Případ doktora Dvořáka - Jan Cimický

Volha Veřejné bezpečnosti zahoukala a vjela branou dovnitř. Co vezete? zeptala se ze zvyku vrátná.

Nějakýho dědu, ale vypadá moc patně/4 hlásil z okna řidič.

Dobře, já vzbudím doktora, hned přijde, ujistila je vrátná a zaklapla okénko. Přes sklo bylo vidět, jak vytáčí domácím telefonem linku pokoje, kde spal urnál ní lékař doktor Dvořák.

Budova byla tichá, pokojná. Na dlouhé chodbě kroky zněly ozvěnou, vyklepávanou pravidelným rytmem chůze.

Tak co mi vezete?44 ptal se lékař, jetě mourající do světla a ne docela probuzený.

Oba přísluníci vstoupili do přijímací kanceláře, proli čekárnou a otevřenými dveřmi do vyetřovny.

Posaďte se/4 vybídl je lékař.

Ono to bude asi dost zamotaný/4 řekl starí z obou.

je to takovej starej děda. Nenali jsme u něho vůbec nic. A domluvit se s ním taky není moný. Vůbec nemluví. Ale rozhodně do nemocnice patří.44

jene na interně nám ho nevzali. e k nim nepatří,* doplnil druhý.

Kde jste ho nali?44 zeptaJ se lékař a připravil si prázdný formulář na přijetí.

Leel na poli, kousek od silnice. Asi tak padesát metrů. Skoro nebyl vidět. Tady Pepa má oči jako ostří. Hlásili nám pachatele nějaký krádee, tak jsme to Jeli obhlídnout, vysvětloval starí.

Má určitě horečku a tak sípavě a chrčivě dýchá,14 doplnil znovu mladí a trochu vítězoslavně dodal: Připadalo mi, jako by měl zápal plic.

To by nebyl ádný div, v tomhle počasí/4 zahučel doktor, ale není mí jí sné, proč ho vezete sem. Na psychiatrii.44

S

Protoe jsme se s ním nemohli domluvit,” vysvětlovali.

Doktor mlčel. Ostatně, nepřekvapilo ho to, bylo to spí běné. Vdycky se vozí to, co je nějakým způsobem nepohodlné  na psychiatrii. Oni sl tam u nějak poradil

To víte, soudruhu doktore, co my s ním máme dělat? Na oddělení je jeden sluební vůz a nám dal velitel příkaz dovézt ho do nemocnice a okamitě se vrátit. Vy ho ale vezmete, e?”

Doktor neodpověděl přímo.

Máte ho ve voze?44

Ano, je v autě.44

Tak se na něj půjdeme podívat,44 Lékař vzal vechny papíry ze stolu í nadepsaný formulář se jménem Neznámý mu”. Vyil před budovu.

Můete mi rozsvítit uvnitř?44

Samozřejmě.”

Doktor otevřel zadní dveře a posadil se na sedadlo, zatímco oba venku si zapálili cigaretu. Po chvilce lékař vystoupil.

Tak co, kam ho dáme?44 zeptali se.

Lékař jen zakroutil hlavou.

Nikam.”

Překvapeně na něho pohlédli.

U nikam,” opakoval, Je mrtev.”

Kdy se vzpamatovali z leknutí, starí jen povzdychl.

No to je průvih.”

Lékař pokrčil rameny.

Ale nic, i to se stává. Tak pojďte zase dovnitř. Objednáme pohřební slubu, vy si zavoláte veliteli, dohovoříte se. A ostatní se uvidí.41

Vděčně přijali.

****

V pracovně kapitána Hladíka zazvonil telefon.

Příjem.”

Z druhé strany se ozval měkký hlas.

Tady doktor Dvořák, asi se u na mě nebudete pamatovat?”

Doktor Dvořák? Ale kde, vzpomínám si dobře, vdy jste byl tehdy u nás v záleitosti té zabité holčičky, ne?”

Máte výbornou pamě, to je skoro dva roky! Nezlobte se, nechci zdrovat, ale raději bych se s vámi seel  nějak neoficiálně/4 omlouval se neobratně.

Kapitán si v duchu představoval tu tehdejí scénu, tady u něho v pracovně. Pachatele, který křičel a vyhrooval, a doktora, stojícího proti němu, rozrueného spravedlivý hněvem …

Petr Dvořák míval u jako kluk o detektivky zájem jako vichni mládenci jeho věku. I on někdy zatouil být komisařem Maigretem nebo Herculem Poirotem, ale nikdy ho nenapadlo, e se jednou bude sám často dotýkat jemných nitek, které vedou ke zločinu. Kdy vystudoval medicínu v Praze, stal se lékařem, chirurgem.

Jeho cesta k psychiatrii nevedla přímo.

Začalo to jednoho dne, kdy úderem deváté vstoupil do malé zasedací místnosti v hlavní budově, kam si vechny lékaře pozval ředitel nemocnice na mimořádnou poradu. Kolem dlouhého stolu seděli ji kolegové z interny, neurologie a očního. Dvořák se rozhlédl a hledal volné křeslo.

Neví, proč nás sem volá?” zeptal se souseda z dětského, který se nenechal vyruit a lutil nějakou statistiku z cizojazyčné publikace.

Nemám zdání, jistě to nebude nic obzvlá příjemného/4 odpovídal kolega, ani zvedl oči od své práce.

Doktor Dvořák se pohodlně opřel v koeném křesle a zahleděl se do tváře na obraze, který visel nad krbem. Byl to v oleji vyvedený první ze zdejích ředitelů, nějaký hrabě. Dnení ředitel je zároveň primářem na Infekci.

Omlouvám se, e jsem vás nechal chvilinku čekat, měl jsem jetě nutný telefon,” řekl ředitel ode dveří a teprve pak se posadil do čela stolu, zavolal jsem si vás, protoe je třeba, abychom společně prohovořili a uváili jednu velice sloitou situaci. Nae nadřízené orgány očekávají, e nějak pomůeme. Podívejte, o co se jedná: psychiatrická léčebna na naem spádovém území se dostala do velmi neutěené personální situace, řada lékařek je na dlouhodobé mateřské dovolené a teď s ra-jónní úpravou se rozrostlo území, pro které má zajioval sluby. Pochopitelně, personální situace nestačí pokrýt ani ty nej primitivnějí sluby, proto nás poádali, abychom kolegiálně umonili přechod nebo uvolnili na čas lékaře, kteří by tam brigádně vypomohli.44

A to by bylo moné?** podivil se Dvořákův soused nahlas.

Ovem, vdy Jste vichni studovali fakultu veobecného lékařství, take můete pracovat v kterémkoli oboru, odpověděl ředitel, snad by vás jetě mohlo zajímat, jaké výhody by práce na psychiatrii měla. Tedy: patří mezi vyjmenované obory, take je tam o týden delí dovolená, pracovníci mají zvlátní psychiatrický příplatek a vyí osobní hodnoceni, V sále bylo ticho, vichni se dívali po sobě a lehce krčili rameny.

Vybral jsem hlavně vás, mladí, kteří byste si dokázali jetě přivyknout na nové prostředí a hlavně vás, o nich vím, e máte dobrý vztah k pacientům, to je podle mne nejlepí předpoklad, jak se stát dobrým psychiatrem. Nechci na vás odpověď hned, rozmyslete si to do konce týdne, můete se tam jet podívat, pohovořit si, okouknout to. A kdyby měl pak někdo zájem jít na psychiatrií vypomoci  byl bych rád  uvolníme ho samozřejmě, Jak u Jsem říkal, hned. Jsme největí nemocnice a měli bychom jim pomoci. Nutit vás nikoho nemohu, rozvate to, zakončil ředitel. Samozřejmě, kdyby se mu tam pak nelíbilo a chtěl se vrátit sem, klidně, bez jakýchkoli komplikací |e návrat moný.”

Doktor Dvořák se vracel parkem k chirurgickému pavilónu a uvaoval. V podstatě vdycky trochu snil o psychiatrií a psychologii, u za studia ho tahle věda lákala a koketoval s představou, e by mohl zvolit právě ji. Nakonec dostal umístěnku na chirurgii, kterou měl taky rád a věnoval se jí celou duí. Snad i on na Jedno si nemohl zvyknout, na umírání a umírající. Těce proíval stále kadou smrt. Na psychiatrii Jistě neumírá zdaleka tolik lidí.

A celý den se mu mylenky na dopolední audiencí u ředitele vracely. Teprve večer, kdy u děti spaly, pomalu začal:

Co myslí, neměl by člověk po čase změnit profesi?**

Manelka se na něho podívala zkoumavě. Proč? Tobě se u chirurgie nelíbí?”

Ale ne, líbí se mi pořád, ale někdy mám pocit, e u ji dělám rutinně, e pro sebe neobjevují nic nového,** snail se sám sobě odůvodnit, proč myslí na ředitelova slova a po pravdě, jeho návrh se mu líbil čím dál víc, vracel se do studentských let a Jeho touha objevovat skryté a neznámé byla hodinu od hodiny silnějí.

A co bys chtěl dělat?” ptala se manelka, jestli bys při tom chodil dřív domů, docela bych to přivítala.”

Psychiatrii,” řekl a vylíčil podrobně vechno, co věděl.

Doktor Dvořák svou enu obdivoval hlavně proto, e dokázala pochopit i to, co jen naznačil.

V pátek ráno se hlásil u ředitele.

Děkuju vám,” tiskl mu ruku ředitel, ani jsem nedoufal, e se někdo najde, psychiatrie je dost neznámá, a proto se jí jetě stále i zdravotníci obávají. Vá primář nebude mít asi velkou radost, upřímně řečeno, říká o vás, e jetě neměl tak ikovného a schopného sekundáře a tak zručného operatéra. Take, kdyby se vám tam nelíbilo, vdycky tu pro vás budou otevřené dveře. Hodně těstí.”

A tak se stal doktor Dvořák psychiatrem.

Pomalu si zvykl, cesta do sluby byla mnohem kratí, pracovní den tolik runý a tak rozmanitý, e neměl ani čas přemýlet, zda udělal dobře, e změnil obor. Den za dnem objevoval nové a nové poznatky.

Toho aprílového dne ho čekala první urnální sluba, tedy práce od rána jednoho dne do večera druhého, sluba dlouhá a náročná. Během dne se nestalo nic výjimečného, pár přijatých, pár odmítnutých. I psychiatrie má svá pravidla. A úderem páté zvoní telefon.

Tady Syrová, pane doktore, prosím vás, pomozte mi,” hlas se zřetelně láme.

Co se stalo?” ptá se doktor a v duchu si vybavuje silnou čtyřicetiletou blondýnu, se kterou několikrát ho vořil, kdy její mu leel na jeho oddělení.

Manel není doma, on měl u od včera depresi, celou noc jsem nespala s ním, ale ráno u jsem musela do práce. Nechala jsem mu tam oběd. Ničeho se ani nedotkl. A je pryč…” hlas znovu selhal, já mám strach, e si něco …”

Proč jste s ním nepřijela hned ráno?”

Kdy on nechtěl a tolik mě prosil, abych to neříkala u obvodního.”

Doktorem Dvořákem zalomcoval vztek a bezmocnost, věděl, lip ne kdokoli jiný, co je to za hroznou nemoc, taková endogenní deprese. Přivezou pacienta na konci sil, který u je ve stavu, e ani nejí, nemluví. Po několika týdnech se díky lékům natolik zlepí, e můe být proputěn. Je jako dřív, normální, deprese odezněla jako chřipka. Při odchodu lékař řekne: musíte pravidelně uívat, jste na tom jako diabetik, ten také musí pravidelně brát insulin. Dotyčný kývne, příbuzní vděčně zamrkají a hned venku řeknou: ne abys bral ty jedy, vdy oni jsou sami nejspí nenormální a ty jsi u v pořádku. A ani nevědí, e mu tím připravili nové zhorení, začarovaný kruh.

Vdy jste přece věděla, Jakmile začne nová deprese, e by si mohl něco udělat,” vzpomněl si, jak před minulou hospitalizací se pan Syrový schovával ve sklepě mezi uhlí, nali ho polomrtvého za tři dny. Chtěl tehdy zemřít vyhladověním.

A do sklepa jste se dívala?” Zaslechl cosi jako přitakání. Tak jděte na nejblií oddělení VB a poádejte tam, a vám pomohou, normálně so začíná pátrání a po čtyřiadvaceti hodinách, ale tohle je příli váné, nesmíte ztrácet čas, Nic není prohrané. A zavolejte.”

Domluvil, neměl vak dobrý pocit, znal pacienta a věděl, čeho je schopen. Kolikrát u za tu krátkou dobu, co je na psychiatrii, zdůrazňoval příbuzným pacientů, e základním příznakem deprese je ztráta pudu sebezáchovy, Smutek je toti tak týravé utrpení, e člověk raději umírá, ne aby se dále mučil.

Nic přesného se zatím neví. Ne vyel na vizitu, vytočil číslo vrátnice, kam ly vechny hovory v noci: Prosím vás, kdyby někdo volal, zdrte ten hovor a zavolejte mne druhým telefonem!”

Pavilón za pavilónem, tam přidat léky na noc, tady bude potřeba injekce, jeden z dědečků na gerontologíi leze tvrdoíjně do cizí postele …

Pane doktore, volá vrátnice.”

Kdo to je?”

Nějakej muskej, není mu moc rozumět. A chce s vámi mluvit. Mám říct, a zavolá později?”

Nejde to přepojit?”

Ne.”

Tak a počká u aparátu. Hned tam budu.”

Rozběhl se k hlavní budově.

Dvořák. Kdo volá?”

Tady Syrový… pane doktore… já udělal… hroznou věc … já nevím, kde jsem …”

Odkud voláte?” hlas lékaře zněl vzrueně, rozčileně.

Z budky… já jsem pak jel tramvají… měl jsem v kapse číslo … jak jsem vám … tenkrát … volal. <.”

A číslo té tramvaje si nepamatujete, kterou Jste tam přijel?

Nevím, taková dlouhá ulice… mně je … asi brzo u … nemůu ..

Prosím vás, pane Syrový, to je moc důleité, poslouchejte mě, jestli můete, ano? Polote teď sluchátko, a se nepřeruí hovor a zkuste vyjít ven. Třeba někdo půjde, tak se zeptejte, nebo tam bude cedulka se jménem ulice.”

Dlouhé dvě minuty. Konečně.

Je tam napsáno … U svobodárny/*

Čekejte jetě/* doktor Dvořák přikrývá mluvítko, prosím vás, seeňte mi honem plán Prahy!

Úřednice nervózně přehrabuje skříň. Je tu … pé, er, es  34 b  je to kolmá na hlavní.

Pane Syrový, jste tam jetě?”

Slabý hlas odpovídá.

Zůstaňte na místě, nikam nechoďte, slyíte mě, stůjte před budkou někoho pro vás polu!” domluvil.

A co teď? Sám odtud nemůe. Kdyby tu alespoň byla nějaká sanitka s příjmem, ta by mohla… Ted u hraje roli kadá minuta, musí jednat sám. Asi kombinovaný pokus o sebevradu, nejspí léky a jetě něco. Doktor Dvořák se náhle rozhoduje, hledá v telefonním seznamu

Staniční sestra oddělení spí, telefon bere její manel ofér ústavní sanitky. Rozespalý hlas, nové vysvětlování. Řidič se ochotně obléká, dojede pro sestru za chvíli, ta pacienta zná. Za Čtvrt hodiny vyjídí sanitka, u se sestrou, do noční Prahy.

Doktor Dvořák sedí dál v přijímací kanceláři. Ořed nice sleduje hodiny. Čekání. Pomalu odtikávají minuty Dojedou včas? V půl druhé ráno se vrací sanitka, veze pana Syrového. Snědl několik tub léků a pořezal se na rukou. V nejblií nemocnici mu vypláchli aludek, se ili rány. Je u jen potřeba dát klysma a infusi.

Hned ho ulote,” říká lékař, ty formality doplníme potom.”

V duchu si uvědomuje, jaké měl pacient těstí, e měl padesátník, pamatoval si jeho jméno a číslo, e budka fungovala; vdy stačilo, aby měl slubu někdo jiný.

Tak proběhla tenkrát první urnální sluba doktora Dvořáka. Na psychiatrii mohl jetě více uplatnit svůj hluboký psychologický cit pro lidské osudy, nebo prá vě tady se nic neopakuje, kadý člověk, kadý lidský ivot

je samostatnou jednotkou a k jádru veho se můe dopracovat jen* opravdu trpělivý a klidný lékař. Doktor Dvořák takovým bezesporu byl. Dokázal získat neuvěřitelně rychle důvěru nemocných, a proto i výsledky jeho práce byly povzbuzující a úspěně.

****

Ovem, odpověděl kapitán Hladík do telefonu, taky bych vás rád viděl. Řekněme v pět v kavárně Slavia. lo by to?

Výborně/4 ulehčeně odpověděl doktor, to máme za tři čtvrti hodiny.*4

Poznali se hned. Ostatně oba byli zvyklí registrovat a zaznamenávat do paměti případy. Ty kriminální i ty lékařské.

Třeba tam k oknu?44 zeptal se kapitán.

Doktor kývl. Posadili se. Servírka přinesla kávu. Zapálili si.

Jako by oba vychutnávali tu chvilku setkání.

Tak tedy,44 začal konečně doktor, k nám na psychiatrii se pole ledacos, prostě vechno, co se nedá jednodue rozkatulkovat a zařadit, jakmile se s pacientem nedomluví nebo je neklidný, třeba i proto, e má horečku  alou do blázince. Tam se to unese. Jo, jene ta představa, e na psychiatrii lezou lidé po zemi nebo podlézají čáru a skáčou do vyputěného bazénu  ta je úplně scestná, já vím, vy to znáte, ale devadesát procent lidí si to dosud mysli. Domnívají se, e tam máme vechny za mříemi, v klecích a svěracích kazajkách a stříkáme na ně studenou sprchu. Ale proč to vlastně povídám? Včera přivezli přísluníci VB starého dědu, tak pětasedmdesát mu mohlo být, abychom ho přijali. Podle jejich úsudku měl ten neznámý horečku V nemocnici na interně ho nevzali, nemohli se s ním domluvit, vypadal zanedbaně,  řekli jim, aby ho odvezli k nám. Jene on jim v autě po cestě zemřel. Potud je to vechno jaksi normální, dalo by se říct shoda náhod  i kdy by to třeba mohlo dopadnout jinak, kdyby na interně byli ochotnějí,  jene nás teď zajímá fakt, e člověk, kterého přivezli, byl mrtvý.44

Trochu se odmlčel, zaklonil hlavu a znovu si zapálil. Kapitán poslouchal pozorně.

Vás by zajímala asi identita toho mue? zeptal se přímo.

Nejen to, víte, mně to nedalo, tak jsem hned dopoledne volal na soudní. Udělali tedy i toxikologickou analýzu. Měl jsem toti najednou takové podezření. Nali v něm barbituráty a fenothiazlny ve vysokém mnoství. Ostatně i to by se dalo nějak vysvětlit  starý člověk, sklerotický, dementní. Jistě  toulal se, utíkal z domova, asi byl vem na obtí. Moná, e si vzal večer velikou dávku léků na spaní. Někdy se stává, e zapomenou a prostě si vezmou znovu  a tak poijí léky i desetkrát za sebou. Kvůli tomu bych taky nevolal.”

Zase se odmlčel, jako by se styděl za to, co říká.

Asi jsem odchovaný detektivkami, prostě  nedalo mi to jel jsem se podívat na místo, kde ho nali. Snad to tam trochu znáte, silnice na druhé straně árky, na kopci, proti kostelu sv. Matěje. Kdysi lam měl uhlobaroa Petschek velkou zahradu. Za ni, směrem k rokli, která se jmenuje Housle, a na Lysolaje vede dlouhá řada topolů, něco jako větrolam, jsou vidět u zdaleka.”

Ano, znám. Já jsem v dětství bydlel na Hanspaulce, do árky jsme chodili krást ovoce. Ne nadarmo se říká kozel zahradníkem!”

Nebo co se v mládí naučí dodal doktor a oba se rozesmáli.

Silnice tam u těch topolů dělá zákrutu, je odtamtud na chvilinku vidět dost daleko. Hned nato zakryje výhled kopeček. A asi padesát metrů od toho místa ho nali. Letos nebyl sníh, zato hodně vody, pole je roz-bahněné, ale zdálo se ml, e tam vidím takové divné stopy. Jsem samozřejmě laik a nevyznám se v tom, jenom mi připadalo, e je jich tam nějak moc. Čerstvé od sluebních bot, to prosím  dvoje, jak li a vraceli se vai přísluníci. Nazpět se ovem vraceli přes pole, rovnou. Vnitřní noha se bořila, jak museli nést toho dědu.”

Nadechl se a skoro neastně dodal: Jene takové podobné stopy jsou tam taky od silnice!”

Kapitán usrkl kávu.

Zdá se, e někdo u toho dědu musel vléct od silníce tam na to místo, kde ho nail?”

Nevím, jenom se mi zdálo těch stop moc najednou,” usmál se doktor Dvořák.

Děkuju vám, e jste nás informoval Zkusíme na něco přijít. Bude to asi dost těké No, uvidíme. V kadém případě vám zavolám,” slíbí! kapitán Hladík.

?

Pane doktore, to je pro vás, volala sestra z vedlejí místnosti. Doktor Dvořák zvedl paralelku.

Prosí m.

Tady Hladík. Máte chviličku čas? Ano? Zastavil bych se u vás. Za půl hodiny u seděli v doktorově vy-etřovně.

Trochu se vám to tady změnilo/4 divil se nahlas ka pitán Hladík.

Ano, trochu. Psací stůl a obrázky. Tohle například maloval jeden můj pacient. Pěkné, e?

I tato společenská konverzace vak vibrovala zvěda vostí.

Podívejte, tak tohle je případ ,Neznámý mu, řekl kapitán a vytáhl z aktovky fascikl.

