala Alice, stála na stole malá vázička s květinami.

Potřebujeme se vás na něco zeptat,” oznámil jí Jánský a hned přistoupil k věci: Vy jste dostala od inenýra Bláhy nějaký prsten?”

No… ano, pane kapitáne. Jsme zasnoubeni,” vyrazila oběma dech tímto sdělením.

Co jste to říkala? e jste zasnoubeni?” ozval se Nedvěd a tvářil se nechápavě. Byli jsme a do této chvíle přesvědčeni, e si chtěl vzít Alici.”

Původně,” usmála se Faltová, potěena jejich překvapením: Původně ano. To máte pravdu. Ale pak jsem se sblíila s Jirkou já a zamilovali jsme se do sebe. Bylo to vzájemné.”

Alice o tom věděla?”

Ne.”

,,A to, e jela za Bláhou na chatu, vám nevadilo? To vám přece muselo vadit?” zeptal se Jánský.

,,Ani ne,” prohodila lhostejně. On se tam s ní chtěl rozejít.”

Jánský kroutil hlavou, protoe tahle morálka mu byla nepochopitelná, i kdy u viděl leccos.

Jaký jste dostala od Bláhy prsten?” zeptal se Nedvěd.

Beze slova zdvihla ruku a stáhla z prostředníku prsten s modrým kamenm. Jánský nastavil dlaň a prsten si od ní vypůjčil. Prohlédl punc a pokýval hlavou. Zlato. Vybrouený akvamarín také vypadal na pravý.

Kdy vám ho dal?”

Tu neděli potom, jak Alice odjela. Ona odjela v pátek a v neděli v noci mi Jirka telefonoval domů. Chtěl, abych vyla ven před dům. Přila jsem a on mi ten prsten dal. Řekl, e proto přijel do Prahy. Pak se mě jetě ptal, jestli nevím o Alici. e nepřijela.”

Tohle bylo jako blesk z čistého nebe. Oba kriminalisté vak byli natolik zkuení, aby na sobě nedali cokoli znát.

Poslyte, slečno Faltová,” řekl Jánský a ledabyle zalistoval ve svém poznámkovém seitě, kdy jsme s vámi posledně mluvili, tak jste uvedla, e pan inenýr Bláha vám volal v neděli dopoledne domů. A pak jetě v pondělí do práce, kdy mluvil s vaimi kolegyněmi Černou a Hakovou. To volal z Krumlova, e?”

Ano, sháněl se po Alici. e měla za ním přijet a nepřijela.”

Jene pokud si vzpomínám a pokud jsem si také poznamenal, ptal jsem se vás tehdy výslovně, volal-li pan inenýr Bláha jetě někdy potom. Vy jste nám tvrdila, e ne. Já jsem si to zapsal. A teď se najednou dovídáme, e vás také volal v noci z neděle na pondělí. To ale telefonoval z Prahy, e?”

Ano, vdy vám říkám, chtěl, abych vyla před dům, e kvůli tomu přijel do Prahy …” Faltová zrudla v obličeji.

Jistě, to je pochopitelné, e musel volat z Prahy,” odvětil klidně Jánský. V kolik hodin to bylo, můete si vzpomenout?”

U jsem spala. Nevím to určitě.

Nebylo vám divné, e vás budí tak pozdě?” podotkl Nedvěd. Ani vaim rodičům to nebylo divné? Pokud vím, říkala jste, e jsou dost přísní. .připomněl Jánský.

Podívejte se, pane kapitáne, my se máme s Jirkou rádi a zamilovaní dělají různé věci, které druzí nechápou,” odpověděla, pokouejíc se o úsměv, jen měl naznačit, e tohle Jánský vzhledem ke svému věku nemůe pochopit.

Poslyte, ale zamilovaní také árlí,” opětoval její úsměv Nedvěd. Vám to asi nebylo tak jedno, e měl být vá snoubenec na chatě s Alicí. e vy jste přece jen árlila? Aspoň troku, no, přiznejte se…”

Faltová se naplno zasmála, ale byl to křečovitý smích. Proč vás to tolik zajímá? Tak tedy - jedno mi to opravdu nebylo. Kdy Jirka v neděli ráno volal, e tam Alice nepřijela, byla jsem na něj v telefonu dost zlá. Řekla jsem mu, jestli se náhodou s Alicí zase neusmířil a nehraje na mě betlém. A práskla jsem mu telefonem.”

Vidíte, a pak e zamilovaní neárlí. Vy mi povídejte!” zasmál se provokativně naplno i Nedvěd.

A proto se chudák Jirka hnal jetě večer do Prahy. Aby mě přesvědčil, e to se mnou myslí doopravdy. A na důkaz toho mi dal ten prsten.”

Dobře, slečno Faltová,” zdvihl se Jánský k odchodu. Ten prsten si půjčíme. A vás s ním. Potřebujeme o tom vem sepsat protokol. Pak vás vrátíme, zatím bez toho prstenu.” Kdy viděl její nechápavý pohled, dodal jetě, e můe jet ihned s nimi, na vedení podniku je u předem omluvena.

Stando, udělej nám několikrát tenhle prstýnek,” poádal Jánský technika.

Pro vás vechno, soudruhu kapitáne,” řekl poručík Kovář.

Moc nadení na tobě nevidím. Já vím, v době dovolených . .

Chcete to v barvě, nebo jen tak?”

Černobílé a pokud mono i v barvě.”

Kovář vytáhl ze skříně obdélníkové plato, potaené tmavě modrým sametem. Poloil na ně prsten, zaloil do fotoaparátu černobílý film a několikrát stiskl spou. Pak nasadil barevný fotomateriál.

Počkáte si na fotky? Černobílé budou za chvíli, barvu dodám a zítra.”

Počkáme,” kývli oba jako na povel. Jánský mezitím odeel do laboratoře kriminalistického ústavu.

Ve tři hodiny odpoledne vyjeli dálnicí směrem na Beneov a Tábor. Do Krumlova dorazili večer před sedmou. Operační důstojník Jánskému předal fonogram z Prahy. Výsledky laboratorního srovnání. Oba popílky a zbytky sazí jeví vechny znaky, e jde o stejný materiál. Tedy stejný druh papíru.

A mimoto obsáhlý dálnopis, který zaslalo oddělení z Třebíče. Byl to výsledek etření na základě jejich ádosti. Soudruzi z Třebíče jim sdělovali, e paní Helena Bláhová byla vyslechnuta jako svědek a protokol o výslechu svědka posílají potou. Dále zjistili, e ing. Jiří Bláha navtívil svou matku v Třebíči před čtyřmi týdny, kdy jí také oznámil, e se hodlá enit. Také jí ukázal fotografii své nastávající. Ten, kdo Bláhovou vyslýchal, bral celou věc odpovědně. Poádal i o popis dívky z fotografie. Bláhová uvedla, e syn říkal, e se dívka jmenuje Dagmar. Velmi dobře popsala nastávající snachu. Podle jejího popisu by kadý jasně poznal, e ta dívka na fotografii nebyla rozhodně Alice Prokopová, ale Dagmar Faltová.

,,Je teda jasné, řekl zamylené Jánský, ,,e ji před čtyřmi týdny byl Bláha s Faltovou domluven o sňatku, ale přitom se dál stýkal s Alicí Prokopovou. Tady by se mohl klubat motiv. Zvlá jestli to, co na chatě pálil, byl občanský průkaz.‘1

Doufám, e ho Kmoch nespustil z očí, poznamenal nadporučík.

Rozplánovali si úkoly na následující den a vyli do dusného večera. Na obzoru se blýskalo, ale obloha zářila hvězdami. Byl krásný letní večer, kdy ani po západu slunce neklesá rtu teploměru pod dvacítku.

,,Já osobně bych si zael na večeři,” navrhl Nedvěd.

To není patný nápad,” souhlasil Jánský.

V hotelové restauraci bylo poloprázdno. Vybrali si volný stůl v rohu místnosti. Ne přila obsluha, stačili se rozhlédnout. Napříč proti nim seděl člověk, jeho okamitě poznali. A on si je té měřil ztěklým zrakem.

,,To je ten Charvát, vid? Trochu se změnil,” odhadl podnapilého Nedvěd.

Jánský se nápadně otočil k Charvátovu stolu a poádal Nedvěda, aby Charváta pozval přisednout k nim.

Blázní?” zaeptal nadporučík.

Ví, co říkají latiníci? In vino veritas. Ve víně je pravda. Co kdyby nám řekl něco víc ne předtím?”

Jene on není unaven po víně, ale jak pozoruju, po pivě. O tom latiníci neříkají nic,” zavrčel Nedvěd. Přesto vstal a el Charváta pozvat. Mezitím přispěchal vrchní a ptal se, co si dají. Jánský si objednal svíčkovou a Nedvěd rotěnku. Vzápětí se přisunul Charvát, dopadl na idli u jejich stolu a chtěl pivo. Vrchní se na něho přísně podíval. Charváta vak zřejmě dobře znal, protoe mu pivo přinesl.

f>Brej večír, pane kapitán,” oslovil Jánského Charvát.

,,Copak zapíjíte?” usmál se kapitán povzbudivě.

To víte, k tomu já nepotřebuji důvod. Dneska bylo horko, tak jsem se potřeboval svlait.”

Kdy vás tak vidím, pane Charvát,” nadhodil důvěrně Jánský, nevzpomněl jste si náhodou jetě na něco?”

Charvát se posupně zatvářil a s opileckým chvástáním prohlásil: Já bych vám mohl povědět věcí. .

Krminalisté zbystřili pozornost. Charvát mávl rukou a podíval se z jednoho na druhého. Přihlouple se zaklebil:

Koukám, e vás to zajímá, co?” Chvilku vychutnával pocit vlastní důleitosti, bylo vidět, e také úporné přemýlí, ne se dal těkopádně do řeči. Jak jsem vám hlásil, e chodí Kábrt s tou frajerkou - tak to je pravda. Jene a později jsem si vzpomněl, e jsem ji viděl naposled v sobotu. Samotnou, dvanáctýho srpna. Odpoledne - no spí brzo po obědě. Měla takovej malej kufřík a hnala si to přes náměstí dolů.”

Nedvěd se pochybovačně zeptal: Víte jistě, e to bylo dvanáctého?”

Tak mladej, vy mi u zase nevěříte? Moje stará má dvanáctýho narozeniny a já jsem jí zapomněl koupit kytku. Proto jsem běel na náměstí do květinářství. A najednou ona proti mně. Natuty to byla ona.”

la sama?” zpytoval Charvátům obličej Jánský.