Skutečně to nebylo jednoduché. Předevím ádný svědek. Nikdo nic nepozoroval. Nikdo nic neviděl. Daleko iroko tam není ádná chalupa, nic. Nikdo nehlásil zmizení, nikdo se nesháněl. Říkali jsme si, e to bude nejspí asi nějaký oputěný starý člověk, kterého nikdo nehledá, nikomu není divné, e ho nevidí. Měli jsme k dispozici jenom fotografii z pitevny. A to se do televize jako signál k vyhláení pátrání  jaksi nehodí… Věřte, denně jsem sám osobně prohlíel vechny svodky pátrání, vechna zmizení a zatoulání. Větinou se nae ,stopy* buď zase naly ivé nebo mrtvé  ale vdycky se naly A pomohla náhoda Na Vinohradech upozornila listonoka, e u dva měsíce neviděla jednoho starého pána, kdy mu nesla důchod. Chtěla, podle předpisu, aby se jí podepsal. ena, která jí otvírala, řekla, e nemůe, e leí  nechtěla ji ale pustit do lonice. Tak listonoka odevzdala důchod zpět na potu, ale zdálo se jí to divné. Tak to ohlásila. No  a pak u to lo rychle. Sousedka bezpečně poznala starého pána na fotografii z pitevny, poznala i jeho aty. Vnučka, to byla ta ena, co otvírala poačce, nakonec přiznala, e do dědy nacpali léky a autem ho pak dovezli na pole, tam, jak jste říkal. Usoudili toti, e si toho nikdo nevimne, nikoho to nepřekvapí. Vichni v okolí věděli, e děda mluví z cesty a e se toulá. A víte, proč so ho potřebovali zbavit? Kvůli bytu. Byl toti psaný na něho. Vnučka s manelem chtěli měnit za větí, ale on samozřejmě odmítal. Měnil rozhodnutí během hodiny. A mimo to, staří lidé a neuvěřitelně lpí na tom, co mají. Ti mladí to dobře vymyslili. A na ten důchod.”

Seděli proti sobě v zeeřelé místnosti. Za oknem začínalo jaro.

Tak na shledanou, jetě jsme to ale přece jen stihli,a pochválil si kapitán Hladík, i kdy upřímné, ze začátku jsme si mysleli, e z toho nic nebudu. A pak mi teprve dolo, jak blízko mají obě povolání k pravdě. K té nahé. Někdy z toho Člověka a mrazí.

*

***

Zařídíme vechno, Jak budeme moci,” ujioval ho

Konec

*

i

Usilovné klapání psacího stroje v pracovně přeruuje chvílemi hlas doktora Dvořáka, který se trpělivě dotazuje kdoví po kolikáté:

A jaké nemoci jste prodělal v dětství? Měl jste třeba Infekční loutenku? Máte dietu? Prodělal jste nějakou operaci?!!4* Do pootevřených dveří nahlédla sestra.

Máte tu návtěvu, pane doktore.11

Doktor zvedá hlavu od pracovní anamnézy. Kdo Je to?44

Sestra jen posuňkem naznačuje, nechce před pacientem mluvit.

Říká, e se jmenuje Hladík.”

Pacient se zvedá a pomalu odchází a ve dveřích se téměř srazí s návtěvou.

Posaďte se, soudruhu kapitáne,” načíná doktor, jako by vítal starého známého, není to ani moc dlouho, co jsme tu takhle spolu seděli, co?”

Přesně čtyři měsíce,44 přitakal kapitán Hladík a uvelebil se v pohodlném křesle.

Tak copak vás ke mně přivádí?” otázal se konečně doktor.

Tentokrát je to opravdu komplikovanějí, ani nevím, jak bych začal Vy máte dvě děti, viďte?44 zeptal se rozváně kapitán.

Správně. Kluk je ve třetí, holka la teď taky do koly. Vlastně má u skoro první třídu za sebou.44

Slyel jste u o tom, co se stalo u nich ve třídě?”

Doktor se zamyslel. Ne, nevzpomínám sl.”

jednu holčičku od nich z první třídy nali v poledne ukrcenou. Doma v bytě. Právě tu, co seděla vedle vaí,” a kapitán vytáhl z aktovky čistě nadepsané desky. Bylo vidět, e se doktor lekl.

Vrada?”

Zřejmě čin nějakého sexuálního devianta. ádnou zprávu jsme zatím nepustili, ale to víte, dlouho se to neudrí.”

Co vechno o případu víte?”

Pokusím se to ve stručnosti vylíčit. Tedy, matka toho děvčete přila v poledne domů, je prodavačka a má hodinu pauzu. Dveře bytu byly zavřeny na klíč, který zřejmě pachatel vzal dítěti, protoe nosilo klíče na krku. Ráno chodila z domu poslední holčička, zavřela za sebou na zámek. Venku před domem na ni vdycky čekala spoluačka. Vae dcera.”

Řekněme tedy, e vůbec nevyla,” uvaoval doktor, ten dotyčný nebo dotyčná  nelze přece vyloučit ani mue, ani enu, e?  čekal v chodbě a pod nějakou záminkou se dostal do bytu. Děti jsou vnímavé, kdyby nae holka něco zpozorovala, reaguje jako čert, to snad ani není holka,” pokračoval ve svých hlasitých úvahách

O něčem zajímavém se včera doma nezmínila?” ptal se přesto kapitán, neřekla nic, třeba e někoho viděla, nebo  vlastně  jak dlouho čekala před domem?”

Ne, nic večer neříkala.”

Rozumějte mí, doktore, vae dcera je asi jediná na světě, kdo nám můe něco říct, jestli vůbec něco ví. A já se bojím ji poplait. Je to dítě!”

Co jste zatím nali?” zajímal se doktor Dvořák.

Předevím, to je taky druhá záhada, dítě jsme nali v koupelně, bylo ukrcené ručníkem. aty mělo potrhá né a vude plno vody. Neexistuje nějaká úchylka, třeba  která by lidem nakazovala se důkladně umývat, nebo něco takového? Prostě jakási očista? Jako od hříchu, či co.”

Voda? To je zvlátní. Existuje, pravda, jedna skupinka nemocných, kteří se přehnaně a stále umývají, ale v téhle situaci se mi to nezdá. Napadá mi spí taková teorie. Někdo si vyčíhal, a bude děvče samo doma, pak se pod nějakou záminkou vloudil dovnitř, třeba, e jde kontrolovat koupelnu ..doktor Dvořák vzdychl.

Nutně potřebujeme vědět vechno, co vae dcera viděla. Kdybyste se cokoliv dozvěděl, zavolejte mi večer domů. A co nejrychleji.”

Doktor se náhle vymrtil a natáhl se k telefonu.

Petře, nazdar, tady táta. Kateřina je doma? Ano? Tak u nechoďte nikam ven, já přijdu brzy domů.”

Vidíte, jak nás ta náhoda stále váe dohromady,” povzdechl kapitán Hladík na odchodu.

?

Doktor Dvořák. Mohl byste k nám přijet? Ano? Dobře, počkám na vás dole před domem.”

Za chvíli stál kapitán Hladík v předsíni doktorova bytu.

Budete jako můj kolega z práce. Já jsem Petr, aby to nebylo holce nápadné. Kateřina dosud nic neví, myslí si, e ta její kamarádka je v nemocnici.”

Výborně, já jsem Jirka,” podal mu ruku kapitán

Hladík.

Maminka nám zatím něco dobrého připraví a ty, Katko, se můe tady pana doktora zeptat na Alenku,” řekl doktor Dvořák dcerce.

Kapitán Hladík, zkueně a s přehledem začal ten nejpodivnějí výslech ve své praxi. Ani by si to dítě uvědomovalo.

Jakpak jsi včera dlouho Čekala na Alenku?”

No, dlouho.” Kateřina se dívá černými kukadiy po tátovi, táta se bude zlobit.”

Ty jsi přila pozdě, viď?”

No,” souhlasí Katka a sklopí hlavu.

A o kolik jsi asi přila pozdě?”

U se psalo do seitů “

Kdy jsi stála před domem n čekala na Alenku, nikdo neel dovnitř? Nevzpomíná si na nikoho?”

Kateřina zamyleně cucá prst, přemýlí. Pak zakroutí hlavou.

Nikdo.”

A nenapadlo tě třeba zazvonit?”

Napadlo.”

Nikdo se neozval?”

Zdálo se mi…”

No, copak?”

Jako by tam uvnitř někdo chodil…”

Ty Jsi byla nahoře?”

Dole nedosáhnu na zvonky …”

A kdy jsi la do koly, neohlíela ses?”

Ohlíela.”

A co?”

Někdo stál u okna ..

Bylo to logické, a neuvěřitelně logické na sedmileté

dítě.

A co se Alence stalo? Ve kole říkali, e u nikdy nepřijde. Ale vy nejste doktor, e ne? zaútočila najednou na kapitána Hladíka.

O tomhle teď, Kateřino, nikde nemluv. A vůbec s nikým se nezastavuj a s nikým neznámým nikam nechoď/ zakončil rozhovor doktor Dvořák. A teď jdi spát!

Posly, doktore, řekl kapitán Hladík, kdy osaměli, já vím, jak ti asi je, nemusím jistě zdůrazňovat, jak je důleité, aby Katka byla opatrná. Není vyloučeno, e se pachatel bojí, e ho viděla a e ho pozná. I kdy je to málo pravděpodobné.

Oba mui se loučili před domem.

Prosím tě, Jirko!

Já vím, řekl Hladík, neboj se. Můe se spolehnout U od včerejka ji hlídáme.

****

Uplynuly tři dny.

Pane doktore, máte na lékárně telefon, volá sestra

Coe? Nepřila jetě ze koly? Počkej Petře, a kdy měla být doma? Dobře. Tak u nikam nechoď, Katka se jistě jenom troku zdrela.

Poloil ruku na aparát, ale sluchátko dosud drel v ruce.

Stalo se něco, pane doktore? zeptala se sestra, kdy spatřila pobledlého doktora.

Ne, to hic. Posadil se do křesla a vzdychl. Co teď? Má se sebrat a jít domů anebo čekat, na co vlastně? Vytočil na číselníku známé číslo.

Kapitána Hladíka. Jetě není? V terénu? Ano, doktor Dvořák, to jsem já. Prosím vás, a mi hned zavolá, a přijde. Děkuju.

Bílý arch papíru pokryly nejrůznějí ornamenty.

Je tu za vámi návtěva.

Návtěva, teď ne, prosím vás, teď opravdu nemám čas, řekněte, a přijdou ve středu o návtěvách, dnes ne.

Ale to je ten soudruh z kriminálky, vysvětluje sestra.

Boe, tak a jde dál!

A ve dveřích u stojí kapitán Hladík.

Člověče, k tobě se člověk dostane hůř ne k nám. Kdy spatřil zděeného doktora, rychle dodal. Je to vechno v pořádku, máme ho.*

A Kateřina?*4

Sedí venku v autě a hraje si s naí vysílačkou. Můu tě ujistit, e si bezvadně rozumí s celou partou z pátračky.**

Věř mi,* řekl kapitánovi, já jsem se snad jetě nikdy tak nebál jako dneska. Záda mám úplně zpocený.**

To já znám,** souhlasil kapitán. Ale tebe spí zajímá, jak to vechno bylo, viď?**

Doktor ani nemusel přisvědčovat.

No krátce, děti vyly ze koly, kus jdou po ulici, pak je park, kde větinou sedí pár penzistů a maminky s kočárky, tam u procházejí jen některé děti. Nai přísluníci zpozorovali, e se tam zvedl takovéj divnej chlápek a nalepili se na něho. A skutečně, byla to trefa! Chytil se! Kdy Kateřina vycházela z parku, rozloučila se s kamarádkou a chtěla zahnout do ulice, která vede k hlavní. V tom okamiku ji chlápek doběhl, vzal ji za ruku a táhl směrem k hlavní ulici. Tam se toti dá parkovat a tam měl také připraveně auto. Měl to vymyleno chytře. Snail se vypadat jako otec, který táhne zlobivé dítě domů.**

Darebák, ulevil si doktor vzrueně. Kapitán se vak nedal vyruit á klidně pokračoval:

Ba co víc, vycházelo mu to. Kolem sice lo několik lidí, ale nikdo tomu nevěnoval pozornost, asi jim to připadalo normální.**

A kdy jste zasáhli?** přeruil ho znovu doktor.

Počkej, vechno po pořádku  tak ji tedy dotáhl a na roh, tam u se chystali kluci do toho lápnout  a skoro to nebylo potřeba.

Jak to?** nevydrel doktor.

Katka se mu najednou vykubla a jak po ní el a chytl ji za kabátek, sehnula se, popadla malou dlaební kostku a ví silou se po něm rozpřáhla. To chlápek nečekal, polekal se. Chtěl skočit do auáku a fouknout. Při tom jsme ho skřípli. U se přiznal.

Doktor si oddechl.

Pojď ven, a ti můu předat dítko do vlastních ru-kou.

Vyli před budovu. Kateřina seděla na předním sedadle sluebního vozu a mávala na tatínka.

Mimochodem, nebyl jsi daleko od pravdy,” řekl kapitán, kdy se loučili. Ten chlap je instalatér a dělal to vdycky takhle. Má víc případů na svědomí.”

Jetě e jste ho chytili.”

Pomohla nám Káa. Ta tvoje holka se v ivotě ne-ztratí,” řekl kapitán.

****

V nemocničním parku se klubalo nezadritelně jaro, vonělo v květech rododendronů, zpívalo v jemných zelených lístcích podél cesty k pavilónu, chvělo se v proráející trávě  bylo ho najednou vude plno. Stavební ruch zvenčí sem doléhal přes bariéru ivého plotu jen tlumeně, celý park tvořil jakousi oázu vzácného klidu a pohody, úplný a dokonalý ostrůvek, kde si příroda uchovala svoji tvář i uprostřed současného shonu a moderní civilizace. Doktor Dvořák bydlel na opačném konci města v novostavbě a cesta do práce mu trvala téměř hodinu, přesto by asi právě pro atmosféru a polohu nemocnice u neměnil. Měl toti pocit, e nikde jinde není tak čistý a čertsvý vzduch, který lze vdechnout hluboko do plic  e stačí projít pod seřazeným koridorem stromů, podívat se skrz klenbu větví na modré nebe a z člověka rázem spadne únava dlouhého dne.

Bylo vak ráno a doktora Dvořáka teprve dlouhý den Čekal. Shodil kabát, zul se  ten zlozvyk zouvat boty bez rozvázání tkaniček si nemohl odvyknout  vybral sl ze skříně čistý a vyehlený plá, koili i kalhoty a oblékl se do bílého. Stačil sotva zapnout vodu na vařiči, aby podpořil svůj navyklý stereotyp přípravou jedné obligátní skleničky černé kávy, návyku, o něm kdysi prohlásil senior naí psychiatrie, e patří mezi nej-ulechtilejí, protoe nedegraduje osobnost”  a ji se zvenčí někdo domáhal vstupu do lékařovy pracovny odhodlaným zaklepáním.

Vstupte,” řekl doktor Dvořák, nenechal se vak ni-]nk ruit v přípravě ranní dávky kofeinu. Staniční sestra přinesla papíry od vech příjmů za sobotu a neděli. Bylo jich několik.

Posaďte se na chvilku, hned se na to podívám,” vybídl ji doktor a začal jednou rukou listovat v přijímacích formulářích. Dva sebevraedné pokusy,” na okamik se zarazil, tohle ale nevypadá na sebevraedný

pokus. Ostatně, uvidíme později, ale já bych řekl, e tohle bude spí jednání při počínající psychóze, třeba při schizofrenii  i podle protokolu, co sepisovala vébé. Zřejmě se ten člověk spí snail uniknout sluchovým halucinacím, Nadávali mu, vyhroovali. Vzpomínáte, měli jsme tu podobný případ, ten tehdy vyskočil z okna v nějaké kavárně v prvním patře rovnou na náměstí.”

Ano, přivezli ho tenkrát s nohou ve krobáku, leel na pokojíčku v přízemí, ne?” rozpomínala se sestra.

Ano, právě toho myslím, pokud si dobře vzpomínám, jezdil asi čtrnáct dnů po celém Československu sem a tam, aby unikl. U ho začala shánět Bezpečnost a podezřívali ho, e se chce vyhnout placení alimentačních povinností, jene on, chudák, nemohl nikde vydret Víte,” řekl doktor Dvořák a zvedl konvici, aby si nalil vroucí vodu, čím déle jsem na psychiatrii, tím častěji si říkám, jak straně asi trpí takový schizofrenik, kdy slyí něco, co nikdo jiný neslyí a připadá mu to jako samozřejmost, skutečnost  prostě realita. On skutečně slyí, e si o něm někdo s někým povídá, e mu něco nařizuje, e čte jeho mylenky, jako by je zveřejňoval, e mu nadává  a přitom lidé kolem mu to nevěří. Dovedu si představit, ze taková osamocenost schizofrenika, výjimečnost a jedinečnost musí vést k zoufalství. Jetě e se nám aspoň někdy podaří zachytit počátek nemoci.”

Zadíval se z okna Přes rozkvetlé keře a zdobený plot za silnicí se pohybovalo ve vzduchu rameno jeřábu, trčící z bývalého pole a vynáelo do výky panel za panelem. Za rok tu budou u vude kolem stát paneláky, celé nové město tu vyroste; on jetě pamatoval, jak vypadalo tohle předměstí před dvaceti roky, kdy se sem občas s kamarády vydali na třeně. Stačilo se nechat převézt přes řeku a vyplhat kamenitou strání vzhůru. Vude tu byly jen sady a pole.

Máme těm novým udělat nějaká laboratorní vyetření?”

Aha, uvědomil si doktor a znovu zalistoval v papírech, v kadém případě moč chemicky a sedimentaci, zbytek naordinuju pak, a je vyetřím.”

Chcete někoho z nich poslat hned? Nebo a se nasnídají?”

Stačí po snídani, já si zatím podrobně přečtu, co o nich napsal urnál.”

Sestra odela a v místnosti nastalo ticho. Doktor Dvořák upíjel svoji kávu malými douky a ani ji nevychut-nával, byl u zase ponořen do nových případů. Ono, po pravdě řečeno, to na psychiatrii ani jinak nejde. Buď je lékař dobrý  a pak hledá a do poslední nitky kadou stopu, stopičku, která vede k poznání pacienta  nebo je mu to celkem jedno a pak nestojí za nic ani jako doktor, ani jako člověk. Není jednoduché najít podstatu věci, na psychiatrii neexistuje ádná sloitá zkouka, která by řekla: v krevním séru jsme nali to a. to, pacient má schizofrenii. Zatím není ádná přesná a jednoduchá metoda, která by tohle dokázala. Důleitá je předevím schopnost člověka vnímat a pozorovat, protoe jen tak lze srovnávat a řadit případy vedle sebe. A taky léčit. Lidský organismus, takový člověk je hromádka nervů, citů a pocitů, troka mylenek, nějaká touha a to vechno dává dohromady něco neopakovatelného. Psychiatr stojí před sloitým mechanismem, který najednou nefunguje a musí zvolit způsob a metodu, je nejlépe a nejrychleji zabere. Je přece jen jednoduí spravit zlomenou ruku, protoe ta je vidět,  ne léčit smutek. Ten na rentgenu vidět není. Inu, ale právě v tom je kouzlo hledání. Kadý mu touí po tom, objevovat neznámé  i v medicíně. I doktora Dvořáka u mnohokrát napadlo, jaký zvlátní pocit proívá uvnitř, kdy se podaří vrátit duevně nemocného mezi normální lidi. Na chirurgii bylo samozřejmé, e za pár dnů, podle toho, jak rychle se hojily stehy, el kadý domů: jene tady dříve lidé zůstávali nadosmrti a jetě dnes sl to větinou venku lidé o psychiatrii myslí.

Zahloubal se do svých mylenek natolik, e mu káva docela vystydla. Ostatně, taky jako obvykle.

*

Vás přivezli v sobotu?” ujioval se a přitom si prohlíel pacienta.

Mu, asi čtyřicátník, atletická postava, lehce proedivělý, lehce vemlouvavý výraz. Na první pohled tu cosi zaráelo, cosi nesouhlasilo. Vypadal toti téměř spokojeně a kňouravý tón jeho hlasu nezněl upřímně. Na to měl doktor Dvořák, jak se říká  čich, hodně věřil na první dojem, věděl, e deprese bývá doprovázena i selostí tělesnou. Vyniká z celé osobnosti, nejen z řeči,

nedá se rozveselit, rozptýlit. Opravdická deprese nemusí ani promluvit, stačí se vímavá podívat. Jene právě tady to chybělo.

Bylo to hrozný, pane doktor, sem váně úplně na dně, hrůza!44 Pacient se odmlčel a přikryl si oči zafačovanýma rukama. .

Ukate mi ty ruce, pořezal jste se hodně?44

Chtěl jsem to skončit, nedovedete si představit, jak mě Richard tejral a děsil.

Jaký Richard?**

No přece malej Richard! Vdycky se najednou vob-jevil jako nafouknutá bublina a byl vedle mě, mluvil na mě!

Jak vypadal?4*

Dy říkám, asi tak metr vysokej, ukázal rukou od podlahy asi tak do pasu, a měl takhle velikou hlavu, asi jako větí meloun, někdy fialovou, někdy růovou a ta se mu protahovala dozadu jako vzducholod.14

A teď ho tady vidíte taky?44

Ne,44 usmál se pacient s porozuměním, teď tu není. Ale dneska v noci jsem ho viděl, seděl na vedlejí posteli a chrápal. U si mě nael i tady, povzdychl.

Doktor Dvořák se zamyleně díval na několik řezných ran na předloktí. Bylo to provedeno iletkou, proříznutá kůe se rozklebila, nevypadalo to vak zdaleka tak zle, aby bylo zapotřebí ít. Stačí obě části k sobě stáhnout leukoplastí a zhojí se to samo.

Kdypak se ten Richard objevil poprvé?44

Asi před půl rokem. To jsem el takhle s klukem v lese a on tam seděl na pařeze, víte, hledali jsme houby. Ptal jsem se kluka, jestli něco vidí, a on mi tvrdil, e tam nikdo není, ale Richard tam určitě byl, pane doktore, zkrátka, musíte mi věřit! Takhle se klebili Hrůza, hrůza, kdy si na to vzpomenu.44

A kdo to vlastně je? Máte nějaké podezření?44

Já si myslím, e to bude asi ňákej nepřátelskěj pión, odpověděl pacient bez přemýlení.

Alkohol pijete? Myslím, jestli sl nějaký to pivečko dáte?44

Víte e jó, pane doktor? Dva, tři kousky si po večeři oupnu, ale to není nijak moc, e ne?

Co vám povídá Richard, kdy jste sami?44

,,No, říká třeba, e si mě vyčíhá, kdy nebudu dělat, co bude chtít a hodí mi mali, teda jako e mi zmáčkne

krk Někdy mi zase radí, abych podříznul třeba enskou dole z obchodu v baráku Pořád něco.

To vám dělá u půl roku? A snáel ]ste to zatím dobře, jak se zdá, jak to, e jste to najednou nevydrel?*4 Pacient se váhavě rozhlédl po místnosti a pak eptem přivolal doktora:

Pojďte blí, aby nás neslyel.*

Doktor se k němu naklonil.

On je Richard tak zlej, bojím se, e udělá něco dětem za to, e jsem ho prozradili On mě varoval!44

Nebojte se, nic se nedoví. Kdyby se tu náhodou zase objevil, hned to ohlaste sestře nebo mně, jasný? To by mí zatím stačilo, můete jít.44 Zaklaply dveře.

Nepravidelné klepání psacího stroje, s kterým doktor Dvořák odjakiva zápasil. Anamnéza rodinná i osobní, sociální. Současný stav, obtíe. Psychopatologický rozbor. Chvíle k zamylení. Jedenačtyřicetiletý strojní zámečník: orientovaný osobou, časem, místem i situací, kontakt navazuje spontánně, sám, snaí se spolupracovat, na otázky odpovídá adekvátně. Hovoří vak pomalu a rozvláčně, kňourá a kňučí, co kontrastuje s jeho celkovým spokojeným výrazem. Produkuje cosi mezi nepravou halucinací a iluzí. Mylení a vnímání jinak urovnané, osobnost dělá dojem psychopata. Sebevraedný pokus působí nevěrohodně, rány jsou povrchní a v místech, kde není nebezpečí větího krvácení… Ano, něco tu nesouhlasí  za prvé celé vzezření není depresivní. Za druhé, halucinace jsou netypické. Připomínají spí dětskou fantazii, dětský výmysl. To lze ovem těko do^ kázat, tady pomůe jen pozorování. A za třetí  říká se tomu dojem prvního kontaktu  a právě ten není dobrý, pacient vypadá neseriózně. Ano, to je to pravé slovo. Vypadá, jako by něco hrál, něco skrýval Take suma sumárum: systematicky pozorovat, vechno zapisovat, chování, jednání, reakce, prostě vechno. Uvidíme. Ne kadý případ zapadne přesně do vyhrazené katulky.

****

Chvíli si oddychne, nemůe se pustit hned do vyetřování dalího pacienta, vechno by si popletl dohromady, musí se soustředit a zkoncentrovat, musí zvolit ze vech

způsobů ten jediný, kterým získá důvěru. Proto chvilka odpočinku. Protáhl se v ramenou, vypláchl u vodovodu sklenici od kávy a pootevřel okno. V nemocnici dosud topili, přestoe venku u bylo docela příjemně; proud čerstvého vzduchu vrazil do místnosti, rozlil se jako sopečná láva po svahu kopce, a se doktor musel zhluboka nadechnout. Před ním na stole leely noviny, které si cestou do práce ráno koupil ve Stánku před pitálem. Prohlíel je zběně odzadu, protoe byl zvědav, jak dopadl Kode ve čtvrtfinále tenisového turnaje v Americe, ale ádná zpráva tam zatím nebyla. Obrátil tedy o stránku dopředu a zabloudil k rubrice Černá kronika, která svou polohou i obsáhlostí na sebe přímo upozorňovala. Poár v truhlářské dílně, zkrat elektrického vedení, havárie někde u Bruntálu. A tady, přelétl rychle očima několik řádek a zběně zkontroloval papíry na stole. Souhlasilo to:

Neznámý mu byl na dneek v noci zadren přísluníky VB před hlavním nádraím. Na jeho podivné a zmatené počínání upozornili procházející občané. S muem, který byl oblečen pouze v tmavých domácích kalhotech a koili, nebylo mono navázat kontakt ani prokázat jeho totonost. Proto byl převezen na psychiatrii k vyetření.”

Doktor Dvořák se začetl do přijímacích informací. Souhlasilo to. Neznámý mu, pravděpodobně sebevraedné jednání, protoe u něho nali dlouhý kuchyňský nů a byl pořezán na rukou a značně zakrvácen. Při příjmu hovořil neurovnaně, produkoval nesmyslné výrazy a pojmy, z čeho se dalo pouze usoudit, e je značně rozčilený. urnální lékař případ pracovně uzavřel jako dementní stav se sebevraedným jednáním, ordinoval injekci do svalu a pacienta předal na oddělení. V noci byl na pavilónu klid.

Doktor Dvořák odloil papíry na stul a zavolal telefonem, aby mu přivedli pacienta Připravil si zatím do stroje čistý arch bílého papíru. Nesmělé zaklepání a ve dveřích stojí pacient.

Chtěl jste dalí příjem, pane doktore, to je on,” řekla sestra stojící za pacientem.

Pacient udělal nejistě pár kroků a zůstal stát v prostředku místnosti.

Zavřete přece dveře, pane Werner,  a posaďte se,” vybídl ho vlídně doktor Dvořák.

Mu provedl mechanicky, co se po něm ádalo a vděčně se posadil. Neznámý mu je tedy Josef Werner, leel na zdejím psychiatrickém oddělení před půl rokem. Začal se léčit, ale manelka ho vyzvedla za tři týdny na revers proti radě lékaře. Byla si stěovat tehdy a u ředitele, e její manel je neoprávněně dren, e je zdráv, jenom přepracovaný a e ona ho vyléčí sama Tady by se prý opravdu zbláznil. Nedala si vysvětlit, e schizofrenii sama léčit nemůe. Zřejmě se jí léčba nepodařila, koda. Tentokrát bude hospitalizace právě o ten zanedbaný kousek delí.

Poznáváte mě, pane Werner?

Vy jste přece …. pan doktor ..

Správně. A víte, kde jste?*1

Asi… v nemocnici… na psychiatrii…*

Tak vidíte, u nemusíte mít z ničeho strach, tady u nás se vám nic nestane, jste tu v bezpečí. Vzpomínáte si, jak jste tu byl minule?11

Kývnutí.

Pročpak vás sem přivezli znovu?11

Pokrčení ramen.

Byl jste včera na nádraí? Cestoval jste někam?11

Nic. Ticho.

Proč jste měl s sebou nů?11

Pacient se rozhlíí po místnosti, dívá se na strop do rohu a zdá se, e naslouchá. Stačí jediná otázka.

Vy jste před nimi utíkal? Nebojte se, tady vám nic nemůou udělat, tak co?

Chtěli mě zabít.41

Jak?

Slyel jsem, jak se mezi sebou radili. Rozsekáme ho na kousky a shodíme do řeky.11

Proč jste to nepřiel říct sem?*

Byl jsem na policii tam mí řekli, e to není moný ONI věděli, e je nikdo nechytí. Sou s policajtama do mluvený.11

Řekl jste o tom jetě někomu?11

Ne.11

Ani manelce?11

Ta byla spojená s nima taky, ona nejvíc chtěla, aby mě zabili.11

To snad ne, proč by to dělala?11

Nevím, ale zvala je k nám do bytu, v noci s nima mluvila a domlouvala se. Chtěli mě zabít.14

Nejasné tuení přeběhlo po místnosti a doktor Dvořák si Je začínal uvědomovat. Krátce po proputění se objevily u Josefa Wernera zase masívní sluchové halucinace  hlasy skupiny lidí, kteří se mezi sebou domlouvali, e ho zlikvidují. A co horího, jeden z těch hlasů patřil jeho eně. Byla zapojena do sítě bludů.

Jak je moné, e jste slyel, co si povídají?*4

Nevím, asi to bude rádiem, e Jsou nějak zapojený a já je slyím. Odposlouchávají tuky moje mylenky a čtou je.

A v televizi jste slyel nějaké naráky na vás?44

Jak to víte?44

Tak, jenom se ptám.44

Celý pořady o mně dělali.44

Přímo o vás? To vás tam jmenovali?44

Ne, jenom v narákách, ale stejně to kadej poznal, e je to vo mně. A vlastní ena mě zradila, spojila se s nima.

Byla v tom výčitka.

A vy ty lidi znáte nějak blí? Viděl jste je někdy?14

Ne, neznám je, oni si dávají pozor, abych je neviděl Vdycky ke mně jenom mluvili.44

Co tomu vemu říká vae manelka?

U nic.44

Jak to?44

V mlsnosti je ticho, jen lehký ruch a pokřikování ze stavby přináí vítr v nepravidelném zachvění okenic.

Děti byly při tom?44

Myslím, e ano.44

Zjitění jsou někdy tak náhlá a překvapující, e u ani překvapit nemohou, rozlinou se ve své obludné prostotě a vykreslí tu nej primitivnějí realitu.

Nebojte se, vechno zařídíme.44

Jedno z tři sta pětaedesátí denních dramat na psychiatrii dostalo opět konkrétní podobu.

***

Kapitán Hladík není přítomen, má poradu. Řekněte, e je to nutné.44 Chvilka čekání, přepojování a vysvětlování.

Jak vysvětlit stručně schizofrenikovo zoufalství, které nikdo nedokázal pochopit. Ani nejrychlejí houkačka u ničemu nezabrání.

Jsou tu klíče od bytu i adresa, ví, je to ten neznámý mu, co ho zadreli na nádraí.

Vím, četl jsem to ve svodce. Co je s ním?

Jak rychle vysvětlit bezradnost a osamocenost člověka, kterého choroba, ji nikdo nechápe, dovede a k nejhroznějímu činu.

Dobře, polu jeden vůz pro tebe, nebo ví co, asi bude nejlepí, kdy přijedu také.”

Poklidné předměstí, upravené zahrádky, vilky jedna vedle druhé. Vilovou Čtvr postavili před válkou nejlepí architekti a inenýři té doby. Leí stranou, obklopena romantickou přírodou, lesem a údolím, rozervanými skalami. Eldorádo pro děti. Vilka pana Wernera stojí na konci řady, obklopena velikou zahradou s pečlivě sestříhaným ivým plotem. Branka neuzamčena, ve schránce na plotě leí noviny Zvenku docela spokojený domek, nenápadný. V oknech zataené těké skládací dřevěné rolety. Pět muů se zastavilo. Kapitán Hladík otevřel hlavní dveře a vstoupil do malé haly, která slouila jako atna i předsíň. Dveře do kuchyně .jsou pootevřeny.

Čtyřleté a pětileté dítě v koutku na zemí u umyvadla U plynového sporáku ohromná kalu krve. Kousek od ní, blízko pracovního pultu leí asi třicetiletá ena s devětadvaceti bodnými ranami do hrudníku.

Myslí, e by ji bývali v noci jetě mohli zachránit?** zeptal se kapitán Hladík doktora spí jen pro jistotu. Dvořák zakroutil hlavou.

Musela být mrtvá za pár minut. Rány byly vedeny se zoufalou jistotou.**

Obě děti, umudlané od krve, se přiblíily nedůvěřivě ke skupině muů.

My jsme maminku umyly, řeklo jedno a ukázalo na zakrvácený hadr od nádobí, kterým se snaily otírat krev, ona spinká.**

****

Zajímalo by mě, co se tu vlastně dělo,** zabručel kapitán Hladík, kterého tahle podívaná přece jen zastihla nepřipraveného. A doktoru Dvořákovi se zdálo, e ho péče těch dvou dětí o mrtvou matku dojala Nedával to vak na sobě najevo a dal příkaz, aby děti zatím odvezli.

Co tu bylo přesně, to se ani nikdy nedovíme Ale přiblině ti to řeknu. A moná, e dost podrobně,” podotkl doktor Dvořák a začal vyprávět:

Josef Werner se vracel z práce poslední dobou podráděný a rozzlobený. Řekl bych, e to muselo být stále nápadnějí. Nezajímal se o děti, ač je měl velice rád, větinou jen někde seděl, zíral před sebe, zamyleně poslouchal. Na manelku se utrhoval a vedl jistě podivné řeči; ptal se, proč ho chce zničit, proč ho chce zabít, proč se domlouvá s cizími lidmi. ádal na ní, aby se přiznala. Ona mu jistě trpělivě vysvětlovala, e je to nesmysl, e to není pravda Tím ho vak nejen nepřesvědčila, ale navíc podrádila, protoe on slyel sluchové halucinace stále víc a hrozivěji. Tady právě začala ta hrozná nejistota. On ,slyel4 i její hlas, jak se domlouvá s pronásledovateli, kteří ho chtějí zavradit. Radí jim, kdy mají přijít, a pak mu tvrdí do očí, e to není pravda. Cítil v tom zradu. A připadal si bezmocný. Kdy jí dával ultimatum, aby se s nimi rozela, měla to pro ni být poslední výstraha, kterou ona bohuel nepochopila, nebo spí nechtěla pochopit Styděla se příli za to, e se manel u předtím léčil na psychiatrii a místo aby ho podporovala v léčbě, sama tomu bránila. Od nás si ho vyzvedla předčasně, nedohlédla, aby uíval léky a myslela si, e ho přesvědčí o tom, e se mu to vechno jen zdá. Problém je v tom, e schizofrenik hlasy skutečně ,slyí1, nikdo mu je nevymluví. To je jako by doktor stál nad diabetikem, který se dostane do komatu, a říkal mu, člověče, neblázněte, vstaňte, vzchopte se, dýchejte normálně. Včera večer se situace vyhrotila,  celou sobotu a neděli strávila rodina pohromadě, moná, e byli vichni na procházce, moná, e se dívali na televizi.

,Tak ty toho nenechá, řekl zřejmě výhruně Werner manelce, která asi chystala večeři  na stole leí jetě nakrájená zelenina.

,Čeho, prosím tě, nebláznil*

,Chce se mě zbavit, viď!? Přiznej se!

,Proč bych to dělala, neví?4

Asi vstal a přiblíil se k ní.

,Tak proč se s nima proti mně domlouvá?4

,S kým?4

.Nedělej ze sebe neviňátko, chcete mě zabít, ale já se nenechám zapíchnout, to ne.4 Křičel, a se ho děti polekaly a načaly plakat.

To ho Jetě víc rozdrádilo.

I ty děti tve proti mně!4 Zařval a vytrhl jí z ruky dlouhý kuchyňský nů, rozmáchl se a začal ji bodat do hrudníku. Ví silou, ílenou razancí. Začala chroptět a dávit krev. Děti se k nim vrhly, začaly mu lézt po nohou. Kdy manelka upadla a klesla vedle stolu, vyběhl ven, tak jak byl, zavřel za sebou a utíkal po městě, v raptu. A ho chytila hlídka na nádraí.

Neřezal se v sebevraedném úmyslu na ruce, jak předpokládali, byly to pouze stopy po tom, jak mu nů sjel, kdy se manelka bránila proti jeho prvním ranám ..

Doktor Dvořák skončil a vstal, chvíli hledal po kapsách cigaretu, ale zapomněl krabičku na stole ve pitále. Od rána vlastně nevykouřil ani jedinou. Nejblií z krí-minalístů mu nabídl spartu. Zapálit si museli vichni, na vechny to bylo příli silné.

Take si to vlastně vechno zavinila ona sama tím, e nedovolila, aby se psychiatricky doléčll. Mohla zůstat iva,14 povzdychl kapitán.

Jak dlouho vám bude na psychiatrii trvat, ne ho dáte do pořádku?”

Čtyři měsíce, půl roku.”

A kdy ho budeme moci vyslechnout, aby to mělo smysl?”

Dám tí vědět,” odpověděl doktor Dvořák, ví, jenom se bojím, aby se o tom zatím nepsalo v novinách. Lidi pak taková věc vyděsí, začnou se jetě víc bát a dávat to najevo. A to by pro mnoho schizofrenií bylo hrozné, oni potřebují, kdy jsou v pořádku, stále kontakt s lidmi a ne aby se jim okolí vyhýbalo. To je pak jen utvrzuje v tom, e jsou nějak pronásledováni.”

Zařídím, aby se o tom nepsalo,” kývl kapitán a rozhlédl se kolem sebe, chudáci děti Ví, asi by bylo moc účelné, aby vůbec lidi, prostě celá veřejnost  byla o psychiatrii, vech duevních nemocech a poruchách aspoň informovaná, jako je o rakovině nebo infarktech. Nějakým přijatelným způsobem.44 Bylo krásné jarní odpoledne a mui v místnosti souhlasně mlčeli.

Zavezeme tě zpátky do pitálu,” navrhl Hladík, poručík Sláma zajistí zatím vechen materiál tady na místě, potom zavolejte na soudní, udělejte .snímky  a vechno jako normálně.”

Doktor Dvořák si uvědomil, e se mu aludek začíná hlásit, od rána mimo té ,,horké kávy nic nejedl. A na oddělení ho jetě čekalo tolik práce.

****

Otevřeným oknem do místnosti vstupovala vlhká vůně rozevírající se země. Doktor Dvořák vyplňoval u psacího stolu předpisy pro ústavní lékárnu, aby se doplnila nutná zásoba léků na oddělení a v duchu se stále vracel a promítal si obraz z odpoledne. Trochu ho mrzelo, e se v tom shonu nezeptal kapitána Hladíka také na prvního pacienta, moná, e o něm třeba na kriminálce něco vědí. Nebylo by to poprvé, kdy se někdo snaí uniknout a hledá cestičku … Pro jistotu zavolal do archívu, zda tam není nějaký starí chorobopis, třeba z nějakého minulého pobytu, ke kterému se pacient nechce přiznat. Nic. Ale e by schizofrenie najednou začínala tak pozdě, ve čtyřiceti letech, to bylo velmi málo pravděpodobné.

V poslední době se dělají vude po světě biochemické pokusy, které by měly zjistit skutečný původ schizofrenie a jejích změn v metabolismu. Největí počet vědeckých pracovníků se shoduje v tom, e se jedná o poruchu metabolickou, stručně řečeno, e existují v těle nějaké látky, které jsou v nadbytku a zase některé se nedostávají. To způsobuje odliné reagování, vznik iluzí ti halucinací. Potvrdily to i pokusy s Psylocibinem, Mez-kalinem a kyselinou lysergovou, které stejným způsobem mohou vyvolat psychózu, podobnou schizofrenií. Snad jednou, a někdo vymyslí jednoduchou metodu, která rychle zjistí hladinu dimethyltriptaminu v krvi, se diagnostika stane záleitostí několika minut.

Slunce se u pomalu schovalo za obzor. Doktor zavřel přihrádky psacího stolu a vydal se na kontrolu po oddělení. Na prvním sále v přízemí, který slouil jako jídelna a čítárna, sedělo několik pacientů. Listovali v časopisech. dva hráli v koutě u okna achy a někteří psali dopisy. Jeho příchod je ani nevyruil, jen jeden zvedl hlavu a tie pozdravil.

Budu mít na sobotu a neděli propustku, pane doktore?”

Kam byste chtěl jít?”

Podívat se domů, manelka by pro mne přila třeba u v pátek odpoledne. Potřebovala by doma něco po—

moct, jsem u tady třetí týden a jetě jsem neměl vycházku. 

,,Dobře, souhlasím. Řeknu sestře, aby vám napsala propustku a zítra ji podepíu. Do patku je jetě čas, můete napsat domů, aby pro vás paní přila. Jsem raději, kdy na první propustku jde někdo s vámi jako doprovod. To víte, berete léky a dost silné, mohlo by se vám třeba venku udělat patně.4*

Samozřejmě, pane doktore, udělám, jak to říkáte.”

Místnost je rozdělena dřevěnou stěnou kombinovanou sklem a květinami na dvě části. V té druhé zřídili malý nealkoholický bar, kde samospráva z pacientů prodává limonády, pohledy, cigarety, zubní pastu a pár drobností. Jeden z pacientů, který je na oddělení ji tak dlouho, e si tu uvykl a ani nemá kam jít  nael tu vlastně svůj nový domov, vzal sl tenhle krámek44 na starost. V místnosti stojí také velký televizor, který se na den zavírá do skříňky a jen na večerní program se otevírá. Kolem stolečku sedí tři pacientky z horního patra a pletou svetr. Stálo to dost práce a energie, ne se doktoru Dvořákovi podařilo prosadit, aby oddělení bylo smíené, i pro mue, i pro eny. Na chirurgii i interně je to tak samozřejmé, na psychiatrii k tornu měli mnozí výhrady. Muselo se bojovat s předsudky  a teprve kdy se to konečně začalo dělat novým způsobem, uvědomili sí vichni, e je to velice účelné. Pacientky, které na uzavřených enských odděleních byly Často zanedbané a stejně tak na podobných odděleních mui  najednou se vzájemně stimulovali. Do společenské místností i do jídelny chodili v čistém, upravení. Dokonce kdy bylo potřeba, pomohli si navzájem. Vůbec atmosféra koedu-kovaného oddělení se stala léčebně příznivějí. Asi proto, e byla přirozenějí, blií normálnímu, běnému světu.

V malinkém sále védle, který slouil jako tělocvična, instalovali pingpongový stůl. Celuloidový míček poskakoval po zelené desce sem a tam a turnaj byl v plném proudu. Náhodný návtěvník by v těch lidech nepoznal trosky, které před několika týdny přivezli na psychiatrii. ádné svěrací kazajky nebo studené sprchy, ale pohyb, zaměstnání, činnost, která povzbuzuje a posiluje skryté rezervy organismu.

Doktor Dvořák vak mezi vemi, které zatím viděl, postrádal svoje dva nové pacienty. Rozhodoval se, zda se

zajde podívat na inspekční pokoj, ale v tom se malý Richard” přihlásil sám. Seděl u stolu s Josefem Wernerem, který mu cosi horlivě vykládal.

Zatím se Richard neukázal, jetě ne,” sděloval překotně. Doktorovi se zdálo, e se nějak příli snaí budit dojem, jak by rád spolupracoval a léčil se, to by vak schizofrenik při prvním pobytu a první den asi neudělal, protoe věří v realitu svých halucinací. Jetě kdy doktor vcházel do dveří inspekčního pokoje, měl pořád pocit, e se pacient nějak podivně klebí.

Posadil se do hlubokého křesla vedle skleněné skříně s léky. Sestra chystala večerní dávky do lékových skleniček a kontrolovala kartičky s tabulí.

Přál jste si něco, pane doktore?” zeptala se klidně, a ni zvedla hlavu.

Ne, nic, nemusíte se vyruovat, jen si klidně dělejte svoji práci, já se chtěl jen podívat, co je tady za novinky. U funguje vodovod?”

Kdepak, teplá voda teče jenom pod malým tlakem, li jsme to třikrát hlásili. V koupelně je to samý. Tady na stole je seznam pacientů, kteří chtějí jít na večírek. Pořádají ho na oddělení D, tak kdybyste se na to podíval a vybral ty, co mohou jít a pak to podepsal.”