Nikoho jsem s ní neviděl.”

Kterým směrem la?”

Přes náměstí jako sem, k zámku.” Pak se zarazil a zeptal se: Myslíte, e je to dobrý, co jsem vám řekl?”

Jak pro koho,” pokrčil rameny Nedvěd.

Neviml jste si, e by ji viděl jetě někdo?”

Moný to je. Protoe za takovým fotomodelem se leckdo rád podívá. Vona se vám nesla,” chtěl pokračovat Charvát, ale Jánský se pokusil předurčit tok jeho mylenek. Jak jste to řekl, fotomodel? To jste správně vystihl.”

Blejskalo se to na ní, a oči přecházely. Náunice, ale ne ňáký vobyčejný, já mám z takovejch cetek pojem.”

Tak vidí,” rozhovořil se cestou z restaurace Jánský. Kábrt z toho bude nakonec venku.”

Snad bys nechtěl dát na toho ochmelku! Má jistotu, e ji viděl zrovna ten den a ne o den dřív?” pochyboval Nedvěd.

Nebral bych to váně, kdyby to nezdůvodnil tak, jak to udělal. Musíme si zítra ověřit, kdy má paní Charvátová narozeniny.”

Chvilku bylo ticho. Oba přemýleli. Byli si vědomi, e Charvátovo povídání zatím nemá plnou právní hodnotu svědectví, přece jen i to něco málo souhlasilo s tím, co vypověděl Kábrt. e v sobotu po obědě odcházela Prokopová od něho z bytu, i kdy se ji snail zdrovat. A e la ,,dát kopačky” Bláhovi, který na ni čekal v chatě. Ulice byly liduprázdné, ozývaly se jen jejich kroky.

,,Dost klidné město, co?” podotkl Jánský.

Nedvěd neodpovídal, byl pohrouen do přemýlení. Náhle se zastavil a řekl: Fotomodelka!”

Jánský se udiveně ohlédl po nadporučíkovi: To u jsme dnes večer slyeli. Snad sis to uvědomil.”

Kábrt je umělecký fotograf. To si uvědomuju právě teď.”

Čelem vzad! Jde se zpátky do kanceláře. Zkusíme si pohovořit na toto téma s panem Kábrtem,” rozhodl Jánský.

Kábrt byl předveden z cely předběného zadrení. Posadil se před Jánského. Nedvěd mu postavil na stůl černou kávu a nabídl cigarety.

Promiňte, jestli u jste spal,” začal Jánský a pohlédl na hodinky. Bylo tři čtvrti na deset.

Kábrt mávl rukou: V tom vaem hotelovém zařízení to jde patně.”

Co se tak vyspat doma, pane Kábrte?”

To myslíte váně?” Kábrt viditelné oil a zadíval se tázavě na Jánského. Kapitán kývl souhlasně hlavou a pokračoval: Vypadá to, e jste z toho venku. Moná,” dodal s důrazem na poslední slovo.

Na čem to záleí, pánové?”

Vy jste fotograf, pane Kábrte, e?” namířil otázku Nedvěd.

Umělecký fotograf,” opravil ho Kábrt. To je něco jako výtvarník, kumtýř, jestli rozumíte.”

Děláte taky akty?”

Kábrt potáhl z cigarety a nervózně vyfoukl kouř.

To je něco jako obrázky neoblečených slečen, jestli rozumíte. Tedy umělecké obrázky,” vrátil mu ironii Nedvěd.

Pochopitelně, e ani tato tematika, přesněji řečeno bez této tematiky se současná umělecká fotografie neobejde. To snad ani nemusím uvádět, doufám -”

My taky doufáme,” přeruil Kábrta Nedvěd, e jste se neseznámil s Alicí Prokopovou například trochu jiným postupem, ne jak jste uvedl při prvním výslechu. Nenabídl jste jí náhodou, e by mohla stát fotomodelem? Tedy vám? A za přitalivý honorář?” zahrál vabank” nadporučík.

Kábrt se napil kávy a dlouho mlčel. Potom si vzal dalí cigaretu a nakonec hluboce povzdechl. ,,Kdy to víte, tak nemá cenu, abych to zatloukal, pánové.

Taky by vám to nepomohlo, pane Kábrte, rozvíjel pohotově nové téma kapitán Jánský, my opravdu víme víc, ne si vy o nás myslíte. Vae umělecké fotografie a jejich prodej je jedna věc, vrada Alice Prokopové druhá věc. My vyetřujeme vradu. Ale je naí povinností objasnit ve, co s tímto těkým trestným činem souvisí.”

Ale já ji nezabil, věřte mi to!” vykřikl Kábrt. Ten keft si vymyslela ona, já jsem v tom jel, to přiznávám, ale proč bych ji za to měl zabíjet, jakou by to mělo logiku?”

Chcete říct, pane Kábrte, e jste měl z obchodu, tedy z nezákonného obchodu vaimi uměleckými fotografiemi, který organizovala Alice Prokopová, značný prospěch a e byste o tento prospěch přiel, kdyby Alice Prokopová zemřela?” upřesňoval otázku Jánský.

No jistě! Ona to zprostředkovala s tím západním Němcem, já ho dodneka ani neznám.”

Dobře, pane Kábrte. Vai dodatečnou výpověď budeme muset zadokumentovat, se vemi podrobnostmi.”

Časně ráno se Jánský vzbudil a spěchal, aby se sám zavřel v kanceláři. Nedvěda nechal spát. Začetl se do spisu. Pomalu převracel listy a některé četl i několikrát za sebou. Vechny úřední záznamy, protokoly o hledání, výslechy svědků a posudky znovu a znovu studoval.

Jánský vdy zastával teorii, e neexistuje dokonalý zločin, kde by pachatel nezanechal ádnou stopu. Na pachatele toti působí při uskutečňování jeho činu - i kdy ho má předem promylen do nemeních detailů - mnoho činitelů, které mají vliv na konečný výsledek. Patří mezi ně nervozita, chvilková emoce, zkratové jednání. A tady právě záleí na kriminalistovi, aby dokázal najít i tu nejskrytějí a nej rafinovanějí zamaskovanou chybičku, která pomůe objasnit motiv a později i osobu pachatele. Jánský tvrdil, e nejdůleitějí je v první fázi objasnit alespoň plovinu ze sedmi základních otázek kriminalistiky: KDO, CO, KDY, KDE, JAK, ČÍM, PROČ?

V tomhle případě měl objasněno, co se stalo, kdy se tak stalo, a snad i čím se to stalo. Prokopová byla zavraděna třináctého srpna, ale nevíme dosud kde, pachatel ji zardousil

rukama. Jednu z nejdůleitějích otázek, PROČ?, taky zatím neznáme. Cítil, e právě tady je klíč k celému případu. Tady se skrývá motiv, po jeho objasnění musí zákonitě dojít k vysvětlení, kdo měl na smrti Prokopové zájem nebo komu její smrt prospěla. V takových mylenkách trávil časné jitro od úsvitu v kanceláři a ani nevnímal, jak rychle plyne čas. Teprve kdy na zámecké věi odbily hodiny osmou, Jánský si uvědomil, e vlastně dosud k ádnému závěru nedospěl. Zvedl se od stolu a chtěl se projít na vzduchu. Vtom do kanceláře vpadl Kmoch.

Soudruhu kapitáne,” vychrlil, asi to máme.”

Pak si sedl a překotně vyprávěl: Nechal jsem si konferencí propojit vechna oddělení na trase do Prahy a dotazoval jsem se na noc z 13. na 14. srpna, jestli někde nebyl stavěn Bláhův vůz. Podařilo se mně zjistit, e v Bystřici v okrese Beneov byl spatřen automobil totoný s Bláhovým vozidlem. Auto projelo osadou v 03.30 hodin. V tu dobu zrovna prelo a vozidlo málem zavinilo dopravní nehodu. Řidič jen o vlásek minul motocyklistu, jeho předjíděl v úseku, kde je zákaz předjídění.”

Počkej,” přeruil ho Jánský, je jisté, e to bylo Bláhovo vozidlo?”

Státní poznávací značka souhlasí s tou, která byla motocyklistou nahláena na oddělení VB v Bystřici,” ujistil ho Kmoch.

Dobrá, ale máme jistotu, e ten motocyklista ji přečetl správně? To je doba, kdy jetě moc světla není.”

Na to jsem se také ptal. Ale řekli mi, e ten motocyklista jezdí denně do zaměstnání, úsek cesty zná zpaměti a navíc je to přísluník Pomocné stráe VB, který má s čtením ,espéze-tek zkuenosti.”

Dobrá,” zabručel Jánský. Zamnul si zamyleně bradu a pak se jetě zeptal, kterým směrem auto jelo. Kdy se dozvěděl, e od Prahy, poznamenal, e mu to začíná docházet.

Kmoch pokrčil rameny. Soudruhu kapitáne, někdo v praském bytě zavraděné tu noc byl. To je evidentní. Na to máme svědkyni. O Bláhovi víme, e odjel z chaty, e se navracel brzy k ránu zpět a druhý den, vlastně tentý den přijel s vozem, vypulírovaným jako zrcadlo, sem na správu.”

To není důkaz. Jsou to pouze indicie. Důkaz zatím ne. Pravda je, e řada indicií můe nahradit i důkaz, jsou-li v přímé souvislosti. Mohou se důkazem stát. Ale já bych chtěl něco víc.” Jánský natáhl před sebe ruku dlaní nahoru a sevřel ji v pěst. Ví, chtěl bych důkaz dret takhle, aby se nedal ničím

oddiskutovat a vyvrátit.41 Podíval se na hodinky. Na devátou jsem si dal Bláhu předvolat. Nedvěd se jetě neobjevil?41

Jetě jsem ho neviděl,41 odpověděl Kmoch. Dával Jánskému za pravdu. Byl si vědom, e vechno, co zatím proti Bláhovi mají, nestačí k usvědčení z vrady.