Doktor Dvořák proel jméno za jménem, u jednoho se zastavil, zamyslel a pak je krtl.

jaký na vás dělá tenhle člověk dojem?” zeptal se sestry, která právě hodila poslední tabletku do skleničky a odsunula celý podnos na kraj stolu.

Jestli chcete vědět, co si o něm myslím, tak já mám pocit, e se tady chce ulejt. Od té doby, co přiel, si ádá nějakou práci, něco pomáhat. A to je moc divný! Dohře, e jste ho krtnul, je tu první den, tvrdí, jak je neastnéj, e chtěl umřít a přitom se hlásí na večírek. To je moc divný,” opakovala sestra.

Víte co,” napadlo doktora, dávejte pozor, na co se ptá toho Wernera a o čem s ním mluví, zjistěte to nenápadně a napite do hláení.”

****

Domů dorazil doktor Dvořák kolem esté; vystoupil, o jednu stanicí dřív a cestu si zpestřil procházkou mezi zahrádkami Vilky tady nebyly tak honosné, jako viděl ráno. lo vlastně o slepené domky bývalé nouzové ko-lonie, nyní převlečené do jiného atu, přestavěné a vylepené. V zahrádkách se rýpali amatértí zahradníci, pleli skalky, okopávali kolem stromů, stříhali a králili. Dvořák se na to rád díval a v duchu i záviděl, litoval, e kolem paneláku je jen z jedné strany parkovitě a z druhé udusaný trávník s pískovitěm, kolikrát by se taky po práci nejraději převlékl do starých kalhot a klekl si někam do trávy a hrál si s kytičkami. Cítil, e právě taková práce by byla ten nej vhodnějí odpočinek po denodenním náporu, řeení problémů a neustálé duevní koncentraci. Kdy se někdy zastavil u cizího plotu a díval se jenom skrze tyčky a vnímal barvu i vůni, vechno jako by z něho spadlo, uvolnil se a byl najednou lehký a v dobré náladě. Proto volil tenhle způsob návratu domů vdy, kdy byl hodně unaven.

Na rohu v malé zahrádce pálil staré listí a větvičky jeden z doktorových přátel, povoláním redaktor. Taky jeden z těch, kdo odpočívají při manuální práci. A u jen pár kroků do nitra sídlitě, Stánek potovní novinové sluby, nesmí zapomenout na cigarety a pak výtahem do čtvrtého patra.

Vstoupil do předsíně, poloil aktovku na lavici, zul boty, svlékl kabát a vklouzl do pantofli.

Kdo je to? ozvalo se z kuchyně, odkud se linula vůně uzeného.

Koho čeká?” zeptal se.

Teď u nikoho, má na stole vzkaz, byl tady Seidl.<

Co mi chce?

On nic, přinesl jenom něco od éfa. Kapitán Hladík za tebou přijede hned ráno do práce. Potřebuje prý, abys pro něho něco udělal, nějaký znalecký posudek na pacienta, který tam u vás leí.”

Aha,” řekl doktor Dvořák a sedl si do křesla u okna v kuchyni, kdy bude večeře?”

Tebe asi zajímá jenom tohle, jene abys věděl, sehna* la jsem na večer lístky do kina.”

Prima, co dávají?”

Nějaký nový francouzský film, je to s Delonem a Gabinem, myslím, nějak jako ,Dva mui ve městě4.

Paní Dvořáková se obrátila od sporáku a podívala se na velké kuchyňské hodiny na čelní stěně.

Prosím, čtvrt na sedm a děti někde lítají. Bude si muset na ně udělat čas a trochu se jim věnovat, Dřív ne se dostanou do nějaký patný party.”

Neboj se, jen a jsou na Čerstvým vzduchu, kdy jsme bydleli v cetru, mohlo je zase kadou chvíli něco přejet i\ taky běhaly venku. Já jsem byl jako kluk taky vdycky víc venku ne doma/ bránil syna i dceru otec.

Dobře, já kadou chvíli čtu, jaký party zase zavřeli, protoe se rodiče nestarali o děti. Tak se nediv, e mám taky strach. Podívej, Petře, celej den jsme oba v práci, take vlastně nevíme, co dělají/4

Rámus v předsíni vak jejich úvahy přeruil. Obě děti so vřítily do bytu.

Táto, táto/ křičel starí Petr, Kateřina si rozbila koleno!44

Trochu septonexu ve sprayi, bude to típat, ale není to nic váného, jen odřená kůe.

Kde sis to udělala?44

Byla s náma hrát fotbal,44 vysvětloval bratr, no á upadla.44

Ty chodí hrát s klukama fotbal?44 zděsila se matka, proč si nehraje s holkama?44

Pf, ohrnula Kateřina ret, holky jsou blbý/

***

Krátce před půl osmou zazvonil zvonek u dveří. Doktor Dvořák se podíval na manelku tázaví  znamenalo to  koho sem čerti nesou, vdy chceme jít zasŠ jednou po čase do kina. U dveří stála paní Seidlová.

Dobrý večer, tak já jsem tady.44

Aha,44 řekl docela přirozeně a bez překvapení, pojď-te dál,

já jsem ti to vlastně ani nestačila říct,44 volala manelka, paní Seidlová půjde s námi, samotný se jí nechtělo, pan Seidl bude dneska hlídat malou.44

Aha/ řekl doktor Dvořák jetě jednou, je nejvyí čas vyrazit, abychom nepřili o týdeník.44

Sídlitě, kde Dvořákovi bydleli, mělo jednoznačné privilegium mezi ostatními: kulturní dům s divadelním sálem a irokoúhlým kinem. Právě díky tomuto zařízení je takové malé třicetitisícové město blí ke kultuře.

Dobře, e máme lístky, podívejte, je vyprodáno, upozorňovala paní Dvořáková.

V sále zaplněném do posledního místečka byl přesto příjemný vzduch. Moderní a vtipně řeená vzduchoinsta-lace ve stropě dobře fungovala.

Týdeník, nějaká továrna na zpracování elezné rudy, fotbalový turnaj dívčích jedenáctek, sběratel nálepek. A hlavní film.

Dobrácká a přitom energická tvář vězeňského vychovatele, zaujatý policajt a bývalý vězeň jako obě té shody náhod, která končí smrtí. Doktorovi se chvílemi zdálo, e slyí vlastní mylenky rezonovat z plátna.

S kapitánem Hladíkem za těch pár let mnohokrát vedli diskusi o tom, kde tkví kořeny kriminality. V zásadě hluboce nesouhlasil se znaleckým posudkem filmových psychiatrů a vnitrně s ním polemizoval. Uvědomoval si, jak velkou společenskou odpovědnost má lékař, vydávající dobrozdání, které můe někoho dovést na ibenici. Myslel na to celou zpáteční cestu z kina i pak, kdy usínal.

****

Kapitán Hladík vstoupil do doktorovy pracovny a hned spustil: ,,Máme výsledky pitvy. Odpovídají zhruba tomu, co jsi říkal, jedna z prvních ran zasáhla paní Wernerovou přímo do levé srdeční komory a pokodila aortu. Některá poranění na hlavě u neměla vitální reakci, vznikla zřejmě po exitu, kdy se děti pokouely mrtvou matku někam nést.”

Kde jsou teď?

U Wernerových rodičů. Mrtvá měla u jen matku a navíc nemocnou. Hladík vytáhl z aktovky spis a podal jej doktorovi. Vechny záznamy, protokoly, pitva.

U jsem ti včera vzkazoval po Seidlovi, chtěl bych, abys udělal na Wernera znalecký posudek. Přiber si do dvojice některého kolegu, navrhl mu kriminalista.

Jene já nejsem v seznamu znalců městského soudu”

To u zařídíme my  znalecký deník a vechny ostatní náleitosti pochopitelně laky. Potřebuju jenom, abys brzy udělal posudek, aby celá věc pokročila a mohla se řeit u soudu. Ostatně, říkal jsi, e zná Wernera z minulého pobytu, take to snad půjde dobře, ne? Stejně bude jistě navrhovat ochrannou ústavní léčbu.” Hladík opět poloil aktovku vedle sebe na zem a opřel se v křesle.

Ale tohle není vechno. Přivezl jsem s sebou jetě dalí dva případy, kde bych chtěl taky posudek. To zatím tolik nespěchá. Nejdřív toho Wernera. Ty dva vezu místo do vazby sem, zatím na ně prokurátor nic neuva-lil záleí taky na tom, jak se tu budou chovat. Kdyby s nimi byly nějaké těkosti, stačí zavolat a samozřejmě ihned je odvezeme do věznice a posudek by se udělal tam. Myslím si, e to ale takhle bude pro tebe výhodnějí. Bude je mít pořád na očích a můe je snadněji a důkladněji pozorovat. Nemyslím, e by vám dělali nějaké obtíe. Jsou to zvlátní případy. První se jmenuje Hýbe, Inenýr, strojař, na první pohled sportovec. Kdysi opravdu jako dorostenec boxoval a prý docela obstojně. Celá jeho nepříjemnost vznikla a proběhla během jednoho večera. Inenýr Hýbe byl se svou manelkou, velice půvabnou a milou enou, na večeři v restauraci Start, ostatně je to tam u vás na sídliti, jistě to zná. Sluná restaurace, v patře. Dole v přízemí je výčep, spí putyka. Inenýr s manelkou seděli na večeři nahoře, vypili dohromady sedmičku červeného vína, pak se zvedli a li domů. Dole na náměstíčku před restaurací ‘se střetli s jistým Vrňákem, člověkem, kterého neznali, nikdy předtím neviděli. Byl opilý, potácel se ze strany na stranu. Ale měl v sobě jetě tolik energie, e obtěoval inenýrovu manelku. Nedal se odehnat a začal kromě velijakých oplzlých opileckých řečí na ni taky sahat. Inenýr na to reagoval jako muskej. Vrazil mu prostě facku, a se Vrňák sloil na zem. No  a u nevstal. Ráno v nemocnici umřel. Já bych ani nechtěl toho inenýra brát do vazby a jetě mu tím komplikovat ivot. Spí bych teď potřeboval, abys ho dal po psychický stránce nějak dohromady, protoe je úplně vedle. Pořád jen opakuje  já ho zabil, já ho zabil! Asi má pravdu, to ví, facka od něho určitě sedí. Snad se z toho dostane/* řekl kapitán Hladík a myslel tím zřejmě inenýrův duevní stav.

Nezvládnutý afekt, pravděpodobně, uvaoval doktor Dvořák, dost moná, e to mohl být i patický afekt..

Jaký je v tom rozdíl?**

Rozdíl v tom je předevím kvalitativní, ale také kvan-titativní. Nezvládnutý afekt je takový, kdy třeba náhlý nesmírný vztek vede k tomu, e něco provede, ale uvědomuje si přitom, e to není správné, vzpomíná si na to, cos udělal, i kdy některé detaily jsi přitom vnímal zkresleně. Patický afekt je provázen na rozdíl od toho poruchou vědomí, které je zúené. Zdá se, e třeba inenýr jednal asi na vrcholu svého činu v patičkám afektu.

nebo spí v úzkostném raptu, to jsou u termíny velice blízké. Ovem tyhle stavy se těko prokazuji/4

Doktor Dvořák si vzpomněl na podobný příběh, který potkal jednoho jeho známého, chemika, velice ikovného, zahloubaného jen do své práce. Protoe byl malý a subtilní, měřil málo přes 160 centimetrů, absolvoval kdysi kurs juda. Člověk se musí umět bránit, říkával. Jednou se vracel domů Bylo to večer a v jeho ulici, nutno podotknout mizerně osvětlené, ho přepadla parta asi pěti chuligánů. Při vyetřování vylo najevo, e mu chuligáni chtěli jen napráskat, aby sl dokázali svou sílu. Nepočítali s jeho znalostí juda. Hned prvního chytil c přehodil přes rameno. Bohuel právě na betonový sloupek, o něj si otevřel hlavu tak perfektně, e dolo k pokození mozku a byl konec. Ostatní utekli. Vyetřování se tenkrát táhlo přes půl roku.ť

Druhý případ, který jsem ti přivezl, se jmenuje Václav Kafka, je mu osmatřicet let a byl u estkrát soudně stíhán a trestán za nezákonný přechod hranic do Polska/4

A kde je má?

Sedí v autě, je tam s nimi Seidl Zůstali jsme stát před hlavním vchodem. Chce se na ně podívat ven? Nebo je mám přivést dovnitř?41

Ne, Jirko, bude lepí, kdy projdou hned přes přijímací kancelář, napíu ti pro ně náhradní doporučení k přijetí, které tam předáte. Oni podepíou dobrovolný vstup/4

Posly, nemá strach, e vám utečou?44 divil se Hladík.

Proč? My tady poskytujeme pacientům volnost, která, padle mého názoru, se musí co nejvíc podobat ivotu venku. To je prostě to, co dřívějí psychiatrii oddělovalo od ostatní medicíny  zeď a mříe, donucova-cí prostředky. Bylo to asi jednoduí, ale podstatně méně úspěné Ví, sem k nám se pacienti spí vracejí, tady toti najdou klid a pochopení. A kdy někdu uteče, je to nejspí tím, e mu neumíme nebo nedokáeme dokonale a účinně pomoci Chirurg má taky někdy zhmsaný apendíx a internista zase nerozpozná infarkt. Ale věr mi, e právě příjemné prostředí, důvěra, laskavost a přísnost zároveň  to v léčbě skutečně pomáhá, to není jen neopodstatněný výmysl/1

Dobře, dobře, docela jsi mě přesvědčil, e bych sl

sem k tobě přiel na pár týdnů odpočinout. Ostatně, nejsem asi první  krásnéj park, útulný pokojíček, milé sestřičky  to by byl ivot! Tak mně napadá, nemá někdy pocit, Petře, e se někdo z těch spokojených pacientů vydává za někoho jiného? Ví, e by se tu třeba mohl před něčím schovávat? Třeba si myslí, e tady na něj nikdo nepřijde.”

Doktor se na něho zkoumavě zadíval a chtěl protestovat, ale kapitán Hladík pokračoval: Já vím, asi namítne, e simulovat duevní chorobu je vlastně daleko těí, ne předstírat tělesné onemocnění. e je lehčí tvrdit, e tě bolí hlava a srdce ne produkovat bludy a halucinace, aby to odpovídalo přesně obrazu duevní choroby. To se určitě prozradí. Jene já myslím takové ty chytráky, co si třeba opatrně pustí kohoutek od plynu, aby se jim nic nestalo a suverénně tvrdí, e chtěli zemřít. Přitom jim jde o to, aby se vyhnuli placení alimentů a prokurátor je mezitím shání po republice půl roku. To jsou vlastně taky simulanti, ne? Nebo jetě hůř  vypočítaví podvodníci!”

S tím doktor souhlasil. Měl pro to sám jiné označení: prachsprosté společenské vydírání a zneuívání lékařské péče.

Podívej, tady mám dvacet fotografií z poslední doby, osoby, které hledá pátračka po celém Československu,” dodal jetě kapitán a podal doktorovi z aktovky svazek fotografií, jen se podívej.”

Ale ne,” vyhrkl téměř Dvořák, to jsi mi udělal radost, tak přece jen jsem měl pravdu!”

Copak?” zeptal se udiveně Hladík, myslí tuhle fotku?”

Doktor Dvořák skutečně myslel fotografii, kterou vy dala Federální kriminální ústředna. Byla na ní známá tvář čtyřicátníka s prokvetlými vlasy.

Tohle je Jiří Mare, defraudant, zlodějíček. Hledají ho hned dvě prokuratury. Ty ho zná?”

Ano, jako Jiřího Procházku,” pravil doktor Dvořák s ulehčením.

Souhlasí, Jiří Mare alias Procházka, pouívá někdy jméno své druhé manelky Jinak třikrát rozvedený, zplodil čtyři děti. Naposledy vybral náborový příplatek a do práce u nenastoupil. Zároveň ukradl i pracovní pomůcky a vybavení. Alimentační povinnosti zanedbává u estnáct měsíců, tedy celou dobu, co vyel z posled ního výkonu trestu.”

Doktor se po celou dobu kriminalistického výkladu tvářil nadmíru spokojeně.

A teď ti zase předvedu něco já. Byl bys tak hodný a el si sednout vedle do místnosti? Tohle zrcadlo je toti z druhé strany průhledné, mánie to tady pro mediky, aby neruili svou přítomností pacientovu zpověď a přitom, aby mohli sledovat vechno co se říká a jak se kdo chová. A skončím, tak ti dám znamení, abys vstoupil. Mám pocit, e dneska uděláme spolu výměnu. Za ty tvoje dva na vyetření ti věnuju jednoho lurnpíka, kterého si bude moci odvézt s sebou, co říká?”

****

Pacient se posadil na idli vedle psacího stolu a čekal, a se ho doktor zeptá. Doktor Dvořák ho chvíli nechal jako by bez povimnutí a rovnal si svoje věci na stole. Pak začal docela klidně:

Spal jste dobře?”

Děkuju za optání, pane doktore, ulo to. Jenom k ránu jsem se budil.”

‘ Mohl byste mi troku podrobněji vyprávět o posledním setkání s malým Richardem? Vzpomínáte si na to jetě?”

Pacient znejistěl, ale jen na okamik.

Naposledy to bylo, jak jsem u říkal.”

A tehdy v lese?”

To myslíte jako na Dobříí? Tam sme byli na houbách. Richard přece seděl na pařezu a klebil se na mě, otvíral hubu a celej se měnil, protahoval a zmenoval, e sem se z toho vyděsil a začal utíkat. Kluk běel za mnou a křičel, co tak běím, jene já se ho bál, pane doktore! Ale to sem vám přece u povídal.”

Já vím. A sem za vámi na oddělení u znova nepřiel?”

Kdepak, tady mě u nenajde.”

Proč myslíte? Vdy u tady jednou byl.”

Pacient pokrčil rameny:

To přece já nemůu vědět, od toho ste tady vy, doktoři.” Zdálo se, e začíná váit, co říká. Byl zřetelně opatrnějí.

Mohl byste popsat vechny barvy, jak se měnil? A tvary taky?”

Jiří Mare alias Jiří Procházka se zatvářil skromně. Nevím, jestli si to budu jetě pamatovat. Byl to hrozný pohled. Myslím, e byl nejdřív zelenočervený a pák se začal měnit do fialova a lutá. Nebo do oranová? Já u si to váně nepamatuju. A přitom se protahoval do délky a chňapal po mně.

A nějaký odstín do modra jste nepozoroval?4*

No, myslím, e ano, připustil pacient.

A co si o tom sám myslíte? Chce vám někdo ublíit nebo ukodit? Nebo snad dokonce jetě něco horího?*1 To víte, e jo  vichni sou proti mně a poslali Richarda, aby mě úplně zničil. Chtějí mě zabít, poslední slova téměř vyrazil, ale nebylo to úzkostné, spí trochu hysterické.

Doktor Dvořák vychutnával snahu, s jakou se Mare zaplétal do líčení nástrah malého Richarda. Nechal si opakovat a podrobně líčit vechna setkání s tím podivným trpaslíkem, vyprávět, jak Mareovi vyhrooval a nadával. Mare se dostal do varu, líčil a barvitě vykládal, jak ho Ría ničí a své vyprávění neustále vylepoval novými a novými podrobnostmi.

A jak vás oslovoval/* zeptal se najednou doktor. No pane Procházko/* okamitě odpověděl pacient Nikdy se nespletl?**

Ne, proč by se plet?**

Třeba, myslel jsem, jestli vám nikdy neřekl, například, pane Mare? .. /*

Bez odpovědi. Ticho. Zkoumavý pohled.

Vidíte, to je celej Richard, tohle mi dělá furt!**

Snad e bychom toho u nechali, co říkáte, Marei? Vdy1 je koda času!**

Mare se na chvíli zamyslel a pak řekl naprosto normálně a vyrovnaně:

Bylo mi hned jasný, e mi nevěříte, asi sem to dělal blbě. Naučil mě to jeden mukl na lágru, přej se mi to někdy můe hodit,** mávl rukou. Jeho výraz obličeje byl u vyrovnaný a klidný, kdy veel kapitán Hladík.

A jé, pan kapitán! Tak u je to jasný/* řekl Mare téměř vesele, ale řekněte, pane doktore, upřímně, nehrál sem to zase tak mizerně, e ne? Aspoň na čas sem vám jistě zamotal hlavu? Dy sem se to učil celejch půl roku! No, mějte se tu pěkně/* a obrátil se ke kapitánovi, můu si ete dojít pro věci? Nemusíte mít obavy, je to přece jasný!**

Hladík kývl na souhlas.

Já zatím dojedu s tím doporučením do přijímací kanceláře, zařídím to tam, přivezu je zpátky na oddáleni a vyzvednu si Maree.”

****

Nezapomeňte, pane doktore, e si máte vybrat zbytek loňské dovolené do konce dubna,” upozornila doktora Dvořáka sekretářka ředitele, zbývá vám jetě est dnů.

Doktor Dvořák se chvatně vracel na oddělení, do oběda zbývala pouhá hodina a chtěl vyetřit do té doby alespoň jednoho z dvojice nových pacientů.

Sestra přivedla nejprve inenýra Hybee. Téměř dvoumetrový chlap se celý sesul do křesla a sledoval doktora utvanýma očima, pod nimi měl veliké kruhy. Bylo jasné, e v noci vůbec nespal.

Já u jsem hotov, já u jsem hotov, úplně vyřízen,” vzdychl a přikryl si oči dlaněmi.

Ale, pane inenýre, vdy se vám zatím nic neděje. Jste tady u nás, abyste se uklidnil, nic víc.”

Nemusíte mě uklidňovat, já vím, co to vechno znamená. Odtud mě odvezou k soudu a pak ..odmlčel se a zalapal po dechu.

Podívejte, to, co se stalo, můe potkat kadého. Za prvé vůbec jetě není jisté, zda smrt zavinila ta … ta facka od vás. Třeba je to jenom shoda náhod,” rozvíjel svou teorii doktor Dvořák, třeba byl ten člověk hyper-lonik, ranila ho mrtvice v souvislosti s jeho větím poíváním alkoholu.”

Pacient ho sledoval nedůvěřivě očima, ale přitom pozorně jako tonoucí, který se rozhlíí, kde plave to pověstné stéblo, kterého by se chytil.

Asi vám připadám směný, pane doktore,” řekl inenýr, kdy se malinko uklidnil, ale já jsem teď o tom pořád přemýlel. Co bude se mnou? A co s rodinou, kdy mě zavřou? A se dozvědí v práci, co se stalo, a zjistí, e jsem zavřen na psychiatrii nebo a budu odsouzen k výkonu trestu  dostanu výpověď, to je jasné. A co děti, jak k tomu přijdou? Aby se jim spoluáci posmívali, e mají tátu vraha?”

Pane inenýre, v ádném případě to není vrada, ale maximálně jde o zabití, v tom je podstatný rozdíl. Vy jste toho člověka přece nechtěl usmrtit?”

To ne, to jsem nechtěl. Jenom odehnat, aby dal pokoj.

Tak vidíte! Ten člověk byl opilý, tropil veřejné pohorení a obtěoval vai paní.41

Co se mi tedy můe stát?

Doktor pokrčil rameny:

Nevím, záleí hodně na pitvě a soudně znaleckém posouzení pitevního nálezu. Jestli se tam něco najde, bude to pro vás polehčující okolnost. Záleí předevím na tom, jak se na vechno bude díval soud. Teď se hlavně snate chovat normálně, já vím, e je to pro vás hrozný ok, ale nejste první ani poslední, komu se přihodilo něco takového, tak na to nemyslete a hlavu vzhůru, tímhle u nic nespravíte!44

Vám se lehce řekne, nemyslete na to,  jene já jsem vyřízený, rozumíte, pane doktore, já jsem zničený člověk. Dovedete si vůbec představit, jak hrozné je usínat s představou, e vás třeba zavřou na deset roků? Umíte si představit, jak mi je? Nejradi bych to vechno vyřeil tímhle  a naznačil gestem jak, aby nebylo pochyb.

Doktor, který ho pozorně sledoval, jetě poněkud ztiil hlas: No, to byste tomu dal, člověče! Já si přece jen začnu myslet, e patříte na psychiatrii… myslíte, e byste tím nějak pomohl manelce a dětem?44

Inenýr sklopil hlavu a jetě víc se sesunul do křesla, vypadal jako hromádka netěstí, a i kdy se začal snait, aby to tak nevypadalo, moc se mu to nedařilo.

Já vím, vy jste tady ke mně vichni sluní a hodní, vy to taky jistě myslíte dobře, pane doktore, ale stejně mi nepomůete. To já si taky dovedu spočítat  řeknou, e to byla nepřiměřená reakce a e jsem se mohl ovládnout. A půjdu sedět, uvidíte.44

Jeho hlas zněl znaveně. Doktor vak začal z docela jiného konce: Vy jste stavební inenýr, e ano?44

Pacient přisvědčil.

Tak víte co, zkuste zatím přemýlel o tom, jak by se dala vyřeit stará veranda vzadu za pavilónem, je dost velká. Myslím, jestli by jí třeba neprospěla nějaká mení úprava, aby se mohla na něco vyuít?44

Pokusím se, ale nevím, jestli se na to budu schopen soustředit.44

Vění hodiny odbíjely poledne Inenýr odeel obědvat do velkého sálu a do dveří Dvořákovy pracovny nahládl doktor Marálek, kolega, který pracoval na stej-nám oddělení Ostatně, byli dlouhodobí přátelé, jetě za dob studií na fakultě je spojily dohromady stejné zájmy

nakonec je dovedly i na stejné pracovitě. S tím rozdílem, e doktor Marálek se psychiatrii věnoval od promoce, zatímco doktor Dvořák začínal na chirurgii.

Nemá chu na párek? Moje ena včera sehnala výborný, učňovský, přímo čerstvě vyuzený,” doktor Marálek líčil párky tak barvitě, e se Dvořákovi sbíhaly sliny.

Docela bych si dal, připustil.

Sedli si k jednomu stolu a dali se do jídla.

Měl jsem na dneek urnál, prohodil doktor Marálek, člověče, to bylo hrozný, snad se na nás vechny pitály domluvily. Posílaly jedno vyetření za druhým  kdyby to bylo něco opravdu nutnýho, nic neřeknu, jene to byly samý zbytečnosti, který by určitě počkaly do rána. Zná to, oni se vdycky chtějí hned veho zbavit, nejrychlejc, take kdy to jen troku jde, jetě v noci překlad na psychiatrii! Představ si, e mi poslali taky z chirurgie člověka, kterej byl popálenéj na víc jak padesáti procentech těla  s tím, e je prý ,velice neklidný4, a proto prý patří na psychiatrii. Tak jsem jim ho poslal zpátky s dodatkem, e se ani nedivím.44

Doktor Dvořák spolkl poslední sousto a osuil sí ruce do kapesníku.

Pootevřeným oknem do místnosti vlétl čmelák a začal doráet zpátky na skleněnou tabulku, chtěl zase vylétnout ven. Museli mu otevřít okno dokořán, aby mohl spokojeně odbzučet.

Představ si, co jsem včera proved,4* vrátil se doktor Marálek do vzpomínání na prolou slubu, asi kolem desátý v noci mě vzbudila vrátná, e je dole příjem, seběhnul jsem do přijímačky, tam jetě nikdo nebyl, tak si sednu do vyetřovny a čekám. Slyím, jak zastavila sanita, bouchnutí dveří, halasení saniáků a do vy-etřovny vpluly dvě osoby, mu a ena. Manelé. Doporučující papíry byly jako obvykle zcela nečitelný  dalo se jedině usoudit, e diagnóza je maniodepresívní psychóza. Tak jsem si je oba zběně prohlédl a říkám sl: to je jasný, ta enská vypadá hrozně. Jak taková deprese můe člověka vzít! Ten utrápený výraz a vpadlé oči! A ani bych o tom nějak moc přemýlel, začal jsem vyplňovat formulář na přijetí.

Mohla byste mi laskavě dát vá občanský průkaz?” povídám eně. Ano prosím, tady je, a podala mi legitimaci. Mu vedle ní seděl docela tie. Bylo to u asi Čtyřiadvacáté vyetření toho dne, take jsem skřípal perem automaticky a ruka mě bolela. Odkdypak se cítíte takhle unavená?” ptám se etrně. ena mi odpověděla tie a ochotně, téměř polichocena mým zájmem: Copak já, pane doktore, o mě nejde . .

Píu dál: hovoří tie, sníená dynamogenie, aktivita a iniciativa pohaslá, ideace pod normou, bradypsychie, hypobulie, náhled choroby chybí. A ptám se jetě pro upřesnění:

Jak dlouho u asi máte patný spánek?”

Asi půl roku,” stále upřímně spolupracovala paní.

Poznamenávám si: poruchy spánku, sníená koncentrace pozornosti. Deprese jak má být!

Ona je vůbec v poslední době ňáká smutná,” vmísil se do hovoru manel, dokonce říkala, e si snad něco udělá!”

Ták?” povídám  a to mě jetě utvrdilo v mém přesvědčení. Poslední podtrená věta: Pozor, sebevraedné tendence!

No a je to,” usmívám se na oha, kdy jsem vechno dopsal, chvilku si u nás odpočinete, vechno bude zase v pořádku.”

Ale ta paní se na mě nechápavě dívala.

Kdo? Já?”

No ano, samozřejmě, tak u jděte, sanitka vás doveze a na oddělení,” a ve dveřích podávám vechny papíry úřednici, aby dopsala přírůstkové číslo příjmu.

A ta se podívala na papíry, pak na mě, pak zase na papíry a řekla:

Já nechci nic říkat, pane doktore, ale ta ádanka na přijetí byla pro toho pána. On je v mánii a projezdil za dneek a včerejek asi pět tisíc na taxících, vydával se za agenta Pragokoncertu. Ta jeho paní s ním jela jenom jako doprovod.”

Bylo mí rázem jasné, proč byla tak smutná, no a musel jsem psát vechno znova.”

Sestra, která vela dovnitř, přeruila jejich siestu.

Pana doktora Marálka shání primář a abyste odpoledne nezapomněli, ve dvě máme na oddělení provozní * schůzku.”

Doktor Dvořák se podíval na hodinky. Na dalí vystření měl jen hodinu a půl času.

****

Pacient byl oblečen v civilních atech, upravený. Bylo mu asi osmatřicet let, vysoký, tíhlý, vyučený zedník. Zůstal stát u dveří v pozoru a hlásil se:

Pacient číslo 1035 připraven na vyetření.”

Doktora Dvořáka tento vstup popravdě řečeno překvapil, í kdy si uvědomoval, e po několika letech výkonu trestu se lidé často chovají jinak, ne jsme normálně zvyklí.

Posaďte se,” řekl pacientovi mírně a nabídl mu idli.

Pacient zůstal strnule sedět na Jejím okraji tak tak, e nespadl, jako by chtěl zase kadou chvíli vyskočit do pozoru. Snad to byla náhoda, snad podvědomá reakce. Doktor Dvořák natáhl ruku k pacientovi s balíčkem cigaret.

Kouříte? Vezměte si.”

Větinou pacientům nedovoloval ve své pracovně kouřit, tentokrát to sám nabídl. A reakce byla nečekaná. Pacient Václav Kafka se rozplakal. Trvalo značnou chvíli, ne se uklidnil.

Víte, pane doktore, vechno to vlastně začalo kvůli bytu. Já Jsem z hor, z Krkono, do Prahy jsem se Jenom přienil. Bydleli jsme u tchyně v bytě 1 + 1 čtvrtý kategorie. Dokud jsme byli sami, jetě to lo, ale kdy se nám narodil kluk, začalo peklo. Doslova peklo. Tchyně do veho strkala nos, rejpala a tvala Jednoho proti druhýmu, a jsem si řek, e to takhle dál nejde a e musím za kadou cenu sehnat někde místo s bytem. V Praze to nelo, dostal jsem práci mimo Prahu. Byl k tomu docela slunej byt, sám jsem si v něm upravil, co bylo potřeba a myslel jsem, e budeme docela sluně ivi. Opravdu, lo to celkem dobře, ale jen měsíc. Pak psali manelce z práce, kde dříve dělala, aby se k nim zase vrátila zpátky, e nemají nikoho místo ní a e by jí tedy taky nějakéj byt sehnali. Najednou! Jí se tedy na vesnici moc nelíbilo, byla holt zvyklá ve městě. Tak se se mnou ani neradila a odepsala jim, e jo. Říkal jsem jí, neblázni, dy já jsem je tady uprosil, abv mi dali byt, e tu budeme oba pracovat a oni s tím počítají, vyli nám přeci vstříc, jak se dalo  a za měsíc jim

mám říct na shledanou? Co by si o mně pomysleli? Moná, e jsem tenkrát udělal chybu, ale připadalo mi nějak nečestné odejít. Tak jsem tam zůstal sám. Man* elka se vrátila do města. A potom podala ádost o rozvod,” pacient se zastavil, aby nabral dech.

Cigareta mu u skoro celá vyhořela.

Doktor Dvořák poslouchal a dělal si jen občas malé poznámky do bloku. Nepovaoval za nutné přeruovat řeč, která plynula zvolna, ale přirozeně.

Celej ten rok po rozvodu jsem nestál za nic, nemohl jsem se z toho prostě dostat, zbavit se pocitu, e jsem něco zbabral a měl jsem vztek na celej svět kolem sebe. Nic mě netěilo a cejtil jsem v sobě hroznej neklid. Něco mě uvnitř uíralo a provokovalo, narůstalo to jako tlak páry v hrnci. A najednou to vyrazilo a já u jsem se nekontroloval, bylo mi vechno jedno, musel jsem prostě jít, bylo mi úplně jedno kam a kudy. Z domova jsem odeel zkrátka bez přípravy, bez cíle. Pak u sl o tom nepamatuju zřetelně nic, jenom malinký úseky, prostě jako ze sna. Větinu podrobností jsem se dozvěděl a z protokolu, který se mnou sepsali. Přeel jsem prý hranice někde na severní Moravě a asi týden jsem chodil po Polsku. Kde jsem spal, co jsem jedl, nevím. Zadreli mě a někde v Gluicích, a to jetě jenom proto, e jsem si uvědomil, e jsem někde v cizině a el jsem sám na milici. Vyetřovali mě dlouho a nakonec předali k naemu soudu a tam ml dali 18 měsíců nepodmíněně za nedovolený přechod hranic. A to jsem si odseděl do posledního dne.

Chcete si jetě vzít cigaretu?” zeptal se doktor Dvořák a zapálil pacientovi i sobě.

Čistá stránka bloku na stole před ním se pomalu plnila poznámkami. Pacient vak hovořil dál, jako by touil ze veho se vyzpovídat.

Vrátil jsem se zpátky v beznadějné situaci. Z výkonu trestu jsem sí odnesl jenom 260 Kčs a z toho edesát jsem u utratil za cestu. Kdy jsem přiel domů, nael jsem byt úplně prázdný a se zákazem obývání. el jsem si stěovat na ředitelství a tam mi nějaká enská z kanceláře řekla, e je to beztak moje vina, e jsem měl zůstat doma a ne utíkat přes hranice a pak sedět ve vězení. A e mi nikdo nic shánět a hradit nebude, a si to prý seenu sám. Jene já jsem se potřeboval hlavně někde ubytovat a vydělat pár korun. Tak jsem to

nechal plavat a el po třech letech zase do Prahy, nastoupil jsem u dopravního podniku a spal v atně, kde Isme se převlékali. Chtěl jsem si z prvního platu najít nějaký podnájem. Ale po pěti dnech to na mě někdo řekl a od vedení závodu přiel písemný zákaz, e nikdo nesmí v atně spát. Co jsem měl dělat? Odeel jsem teda večer ze zaměstnání a něco mě uvnitř zase tlačilo a hnalo pořád dál. Dostal jsem se a do Krkono a pak u jsem se zase probral a za tři týdny. V Polsku. V Gdaňsku jsem se přihlásil zase sám a dozvěděl jsem se, e jsem asi proel Valbřich, Wroclav, Poznaň i Varavu. Vyetřovali mě podrobně a přes tlumočníka. No a já jsem se snail jim vysvětlit, e to dělám bez svý vůle, e za to nemůu. Asi mi moc nevěřili, snad mě pokládali za nějakýho pióna nebo co. Předali mě zpátky k nám a tady mě po dalích pěti měsících vazby odsoudili na dva roky.”

Tok vyprávění přeruil telefon.

Pane doktore, vy jste zapomněl, máme schůzku!”

jo, jo, u jdu, u se chystám,” odpověděl provinile a podíval se na hodinky, prosím vás, pane Kafko, já se vrátím za půl hodiny zůstaňte tu klidně sedět v křesle, tamhle máte dnení noviny a a se vrátím, tak mi vechno dopovíte.”

Pacient se podíval na doktora vděčně.

já bych raději počkal venku.”

,Jak chcete, pak si vás zase zavolám. Ale ty noviny si klidně můete vzít.”

****

Schůzka s provozními záleitostmi se rychle odbyla. Ostatně, byl začátek týdne a za sobotu a neděli se nahromadilo tolik naléhavých úkolů, e nezbyl na podruné čas. Volné téma se v podstatě omezilo na diskusi, kdy se bude pořádat celopavilónový večírek. Kadé od dělení jednou nebo dvakrát do roka připraví svůj program. Pacienti hostitelského oddělení nacvičí písničky, scénky, vyberou hudbu a pak u zbývá jen nakreslit pozvánky pro ostatní oddělení a pozvat je na program, kde nikdy nechybí malé pohotění  pár dortů, chle bíčky, limonáda. Večírky mají nejen svou tradici, ale 1 velký význam ve společenském ivotě na psychiatrii Pacienti se tu setkávají na modelovaném společenském

předvádění a opakují si určité vzory chování, které jim budou zapotřebí, a budou proputěni. je to vlastně jakási opakovači lekce společenského chování.

Skončili jsme u toho, jak jste se podruhé octl v Polsku/* připomněl doktor Dvořák pacientovi, který se u ostýchal méně ne předtím.

Tentokrát jsem vyel z trestu se třemi stovkami v kapse, moc to nebylo. Raději jsem příli nepřemýlel a okamitě nastoupil do práce, ale pořád bez bytu a bez naděje na něj, Bývalá manelka se se mnou nechtěla stýkat a odmítala mi ukázat i kluka. Asi po třech dnech jsem se seznámil s jednou paní, na okamik zaváhal, zda má vyslovit její jméno, nakonec se rozhodl pro naprostou upřímnost, jmenovala se Zdena a ona mí nabídla, e u ní můu bydlet, e má dost velký byt. Měla u skoro dospělou dceru, jinak byla sama. Moc na vybranou jsem neměl, tak jsem samozřejmě přijal její nabídku/* pacient vzdychl a prohrábl sí rukou vlasy. Zarazil se a o něčem přemýlel.

A začaly znova těkosti, e? pomohl mu doktor Dvořák.

Právě/4 vyrazil ze sebe, těkosti začaly skoro hned. Během vazby jsem samozřejmě nemohl platit výivné na syna, take mí narostly dluhy, z celé výplaty jsem po přísluných srákách nosil domů est set korun čistého měsíčně. Zdena dělala zpočátku, jako e jí to nevadí, ale po čase mi začala dávat najevo, e můu být rád, e mě v domácnosti, vůbec trpí. Uvědomovala si, e jsem na ní a jejím bytu docela závislý, e si nemůu dovolit platit podnájem a e z toho začarovanýho kruhu není úniku. Hlasitě zdůrazňovala skoro denně, e je vechno její a e nebýt jí, byl bych úplně nemoný a bezmocný. Ach, boe,44 pacient začal polevovat, dlouhý monolog ho u natolik vysiloval, e dělal delí pauzy mezi větami a hledal mylenky, Nevydrel jsem to. Zase jsem se octl v Krkonoích, kdo ví, kde přesně, přeel jsem hranice a proel pěky snad celý Polsko. Kdy mě milice zatkla, vyetřovali mě dva a půl měsíce, zkoumali, jestli jsem nepáchal na jejich území nějakou trestnou činnost. Nakonec mě vrátili a el jsem znova sedět.44

Pacient měl poněkud vyschlo v hrdle, vechno, co říkal, bylo u asi mnohokrát zaznamenáno v soudních spisech strohou řečí úředního jazyka. Tentokrát se proměňovaly jeho příběhy v pestrý vějíř lidského osudu.

Po proputění se tedy zase vrátil k druce, Zdeně, byl u ní trvale hláen, a ta ho přijala domů, jako by se nic nestalo. Časem ho vak zase provokovala. Vdy přelo rozčilení  a nová cesta. Za rok byl opět na mě-síc v Polsku ve stejných místech jako předtím, strávil ve vazbě čtyři a půl měsíce a prvně přizvali dva znalce, psychiatry, soudní líčení se protahovalo, teprve na posledním, pátém líčení byl uznán vinným, ale soud upustil 11a návrh znalců od potrestání. Téměř rok pak pracoval vzorně, bez absencí.

Měl jsem svátek, v práci jsme u něco vypili a já dostal takovou pěknou náladu, chtěl jsem si jít s drukou někam sednout, ale ona to přímo kategoricky odmítla a neustoupila, ani kdy jí vlastní dcera domlouvala. Dostal jsem na ni vztek a řekl jsem jí, e kdy na mě nemá čas, půjdu sám. Oblékl jsem se do gala, vzal si motýlka, černé boty, plá a jetě jednou jsem ji poádal, aby la se mnou. Zdena to ale odmítla a řekla, e jestli půjdu sám, tak u se nemusím vracet. Poloil jsem klíče na prádelník a odeel. Byl jsem jí stejně úplně lhostejný, tak co?

Odejel tedy do centra města, v jednom podniku seděl do tří hodin, zbytek noci strávil v čekárně na nádraí. Dal si tam kávu a čekal. Ráno v půl sedmé jel na podnik, řekl vedoucímu, e má doma nějaké nepříjemnosti a chtěl dovolenou. Vedoucí nic nenamítal. Jetě ho upozornil, e si má vybrat tisíc korun odměny. Kafka si peníze vybral, odeel na hlavní nádraí a chtěl jet ke strýci do Náchoda a tam se domluvit, jestli by tam někde nemohl bydlet a pracovat Pamatuje si jetě přesně, e si koupil jízdenku, pak se el projít, byl na obědě v restauraci a konečně odeel na perón, nasedl do via kil a probudil se ve Svobodě nad Úpou. Večeřel opět v restauraci, dal si dvě deci vína, ani je nedopil, bolela ho hlava, zaplatil a vyel ven, vydal se směrem k městu. Pak u se na nic přesně nepamatoval.

Druhý den jsem si uvědomil, e jsem zase na polském území, to mi přilo nějak podvědomě, ale nemohl jsem proti tomu nic dělat, táhlo mě to dál. Teprve v Lodi jsem el na milici a udal se, řekl jsem jim vechno, co se stalo. Náčelník rozhodl, aby mě pustili a řekl mi, abych jel do Varavy na ná konzulát. Ale kdy jsem dorazil do Varavy, nemohl jsem konzulát najít, docházely mi peníze  a tak jsem se rozhodl, e se

vydám zpátky na vlastní pěst. A zase si vzpomínám Jenom na něco. Koupil jsem si určitě jízdenku do Poznaně, protoe mi zbylo asi padesát zlotých, spal jsem asi ve vlaku nebo na nádraí.”

A co jste jedl?” zeptal se doktor Dvořák.

Nevím. Snad mléko a rohlíky.”

Asi taky jezdil stopem a kus chodil pěky, nakonec nějaký ofér nahlásil, e vezl cizince, který si zřejmě počínal nějak podivně a zadrela ho milice. Odvezli ho potom do Poznaně a zase zjiovali, zda nespáchal nějakou trestnou činnost. Ve valbřiském vězení byl asi měsíc a pak ho předali k nám. Ná vyetřovatel navrhl opětné znalecké vyetření odborným psychiatrem.

Jak tady dlouho asi budu?” zeptal se pacient, kdy povídání skončilo.

Zatím počítám tak měsíc, a uděláme s kolegou na vás posudek, půjdete před soud a tam se uvidí. Teď se podrobíte několika vyetřením, která jsou potřeba pro posudek, u psychologa vyplníte nějaké testy. Ale nemusíte mít z toho strach.” Doktor Dvořák vstal, poloil Kafkovi ruku na rameno. Opravdu ne.

A ve dveřích se pacient obrátil. Otázku měl napsanou v očích.

Věříte mi, pane doktore?”