1 *

Nadporučík Nedvěd otevřel obě okna hotelového pokoje a nadechl se s rozkoí svěího vzduchu. Cítil, e dneního dne musí případ pokročit dopředu. Bláha dosud netuí, e bude muset hodně vysvětlovat, protoe jsou proti němu postaveny indicie, které se téměř rovnají důkazu. Jen jedno dělalo Nedvědovi starosti. Motiv. Proč by Prokopovou zavradil? Co by ho k tomu vedlo? Přece to, e se chtěl oenit s Faltovou, není důvod, aby zabíjel Alici. Leda, e by ho Alice začala vydírat. V tom případě se jí chtěl určitě zbavit. Jinak by se s ní asi rozeel jako normální, rozumný člověk podáním ruky ,a slovy: Bylo to hezké, děkuji - a sbohem.11

Co vak na něho Alice mohla vědět v případě e ho vydírala? V podniku, kde pracoval, nezjistili nic, co by nasvědčovalo tomu, e se dopustil nějaké trestné činnosti. Stejné tak ani v okolí jeho bydlitě, mezi jeho známými a přáteli nikdo neměl tuení o čemkoliv, co by se mohla i Alice dozvědět a pro co by ho vydírala, a tak se mu stala nebezpečnou.

Jde se na to!11 zvolal směrem ke koupelně, domnívaje se, e tam je kapitán, jeho lůko u bylo prázdné.

Kdy zjistil, e je v pokoji sám, rychle se pustil do krátké rozcvičky, s chutí se osprchoval a oholil. Kdy konečně vstupoval do kanceláře, hlásil s úsměvem Jánskému: Hladce oholen, dobře naladěn! Jsem připraven plnit dalí úkoly, soudruhu kapitáne.44

To je dost, feáku. Doufám, e ses nasnídal cestou v mlékárně. Máme málo času a čeká nás perný den,44 uvítal ho Jánský.

Pak oba pratí kriminalisté informovali poručíka Kmocha o nej čerstvějích poznatcích. Vyprávěli mu rovně, co se dozvěděli od Kábrta, a ukázali také fotografie prstenu. Kmoch hvízdl: Ten je asi dost drahý, co?11

Jánský pokrčil rameny. Vypadá to na zlatý prsten s velkým akvamarínem. Nepřekvapilo by mě, kdyby pocházel například z inventáře Alice Prokopové. Hovořilo se přece o ní jako o ,Diamantové princezně1, protoe si libovala ve percích

a měla prý v nich celý majetek, který přesahuje hodnotu sto tisíc.* Jánský se obrátil na Kmocha: Pozval jsi Bláhu?” Kmoch kývl hlavou a dodal: Na devátou.”

Kapitán se podíval na hodinky. Bylo 8.45.

Posaďte se!” vybídl Jánský Bláhu, který se dostavil přesně na čas, jak byl pozván.

Děkuji,” řekl odměřeně Bláha a pozoroval Jánského, jako by chtěl odhadnout jeho schopnosti. Kapitán se posadil proti němu a mlčky se zadíval Bláhovi do očí. Chvilku bylo ticho. Jánský se pojednou usmál, protoe v tom tichu zaslechl tikot svých hodinek.

Přijel jsem z Prahy za vámi, pane inenýre, abych se vás zeptal na některé okolnosti, týkající se Alice Prokopové. Vy jste s ní udroval známost, jak jsem slyel.”

Bohuel, ano.” Bláha se tvářil suverénně.

Proč bohuel?”

Protoe jsem nevěděl, jaká vlastně je,” odpověděl rozhodným hlasem. Jánský zaznamenal v jeho očích záblesk, který ale ihned zmizel.

A teď to víte?” zeptal se zvědavě Jánský a pokračoval: Jak jste se to dozvěděl, kdy jste nebyl od její smrti v Praze?”

Věděl jsem to u před její…” hlas mu zůstal stát v půli věty.

Od koho jste se to dozvěděl?”

No nerad bych … Musí to být?” ohradil se Bláha.

Pane Bláha, nepozvali jsme vás na besedu. Vyetřujeme vradu. To vám jistě neuniklo. Proto musíte říci vechno, co víte.”

Měl jsem ji rád a myslel jsem, e ona mne také. Chtěl jsem se s ní oenit,” zvýil hlas Bláha, ale konec věty zněl u zase tie, kdy se do něho zabodly Jánského oči.

Měl jste ji rád i potom, kdy jste se, jak říkáte, dozvěděl, jaká skutečně je?”

Chvilku se rozhostilo ticho a na Bláhovi bylo znát, e usilovně přemýlí. Pak kývl: Ano… určitě by to nebylo lehké … ale myslím, e na mém citu se nic nezměnilo a jestlie ano, tak velmi málo.”

Dluíte mi odpověď,” připomněl mu Jánský.

No tak dobrá. Myslel jsem, e o tom nebudeme mluvit..

Začal jste o tom mluvit sám. Vy jste řekl, e víte, jaká

opravdu byla. Já bych vám to byl neřekl, upřesnil Jánský.

Asi je to tak, kývl Bláha a pak řekl, e se celou pravdu o Alici dozvěděl od její kolegyně Dagmar Faltové.

Jak se s Faltovou znáte?” pokračoval ve výslechu Jánský.

No … znám se s ní tak … normálně.”

Jánský zpozoroval nejistotu v Bláhově odpovědi. Proto otázku upřesnil tak, e na ni mohl Bláha odpovědět jen jednoznačně. Měl jste s ní známost? Vznikl mezi vámi a Faltovou milenecký vztah?”

Bláha chvilku neodpovídal a díval se na Jánského očima, v nich se zračila směsice překvapení a zlosti. Pak se zeptal: Vy to víte?”

Víme. Velmi dobře. Uvědomte si, e jsme se vemi kolem Alice Prokopové hovořili. I s Faltovou,” ujistil ho. Take jste byli milenci?” pokračoval Jánský.

Ano. Je to tak,” kývl Bláha.

Tak co byste chtěl vyčítat Prokopové? e měla kromě vás jetě někoho jiného? Vdy to bylo u vás obou stejné.”

To ne!” vykřikl rezolutně Bláha. U mne to bylo něco docela jiného.”

Jak to jiného?”

Ona z toho měla finanční efekt a dostávala dary. Já ne.”

Tak v tom máte moná pravdu. Jinak je to morálně stejná úroveň, co?” vloil se do hovoru Kmoch, který se u nemohl ovládnout. Zastihl ho ale ledový pohled Jánského.

Soudruh má téměř pravdu. Oba jste se vzájemně vůči sobě dopoutěli nefér jednání.”

Nevím, pane kapitáne - nebo jakou máte hodnost, ale já jsem přece jen chlap. A jestli mně enská, a k tomu docela pěkná, sama vleze do postele, tak zase nejsem ze dřeva. Právě tohle udělala Dagmara. A tak začal ná milenecký vztah. Měla jedinou touhu. Abych se rozeel s Alicí. Dělala pro to vechno, co mohla,” dodal a nasadil dotčený výraz.

Ale vy jste se přece nerozeel ani s jednou, ani s druhou!”

To je sice pravda, ale chtěl jsem se s Alicí rozejít. Byl jsem rozhodnut to s ní skoncovat.”

A to vám vylo,” probodl očima Bláhu Jánský.

Jak to myslíte?”

Je přece mrtvá, ne?”

Snad si nemyslíte, e já bych ..Bláha se hystericky rozesmál.

Počkejte s tím smíchem,” řekl klidně Jánský. Na humor je jetě trochu brzy. Přinejmením brzy po její smrti.”

Promiňte. Přilo mi k smíchu, e mě vůbec můete dávat do souvislosti s tou vradou,” odsekl Bláha. A vlastně proč ne, e? Měl jsem k tomu důvody, ne? Kdy má někdo dvě enské, z nich jedna vyaduje lásku, druhá k té lásce chce navíc dary? Dvě takové jsou na jednoho chlapa dost. Take jsem se potřeboval jedné zbavit. Hodil jsem si korunou a los padl na Prokopovou …

,,S tímhle tónem přestaňte,” napomenul ho Jánský.,,Nikdo vám jetě neřekl,e jste vrah.” Slovo,Jetě” Jánský zdůraznil.

Bláha se zarytě zadíval do podlahy, jako by sledoval svár v podlahové krytině PVC, vyplněný bílou linkou.

,,Chci, abyste mi vysvětlil některé věci.”

,,Prosím. Ptejte se,” řekl odměřeně Bláha.

,,Od nálezu mrtvé jste se nevzdálil ze zdejího okresu. Je to tak?”

,,Kam bych měl jezdit?” odpověděl otázkou Bláha.

, Jake ne?” upřesnil znovu Jánský.

,,To víte, e ne.”

,,Dobrá. Zaprotokolujte odpovědi. Chci mít podklady, a budu pana Bláhu alovat přinejmením pro křivou výpověď,” vyzval Jánský písařku, která a do této chvíle seděla mlčky za strojem.

Jak to?” reagoval prudce Bláha.

Pane Bláha, od té doby, kdy byla zjitěna totonost zemřelé, Bezpečnost nespala. Zajímali jsme se i o vás, o celé okolí Prokopové a víme toho u trochu víc ne ty první dny. Jak vysvětlíte, e jste měl tak čisté auto, kdy jste přijel sem na správu?”

To snad nemusím vysvětlovat,” zvýil hlas, zvedl výmluvně oči ke stropu a začal si sám sobě stěovat: Oni mi nakonec budou chtít přiít vradu proto, e nejsem lempl a mám čisté auto. To se mi snad zdá, ne?”

Nezdá,” ujistil ho Jánský a pokračoval: Kdy nejste lempl -jak jste to sám nazval - tak proč vám nejde ukazatel paliva ve voze?”

To slyím poprvé. Ten jde a el vdycky,” odpověděl výsměně.

Kdy jste byl zde na správě, tak neukazoval.”

Neměl asi co. Ono to tak větinou bývá, e kdy nemá co, tak nic neukazuje,” přeel Bláha do útoku.

Jak jste tedy s prázdnou nádrí jel do Budějovic? To jste nepředpokládal, e byste cestou mohl zůstat bez benzínu?”

Asi tam jetě něco bylo. On toti ukazuje nulu, i kdy je

v nádri jetě deset litrů. A na ty mohu ujet minimálně sto kilometrů.”

Dobrá. Přesvědčíme se.”

To bych prosil,” odsekl utěpačně Bláha.

Jetě bych vás rád upozornil, e jako svědek byla vyslechnuta vae matka. To, co řekla, je pro vás dost nemilé,” konstatoval váně Jánský a hned nato pokračoval: Dokonce je nám známo, e jste slečně Dagmar Faltové dal velice hezký prsten.” Kapitán pozoroval, jak na něho zmínka o prstenu bude působit. Bláha se tvářil nechápavě.

Rádi bychom věděli, kde jste prsten zakoupil, a také bychom chtěli vidět účet. Jistě jste ho řádně kupoval,” pokračoval systematicky Jánský, ani poloil otázku, kdy dal Bláha Faltové onen prsten.

Mám prsten ji delí dobu, pane kapitáne. Nekupoval jsem ho. Dostal jsem ho od Alice k narozeninám.”

Kdy máte narozeniny?” Chtěl vědět Nedvěd.

Dvanáctého dubna.”

To znamená,” poloil otázku Jánský, e máte prsten víc jak čtvrt roku?”

Nedvěd poloil před Bláhu fotografii prstenu: Je to on?”

Bláha si fotografii prstenu prohlédl a pak kývl. Je.”

Vrátíme se jetě jednou k tomu dni, kdy jste přijel sem na správu s tak vyčitěným vozem. Ukazatel paliva byl na nule. V nádri mohlo být - jak říkáte - maximálně deset litrů benzínu. Je to tak?”

Je.”

Jak nám tedy vysvětlíte, e den předtím, to je 13. srpna, jste ve Větrním bral plnou nádr. Kde jste benzín projezdil?”

Byl jsem z nepřítomnosti Alice nervózní a neměl jsem nikde stání, tak jsem se do rána projíděl. Ale tady v okrese,” zdůraznil.

A kde jste vude jezdil?” zeptal se Nedvěd.

Vím, e jsem byl ve Frymburku, Křemi, Lipně, ve Chvali-nách, Světlíku a jetě bůhví kde. Najezdil jsem hodně.”

Vy jste měl nebo máte klíče od bytu Prokopové?” vypálil otázku Jánský.

Bláha se na něho překvapeně podíval. Ne. Klíče jsem nikdy neměl.”

Jak jste se tedy dostal do jejího bytu?”

Kdy?”

V noci ze 14. na 15. srpna. Kdy byla Alice Prokopová ji po smrti.”

Říkám vám, e jsem tam nebyl!” vykřikl Bláha a vyskočil ze idle,

Proč tolik vzruení?” zeptal se Nedvěd, poloil mu ruku na rameno a vrátil ho do idle: Uklidněte se, prosím vás.”

Bláha se znovu posadil. Jak můete tvrdit, e jsem byl v Praze?” visel očima na obou kriminalistech.

Byl jste tam viděn,” oznámil mu Jánský a pokračoval: Není vůbec pravda, co se nám snaíte namluvit o té vaí vyjíďce. Byl jste na cestě do Prahy a pak v ranních hodinách z Prahy sem. V Praze prelo. A prelo i cestou, kdy jste se vracel. Take jste měl vůz zablácený a nemohl jste s ním jet na správu, kdy tady neprelo a bylo sucho. Tady prelo a následující den. To byl ten pravý důvod vaí čistotnbsti. Ne proto, e nejste lempl, jak jste se vyjádřil,” vysvětlil mu tvrdým hlasem Jánský. Bláha na jeho rtech visel očima.

Ale to je . .

Chtěl jste říci nesmysl?” doplnil ho Nedvěd.

Bláha přikývl a pak rozpřáhl ruce: Dokate to!” Jeho hlas ale zněl docela jinak, ne sám chtěl. Neměl u tu gradaci, kterou do něho chtěl původně dát.

Od toho jsme tady,” přitakal Jánský. Vy nemusíte přiznávat vůbec nic. Je opravdu na nás, abychom dokázali, zda jste trestný čin spáchal. Věřím, e se potom domluvíme.” Jánský udělal dramatickou pauzu a sledoval přitom Bláhovu tvář.

Bláha neodpověděl. Netuil, co kriminalisté vědí, ale dal by asi vechno zato, kdyby to mohl aspoň odhadnout. Jak lépe by se mu proti nim bojovalo, kombinovalo a vyvracelo jejich důkazy, kdyby je znal.

Jánský krátce uvaoval, co bude nejlépe proti němu teď vytáhnout. Bylo mu jasné, e jestlie se chce dovědět motiv vrady, musí taktizovat. Proti nim seděl člověk, který střílí sice z posledních nábojů, ale je inteigentní a dokáe se bleskurychle rozhodovat. Pak Jánský promluvil: Byla vyslechnuta vae matka,” opakoval znovu Bláhovi, protoe věděl, e před chvilkou zmínka o matce na Bláhu zapůsobila.

Vím,” kývl Bláha.

Říkala nám o tom, e se chcete oenit.”

Ano. To jsem jí opravdu oznámil.”

Ale vichni vai přátelé a známí věděli, e si chcete brát Alici Prokopovou.”

Bláha zaváhal s odpovědí, ne řekl: Ano, to je pravda.”

Proč jste je tedy klamal?”

Jak klamal?” Neklamal jsem nikoho.”

Řekl jste matce, kdo je vae snoubenka?’* zeptá! se Nedvěd.

Ano. To jsem jí řekl.”

Ukázal jste jí fotografii své snoubenky?”

Ne. Neměl jsem ádnou u sebe.”

Vae matka uvedla, e jste jí fotografii ukázal a dokonce tu dívku z fotografie popsala. Moc se jí budoucí snacha líbila.”

Bláha se zarazil. Pak ale pokrčil lehkomyslně rameny a zeptal se: Je to tak důleité?”

Ano, je. Ani si neumíte představit, jak důleité to je,” odpověděl mu Jánský.

Nechápu…”

Chápete. Protoe dobře víte, kterou fotografii jste matce ukázal,” přeruil ho Nedvěd. Vstaňte!” rozkázal. Bláha se pomalu zvedl ze idle. Nevěděl, co se bude dít. Vyndejte vechno z kapes a polote to tady na stůl!”

Jsem snad zatčen?”

Zatím ne,” odpověděl Jánský a pokračoval: Jste ale ve stavu, kdy bude lépe vědět, co máte u sebe, protoe jde o vai bezpečnost. Mohl byste si také ublíit.”

Proč bych to dělal?” usmál se křečovitě Bláha.

Nedvěd vstal a neodpověděl. Jánský seděl a nespoutěl z Bláhy oči. Kdy Bláha viděl, e se nedočká odpovědi na svou otázku, pomalu pokládal na stůl věci z kapes. Naposled vytáhl peněenku černé barvy. Jánský ji přitáhl k sobě. Mohu?” zeptal se s úsměvem.

Proč se ptáte? Vy přece můete vechno, ne?” vytěkl Bláha, který v tu chvíli zřejmě dostal vztek, protoe si uvědomil, co Jánský v peněence najde.

Kapitán pomalu otevřel peněenku, protoe i on tuil, co v ní je. Mezi několika navtívenkami a různými paragony opravdu nael, co hledal. Fotografii dívky. Poloil na stůl snímek, z něho se koketně usmívala tmavovlasá dívka plnějího obličeje v tmavém roláku. Jánský fotografii obrátil. Na jejím rubu stálo věnování: Milovanému Jirkovi Dagmar”.

To není Alice Prokopová, e ne?” podotkl Nedvěd.

Vdy to nikdo netvrdí,” odpověděl hněvivě Bláha.

Ale je to ta fotografie, kterou jste ukazoval matce. Pochybuji, e by vae matka nerozeznala světlé vlasy od tmavých,” snail se ho uklidnit Jánský.

Ale tak dobrá,” řekl Bláha. Sedl si a přehodil nohu přes nohu. V tu chvíli se nezdálo, e by to byl člověk na lopatkách. Ukázal jsem matce Dagmaru.”

Copak jste neříkal, e jste si chtěl vzít za manelku Alici Prokopovou?” podivil se Nedvěd.

Říkal. Ale nebyla to pravda. S tou jsem jako se svou budoucí manelkou nepočítal od chvíle, kdy mě Dagmar řekla, jaká Alice je.” Odmlčel se, sbíral usilovně dalí slova. Kdy jsem se dověděl, e Alice je vlastně .Diamantovou princeznou’, která kromě toho, e mě tahá za nos, dělá jetě-jak bych to řekl - hostesku - byl jsem rozhodnut. Dagmar je sluná partnerka, se kterou si po vech stránkách rozumím. Proč si tedy dělat násilí a volit někoho, o kom vím, e by byl pro mne nevyhovující? Mohu si zapálit?” zeptal se nakonec.

Prosím,” kývl Jánský a přistrčil mu cigarety, které před tím Bláha poloil na stůl. Inenýr si jednu zapálil a labunicky vdechl dým. Pak zvrátil hlavu dozadu a vydechl veliký oblak kouře ke stropu místnosti. Bylo na něm vidět, e se uklidnil. Asi si myslí, e jeto vechno, co proti němu máme,” pomyslel si Jánský. Zatím se mu nesnail nic vyvracet.

Pane Bláha,” oslovil ho po chvíli, ve vaem vlastním zájmu si vás ponecháme tady u nás. Ne, e bych myslel na nějaký vá pokus o sebezranéní nebo dokonce o sebevradu, to ne. Ale jak jsme vás poznali, mohlo by vás napadnout vyjet si někam autem a my nemáme zájem protahovat vyetřování tím, e bychom vás museli hledat. Proto zůstanete zatím u nás.”

Bláha chtěl protestovat, ale kapitán ho ujistil, e o něho bude dobře postaráno. Pak zavolal operačního důstojníka.

KAPITOLA 15

Potřeboval bych mluvit s velitelem útvaru,” oznámil příchozí dozorčímu u vchodu do kasáren v Podlesí. Jsem kapitán Jánský z Kriminální sluby,” dodal a ukázal průkaz.

Pojďte se mnou, soudruhu kapitáne!” vyzval ho četař. Vykročil a zamířil doprava za bránu, kde stála zděná budova. Před ní se zelenal podlouhlý záhon, v jeho středu byl z oblázků sestaven československý státní znak. Vystoupili do prvního patra a četař zaklepal najednyzdveří. Pak veli. Četař zahlásil: Chce s vámi hovořit soudruh od Bezpečnosti.” Podplukovník podal Jánskému ruku: Posaďte se, soudruhu kapitáne. Soudruhu četaři, můete odejít.”

Jánský se posadil na nabízenou idli.

Copak jsme provedli?” zeptal se podplukovník s úsměvem.

Soudruhu podplukovníku, jsem kapitán Jánský z praské kriminálky. Potřebuji vai pomoc.”

Kapitán předloil sluební průkaz.

Rádi vám pomůeme, soudruhu kapitáne. O co půjde?”

Vy tady máte také enisty, viďte? Potřeboval bych nějakého zkueného mládence s minohledačkou.”