***

ivot na psychiatrii běel ve svých obvyklých kolejích. Do oddělení nastoupila na zácvikovou praxi nová psycholoka, která se zaučovala v klinických metodách psychologického vyetřování. Doktor Dvořák jí právě něco ve své pracovně vysvětloval, kdy přivezla Bezpečnost na oddělení pana Josefa Malečka. Byl to pět-atřicetiletý mu, enatý, pokrývač, specializovaný na opravy kostelních věí. Člověk, který se ve výce cítil lépe ne na pevné zemi, ba naopak  vysoko nad městem, na kostelní více nikdy nevolnost nebo závra nepocioval Patřil do galerie lidí a lidiček, jejich ivotní příběhy jsou neuvěřitelné, a proto se kvůli nim ocitají na psychiatrii.

Soudruhu doktore, tady máte jeden příjem!” Přísluník VB vtiskl doktorovi do ruky papíry a byl pryč. Doktor Dvořák si tedy Malečka pozval hned k sobě do vyetřovny a mrkl jedním okem do papírů.

Josef Maleček byl zadren na kovové konstrukci rozhledny, která se nyní opravuje. Na opakované pokyny přísluníků VB nereagoval a museli proto povolat na pomoc poárníky, za jejich asistence teprve sestoupil dolů.

Před doktorem seděl v křesle v pracovním oděvu docela sluně vyhlíející mu.

Ale já přece nejsem blázen,” bránil se.

Doktor Dvořák se usmál.

To přece o vás nikdo netvrdí, Ale musíte uznat, e lézt po ránu na rozhlednu a jetě zvenčí je poněkud neobvyklé, i kdy jste pokrývač. Řekněte mi, prosím vás, co jste tam prováděl?”

Mu si odkalal a nesměle se zeptal:

A mohl bych si k tomu zapálit?”

Prosím,” řekl doktor Dvořák a zaklonil se v křesle, očekávaje Malečkovo povídání.

No jak to bylo? Ráno jsem přiel do práce, chodím na estou, ale přijdu do kostela, vylezu a pod střechu a hledám vercajk. A on nikde. Nářadí pryč. Tak jsem so ptal paráka, co se mnou dělá, jestli o tom taky nic neví. Nevěděl. Abych vám řekl pravdu, já u jsem se dneska moc těil, a si vylezu na vě a budu dělat. Mně se toti na tý vejce dycinky uleví a dneska mi fakt u od rána nebylo dobře.” Odmlčel se, rozhlédl po místnosti a jeho pohled se o chvilinku déle zdrel na velké fotografii Eiffelovy věe za sklem knihovničky. Psycholoka i doktor Dvořák jeho pohled postřehli.

A co jste tedy dělal pak?” zeptal se doktor Dvořák, kterého tahle historie začala zajímat.

Koukal jsem nejdřív jen tak z vikýře na ranní město, na kouř, kterej se válel nad komíny a mrňavý lidi, co spěchali dole do zaměstnání. Tenhle pohled vdycky zabral. Jene dneska to nebylo vono, pořád jsem se něco jl.il, bylo mi nějak divně. Potřeboval jsem prostě pořádnou vejku ..

Doktor na něho hleděl se zájmem.

Napadlo mě tedy, e si vylezu na rozhlednu.”

Dvořák u jen lehce, nikoliv vak nedůvěřivě, vrtěl hlavou. V duchu si představoval shluk vyděených zvědavců před rozhlednou i přísluníky Bezpečnosti, které někdo přivolal.

Chtěli, abyste slezl, e?”

Volali na mě takovou troubou s ampliónem.”

A slezl jste?”

Ne Vdy mně tam bylo dobře,” omlouval se Male-cek jako by chtěl přesvědčit nejen doktora, ale i mladou psycholoku, která si ho pořád nedůvěřivě prohlíela, e to byl skutečně nejúčinnějí léčebný zásah, kterým se mohl dát do pořádku.

A jak vás vlastně dostali dolů?”

Pacient se zamračil.

Trochu mě podvedli, pane doktore, jeden z těch hasičů za mnou vylez, to víte, celej zanůrovanej  ale mně se váně dolů nechtělo. Tak do mne začal hučet, e kdy slezu, půjdem spolu na pivo. A já jsem najednou dostal stranou ízeň. A tak jsem slez. To víte, jinak by mě dolů nedostali, to mi věřte, mně bylo tam nahoře moc dobře …”

Kdy staniční sestra odvedla pacienta z vyetřovny, obrátil se doktor Dvořák k psycholoce:

Mohla byste mu dát pár testů a vyetřit ho psychologicky.”

A co s ním pak budete dělat?”

Doktor Dvořák pokrčil rameny.

Teprve uvidíme. Pár dní ho budeme pozorovat, uděláme sociální etření a kdy to bude v pořádku, koncem týdne by el zase domů.”

Psycholoka se zahleděla na barevnou pohlednici Eiffelovy věe za sklem knihovníčky.

letě těstí, e nejsme v Paříi, odtamtud by ho sundávali s větími obtíemi ..

Eiffelovka,” řekl doktor Dvořák a zamyleně se zahleděl z otevřeného okna do parku, ,,ta mně připomíná něco úplně jiného.”

Psycholoka se na něho zadívala zvědavě a její pohled ho vyprovokoval.

To jsem jetě studoval první ročník medicíny a přivydělával jsem si jako tlumočník francouztiny pro skupiny turistů. Vracel jsem se tenkrát domů po čtrnácti dnech, kdy jsem měl pořádnou fuku. Tlumočil jsem oficiální delegaci a staral se o její pobyt u nás. Zkouky jsem měl vechny, tak proč ne. Ráno jsem se s nimi rozloučil v Chebu na hranicích a vydal se zpátky domů, abych si trochu oddychl a jetě si na pár dní, ne skončí prázdniny, vzal jinou skupinu. Po pravdě řečeno, denně překládat a být v pohotovosti i víc ne osmnáct hodin, to je únavná sluba, ale dělal jsem ji rrád:”

Psycholoka se pohodlně posadila, přehodila nohu přes nohu a poslouchala. Doktor Dvořák toti uměl vyprávět opravdu poutavě.

V kupé, co jsem jel, byla od hranic hlučná společnost: dva mladí manelé s dítětem a babičkou  řeč se pořád točila dokola, co Jarouek umí a co neumí a jak říká to a ono. Seděl jsem u okna a chvíli se pokouel spát. Snad se ml to i podařilo, jene ne nadlouho. Z lehkého snu mě vytrhla průvodčí a pak u jsem se o spánek nepokouel. Díval jsem se ven na unikající krajinu podél trati. Kdy rodina vystoupila, zůstali jsme v kupé dva. Dívka proti mně a já.

Nevadilo by vám, kdybych na chvilku otevřel, je tu horko?” zeptal jsem se jí a kdy přisvědčila, stáhl jsem okno, take dovnitř vlétl čerstvý, prosluněný vítr.

Dívka stále mlčela. Díval jsem se zase chvíli ven a sledoval, jak se mění tvář krajiny. Po chvíli jsem se vak přistihl, e se dívám do skla, které odráelo dívčin obličej. V tu chvíli jsem si uvědomil, e má velmi jemné rysy, stejné jako renesanční a barokní malíři přisuzovali andělům. Co bych zapíral, líbila se mi na první pohled. Mně bylo dvacet… Mlčky jsem odhadoval, co asi dělá. Studuje? Pracuje? Mohla být stejně dobře prodavačkou jako studentkou gymnázia. Kolik jí můe být? Taky osmnáct, devatenáct?

Nefouká na vás? zeptal jsem se.

Dívka sebou trhla. Snad se lekla a její oči se rozířily, jako by ji něco vyděsilo. Neřekla vak nic, jen zavrtěla hlavou. Začala mě přitahovat stále víc a to, e jsme se octli sami, mi dodávalo odvahu.

Jedete daleko? zeptal jsem se.

Její lehký a trochu zastřený úsměv mohl znamenat ano i ne. Nevzdával jsem se, hradba jejího nedotknutelného úsměvu mě drádila. Začal jsem proto z jiného konce.

Jetě před několika roky tady vude byla jen příroda, vechno se zelenalo  a dneska? Chata vedle chaty! Připadá mi, e je to koda. Slunce, které se dralo otevřeným oknem dovnitř, příjemně pálilo a činilo mě sdílněiím.

Víte, já jsem tlumočník  tedy vlastně ne tak docela, tuduju medicínu a takhle si přivydělávám,” zarazil jsem se a chvilku přemýlel, zda se mám představit. Nakonec zvítězila galantnost.

Jmenuju se Petr Dvořák.

Podala mi také ruku, studenou Jako led a řekla tie: Já jsem Jitka álová.

Znělo to a příli měkce do neurvalého tepání a skřípání kol.

Jedu k rodičům, vlastně k mamince/*

Nevěděl jsem, zda to říká jen proto, aby u měla ode mne klid, nebo proto, e i ona má dlouhou chvíli a chtěla by si povídat.

Nebojíte se cestovat takhle sama?

Jen pokrčila rameny.

Co se mi můe stát?

Uvědomil jsem si banálnost otázky a v duchu jsem se zastyděl, ale byla u vyřčena a odpověď mi patřila.

Já vím, e lidi jsou zlí a ivot je pomalé umírání na cestě plné bodláků, ták co, a dodala neurčitě, kdy je člověk sám, má to těké, musí si dávat moc pozor/* Říkala to smutně, jako by sama v ivotě hodně proila a nějak mi to k ní nepasovalo. Měl jsem najednou takový typicky musky naivní pocit, e právě tohle je dívka, která potřebuje ochranu, ne bude pozdě. Nevím, kde se v nás, muských, bere ta troufalost.

Jedete a do Prahy?

Ne, jenom kousek od Plzně/*

Měl jsem na jazyku u dalí otázku, kdy se otevřely dveře a v nich se objevili dva přísluníci v uniformách VB. Rozhlédli se prázdným kupé a úředně strohým hlasem jeden řekl:

jste Jitka álová?**

Viděl jsem, jak prudce zbledla a eptla tie, e jí skoro nebylo rozumět.

Ano.

Zkontrolovali něco v papírech.

jménem zákona jste zatčena, půjdete s námi/* Bezradně se rozhlédla, zdálo se mi vak, e to nebylo ani tak strachem nebo překvapením. Spí jako kdy člověk na něco dlouho čeká a pak to najednou přijde. Mohla bych si  jetě  ?

Mui na sebe pohlédli. Jeden přikývl a dal jí znamení, e má jít před ním. Viděl jsem, jak sě pohupují prázdnou chodbičkou. S druhým přísluníkem jsme osaměli. Vechno to pro mne bylo tak náhlé a nepochopitelné, e jsem si připadal neskutečně, jako ve filmu. Snad právě proto jsem se zeptal úplně otevřeně.

Co provedla?

Přísluník se na mě podíval, snad přemýlel, zda má odpovědět a pak zalistoval v papírech, které drel v ruce.

My o tom moc nevíme, dostali jsme jen pokyn, abychom ji zadreli a odvedli do vazby. Prokurátor píe.*, paragraf… to je vrada … odmlčel se rozpačitě, no, byla na internátu v učiliti, přila do jinýho stavu a tajně porodila, nikdo o tom nevěděl  a dítě zabila. Bylo jí sedmnáct/1

Druhý přísluník s dívkou vstoupili dovnitř. Zmlkli jsme. Dívka se na mne dívala jako by chtěla něco vysvětlit, jako by jí záleelo na tom, co si o ní budu myslet, a ji odvedou. Chvilku jsem horečně přemýlel, jak jí dát najevo, e vím vechno. Nakonec mě napadla spásná mylenka. Vyhrabal jsem z kapsy přívěsek na klíče, který mi dal kdosi ze skupiny turistů na památku. Byla to přesně taková maličká Eiffelovka. Přísluníci neříkali nic. Podal jsem jí ho. Podívala se na mě. Věřte mí, nikdy nezapomenu na ten její smutný a zároveň astný pohled v tom okamiku ..

Doktor Dvořák skončil svoje vzpomínání a oba, psycholoka i on, se vnořili zas do své práce.

Josef Maleček byl z léčebny proputěn za týden. Přislíbil vak, e u na ádnou rozhlednu, kromě své pracovní náplně, nepoleze.

****

U východu z pavilónu se střetli oba lékaři smíeného příjmového oddělení, doktor Marálek a doktor Dvořák. Marálek vlekl obrovský květináč s pokojovou rostlinou, kterou kdysi koupil manelce k MD v ústavním zahradnictví, zapomněl na ni a nyní se snail, aby dola během transportu k co nej mení úhoně.

Doktor Dvořák se mu snail pomoci a tak se spojenými silami hmodili se zelenou okrasou, e vypadalí značně komicky. Teprve kdy se jim podařilo uloit květináč před sedadlo v autobuse a nechali se unáet k domovu, ozvalo se v nich zase to nevyzpytatelné puzeni a začali mluvit o svých pacientech. Čím to, e lékař nemá nikdy konec sluby? e se stále v mylenkách vrací ke svým nemocným?

Pocitu, e něco musí jetě udělat, se doktor Dvořák

nezbavil, ani kdy přiel domů. Tentokrát byl doma první, a tak měl chvíli klid Sedl si a pustil gramofon. Čas od času si dopřál desku Čajkovského koncertu B moll u trochu umějící. Deska pomalu dohrála a jemu připadalo, jako by se probudil vprostřed snu a neslyel pointu, jako by mu někdo nestačil dopovědět klíč k problému a on ho měl teď sám najít. Vyřeil to nakonec tím, e vzal nákupní taku a vypravil se do samoobsluhy.

Samoosluha stála v komplexu obchodů a slueb, blízko mezi kinem, restaurací a cukrárnou. Tady někde se srazil inenýr Hýbe s opilým Vrňákem. Dvořák se přistihl, e zamyleně stojí a nepřítomně se dívá na rovný prostor náměstíčka. Pak zamířil k restauraci.

V dolním” výčepu bylo plno, u kadého stolu alespoň čtyři nebo pět pivařů hromadilo čárky na tácku. Dvořák si vzal půllitr a usedl do rohu. Zábava běela v plném proudu  fotbal, hokej, vechno dohromady. Doktor Dvořák upíjel pomalými douky a přitom poslouchal tyhle řeči, připadaly mu místy jako osvěení, i kdy to nahlas nikdy nepřiznal. Bloudil očima po výčepu a snail se neuvaovat o ničem. Náhle ho cosi donutilo, aby zbystřil pozornost. Bylo to jediné slovo, které u několikrát slyel  vlastně jméno  Vrňák.

Ten u to má za sebou. Vo mrtvejch jen dobře.”

Co s ním je?” optal se doktor souseda.

Jo, čoveče,” obrátil se k němu spolustolovník, ten nesměl chybět v ádný rvačce. Předevčírem mu venku nějakej frajer jednu ubalil a dneska je u studenej. Je po něm,” dodal na vysvětlenou, von se pral furt.”

No jo,” vskočil mu do řeči dalí ochotný hlas, tudle, asi před tejdnem se tady taky popral. Dostal pěknou pe-lelici půllitrem do kebule.”

Přímo do kebule?” divil se doktor.

No jo,  ujioval ho jiný pivař, začal rejpat do sparanů a pak lítaly facky, von koupil jednu půllitrem. Měl pěkně rozseknutou kůi a krve teklo jako z vola, viď, Pepo?” dovolával se souhlasu u ostatních.

Bode by ne, dy sebou taky seknul,” přisvědčoval Pepa, e ho museli křísit vodou a pak tu jetě poblil hajzl. Jó, Vrňák, to byl expert!”

A tohle se stalo před týdnem?” zeptal se doktor znovu. Pro jistotu.

Akorát je to tejden, v pondělí je přece zavřeno. Bylo

to v úterý jako dneska Vidí a je nebotík,” doloil Pepa a mávl rukou. Tím byl Vrňák odbytý.

Doktor Dvořák dopil a vytratil se, nedokázal u v so-bě přemoci pocit, e něco důleitého objevil. Něco jako stopu, která by mohla pomoci jeho pacientovi. Před týdnem tu toti dolo ke konoci, tedy lidsky řečeno otřesu mozku  přinejmením. Doktorovi připadalo, e je najednou cosi jako slavný advokát Perry Mason, který také vdycky hledá indicie, aby prokázal nevinu svého mandanta. Usmál se téhle představě, ale uvnitř jej po těila. Určitá obdoba v tom byla. V předsíni se ani nezul a hned se hrnul k telefonu zavolat Hladíkovi.

Prosím tě, Ferko, a budou na soudním dělat pitvu, a nezapomenou na podrobný rozbor plen mozkových, a třeba udělají řezy, ano? Nezapomeň, co ti říkám, je to moc důleitý. Na tomhle detailu moná závisí osud toho inenýra, kterýho jsi k nám přivezl. Fajn, tak buď zdráv. Vyřídím. Taky.”

****

Středa je nejdelí den v týdnu, jsou toti návtěvy příbuzných, informace a je vůbec vyhrazena pro akce důleité a mimořádné. Proto doktora Dvořáka ani příli nepřekvapilo, kdy hned po ránu mu telefonicky oznámila sekretářka ředitele, e přila exkurze dívek zdravotnické koly se svou profesorkou a e on, doktor Dvořák, je tentokrát na řadě, aby exkurzi prováděl.

V hale hlavní budovy ho uvítala halasná skupina děvčat, které skutečnost, e jsou poprvé na psychiatrii rozveselila natolik, a je kantorka musela okřikovat Několik dívek obklopilo stařičkou vrátnou. Vyptávaly se.

Vy tady hlídáte, aby blázni neuteklí?”

Doktor Dvořák zaslechl otázku a nedalo mu, aby neodpověděl sám:

To bylo dřív. Teď tu máme vrátné proto, aby se sem lidi tolik nehrnuli.”

Děvčata se zasmála.

Podívejte, dívky,” řekl doktor Dvořák, kdy se kolem něho shromádily, já vás vítám na psychiatrii a dopo-ručuju, abyste se dívaly ostraitě kolem sebe, kdyby někdo skákal do vyputěného bazénu nebo podlézal čáru na zemi, hned mi to hlaste.”

Blondýnka vzadu vyprskla. Doktor Dvořák pokračoval:

Ten sem toti nepatří. Zabloudil sem z nějaké anekdoty. Prostě, chovejte se jako správná exkurze.

Malinko se odmlčel. A vás to přestane bavit, dejte mi to nějak etrně najevo, třeba e se budete mezi se-bou nahlas bavit a nebudete poslouchat, co říkám, ano? Tak jestli jsme domluveni, můeme jít.”

Dívkám se zřejmě začátek líbil, vyrazily za doktorem, aby jim něco neuteklo.

A nebojíte se tady?” zeptala se jedna, která la nejblí, e vám třeba něco udělají?”

Ne, proč bych se bál? Uvidíte, e psychiatrie je pitál jako kadý jiný. jenom lidé tu často víc trpí.”

Vy je necháte klidně chodit venku?” zeptala se nedůvěřivě dalí dívka.

Samozřejmě. Kadému se můe stát, e se sem jednou dostane. A vy byste asi taky těce nesla, kdyby vás někdo zavíral za mříe nebo svazoval.”

Uvidíme svěrací kazajky?” vykřiklo několik hlasů.

Bohuel, nemáme. Já svěrací kazajky u například vůbec nezail, ty u jsou jenom někde v muzeu nebo ve filmu,” odpověděl doktor upřímně, psychiatrie je opravdu něcó jiného, ne si lidé myslí  ostatně, to samy uvidíte. Ukáu vám vechno, co budete chtít, třeba elektrooky, pracovní terapii, zkrátka co vás bude zajímat. Svůj úsudek sí udělejte samy.”

A tak exkurze začala. Proli protialkoholní odděleni, viděli přeborníky, kteří dřív dokázali vytáhnout za večer třicet piv a dnes jim stačí jedno malé a jetě zředěné sódovkou, aby se opili na mol. Viděli dívku krásnou jako z Alova obrázku, která byla vůdkyní gangu specializovaného na vykrádání lékáren, a i tady se pokouela vyrábět tajně podle předpisu kodein a starého paralyti-ka, který dříve vlastnil napůl s manelkou veřejný dům a přitom  jak říkal  akvíroval svoji chorobu. Zdálo se, e je tolik zajímavých případů, e nelze ani malé procento obejít. A přitom jetě stihnout elektrooky  ani jedna z dívek si neuměla představit, jak taková léčba vypadá Nakonec se dostali a na geriatrické oddělení.

Tenhle pavilón je původně postaven pro osmdesát pacientů  maximálně, a dnes tu leí pořád kolem 140 babiček. Vedu vás sem proto, abyste viděly 1 to, co není moc vhodné na předvádění, abyste si uvědomily, Jak se někdy lidé chovají ke starým lidem. Na zdejí

oddělení se musí objednávat. To znamená, e kdy budete mít doma babičku, která je stará a zapomíná, kde je, bloudí, podezřívá, e jí kradou uhlí ze sklepa, mluví z cesty a u vás ani nebude poznávat a nikdo se o ni nebude mít čas starat bude stejně čekat asi půl roku, ne na ni přijde řada. Tyhle zdi u nelze víc roztáhnout, u se mi taky stalo, e jsem při noční slubě neměl ani matraci na zem, na kterou bych takovou babičku, kterou přivezli v noci, poloil. A najdou se i lidé, kteří hledají monost, jak by sem přesto babičku strčili. A je jím úplně jedno, za jakých podmínek. A kdy se jim to podaří, nikdo se o ni u nestará, nikdo za ní nepřijde/*

To snad není moný/4 vyhrkla vytáhlá blondýnka, která la za doktorem Dvořákem od začátku, copak se o ně nechtějí postarat?44

Doktor Dvořák se na ni podíval trochu smutně, uvědomil si v tom okamiku, kolikrát měl sám na jazyku stejnou otázku. Loni v létě mi poslali z jednoho venkovského pitálu překlad, třiadevadesátiletou babičku. Příbuzní ji, chudáka, vzali a do jiních Čech a tam ji dali do nemocnice  jako e se to stalo na dovolené. Překlad jsme povinni vzít bez objednání, to zřejmě dobře věděli, tak volili takovouhle okliku. Jene ne jsem přiel z přijímačky k sanitce, babička byla mrtvá. Dvojí transport samozřejmě nepřeila.44

Teda to jsou lidi/4 ozvala se jiná dívka.

Ale to není vechno, odpoledne přiel její syn, takový chytráček a jetě se divil  jak to, e vám tady umřela?  věřte mí, já jsem v ivotě nikdy neměl takovou chu  dát někomu pár facek.44

Dívaly se po sobě, ly za doktorem mlčky a zamyleně. Na dětském oddělení k nim přiběhla čtyřletá holčička s míčem;

Pojďte si pinkat,44 a dívala se z Jedné na druhou, nakonec si jednu vybrala a objala ií nohy, pojď, teto, budeme si hrát.44

Tázavé oči ákyně se obrátily k doktorovi, který jím polohlasně vysvětloval:

Tohle je holčička, která přijde do dětského domova, otec je neznámý a matka byla odsouzena na dva roky do výkonu trestu pro příivnictví.44

Kudrnatá holčička se za nimi dívala smutně, kdy odcházely. Dětské oči jsou vůbec nejsmutnějí, kdy začínají chápat.