To vám můeme splnit. Malý okamik, prosím.” Vytočil telefonem číslo a chvilku hovořil s někým, komu říkal Rudolfe. Kdy sluchátko poloil, zavolal znovu dozorčího, aby kapitána Jánského dovedl na táb, kde na něho čeká velitel třetího praporu.

Major Kouba zařídí vechno, co budete potřebovat.”

Děkuji vám, soudruhu podplukovníku,” rozloučil se Jánský a vyel v četařově doprovodu z budovy.

Tak za kolik to má?” zeptal se důvěrně poddůstojníka a nabídl mu cigaretu.

Děkuji, soudruhu. Ale já nekouřím.”

Dobře činí. Odkud jsi?” usmál se Jánský.

Z Prahy.”

Co bude dělat po vojně?”

Četař pokrčil rameny. Pracoval jsem jako soustruník ve fabrice. Ale tam se mi nechce. Asi půjdu jezdit autem někam na stavbu. Moná na metro,” dodal a nakonec řekl, e se tam asi dá vydělat nejvíc. Potřebuji se znovu celý obléknout. Civilní aty jsou mi vechny malé,” vysvětlil a dodal: A taky bych se chtěl po vojně oenit.”

Proli kolem několika dalích budova veli do jedné vpravo dole za nádvořím.

U na vás čekám, soudruhu kapitáne,” vyel v ústrety rozloitý major se irokou, od slunce opálenou tváří.

Jánský ho v krátkosti seznámil s tím, e by potřeboval jednoho zkueného enistu s minohledačkou, který by pomohl nalézt nějaké věci, které jsou pravděpodobně zakopány.

To není problém. Chlapců, kteří jsou v tomto směru odborníky, máme dost. Vyberu vám dva. Minohledačky jim k dispozici dáme také. Kdy je budete potřebovat?”

Co nejdřív, soudruhu majore.”

Musím někoho uvolnit z výcviku. Stačí vám to ve třináct hodin?”

Spolehněte se. Děkuju a budeme tu na minutu přesně, rozloučil se Jánský. Čas třináct nula nula!

xxx

Sluební volha, řízená nadporučíkem Nedvědem, zastavila před kasárnami v Podlesí přesně ve stanovenou dobu. Jánský vystoupil a doel k dozorčímu u vchodu. Mám si tady vyzvednout dva soudruhy od enijní čety, oznámil mu.

Ano, soudruhu kapitáne, vím o tom,” odpověděl dozorčí. U na vás tady čekají.” Na lavičce kousek za vchodem seděli dva vojáci. Desátník a vojín. Vstali, pozdravili, a kdy se Jánskému oba představili, hlásil desátník, e mají vechno připraveno a mohou odjet.

Jánský je vzal do svého vozu. Vojáci si naloili do kufru enistickou výzbroj a volha vyrazila. O hodinu později sjela ze silnice na lesní cestu a pokračovala a k chatě inenýra Bláhy. Kdy zastavili, Jánský se posadil s oběma vojáky na poraený kmen stromu, nabídl jim cigarety, které vak odmítli s vysvětlením, e jsou nekuřáci. Vidím, e jste útvar nekuřáků,1’ podivil se Jánský. To je chvályhodné. Teď tedy, abyste věděli, chlapci, o co půjde. Vyetřujeme vradu té dívky, která byla nalezena v lese pod Kletí. Jistě jste o tom slyeli.” Kdy viděl souhlasné kývnutí, pokračoval: Máme důvodné podezření, e pachatelem je majitel téhle chaty. Mezitím vak dolo k vloupání do bytu té zavraděné a byly tam odcizeny perky. Je předpoklad, e by tady mohly být zakopány. Rádi bychom, kdybyste nám je pomohli najít. Byl by to pro nás velice důleitý důkaz.”

Soudruhu kapitáne, dovolte mi připomínku,” ozval se desátník. Jestli je to zlato nebo stříbro, tak nám to minohledačka nezabere. Ta nám ukáe jen magnetické kovy.”

Jánský přikývl. Ovem, ale ty perky by mohly být v nějaké kovové krabici, třeba z plechu. Víte, chlapci, kdy jsem nastupoval do téhle sluby, zaučoval mě jeden starý praktik. Nějaký Michálek. Říkával, e náhoda je policejní matkou. Samozřejmě, e té náhodě pomáháme, jak jen můeme. Tak co myslíte? Zkusíme jí pomoci?” usmál se na oba vojáky povzbudivě.

Samozřejmě, soudruhu kapitáne, uděláme, co je v naich silách,” ujistil ho desátník.

Oba se pak vrátili ke kufru volhy a vytáhli z něho bednu, ve které byla sloena minohledačka, krumpáč a lopata. Desátník na sebe navěsil celé zařízení, na ui nasadil sluchátko, otočil vypínačem a do ruky vzal hůl, je byla zakončena velkou plochou smyčkou. Tou přejíděl ze strany na stranu těsně nad zemí. Vojín el pomalu za ním a vytyčoval plochy, které ji prohledali. Desátník se několikrát zastavil a kývl na svého druha. Místa, je mu takto označil, bylo třeba zajistit. Vojín tam zapíchl jehlici s kulatým títkem. Tam vude zaslechl desátník pískání, prozrazující, e je pod povrchem nějaký kov.

Zanedlouho dorazila k Bláhově chatě také skupina vyetřovatelů. Byli v ní poručík Kmoch, poručík Křikava, který měl svěřen dohled nad zákonným postupem, a technik pořizující fotodokumentaci.

Přivezli rovně Bláhu, jen musel být podle předpisů vyetřování přítomen, a dva uniformované přísluníky VB, kteří ho měli na starosti.

Bláha si sedl na lavičku před chatou a ironicky se uklíbl. Jánský i Nedvěd jeho úklebek viděli, ale nevěnovali mu pozornost. Nejdříve necháme prohlédnout okolí chaty a pak se podíváme dovnitř,” řekl Jánský tie Nedvědovi.

Nedvěd namítl, proč nehledají přímo v chatě, kdy je tam větí naděje. Rozhlédl se po okolním terénu a opravdu nenael místo, kde by byly známky nedávného výkopu nebo stopy po zkypřené půdě.

Ví, vdycky, kdy dělám nějaký případ a blíím se k jeho závěru, vzpomenu na starého Michálka. To je ten, co mě učil,” dodal na vysvětlenou a pak pokračoval: Kladl mi na srdce, abych vdy při spěchu spěchal co nejpomaleji. Uspěchaná práce je patná práce,” ubezpečil Nedvěda nakonec.

Soudruhu kapitáne,” zavolal na Jánského desátník, tady je něco v zemi a vypadá to na větí kovový předmět.”

Pozná také, jak je to asi hluboko?” otázal se Jánský.

Řekl bych, e maximálně do půl metru,” odhadoval destátník. Podle intenzity pískání. Je to přesně v tomhle místě,” ukázal na část mechovitě, kterou mezitím druhý enista označil bodcem. Máme začít kopat?”

Zkuste to. Uvidíme,” souhlasil kapitán. Vojáci se chytili krumpáče a lopaty. Práce jim la rychle od ruky. Vichni zvědavě hleděli do výkopu, který byl ji hluboký po kolena. Vtom krumpáč narazil na nějaký tvrdý předmět a ozvalo se kovové zaskřípění.

Tady je to,” řekl spokojeně desátník a otřel si pot z čela. Pak opatrně kopal, a kdy odhrábl poslední zbytek hlíny, objevil se kousek rezavé oceli. Za chvilku drel Jánský v ruce německý samopal, který se ji na několika místech drolil, jak byl rozloen řezem.

Německá kosa. Právě takovou jsem měl v revoluci v pěta-čtyřicátém,” usmál se Jánský a odhodil samopal stranou.

Je toho tady moná víc. Koncem války tudy utíkaly zbytky wehrmachtu na Západ,” vysvětloval poručík Kmoch.

Zaházeli jámu a enisté pokračovali dál. Čím více se přibliovali k chatě, přibývalo zvukových signálů. Zjistili, e píská kadý odhozený rezavý hřebík, i kovové uzávěry lahví od piva, kterých tady nali těsně pod povrchem několik desítek.

Jedno místo pískalo v minohledačce tak pronikavě, e neodolali a dali se znovu do kopání. Avak v hloubce objevili jen pozůstatky rzí rozhlodané elezné roury.

V estnáct hodin bylo okolí chaty dokonale prohledáno v okruhu dvaceti metrů. Bláha se stále okázaleji úklebova!. Při nálezu samopalového vraku ironicky pronesl, jestli mu ho také nechtějí přiít jako nedovolené přechovávání zbraně. Kapitán Jánský zůstával klidný. Nedvěd se svou prudí povahou po Bláhově poznámce zbrunátněl, ale opanoval se a neřekl nic.

Teď se podíváme na chatu uvnitř,-řekl kapitán.

Rád bych se na něco zeptal,” vmísil se Bláha. Pokud jste prohlíeli pozemek v okolí chaty, tak mi to bylo jedno. Ta parcela patří lesní správě a nikoli mně. Ale na prohlídku chaty by snad mělo být povolení prokurátora, nebo ne?”

Jistě,” kývl Jánský a pokračoval: Povolení vám můe ukázat a navíc osobně doručit vyetřovatel, který je přítomen. Je na něm podpis okresního prokurátora. Ostatně prokurátor slíbil, e sem moná přijede za námi.”

Po těchto slovech vyetřovatel přistoupil k Bláhovi a podal mu usnesení a povolení domovní prohlídky. Bláha si je pozorně přečetl a pokrčil rameny. Bylo na něm vidět, e mu nezáleí ^ni tak na povolení k prohlídce, jako na tom, aby jim práci co nejvíce znepříjemnil a znechutil.

Odemknete nám, nebo mám odemknout já?” zeptal se Bláhy nadporučík Nedvěd.

Máte klíče, tak si odemkněte!” odsekl Bláha.

Nedvěd vytáhl z aktovky sáček s osobními věcmi, které Bláha sloil na stole v jejich kanceláři. Byly mezi nimi i klíče, jimi odemkl oba zámky. Technik současně udělal snímek průhledem otevřenými dveřmi do chaty.

Nejdříve udělej fotodokumentaci místa, tak jak vypadá nyní před prohlídkou,” připomněl technikovi Jánský.

Jako nezúčastněná osoba je tady vojín Sucharda, rozhodl vyetřovatel a obrátil se k enistovi. Jako nezúčastněná osoba máte dohlíet na to, aby nedolo k pokození majetku, dále k pokození nějakých věcí a laicky dohlíet na provádění domovní prohlídky. Souhlasíte?” zeptal se ho nakonec. Vojín řekl, e rád pomůe.

Chata sestávala ze tří místností. Dvě z nich. byly v přízemí a jedna, zařízená jako lonice, nahoře v podkroví. K přísluenství patřila v přízemí koupelna, WC a kuchyňský kout. Chata byla podsklepena. Do sklepa se lo po strmých schodech pod poklopem hned za hlavními dveřmi na verandu. Několikrát se zablesklo, jak technik pomocí flee pořizoval snímky. Za chvilku ohlásil, e skončil základní fotodokumentaci a e mohou provádět prohlídku. Dílčí dokumentaci bude dělat podle toho, bude-li něco nalezeno. Předměty, které budou odebírány, bude fotografovat v poloze a stavu, v něm se nacházely.

Taková fotodokumentace je nutná hlavně pro pozdějí případné stínosti obviněného, dále pak pro soud, který si musí podle fotodokumentace a podle spisového materiálu udělat dokonalý obraz místa a prostředí, i kdy na místě nikdo ze senátu nebyl. Dokonalá fotodokumentace je vlastně materiál, který poskytuje věrný obraz místa a případnou monost nesrovnalostí sniuje na minimum.

Technik byl zkueným přísluníkem VB. Odeel na verandu, posadil se na lavičku a čekal, a ho zavolají. Věděl, e příli mnoho lidí při domovní prohlídce je na kodu věci. Dezorientuje to soudruhy, kteří prohlídku provádějí.

Začneme od sklepa,” rozhodl Jánský. Obrátil se na Nedvěda a poádal ho, aby seel do sklepa s akumulátorovu svítilnou a prohlédl ho.

Sklep o rozměrech asi třikrát tři metry byl opatřen u jedné stěny regálem. Na něm stálo několik plechových kanystrů. Nedvěd k nim čichl. Byly od nafty. Vzal kadý z nich do ruky a pokud byly prázdné, zatřásl s nimi. Ty, v nich zůstala nafta, postavil na zem a jejich obsah postupně přelil do prázdných. Pak s nimi také zatřásl. Byly opravdu prázdné. Vybetonovaná sklepní podlaha ani při podrobné prohlídce nevypadala, e by bylo některé místo opravováno nebo nově předěláváno. Vylezl proto nahoru a hlásil Jánskému negativní výsledek.

Nejvíc práce dala kuchyň, v ní museli vechny sáčky opatrně vysypat, protoe i v jejich sypkém obsahu by mohly být ukryty hledané perky. Sáčků s moukou, cukrem a jinými kuchyňskými surovinami tady bylo dostatek. Ani v jednom vak nenali to, co hledali.

V obývacím pokoji upoutala Jánského pozornost soka boha Pana, známého z řeckého bájesloví jako boha plodivé síly, lesů a ochránce stád, který s oblibou naháněl lidem strach. A tím vlastně obohatil ná slovník o slovo panika”, pomyslel si Jánský, který se kdysi o řeckou mytologii zajímal.

Na protějí stěně visela k dalímu Jánského překvapení reprodukce Tizianova obrazu Apolón trestá Marsyase,” na něm je Marsyas pověen za nohy na větvi stromu a je mu zaiva stahována kůe z těla. Pokud si Jánský jetě pamatoval, byl Marsyas potrestán Apolónem jenom proto, e se díval na nějakou bohyni, kdy se koupala nahá.

Vidím, e se zajímáte o mytologii, pane inenýre,” obrátil se Jánský na Bláhu a pak vzal do ruky soku boha Pana. Zamyleně ji potěkal.

Bláha neodpověděl. Jeho oči neklidně těkaly kolem dokola. Poádal o cigaretu. Jánský postavil soku na místo a Bláhovi zapálil. Konečky prstů se inenýrovi znatelně chvěly. Dělejte si co chcete,” řekl lhostejně.

Budeme dělat ne co chceme, ale co potřebujeme a co nám zákon povoluje,” odvětil Jánský.

těstí kriminalistům nepřálo. Prohlídka se protáhla do večerních hodin, kdy u museli svítit, ale nenali nic. Kromě svetru růové barvy, který podle Bláhova vyjádření patřil Prokopové. Jeho nález v chatě vysvětlil dost logicky, a tak se mu nedalo nic vytknout. Na dotaz uvedl, e sem Prokopová jezdila dost často a je proto moné, e najdou jetě dalí věci, které si tady nechávala. Kdy skončili, Bláha se znovu ironicky usmíval.

Po návratu se Jánský s oběma kriminalisty jetě posadil v kanceláři.

Já si myslím,” uvaoval Nedvěd, e by Bláha byl opravdu padlý na hlavu, kdyby to sem vozil. Proč by se například nemohl zastavit ve svém praském bytě a nechat to tam?” Chvilku počkal, podíval se z jednoho na druhého a pokračoval: Horí ale je, e by ty věci mohl ukrýt kdekoli cestou sem. Mohl zastavit někde v lese, lopatkou vyhrábnout díru do země a perky zahrabat.”

To by bylo pochopitelně horí a bez jeho aktivní pomoci bychom nenalezli nic, zamyslel se nahlas Jánský.

No právě,” rozhodil rukama Nedvěd.

Kmoch seděl a také přemýlel. Zatím neřekl ani slovo. Bylo na něm vidět, e má starosti o celý případ, stejně jako jeho pratí kolegové. Bláha je důvodně podezřelý. Ale nutit někoho k přiznání je nepřípustné. Prokurátor i soudce ádají důkazy.

Jánský přeruil společné meditování. Nevolal nám někdo?” zeptal se telefonem operačního důstojníka.

Odpoledne vae sekretářka z Prahy, soudruhu kapitáne,” zněla odpověď. Pak jetě operační dodal: Bude prý večer doma, tak jí máte kdykoli zatelefonovat do bytu.” Jánský poděkoval a hned si zaádal o spojení na Prahu. Netrvalo to dlouho.

Prosím,” ozvalo sé na druhé straně.

Jánský. Prý jste sem telefonovala, Květo?”

Jsem ráda, e voláte, i kdy vás asi nepotěím, soudruhu kapitáne.” Pak udělala apouzu a nadechla se. Soudruzi probrali vechny milence a přátele Prokopové, jak jste si posledně přál, ne jste odjeli. Nenali mezi nimi ani jednoho, který by ji daroval ten prsten.”

To byla věc, které se Jánský obával. Buďtady je jetě někdo, koho neznají, nebo prsten Prokopová opravdu Bláhovi koupila a darovala k narozeninám. Pak by ovem jejich dosavadní práce byla zbytečná. To, co jetě proti Bláhovi zbývá, jsou maličkosti, které by mohl vysvětlit, a byly by beztrestné i v případě, e by to byly li,

To jste mě opravdu nepotěila,” řekl do telefonu. Potom se zeptal, jestli je tam něco nového a kdy se dozvěděl, e podplukovník Skalický se kadý den několikrát ptá, jak jsou na tom s výsledky, zavrčel dobrou noc a zavěsil.

Jestli jsem správně pochopil, nemáme dárce prstenu,” konstatoval Nedvěd. Kmoch zamyleně vzal do ruky spis a listoval v něm. Pak se podíval na Jánského a řekl: Soudruhu kapitáne, nezkusili jsme v téhle věci Kábrta. Při prvním výslechu uvádí, e dal kdysi Prokopové nějaký prsten a náunice. Ty nemáme, ale ten prsten …”

Uka!” Chytil se podávaného stébla Jánský a sáhl po spise. Přečetl si několikrát pasá, kde Kábrt hovoří o svých darech a pak se zeptal: Je tady jetě Kábrt, nebo byl u proputěn?”

Já to dojdu zjistit,” nabídl se Kmoch a odeel. V kanceláři se rozhostilo po jeho odchodu ticho. Jánskému do řeči nebylo a Nedvěd, i kdy jejich vztah byl velice blízký, neměl v takových situacích odvahu něco začít vyprávět. Věděl, e v takové chvil i by tím Jánského otravoval. Natolik ho znal.

,,Je tady. Chlapci vyetřují ty jeho kefty s fotkami, tak si ho tu nechali, hlásil Kmoch mezi dveřmi. ,,Mám ho dát přivést?

,,Kdo ho vyetřuje? Musíme si vyádat znovu povolení vyslechnout Kábrta jako svědka, odpověděl Jánský. Kdy se dozvěděl jméno vyetřovatele, poádal operačního důstojníka, aby mu sehnal nadporučíka Horáka. Kdyby nemohl přijít osobně, aby Jánskému alespoň zavolal.

Netrvalo dlouho a do kanceláře veel nadporučík Horák, který bydle! nedaleko okresní správy. Vysvětlili mu, o co se jedná, a e potřebují Kábrta vyslechnout jako svědka v případě, e by byl právě on dárcem prstenu, s ním si nyní nevědí rady. Horák ochotně souhlasil. Podepsal povolení výslechu.

Jánský poděkoval a poádal o předvedení Kábrta. Umělecký fotograf moural očima, kdy veel do osvětelné kanceláře. Pozdravil a zůstal stát u dveří. Posaďte se, vyzval ho Jánský a usmál se na něho: Myslel jsem, e vás pustí, ale vy jste se zamotal do něčeho úplně jiného.”

Kábrt kývl, ale mlčel.

Potřebujeme, abyste se na něco podíval, pokračoval Jánský.

Kábrt zase kývl, ale nepromluvil.

Ve své výpovědi jste uvedl, e jste daroval Prokopové prsten a náunice. Trváte na své výpovědi? zeptal se nakonec Jánský.

No jasně.

Můete nám popsat, jak ty věci vypadaly? zeptal se Nedvěd. Kábrt chvilku přemýlel a pak se dal do popisování obou perků. Nejdříve vylíčil, jak vypadaly náunice, a potom prsten.

Nedvěd cítil srdce a v krku. Sáhl do zásuvky a vytáhl fotografii prestenu. Podal ji přes stůl Kábrtovi. Fotograf se jen krátce podíval na snímek. Kývl hlavou: No jo, to je on. Vy ho máte? zeptal se zvědavé. Nikdo mu ale neodpověděl. Naopak. Dostal otázku on.

Kdy jste jí ho daroval? Vy jste se s ní znal asi tři měsíce, e? Byly to dvě nejpodstatnějí otázky, které Jánský v téhle věci mohl poloit.