****

Sedli si vichni na závěr exkurze v malé místnosti, kde doktor Dvořák shromádil improvizovanou výstavku výrobků, které pacienti udělali během pobytu na oddělení. Obrázky, plakety, předměty ze dřeva i z kovu.

Vzpomínám si, začal, kdy jsem jetě jako medik spolupracoval na výzkumném úkolu o duevní zralosti dětí, na jednu holčičku z mateřské kolky. Dělal jsem s celou jejich třídou psychologické testy a tahle okatá za mnou pořád běhala, zatímco jsem vyetřoval druhé děti, pořád mí něco kreslila a nosila. Nakonec ml přinesla obrázek, na kterém byla postýlka a v ní docela malinká holčička v koutku. Jinak nic,  jenom okno, za ním měsíček a hvězdy. Maminka té holčičky byla zdravotní sestra a chodila pouze na noční směny a její tatínek byl přes týden pracovně mimo domov, vracel se jen na sobotu a neděli. Holčička byla doma sama a bála se. A to vechno bylo v tom jediném obrázku/4

Dívky byly zticha a ani jedna se nepohnula, aby dala najevo, e u toho bylo pro dneek dost a e je právě čas sebrat se a jít domů. Jako by na něco jetě čekaly. Doktor Dvořák si uvědomoval, e skoro pro vechny z nich byla návtěva na psychiatrii něčím naprosto neobvyklým, e to bylo první poodhalení opony nad málo známou oblastí medicíny.

Víte, myslím si, děvčata, e bych vám na závěr mohl třeba jetě říct něco, co by vás jako budoucí zdravotnice mohlo za|ímat. Něco z denního ivota, co se vám můe hodit. Některá se třeba chce vdát..lehký um naznačil, e se strefil do černého. Blondýnka, která po celou dobu sledovala doktorův výklad s ivým zájmem, zčervenala a sklopila oči k podlaze.

Povíme si třeba něco o muích a enách, chcete?44

Jednomyslný souhlas.

Dobrá/4 řekl doktor Dvořák a chvíli hledal, jak za-‘ čít, známý anglický spisovatel George Bernard Shavv kdysi sarkasticky poznamenal: Dobře se oběsit, to dokonale vyloučí monost patně se oenit. Tento výrok vysvětluje pochopitelně nejen Shawův postoj k tomuto významnému společenskému aktu, ale i jemně naznačuje odvěký problém  mu kontra ena.44

65

Doktor Dvořák se zadíval do dvaceti dívčích tváří.

Zamilované eny a dívky si bohuel často představují, e své partnery přetvoří k obrazu svému a mui se aspoň zpočátku ochotně či méně ochotně podvolují enským rozmarům. Odevzdaně putují od obchodu k obchodu, předstírají eventuálně ivý zájem o vystavené zboí, přičem se nesnaí zaujímat stanoviska k ekonomické stránce a dle své přirozenosti by byli ve větině případů ochotni zakoupit první nabízené zboí. ena nikoliv. Má potřebu pobíhat, srovnávat a kombinovat. K normálním reakcím eny patří navíc určité lehce naznačené hysterické rysy.

Nepatrný um naznačoval přinejmením překvapení, spíe vak zdvořilý nesouhlas Doktor Dvořák se pobaveně usmál. Vdy, kdy přednáel, byl rád, paklie se mu podařilo posluchače vyprovokovat, a u k souhlasu nebo k nesouhlasu.

Ano, hysterické rysy, opakoval, tato vloha toti spočívá ve schopnosti hrát před publikem, a toto publikum jsou vichni lidé kolem Ne nadarmo se říká například, e kdyby se ena oblékala pro jediného mue  netrvalo by jí to tak dlouho Kadé líčení, zvýrazňování rtů, řas a obočí, nejrůznějích partií těla, způsob oblékání, účesu, zkrátka vechno, co má na enu nějak upozornit, přilákat muskou obdivnou pozornost či enskou závist, ve, co zdůrazňuje drádivou enskost, to jsou hysterické rysy. Z toho vyplývá, milé dámy, e kadá normální ena je trochu hysterka. Někteří zlomyslní psychologové tvrdí, e ena má v podstatě dvě monosti vývoje. Buď převládne její hysterická vloha  a to je pro mue zpočátku vdycky lákavějí, proto si často vybírají raději partnerky tohoto typu ovem ivot s takovou enou se po čase stává doslova peklem. Vyhledává toti nejrůznějí způsoby, jak by mohla rafinovaně týrat a drádit partnera a k nepříčetnosti, vynalézá ty nejfantastičtějí způsoby, jak ho vydírat, uráet s milým úsměvem na rtech, promyleně poniovat a dovádět k výbuchům vzteku  aby pocítila uspokojení a mohla říct: vidí, jaký jsi surovec, hrubián a násilník Hysterická ena ráda vyhledává scény na veřejnosti, hraje si na nepochopenou a dovolává se soucitu ostatních lidí, často i úplně neznámých, aby si posteskla, jaký ona je chudák a její partner barbar. Manelství s takovou enou končí pavlačovými scénami, ječením do světlíku a rozbitým porcelánem. Druhá monost je dospívání eny v enu moudrou a opravdu dospělou, logicky a racionálně uvaující, která nemá pochopení pro dětské koníčky svého partnera, její zájmy se soustředí do okruhu rodiny, nákupů a sledování sousedek Tato ena nekupuje dětem hračky, aby si s nimi sama hrála, jako to dělají otcové se stavebnicemi vláčků  hračky vybírá tak, aby měla od dětí chvíli klid. Extrémním případem, který třeba budete samy jednou pozorovat, je hysterická matka, místem jejího výskytu bývají třídní schůzky. Víte, taková matka je jako na jehlách, stále se hlásí, veho se chce zúčastnit, do veho zasahuje, diskutuje a hovoří o svém dítěti, které musí být ve vem nej lepí a první. Ale pozor, nedělá to pro své dítě, ale proto, aby ostatním matkám ukázala: jen se podívejte, jaká já jsem fantastická, jak já se starám! Její dítě je vlastně pouhá hračka a její city k němu jsou přemrtěné, neupřímné a přikrálené. Ubohé dítě!44

A co nám tedy povíte o muích, kdy my jsme dopadly tak patně?44 zeptala se s úsměvem dívka v modrém svetru, která seděla opřená o ústřední topení.

Já vím, vás je tu na mě přesila,44 připustil doktor Dvořák, tak snad takhle  ena má asi často pravdu, kdy tvrdí, e její mu je sprosák a surovec. On toti mu je skutečně takový. Teprve společenská výchova a morálka ho naučila, e je vhodné, aby se občas choval galantně, například přinesl eně nějakou něnou pozornost, aspoň svazeček fialek  větinou stejně v kapse nebo v aktovce. Ne kadý mu umí dokonale potlačit v sobě svoje agresivní “vlohy. Zůstává zato věcně chlapecký, nemá příleitost dospět. Postupem času se vak leccos naučí: ví, e nesmí projevovat sympatie kadé eně na potkání, která se mu líbí, nesmí jí činit různé návrhy nebo jinak obtěovat. Svou touhu lovce musí v sobě krotit a tlumit. V určitém věku se bohuel touha lovit mladé a křehké bytosti u mue znovu probouzí a v souvislosti s tím se často doívá trpkých zklamání a ponaučení. I to je vak důkazem jeho nepoučitelnostl. Předevím si vak pamatujte, e mu je tvor prestiní a samolibý, dělá mu nesmírně dobře partnerčin tichý i hlasitý obdiv a v duchu by si stále přál být hýčkán, litován nebo obdivován. Moudrá ena dovede této slabosti dokonale vyuít a v pravou chvíli svému partnerovi říci: ty jsi tak báječný a tak chytrý! Co já bych sí

67

bez tebe počala, dovede mi vdycky bezvadně poradit Takové polichocení pozvedne muovo sebevědomí do té míry, e vzápětí po tomto krátkém monologu můe následovat dodatek ve formě postesknutí: tolik bych potřebovala nový kabát na jaro. Úspěch ]e zaručen. Jak vidíte, partnerský vztah vyaduje dlouhodobou drobnou diplomacií, u asi proto, e mu a ena se k sobě vůbec nehodí, protoe kadý chce něco Jiného  mu enu a ena mue.”

Doktor Dvořák se podíval na hodinky. Profesorka jej přeruila.

Moc vám děkujeme, pane doktore, bylo to velmi pěkné, poučné, viďte, děvčata, ale u musíme končit

Téměř jednohlasné ne ji vak docela zmátlo.

Já se vám jetě chvilku mohu věnovat, jestli vás to

zajímá.”

To profesorku přivedlo do rozpaků, rozhlédla se po dívkách, jako by čekala od některé oporu, ale nezvedla se ani jediná.

A o čem si chcete jetě povídat?” zeptal se doktor, Dvořák přímo.

Já jsem se chtěla zeptat,” pronesla tie, ale zřetelně dívka, která a do té chvíle na sebe vůbec neupozornila, já chodím s klukem a on na mě hrozně árlí, moc tak jestli je to normální?”

Doktor Dvořák přikývl: To bude troku sloitějí. Teď budu mluvit naprosto váně. Víte, partnerské vztahy, a přátelství, kamarádství nebo láska vytvářejí celou paletu nejrůznějích vzájemných postojů, kladných i záporných. Mezi ty kladné patří pochopení, porozumění, tolerance, obětování se pro druhého. K záporným řadíme zejména árlivost a nevěru. Jistě vám nemusím vysvětlovat, e pro skutečně pevný a trvalý svazek jsou vhodné jenom postoje kladné. árlivost, nevěra, msta  to jsou jevy velice nebezpečné, dovedou toti rozleptat a pokodit velice jemný vztah. A najednou původní vyrovnaný a harmonický vztah se stává nepochopitelným mučením, z něho se těko uniká. O nevěře se říká, e je neprokazatelná, či chcete-li, e neexistuje ádný zcela přesvědčivý důkaz věrnosti. Podezřívavému partnerovi nikdy nedokáete, e se mýlí. A jsme u Jádra problému. Partnerský vztah, postavený na vzájemné důvěře, pochopitelně oboustranné, vylučuje předem i dohady a podezřívání. Ale Jestlie jsem sám zviklán, přestávám

si věřit, snaím se větinou hledat podobné pocity nebo Jednání u druhého, přisuzuji mu podobné mylenky, začínám podezřívat. Příčina můe být zcela malicherná, my na psychiatrii tomu říkáme projekce, to znamená přenáení vlastních mylenek a úvah na partnera, vydávání je za pravděpodobné, od pochybnosti ,kdo ví jestli? snad? dojde a k nevývratnému přesvědčení ,určitě!

Doktor Dvořák si zapálil cigaretu a vyfoukl modravý prouek dýmu.

,,Takový člověk si větinou skutečnost upravuje podle toho, aby mu to vyhovovalo  dává tedy důraz na svůj dojem, přesvědčení a představu a z toho vyvozuje důsledky, ani by to odpovídalo pravdě. Podívejte, například ena, která podezřívá svého partnera z nevěry, bude utvrzena ve svém přesvědčení, kdy manel přijde o půl hodiny později ne obvykle, ona jeho vysvětlení o dopravní kalamitě nepřijme, ale bude naléhat, aby se ,přiznal. On bude chvílí vysvětlovat, ale vzápětí se rozčílí, co pro árlivou enu bude dalí důkaz, e má určitě jinou. Partnerská věrnost je kontrolována a ovlivňována i společenskou morálkou. Záleí přirozeně na tom, jak hluboce je v Člověku zakořeněna a jak je ochoten respektovat společenské normy, podle toho také bude vypadat reakce jeho osobnosti. Například: vdaná ena se zamiluje, vechno v sobě potlačí, neuróza nevznikne, druhá vdaná ena se zamiluje, ovládne se, ale bude se trápit a bude ji to mrzet, tady neuróza vznikne, třetí vdaná ena se zamiluje, neovládne se, ale je spokojena a nemá ádné výčitky svědomí, u ní neuróza nevznikne a konečně čtvrtá ena se zamiluje, neovládne se, ale stále si to vyčítá, a neuróza vznikne také. Vzpomínám si na případ, kdy osmaedesátiletý mu váně onemocněl a domníval se, e zemře. Manelka ho pečlivě a s láskou oetřovala a do chvíle, kdy se přiznal v záchvatu upřímnosti, e jí byl jednou před čtyřiceti pěti lety nevěrný. Od tohoto okamiku jeho ena nejene odmítla se o něho dále starat, ale veřejně na něho přivolávala za jeho poklesek smrt. Manel se uzdravil a ona byla přijata na psychiatrii/4

Doktor Dvořák se malinko odmlčel, aby si na chvilku oddechl. Mluvil u dlouho a vyschlo mu v krku. Dívky vak stále poslouchaly, a tak pokračoval:

Logickým průvodcem nezdravého partnerského vztahu je árlivost. Je to zpočátku velmi nenápadný jev. Mladí partneři často chybují v tom, e pokládají druhého za někoho, kdo jim má být zcela oddán, bezvý hradně jim patřit a náleet  nesnesou, aby jeho přízeň mohl sdílet jetě někdo jiný. Domnívají se, e tohle je přirozená protihodnota za to, e oni milují. Někdy si vynucují stálou pozornost i nejrůznějími přísahami, sliby  snaí se vytvářet otrockou závislost a neuvědomují si přitom, e právě to vztahu kodí. Partner musí mít naopak pocit svobody a volnosti, aby si mohl váit druhého. Omezování, zakazování nejen e ne prospívá, ale přímo ničí vzájemné porozumění. Chlapec -voják, který své dívce zakazuje, aby někam večer chodila a chce, aby seděla doma a psala mu tklivé dopisy  je hazardér, nebo právě jeho potká nejčastěji, e ho dívka opustí. Zde přerostla árlivost ji daleko za únosnou mez a stala se závaím, přítěí a dotyčný se klamně domnívá, e vztah posiluje  naopak ničí jej a ubíjí. Důleité je si uvědomit, e árlivost se objevuje nejčastěji u dvou psychiatrických diagnóz ve zvýené míře -u sklerózy a alkoholismu. Dívky často namítají: on sice vypije s kamarády ty svoje tři, čtyři piva, ale íleně mě miluje a říká, e by mě zabil, kdybych mu byla nevěrná. Dívce září oči  je to vak neodpustitel ně naivní. Rozumná dívka od takového partnera uteče rychlými kroky, i kdyby byl krásný jak filmový herec A to bych byl rád, kdybyste si z dnení přednáky od nesly. Aby to bylo jetě jasnějí: pětačtyřicetiletá ena vydrela v manelství s árlivým alkoholikem přes dvacet let. Z původní těkající árlivosti se vytvořila pevná skladba, podle ní mu byla manelka nevěrná s mnoha mui. Aby to prokázal, vloupal se v noci do podniku kde pracovala, vypáčil její psací stůl. I tento případ skončil u nás, tentokrát na odvykací léčbě. Věřte mi, e pro trvalý a pevný vztah se musíte vyhýbat jak árlivosti, tak nevěře a snait se pochopit toho druhého, to ovem vyaduje dobrou vůli, ochotu a hlavně upřímnost.”

A co tedy máme dělat, aby to klapalo?” zeptala se blondýnka a zase zčervenala, nemáte na to nějaký recept?”

Recept?” opakoval doktor Dvořák a nečekaně dodal, mám. Je to názor těch, kterým se partnerský vztah ne—

vydařil a skončili u nás, třeba s depresí anebo jetě hůř. A z jejich poznatků, čeho se vyvarovat a čeho sí váit, vzniklo takové partnerské ponaučení/*

Mohl byste nám ho říct?

Jestli vás to zajímá, klidně, není to nic tajného. Předevím nikdy v sobě nepotlačovat pocit křivdy, nespravedlnosti, hněvu  ale v přiměřené a společenské formě si vechno navzájem ,vyříka. Nezlobit se pro maličkosti déle, ne je únosné. Rozladění by nemělo nikdy přesahovat víc ne deset minut  pak by se mělo povinně přestat. Jeden druhému být oporou a ochranou. Kdy je jeden smutný a neastný, nebude s ním druhý plakat, tím mu nijak nepomůe. Poskytnout si vzájemnou volnost a důvěru a tím občasnou samotu a klid. Předcházíme tím předčasnému opotřebování vztahu a rozchodu ,ze vzájemného přesycení*. Nenutit k ničemu partnera proti jeho vůli a nepřivádět ho do nepříjemných situací. Upřímně, kriticky váit své sliby a závazky. Nepřepínat vlastní síly a snait se řeit problémy společně. Nenutit partnera, aby se mi se vím svěřoval, aby ,říkal vechno* a denně skládal účty. Nevytvářet jeho otrockou závislost na druhém. Vycházet ze zkuenosti, e nejlepím partnerem je ten, kdo dokáe být tolerantní, smířlivý. Neárlit nerozumně  protoe to u stejně není nic platné … Neřeit konflikty a krize citovým vydíráním  Jestli neprovede to či ono, něco si udělám*. To je trapné a nedůstojné. A hlavně  skutečně důvěřovat svému partnerovi.*4

Doktor Dvořák skončil. Chtěl jetě mluvit o týmové práci na psychiatrii, o pracovním kamarádství v kolektivu lékařů a sester, který musí být mnohem uí ne na jiném pracoviti. Zbyl mu u čas jen na to, aby jim popřál v budoucím povolání těstí a aby je dělaly rády. Doprovodil je a k vrátnici a rozloučil se s jejich profesorkou.

Pane doktore, chtěly bychom vám poděkovat,** řekla blondýnka a rozpačitě mu podávala ruku. Ostatní dívky se kolem ní semkly, jako by jí chtěly dodat odvahu,

a poprosit vás, jestli byste, jestli bysme sem za váma jetě mohly přijít?**

Můete, samozřejmě. Jenom napřed zavolejte, abych tu byl. Číslo najdete v seznamu a já se jmenuju Dvořák.

Vrátil se na oddělení. Na psacím stole vedle telefonu leel papírek se vzkazem:

Volal vás dvakrát soudruh Hladík, máte mu určitě jetě dnes zavolat.4*

****

Kapitán Hladík měl pro doktora dobrou zprávu. Ministerstvo spravedlnosti mu zapůjčí vechen materiál Václava Kafky k prostudování, včetně minulého znaleckého rozboru. Prostě, aby posudek byl, jak se říká, na úrovni. Hladík mu také nabídl, e ho doprovodí do ústavu nápravné výchovy, kde mu poskytnou vechny spisy, týkající se Kafky. Dohodli se na zítřejím odpoledni. Doktor Dvořák si to raději hned poznamenal do kapesního kalendáříčku, aby na to nezapomněl. S lítostí toti musel nedávno konstatovat, e co si někam nenapíe, určitě zapomene. Po druhé hodině začaly proudit do areálu návtěvy. Hned u vrátnice si postavil na dvou starých bednách improvizovaný stánek nějaký místní zahrádkář a prodával kytičky ze zahrady.

Je tu za vámi asi deset lidí, chtějí informace o pacientech,44 připomněla doktorovi staniční sestra, budete s nimi mluvit?44

Poslyte, zeptejte se jich, kdo bude jenom ádat pro pacienta propustku. A se ohlásí nejdřív u vás. Vy mí to napite na kus papíru, já to pak prohlédnu a na konec návtěv byste jim to přečetla. No a s těmi ostatními promluvím,44 rozhodl Dvořák.

Jako první do jeho pracovny vstoupila manelka inenýra Hybee. Hezká, příjemná třicátnice. V ruce drela pozvánku, kterou jí poslala sociální pracovnice. Vyhlíela ustraeně. Trvalo chvíli, ne se osmělila vůbec něco souvislého říci. Prostředí a pouhý pocit, e se dostala na psychiatrii, i kdy jen jako návtěvník, ji rozruoval natolik, e stěí dala dohromady kloudnou větu. Patřila k těm neurotickým jedincům, které ochromuje í samotná představa. Děsila ji skutečnost, e jejího manela umístili na psychiatrii. A e ho zavřou, protoe zabil člověka. Doktor Dvořák se jí snail vysvětlit, e ve, co musí její mu podstoupit, se děje proto, aby se případ vysvětlil. Bylo mu přitom jasné, e slova, která říká, nemohou zakrýt stín vzpomínky a hlavně úzkost n strach z budoucnosti.

Jak já teď vypadám! A on! Jak budeme moci vyjít mezi lidi, budou si na nás prstem ukazovat! Ale manel

na něj, pane doktore, opravdu neútočil, on mě jenom bránil, snaila se ho přesvědčit o tom, co doktor dobře věděl. Nakonec se rozvzlykala, otírala si oči a nos do kapesníku a opakovala stereotypně:

Já tomu vůbec nerozumím/1

Návtěva paní Hybesové v podstatě nepřinesla do celého případu nic nového a na to, e doktor Dvořák ji přece jen troku uklidnil a předepsal jí lehčí práky na spaní. Odcházela z jeho pracovny sice s uplakanýma očima, ale zdálo se, e v nich má malou jiskřičku naděje.

Stará ena s átkem na hlavě a její manel byli rodiče josefa Wernera. Téměř sedmdesátiletá paní a mu jetě o pár let starí.

Pane doktore, je to hrozný, e jo, co udělal!” upřela na doktora pomněnkové oči, které syn zřejmě zdědil po ní. Copak s ním teď bude, e jo?

Snail se jí marně vysvětlit, o co jde. Nechápala. Dvojice venkovských lidí, kteří s úctou stojí před uznávanou kapacitou  před panem doktorem. Za úspěch pokládal doktor Dvořák aspoň to, e jim vtípil do paměti a nechal si od nich opakovat, jak je nutné, aby se zatím starali o vnoučata. Tomu staří rozuměli. Horlivě přisvědčovali, e ano.

Děti zůstanou u nás, pane doktore.”

A smíme se synem mluvit?” osmělila se matka.

Můete, ale ani slovo o tom, co se stalo, rozumíte? Povídejte mu třeba o dětech. O dětech, rozumíte?”

Kývali hlavou, e rozumějí. Stará paní sáhla znovu do taky a podávala přes psací stůl, zavalený chorobo-písy, zelenou stokorunu.