To nevím přesně, pane kapitáne. No, ale a je to odhadem dva měsíce, tak je to moc. Odmlčel se a pak jetě dodal: Nakonec, jestli to chcete vědět docela přesně, tak doma mám paragon z prodejny Klenotů v Praze. Je tam určitě i datum, kdy jsem to kupoval.

,.Docela určitě si paragon vypůjčíme, ujistil ho Jánský. ,.Opravdu jste ji znal jen asi tři měsíce?” zeptal se jetě pro úplnost Nedvěd.

Tohle vám přesně neřeknu. Na tohle paragon ani záruční list nemám,” povzdechl si Kábrt. Ale dýl to určité nebude.”

Děkujeme vám, pane Kábrte. Moc jste nám pomohl,” uzavřel výslech Jánský. Vyslechneme vás krátce jako svědka k případu vrady Alice Prokopové.”

Jako svědka?” podivil se Kábrt. Já u jsem vám přece vechno řekl. Kdy jsem ji viděl naposledy, byla docela určitě ivá. Nebo snad mi nevěříte?”

Ano, věříme,” uklidnil ho Jánský. Přemohla ho chvilková únava a poádal Nedvěda, aby za něj pokračoval ve výslechu. Nedvěd se ptal dál: Kdy jste viděl ten prsten u Prokopové naposledy?”

Jak to kdy?” podivil se Kábrt. Víte, pane vyetřující, ona byla Alice potvora. To jo. Ale chování měla. Kdy jela ke mně, určitě by si nevzala jiné náunice ne ty, které jsem jí dal já. Taky je měla. Zrovna tak měla na ruce prsten ode mně. Jestli tuhle radost dělala kadýmu, to nevím, ale u mne to tak bylo vdycky. Vdycky měla na sobě to, co ode mě dostala.

Nedvěd zase ucítil srdce a v krku. Nemýlíte se?” zeptal se jetě, i kdy věděl, jaká bude odpověď. Kábrt vypovídal s jistotou a Nedvěd byl přesvědčen předem, e v tomhle pravdivě. V jeho případě to nebyla tak velká láska, aby se chtěl mstít druhému, který stojí jetě vedle něho vivotě Prokopové. Kábrt nebyl idealista, aby si myslel, e je jen on sám. U něho lo o sexuální vztah a taky keft, jak se vyjádřil. Proto Nedvěd věřil, e vypovídá bez emocí a vzteku na druhého.

e se ptáte,” odpověděl docela oviálně Kábrt a jetě Nedvěda ujistil, e on nemá zájem někoho druhého topit, protoe se sám topí dost. O mrtvých jen dobře. Ale o Alici Prokopové věděl od začátku, e je potvora. S velkým P, dodal uznale.

Kdy se vrátil Kábrt do cely, Jánský si přečetl protokol a spokojeně se usmál. To by lo,” řekl nakonec. To je to, co jsme potřebovali. Dokázat Bláhovi, e le. Teď jetě vědět, kde jsou ty ostatní perky.”

Myslí, e je to tak nutné?” zeptal se Nedvěd.

Docela určitě je. Jejich nálezem dojdeme k jistotě, e Bláha byl po smrti Prokopové v jejím bytě, tam perky odcizil a ukryl. Je to důleitý důkaz. Z devadesáti devíti procent mohl být v jejím bytě jen vrah. Teprve z toho jednoho procenta bych byl ochoten věřit, e to byla shoda náhod a vloupačku do bytu udělal někdo jiný ne vrah. To by ale byla taková náhoda, e o tom nechci ani uvaovat. Navíc bez násilí a s klíči Prokopové!”

,,Nemohl mít vrah komplice?” zeptal se Nedvěd.

Jánský zavrtěl hlavou. Zamyslel se, ale pak rozhodně a odmítavě odpověděl: ,,Kdyby nelo o vradu, tak bych tomu mohl uvěřit, ale v případě vrady, a to jetě ke vemu takové, o které do této chvíle neznáme motiv? Ne, tomu nevěřím. Spolupachatelé by mohli mít na svědomí jedině vradu, která by měla něco společného s loupeným záměrem, případně s neastnou náhodou.”

,,My ale ten motiv neznáme,” stále oponoval Nedvěd.

Zatím. Já ho sice tuím, ale opravdu si nejsem jist. Podle mého to byla buď nutnost zbavit se Prokopové, která se stala nepohodlnou, nebo Bláhovo probuzení ze snu, který si vysnil a ze kterého ho probudila Faltová, kdy mu řekla pravdu o skutečném ivotě Prokopové. Ale to ukáe dalí výslech.”

Je to stejně divné, e se motiv máme dozvědět a nakonec, viď?” uvaoval nahlas Nedvěd.

Jánský pokrčil ramena, pokýval hlavou na znamení souhlasu a znaveně zívl: Jsme vichni unavení a potřebujeme si odpočinout. Ani Bláhu jako podezřelého nelze vyslýchat celou noc. Mohl by si pak stěovat u soudu.’; Rozeli se s tím, e ráno je moudřejí večera.

KAPITOLA 16

V noci Jánský i Nedvěd patné spali. Kmoch se také doma převaloval na lůku a do spánku měl rovně daleko. Vichni cítili, e ráno by měl být případ ukončen a vzruovala je mylenka, zda se jim podaří usvědčit pachatele. A zjistit konečně motiv vrady Alice Prokopové.

Seli se vichni tři v kanceláři u před sedmou hodinou.

Myslím,” pohodil Nedvěd, e nejlépe ze vech se vyspal Bláha. Ten jetě ije v přesvědčení, e mu nemůeme nic dokázat.” Jánský měl soustředěnou tvář a nezvykle váně řekl: Pustíme se do práce, soudruzi.” Poádal o přivedení inenýra Bláhy.

Bláha se zastavil u dveří. V jeho očích se zračila nejistota, ale přitom se očividně snail hrát dokonalé divadlo. Jak dlouho mě jetě budete vyslýchat? U to trvá déle, ne bude ochoten trpět můj právní zástupce, začal protestovat.

Posaďte se,” pokynul mu Nedvěd. Bláha poádal o cigaretu. Jánský mu nabídl a připálil. Jistě jste o sobě a o svém jednání přemýlel, pane inenýre. Nemáte, co byste dodal?”

Řekl jsem vám vechno, tak proč ty otázky?”

Neřekl jste nám vechno. Snail jste se a do této chvíle zapírat. Ale myslím, e byste měl přestat. Víme toho hodně a důkazy, které máme, nám umoňují nebýt závislí na vaem přiznání. Na jejich základě vás odsoudí kadý senát.”

Nemám co dodávat,” odsekl Bláha.

Dobrá. Zeptám se vás jetě na několik maličkostí, ne proti vám vyetřovatel zahájí trestní stíhání pro vradu Alice Prokopové. Odkdy máte prsten, který jste dal Dagmar Faltové?”

To u jsem vám řekl. Od svých narozenin,” trval na své předchozí výpovědi Bláha.

Nemluvíte pravdu,” konstatoval klidně Jánský a zeptal se znovu: Odkdy máte ten prsten?”

Bláha tentokrát neodpověděl a upřeně se na kapitána zadíval. Pak stočil pohled na Nedvěda a Kmocha a opět se vrátil k Jánskému. Kapitán opakoval znovu tuté otázku.

Řekl jsem vám…” začal Bláha.

Lhal jste nám,” opravil ho Nedvěd.

Bláha mlčel.

Od koho Alice Prokopová dostala ten prsten?” zeptal se Jánský.

To nevím,” odpověděl u poněkud ochotněji Bláha.

Ano, to vám věřím. To opravdu nemusíte vědět.” Jánský zaklepal rukou o stolní desku: Proč nám ale chcete namluvit, e jste prsten dostal od Prokopové k narozeninám?”

Nechci vám nic namlouvat. Ptáte se mě, tak odpovídám.”

A přitom lete,” řekl tvrdě Jánský. Alice Prokopová dostala ten prsten začátkem měsíce června letoního roku. Nemohla vám ho dát proto k vaim narozeninám, které slavíte v dubnu.”

Bláha neměl, co by dodal.

Kdy jste ho od ní opravdu dostal?” vloil se do výslechu Nedvěd.

No… já … dostal jsem ho, kdy jsme se rozcházeli, na památku.”

Lete! Vy jste ses ní a do její smrti vůbec nerozeel. Vy jste jí prsten stáhl z prstu, a kdy byla mrtvá, kdy jste ji předtím zavradil. Odcizil jste jí i náunice,které patřily do soupravy s prstenem,” zrekapituloval Nedvěd Bláhovo jednání tak, jak o něm byli kriminalisté přesvědčeni.

Ne!” vykřikl rozhodně Bláha.

Vyhrňte si laskavě rukávy. Rád bych se na něco podíval,” zasáhl do výslechu poručík Kmoch.

To nevím, jestli máte právo ..

Máme, buďte klidný. Kdybychom neměli, nedovolil bych si vás obtěovat. Tak bude to?”

Bláha si pomalu rozepnul rukáv na levé ruce a pak ho vyhrnul. Ukázal opálenou, svalnatou ruku a k lokti. Spokojen?” zeptal se.

Kmoch si ruku prohlédl ze vech stran a odpověděl, e spokojen bude, a si prohlédne i tu druhou. Bláha váhavě vyhrnul druhý rukáv. Na předloktí pravé ruky se táhl dlouhý rám. Nebyl u čerstvý. Od čeho to je?” zeptal se Kmoch.

Bláha chvilku mlčel a pak se rozpačitě zasmál. Byl jste někdy na houbách?” zeptal se nejistě a kdy viděl, e se odpovědi nedočká, pokračoval: krábl jsem se v ostruiní.”

Ukate?” Kmoch si prohlédl ruku znovu. Právě proto, e jsem na houbách mockrát byl, vím, e od ostruiní je rám velice slabý. Ne tak iroký, jako je ten vá, který pochází od nehtu Alice Prokopové. Proto jste si také v létě oblékl zimní flanelovou koili s dlouhými rukávy, abyste rám zakryl!”

Bláha zpopelavěl: Takovou věc byste mi museli dokázat.”

Ano, s tím jsem počítal. Jste ochoten nechat si odebrat krev pro zjitění vaí krevní skupiny?”

Ne, to nejsem,” odpověděl rychle Bláha.

Dobrá. Nám bude stačit vzorek vaich slin a moče. Nemusí to být zrovna krev, abychom zjistili vai krevní skupinu. Tu pak porovnáme s krevní skupinou vraha, je zůstala na nehtech Prokopové.”

Pane inenýre, ne vás polu na vyetření slin a moče, chtěl bych vědět jedno,” Jánský mluvil pomalu a tie. Poloil před Bláhu na stůl snímek prstenu. Vy jste nám tvrdil, e jste nebyl v noci ze 14. na 15. srpna v Praze. Ale my máme svědeckou výpověď slečny Dagmar Faltové, e jste ji v tu dobu navtívil a obdaroval ji tímto prstenem. Prstenem, který jste stáhl z ruky mrtvé Alice Prokopové.”

Bláha se chvíli díval na fotografii. Mlčel.

Proč jste spálil občanský průkaz Alice Prokopové?’* pokračoval stejně tie Jánský.

Já … já … ji nechtěl . . Vtom se Bláhovi zlomil hlas.

Napijte se, udělá vám to dobře, podal mu sklenici vody Jánský. Bláha se hltavě napil. Třásl se, oči se mu leskly jako v horečce. Vypravujte, jak k tomu dolo,” vybídl ho Jánský a podal mu také cigaretu.

Teď je to u stejně jedno,” začal přerývaně Bláha. Kdy jsem se dozvěděl od Dagmary, jaká Alice opravdu je, nechtěl jsem tomu nejdřív věřit. Řekla, e se mohu přesvědčit, e mi zavolá, a půjde Alice do Lucerny a nepůjde tam prý sama. el jsem se tam tedy podívat. Dagmar měla pravdu, Alice seděla s nějakým člověkem. Mohlo mu být tak kolem padesáti. Chovala se k němu právě tak, jako ke mně, kdy jsme byli spolu. V tu chvíli jsem se rozhodl, e se s ní rozejdu. Ale jetě předtím e se jí za její zradu pomstím. Navázal jsem intimní vztah s Faltovou, protoe jsem věděl, e se to Alice dřív nebo později dozví a bude árlivostí bez sebe. Pak jsem odjel na dovolenou sem na chatu a domluvil jsem se s Alicí, e za mnou přijede na nejblií víkend. Nevím, jestli něco tuila, nebo ne, ale slíbila, e dvanáctého srpna určitě přijede. Připravil jsem vechno tak, abychom si mohli pohovořit a pak jsem jí chtěl říct důvody, proč se s ní rozcházím. Chtěl jsem jí vyrazit dech tím, e jí oznámím sňatek s Dagmarou. A e si přece nemohu vzít ji, e bych si takovou …” tady mu klesl hlas, a ne pokračoval, znovu se napil, - nemohl vzít za manelku. Jene jsme měli asi oba stejný úmysl. Přila na chatu o den později a kdy jsem se jí ptal, proč nepřijela vlakem u včera, řekla mi výsměně, e spala u svého kamaráda tady ve městě. A e s ním udruje poměr u delí dobu. Dělala vechno proto, aby mě vyprovokovala k árlivě scéně. Nakonec se jí to podařilo. Urazila mě tak, a jsem ji uhodil do hlavy. Upadla a zůstala chvilku leet. Stál jsem nad ní. . Bláha si zakryl obličej a rozvzlykal se. Kdy se uklidnil, pokračoval: Nadávala mi sprostými jmény. Křičela, e mě zničí. Vstala, vrávorala ke dveřím z chaty, a kdy byla u nich, začala volat o pomoc.

Strhl jsem ji od dveří a protoe nepřestávala křičet, ucpal jsem jí rukou ústa a snail se ji umlčet. Kousala, krábala a zranila mě nehty na ruce. V tu chvíli jsem vztekem nevěděl, co dělám. Přestal jsem se ovládat. Chytil jsem ji za krk a sevřel… myslím, e příli dlouho … Kdy jsem chtěl rozevřít prsty, nelo to … Byl jsem jako bez sebe. Potom jsem ji konečně pustil a ona upadla na zem. Chtěl jsem ji křísit, ale brzy jsem poznal, e je to marné. Nejdříve jsem nevěděl, co dělat, byl jsem zoufalý. Asi po hodině, kdy jsem se trochu vzpamatoval, jsem začal uvaovat, co dál. Svlékl jsem ji, vzal jí vechny doklady, perky a aty. Její občanku jsem polil benzínem a spálil v plechovce od konzervy ..

,,Ano, to víme, přeruil ho Jánský a ukázal mu obálku s popelem a plechovkou:,,Vak to je také jeden z důkazů proti vám.”

Bláha se opět napil vody. Čelo měl orosené. Třesoucím se hlasem pokračoval: ,,Pak jsem spálil kus dál od chaty její aty a vechno, co mohlo hořet. Polil jsem to nejdřív benzínem. Alici jsem zabalil do staré vojenské deky, kterou jsem tu měl, a odvezl ji autem na místo, kde jste ji nalezli. Deku jsem při zpáteční cestě hodil do řeky. Prohledal jsem její kufřík a nael jsem v něm klíče. Znal jsem je a proto jsem se rozhodl, e odjedu do Prahy, kde si v jejím bytě vezmu vechny věci, které jsem jí dal, a zahladím po sobě stopy.”

,,To snad bylo zbytečné, nemyslíte? Přece bylo známo, e udrujete s Alicí Prokopovou známost,” přeruil ho znovu Jánský. Bláha kývl hlavou a řekl tie: Vechno to bylo zbytečné.”

Co jste dělal po odchodu z chaty?” poloil otázku Nedvěd.

Natankoval jsem ve Větřním, protoe jsem si říkal, e bude lépe natankovat tam ne cestou na Prahu. Předpokládal jsem, e si to budete moná ověřovat, a mě budete vyslýchat; .

Doufal jsem, e to bude hodně dlouho trvat, ne se její tělo najde a ne se zjistí, o koho jde. Do té doby e mám čas na zakrytí vech stop. Odjel jsem tedy do Prahy a tam jsem si v jejím bytě chtěl vzít jen ty věci, které jsem jí sám dal. Z telefonního seznamu jsem vytrhl i list, na kterém bylo moje číslo, ale kdy jsem spatřil ty perky, které doma měla, neodolal jsem a odvezl je vechny.”

Neodolal jste,” upřesnil sue Jánský, a odcizil jste je.”

Kde jsou ty perky?” zeptal se Nedvěd.

Pod kamenem vedle studánky, asi sto metrů od chaty,” přiznal Bláha. V plechové krabici od nitrolaku.” Na ádost Jánského namaloval přesný plánek místa, kam perky zakopal.

Kapitán si plánek pozorně prohlédl a pak ihned poslal vyetřovatele s dvěma přísluníky VB na označené místo, aby odcizené perky vyzvedli. Poádal také technika o současné provedení fotodokumentace. Kdy zajistil vechno potřebné, vyzval Bláhu, aby pokračoval’ve výpovědi.

Bláha se mezitím trochu vzpamatoval, ale přesto skýtal alostný pohled. To u nebyl ten sebejistý, arogantní mu, ale třesoucí se usvědčený vrah a zloděj. Nesměle poádal o dalí cigaretu. Pak pokračoval: Cestou mě chytila bouřka. Auto jsem měl straně zablácené. Ráno, kdy jsem zakopal ty perky, dojel jsem kus do lesa, kde teče potok a tam jsem vůz umyl, aby na něm nezůstaly stopy po deti, protoe tady bylo sucho.”

Potom vás ale napadlo, e by bylo lepí zahrát si před zdejí veřejností na nervózního chataře, který marně čeká na svoji snoubenku, je měla přijet a nepřijela. Zajel jste k nám na okresní oddělení a oznámil, e vám nepřijela snoubenka a e jste se dozvěděl o nálezu té mrtvé. Uvedl jste, e máte strach, aby to nebyla ona, připomněl Bláhovi poručík Kmoch.

Od koho jste se dozvěděl, e byla v lese pod Kletí nalezena mrtvá ena?” ádal upřesnění nadporučík Nedvěd.

Od hajného, pana Vosáhla. el kolem chaty a dal se se mnou do hovoru. Mně do povídání moc nebylo. Promýlel jsem do vech podrobností, co bych měl udělat. Nakonec jsem se opravdu rozhodl, e zajedu na VB.”

Udělal jste chybu. Udělal jste jich vlastně víc, dalo nám hodně práce, ne jsme na ně přili,” řekl Jánský. Jistě to ale lo řeit docela jinak, ne jste to řeil vy.”

Kdy ona mě opravdu chtěla vyprovokovat a nakonec se jí to podařilo. V tu chvíli jsem nevěděl, co dělám a co se se mnou děje. Nenáviděl jsem ji a přitom jsem ji stále miloval. Ve chvíli, kdy mě vehnala do árlivé scény, jsem ji nenáviděl. Straně nenáviděl. Kdy jsem ji drel za krk a ví silou ho mačkal, nadokázal sem povolit ruce. Nedokázal jsem se od ní odtrhnout. Věřte, pane kapitáne, nevím z toho moc, ale pamatuji si, jak se bránila, jak mě pokrábala a já měl čím dál tím větí vztek.”

Moná, e vám soud přizná jako polehčující okolnost chvilkovou nepříčetnost, ale vrada je vrada, pane Bláha. Vyetřovatel musí podle zákona zahájit proti vám trestní stíhání a po souhlasu prokurátora bude na vás uvalena řádná vazba,” poučil Bláhu Jánský.

?

?

Soudruhu podplukovníku, kapitán Jánský a nadporučík Nedvěd. Vrátili jsme se na pracovitě,” zahlásil za oba náčelníkovi Jánský, kdy přijeli do Prahy.

Podplukovník Skalický se usmál a oběma podal ruku. Pak poádal sekretářku, aby jim uvařila kávu. Tak se, chlapci, posaďte a povídejte. Vím snad u vechno, ale přímo od pramene to bude daleko zajímavějí,” vybídl je.

Jánský začal vyprávět. Nedvěd ho ale musel neustále doplňovat a opravovat, protoe kapitán nemluvil nikdy o sobě. Vechny zásluhy na objasnění případu připisoval Nedvědovi, Kmochovi a hlavně výborné kolektivní spolupráci se soudruhy z okresní správy.

Skalický se při kadé Nedvědově poznámce usmál. Sám znal Jánského nejlíp ze vech, váil si jeho skromnosti a poctivosti v práci.

Kdy Jánský skončil, Skalický se hozeptal: Jak bys vlastně pojmenoval tenhle případ, a bude jako uzavřený uloen k aktům?”

Jánský chvilku přemýlel a pak odpověděl: Případ …, ne, tak ne. Spí Pád .Diamantové princezny1.”

Konec