To je pro vás, pane doktore.”

Ale kdepak, to byste mě rozzlobili, jen si to schovejte.”

Překvapeně na něho zírali.

Ale nám říkali sousedi, e v Praze se musí dycky doktorovi něco dát.”

Kdy chcete, tak raději kupte vnoučatům třeba banány nebo pomeranče, ano?”

Pomeranče,” pronesl souhlasně starý pán.

Bylo to jediné slovo, které za celou dobu řekl.

Návtěvy skončily, doktor Dvořák osaměl. Podepřel si hlavu rukama a promnul oči. Po tom dlouhém dnu ho najednou rozbolela hlava.

****

Hlava ho bolet nepřestávala, chtěl původně napsat několik propoutěních zpráv a jeden nebo dva důchody, ale nebyl schopen se soustředit. Usoudil, e nejlepí bude procházka na čerstvém vzduchu. Chvatně se převlékl do civilu, schoval do aktovky pár dopisů, které přily na oddělení polední potou a je nestačil přečíst. Chystal se, e je zúřaduje” cestou domů  ostatně, tak to dělal často, během jízdy byl schopen prostudovat nej různějí materiály.

jetě před odchodem vstoupil do inspekčního pokoje sester, aby se přesvědčil, zda je vechno v pořádku.

Přivezli odpoledne někoho nového?”

Ano, pane doktore, máme jeden příjem,” odpověděla sestra a podala mu dva lístky papíru  doporučení odesílajícího lékaře a vyetření urnální sluby, přivezli ho vébáci asi před hodinou. U se vykoupal a dostal večeři.”

Doktor Dvořák se začetl. Mue nala hlídka na vro vickém nádraí, kde spal v odstaveném vagónu. Protoe nedokázal vysvětlit, kde se tam vzal a co tam dělá a nebyl opilý, odvezli ho k lékaři na pohotovostní slubu. Ten nael v jeho kapse tři prázdné krabičky od algeny, konstatoval toxikománii a poslal ho na psychiatrii. Nejjednoduí způsob, jak se běně takové pří pády řeí. urnální lékař, který pacienta přijímal, při pojil pouze přísný zákaz vekerých analgetík, připsal POZORNOST a tím to pro něj skončilo.

Dobře,” řekl doktor Dvořák a vrátil sestrám papíry. Chtěl odejít, stál jednou nohou ve dveřích, ale cosi mu v tom bránilo.

Přiveďte mi ho sem na chvilku, prosím vás, jen na okamik, abych ho omrknul.” A shodil zase kabát.

Pacient vstoupil trochu nachýlen dopředu. Působil dojmem přihrblého, bylo to vak jen zdání, takové drení těla mívají starí lidé nebo ti, které něco bolí Vypadal vůbec sele, ouměle, na první pohled vyhlíel starí, ne byl  ani pozdravu nebylo pořádně rozumět chraptěl. e by účinek dlouhodobého uívání drog? Doktor Dvořák se posadil vedle něho na okraj vyetřo vacího lehátka.

Proč vás sem přivezli?”

Mu mávl rukou.

To je dlouhá historie, pane doktore.”

Tak mi jí povězte.”

Prohrábl si vlasy, jako by přemýlel, čím začít.

Před tejdnem mě pustili z kriminálu a dali mí takovej lísteček pro obvodního doktora, abych se jako el léčit, víte.”

A to vás pustili na přeruení trestu nebo amnesto-valí?”

Úplně mě pustili. Vo est měsíců dřív,”

Aha, a za co jste seděl? Nějaká kráde?”

Ne,” odvětil pacient a zavrtěl pomalu hlavou, neplatil jsem alimenty na dítě .. Jene já vím dobře, e není moje ,.. Vím dokonce, čí je. Mu se nějak smutně usmál a dlouze rozkalal.

Vyprávěl o tom, jak se jeho manelka seznámila s výe postaveným muem. Udrovala s ním styky nejen přátelské. Kdy se narodilo dítě, řekla manelovi klidně, e sice dítě není jeho, ale e na ně bude platit stejně. Začaly tahanice kolem paternity  soud pořád kolem dokola a nevedlo to k ničemu. Rozvedli se a on celý případ vyřeil po svém  přestal na dítě platit. Odsoudili ho a zase neplatil. Mezitím narostly dluhy. Tak to lo třikrát za sebou …

A proč jste neel k doktorovi tam u vás?”

Ale chtěl jsem, jene ten doktor je můj spoluák. Jeho matka byla sama doma a řekla mi, e syn u doma dávno není, je z něj teď profesor a moc velikej pán, no a tak jsem se rozhod, e za ním pojedu do Bratislavy. Potřeboval jsem samozřejmě peníze na cestu a něco teplejího na sebe Do bytu mě vak moje bejvalá manelka vůbec nepustila, nechala vyměnit zámek, abych se tam nedostal. A kdy jsem el na policii, aby mi pomohli, tak řekli, e to není jejich věc, a jsem rád, e u mě pustili a a nedělám hloupostí. No co, zbylo mi padesát korun, trochu jsem se najed v bufetu a řek jsem si, e to zkusím. Nastoupil jsem do vlaku bez lístku… Ale s průvodčím nebyla vůbec řeč, asi mi nevěřil, jenom na mne řval, jako bych proved kdovíco. Víte, pane doktore, já jsem se styděl, bylo mi to trapný, ale co jsem měl dělat. Hned na první stanici na mě zavolal esenbé a tak jsem se voctnul supem zase doma. Nevěděl jsem, co dál, nakonec jsem si řek, e to zkusím znova, ale rovnou do Prahy, vlak mi jel za chvilku,

V tom druhým vlaku byla mladá průvodčí, kdy jsem

jí to vechno vyprávěl, otevřela mí svoje sluební kupé a dovezla mě načerno a do Prahy. Víte, já jsem tady dělal ve fabrice etě ne mě naposledy zavřeli, zbyly mi tady nějaké peníze, vypravil jsem se pro ně a celý odpoledne a do večera jsem byl s kamarády.”

Seděli jste někde na pivu, e jo?

Kdepak, pane doktore, já nepiju, nemůu.”

Ukázal na krk.

Večer byly vechny hotely plný a tak mi jeden ná-draák nabídnul, abych přespal ve vagónu na slepý koleji  a zbytek u znáte. Kdy mě ráno probudili přísluníci, zjistil jsem, e mi přes noc někdo ukrad vechny zbylý peníze.”

Znovu se prudce rozkalal, a zčervenal v obličeji.

A s tím chrapotem a kalem,” vrátil se k tématu doktor Dvořák, jste se u nechal někde oetřit?”

Zatim ne …”

Pacient se chvíli přehraboval v dokumentech, které měl pečlivě sloeny v kapse na prsou. Pak vybral jeden papír a podal ho doktoru Dvořákovi.

Krycí číslo mezinárodní klasifikační soustavy nemocí.

Nenápadně a zkoumavě se podíval na pacienta.

Já vim, pane doktore, co mi je. U se s tím nedá nic dělat. Proto mě pustili domů.”

Seděli vedle sebe mlčky.

Bolí vás něco?” zeptal se Dvořák, aby přeruil ticho.

Teď ne.”

Prosím vás,” řekl doktor sestře, která právě vela, vechny ordinace, které dal pacientovi urnální lékař, zrute. Dejte mu, co bude potřebovat, třeba algenu nebo lepí bude Eunalgit v injekci, můete mu dát i Fortran1

A kdy pacient odeel z místnosti, dodal s povzdechnutím: A dejte pozor, a se neudusí. Má rakovinu hrta-nu. Je to ve čtvrtém stadiu, s metastázama, u se s tím nedá nic dělat.”

Cesta domů byla dlouhá, na vech přestupech musel Dvořák čekat aspoň deset minut a hlava ho nepřestávala bolet. Vystoupil zase o něco dřív a kus cesty se vracel pěky.

Děti psaly u stolu úkoly a paní Dvořáková něco zaívala Petr má v ákovský poznámku/4 řekla jen tak mimochodem.

Mlčky pokývl hlavou.

Tobě je jedno, co děti provádějí ve kole?” doráela neodbytně, pořád říkám, e by ses na ně měl taky jednou podívat.”

A co udělal?” zeptal se mátoně doktor Dvořák.

No, Petře, jen se tátovi pochlubí”

Syn přinesl ákovskou kníku. Doktor Dvořák do ní zamoural.  Vyruoval při vyučování  stálo uvnitř.

Co jsi dělal?” zeptal se přísně syna.

Hrál si pod lavicí s bílou myí!” odpověděla za něho matka.

A a ti taky řekne, kde ji vzal.”

Doktor Dvořák se pokouel potlačit úsměv.

Kdes ji vzal?”

Vyměnil s Tomáem.”

Za co?”

Za kníku Dospíváme v enu!” odpověděla znovu matka.

Tak?” podivil se otec, a kdes vzal tu kníku?”

Jak jsi naposledy čistil knihovnu a vyházel spoustu brourek do sběru.”

Doktorovi chvíli trvalo, ne se zorientoval v situaci a v tom, co by měl teď udělat. Nakonec se rozhodl pro cestu střední, mírně výchovnou.

Co se má dělat při vyučování?”

Dávat pozor.”

A co jetě?”

Učit se.”

Správně, tak proč se podle toho nechová?”

fá u budu,” prohlásil syn, rád, e vechno prolo tak lehce. Mezitím i Kateřina dopsala úkol a vyskočila k tátovi.

Zkontroluje mi úkol a taky podepíe, jo?”

A ti ho podepíe maminka.”

Já chci radi podpis od tebe.”

Proč?”

Ty umí víc čmárat.”

Paní Dvořáková jen povzdychla.

Děti, vyčistěte si zuby a jděte si lehnout, honem, je u plno hodin.”

Z koupelny se chvíli ozývalo troubení kohoutků.

Tati, pojď si s náma jetě povídat, přiběhla znovu Kateřina a začala tátu tahat za ruku, pojd.

V dětském pokoji měly děti postele nad sebou, starí Petr spal nahoře, Katka dole. Otec Dvořák se posadil na koberec se zkříenýma nohama.

Táto, vypravuj nám pohádku na dobrou noc!44 kemrala Katka.

Pohádku? Takový velký a chcete pohádku?41 divil se otec, a o čem?44

To je jedno, nějakou pohádku,44 navrhovala Kateřina.

Otec se chvilku rozhodoval.

Bylo nebylo. V jedné daleké zemi../’

Ne, takovou ne, to je staromódní,44 přeruila ho Kateřina, povídej nám ňákou jinou, novou.44

Nó, vymysli si ňákou moderní/4 přidal se Petr seshora.

A jakou byste chtěli?44

Třeba vo doktorovi.44

Anebo o fotbale/4 přidala Kateřina.

Tak dobře, zkusím to,44 řekl otec.

Opřel se pohodlně o hranatou krychli a natáhl nohy na koberec, protoe mu pomalu dřevěněly. A začal vyprávět pohádku.

****

Dvojité dloubá zazvonění Dvořáka probudilo, nebyl vak schopen si rychle uvědomit, zda to byl budík, telefon, zvonek nebo pouhý ivý sen. Posadil se na posteli a promnul si oči. Dalí zazvonění probudilo i jeho enu

Někdo zvonil?44 zeptala se z polospánku.

Doktor vklouzl do pantofli a přehodil si upan přes ramena. U dveří bytu stál jeho přítel novinář, kterého viděl naposledy před dvěma dny, jak se hrabe na své zahrádce v zemi. V bledém osvětlení vypadal váně.

Co se stalo?44 zamoural Dvořák do světla.

Nemohl bys zaskočit k nám do baráku? Něco se tam děje, asi bude potřeba doktor 44

Aha,44 řekl doktor Dvořák a protáhl se, snad někdo nerodí?44

Spí, jak se zdá, naopak.44

Doktor Dvořák si v rychlosti natáhl kalhoty a lehký balonový plá. A ani stačil něco říci manelce, která u zase dřímala, vyel ven.

Přeli travnatý pruh rozdělující sídlitě na dvě polo” víny a zamířili k domu, kde bydlel doktorův přítel.

Na chodbě ve zvýeném přízemí stálo několik nájem” níků a rozčileně diskutovali. Ve vzduchu bylo cítit zá” pach svítiplynu.

Je to asi tady odtud,” ukazovala na dveře starí ena. Skutečně, svítiplyn unikal nepochybně právě pod nimi. Dveře vak byly zamčeny zvenčí na petlici a opat” řeny visacím zámkem.

Nejsou doma,” podotkl doktor Dvořák.

Já jsem paní Vondráčkovou viděla, byl u ní včera odpoledne její bývalý manel,” tvrdila jedna ze sousedek.

Paní Vondráčková, jak sdělil Dvořákovi cestou jeho přítel, asi pětatřicetiletá ena, úřednice, se před rokem rozvedla, respektive její manel si nael jinou. Děti neměli. Návtěvy za ní nechodí, nikoho st do bytu nevodí.

Moná, e někam odela a zapomněla zavřít plyn,” ozval se kdosi z hloučku.

V kadém případě musíme vypáčit dveře, nebo za chvíli můe barák vyletět do povětří,” rozhodl doktor.

Dva přísluníci VB z místního oddělení, které mezitím kdosi přivolal, ihned souhlasili.

Petlici se zámkem se podařilo rychle urazit a dózický zámek ve dveřích neodolal tlaku. Místnost za dveřmi byla plná nepříjemného zápachu. Strámistr, který vkročil do místnosti první, se rozběhl k plynovému sporáku v rohu pokoje. Dva hořáky ly naprázdno. Zavřel je a otočil se k oknu. V prostoru mezi oknem a dveřmi leela na zemi ena. Její obličej měl charakteristickou barvu lidí, kteří se udusili svítiplynem. Druhý přísluník zůstal stát u dveří, aby nikdo nechodil dovnitř. Jen doktora Dvořáka pozvali do místností.

Doktor Dvořák chvíli zkouel tep a dech.

Konec,” zkonstatoval stručně a postavil se, u se objevují mrtvolné skvrny, podívejte Na rozdíl od normálních krevních podlitin vzniklých za iva, tyhle je moné tlakem zruit a krev prostě vytlačit. Měli byste to okamitě ohlásit…”

Strámistr u dveří se obrátil na kolegu.

Jdu zavolat kriminálku, počkej tady.”

Snad by bylo nejlepí zavolat praporčíka Seidla,4” navrhl jim Dvořák, bydlí vedle u nás v baráku a jc z kriminálky.”

To je nápad/* zaradoval se strámistr: Zatím a sem nikdo nevstupuje.**

A tak se té noci rozsvítilo jetě jedno okno na sídliti navíc a zakrátko se na místo dostavil i praporčík Seidl.

Vypadá to, bohuel, na vradu, řekl po prvním ohledání místa. Předevím je divné, e bylo zamčeno zvenčí. Mohlo se to stát tak, e za ní někdo přiel, snad bývalý manel, třeba něco chtěl nebo se kvůli něčemu hádali. Dolo prostě ke konfliktu, on jí pratil, a zůstala leet. Dostal strach, pustil plyn, zavřel ji tady a odeel. Doufal, e to bude vypadat na sebevradu, ale udělal jednu pitomost, ohromnou pitomost  zavřel dveře zvenčí na petlici. Snad chtěl mít jistotu, e ji neobjeví nikdo dřív, dokud nebude skutečně mrtva a e u ne-bude moci svědčit proti němu. Musíme zavolat výjezdovou skupinu.**

Čerstvý jarní vzduch proudil otevřeným oknem. Doktor opatrně, ani se čeho dotkl, prohlíel záhlaví mrtvé eny. Cosi mu nesouhlasilo.

To okno bylo v místnosti zavřené, kdy jste vstoupili?** zeptal se praporčík Seidl přísluníků, kteří mezitím zavolali výjezdovou skupinu a vrátili se zpátky.

Jasně, zavřený,** přisvědčili oba najednou, i Dvořák kývl. V záhlaví jsou patrné modřiny jako od úderu, jene poměrně nízko. Nevypadá to na to, e by ji někdo pratil do hlavy, spí jako by se sama udeřila třeba hlavou o zeď.**

Seidl stál u otevřeného okna.

Je třeba udělat rozbor zbytků ve sklenici na stole, mám pocit, e tam byly rozputěny nějaké léky, snad práky na spaní, taková bílá usazenina zůstala na dně,w dodal doktor Dvořák.

Seidl se troku vyklonil z okna.

Podívejte, tohle taky stojí za to.

Vichni se kolem něho shlukli. Dole pod oknem, které bylo asi ve dvoumetrové výce, spatřili podupanou zem, vlastně záhonek čerstvě vysázených maceek.

Tak tudy mohl pachatel zmizet, prostě vyskočil z okna a pak za sebou zvenčí zamknul, nabídl svoje ře ení mladí strámistr.

Proč by to, prosím tě, dělal? Aby se pak vrátil dveřmi, zavřel za sebou okno a pak klidně odeel domů a zamkl za sebou dveře?** opáčil druhý z přísluníků.

Třeba aby zmátl stopy/* přesvědčoval ho mladí.

No ty bys tomu dal!”

Taky si myslím, e to bylo spí naopak,” řekl Seidl, pachatel odeel skutečně dveřmi, zavřel za sebou na klíč i na petlici, pak vyel ven a vlezl dovnitř otevřeným oknem. Tady jsou vidět v prachu na římse mastné otisky rukou, půjdou dobře sejmout, a tady je nahoře dokonce otisk podráky/4

Take to vypadá  na promylenou sebevradu,” uzavřel doktor Dvořák, počkáme, co najdou při pitvě v aludku, ale vsadím se, e to tak bude. Takový motiv pomsty by byl rafinovaný.44

Začínalo svítat, kdy přijela výjezdová skupina.

****

Doktor Dvořák se probíral dolými výsledky z laboratoře a třídil si je před sebou na stole na dvě hromádky  výsledky fyziologické na jednu a patologické na druhou. Náhle se zarazil. Nález elektroencefalografic-kého vyetření Václava Kafky Znovu podrobně kontroloval slovo od slova, teprve pak poloil papír s výsledkem úplně stranou.

Stejně pozorně pročetl zápis v knize hláení. Pak trpělivě na telefonu vytáčel nulu, aby naskočila státní linka. Volal spoluáka z chirurgie.

Leí u mě pacient s karcinomem laryngu, je to u prakticky neoperabilní, tedy abys rozuměl, vím dobře, e by se nemohl očekávat úspěch nebo dokonce přeití, ale hrozně rád bych mu poskytl i to jedno procento naděje, rozumí mir,

Zkrátka, chce, abychom ho přece jen odoperovali?44

Tak nějak. Ví, nechci, aby se udusil.44

Překlad spolu dojednali na následující den. Pacient zemřel vyrovnaně a klidně za měsíc.

Asi týden po jeho smrti přiel doporučený dopis s dotazem jeho bývalé eny, zda v pozůstalosti nebyly nějaké peníze. Poukázal jí potou 21,60 Kčs.

Krátce před polednem telefonoval kapitán Hladík, aby se ujistil, e jejich předchozí předběná úmluva platí. Doktor Dvořák mu potvrdil, e si celé odpoledne rezervoval jen pro účely posudku a dohodli se s Hladíkem, e se spolu sejdou přesně na polovině cesty  na konečné autobusu a zajdou společně do věznice. A co se nočního dobrodruství týče, při pitvě paní Vondráč-

kové se prokázaly barbituráty ve značném kvantu, pa-tvrdil kapitán Hladík doktorovu domněnku.

Budova věznice byla obehnána vysokou zdí s ostnatým drátem a působila pochmurně. Kapitán Hladík ukázal sluební průkaz a předloil povolení k návtěvě pro doktora Dvořáka. Přesto bylo nutné vyplnit lístek a čekat, dokud pro ně náčelník nepole doprovod.

Prokurátor souhlasí s vyetřováním na svobodě u obou dvou, u toho inenýra i u Kafky,” řekl Hladík mezitím.

Take bych je teoreticky mohl pustit domů.*

I prakticky, jestli má vechno hotovo  a samozřejmě jestli u nepotřebují psychiatrickou péči.

Bohuel zatím oba hospitalizaci potřebují, inenýr je pořád depresivní a rozruený, mohl by si ze strachu něco udělat. A u Kafky jsem objevil podstatu veho dneska ráno. Toho budeme léčit dále, jestli ovem soud přijme můj posudek, take podle veho by bylo vůbec nej lepí, kdyby se soud mohl konat co nejdřív.”

To záleí na tobě, hlavně na tom, kdy bude mít posudek. Jakmile ho odevzdá, můeme se snait uspíit přelíčení. Myslím, e by bylo moné, aby se vechny tři případy, tedy Wernera, Hybee i Kafky projednávaly v jednom dni,” navrhl Hladík.

Podívej, Jirko, přítí týden mám dovolenou, budu stejně doma, take na tom můu pracovat, taky bych to rád měl u za sebou, přislíbil doktor a rozevřel soudní rozhodnutí, které mu Hladík podal.

Ptal jsem se prokurátora, jestli chce tvoje pacienty vidět, řekl, e ne, vysvětloval Hladík, navrhoval jsem mu, e by se na ně mohl jet podívat k vám na psychiatrii, e by ho tam zavezli, ale taky nechtěl.”

Doktor Dvořák sloil dokument do aktovky a pravil:

Ani se mu nedivím, nemá na nás právě nej lepí vzpomínky.”

Proč?”

Ale kvůli jedné příhodě, co na psychiatrii zail, na protialkoholním oddělení. On tam dřív jezdil na inspekce dost často. Tam na tom oddělení tehdy slouil jeden můj kolega, Míla  dvojnásobný doktor, který měl vdycky pověst mue rázného a energického. Pokud si jetě dobře vzpomínám, bylo to tenkrát nějak takhle:

Míla ráno zaspal, a jak u to bývá, kdy je smůla v patách, nejelo mu navíc vůbec nic, ani tramvaj, ani

autobus. A kdy konečně dojel téměř k nemocnici, zjistil, e doma zapomněl klíče. Uvnitř na pavilónu pak e mu dola káva a e v obchodě otvírají a v osm, e má napsat asi pět zpráv pro obvodní psychiatry a jetě ke vemu si ho zavolal primář. A díval se významně na hodinky.

,U vás sháním potřetí..povídal, ,nemohl byste za mě jít na Jednu schůzi?*

,Samozřejmě, pane primáři a od kolika?* zeptal se kolega.

,Začíná to asi za hodinu. Jo, abych nezapomněl, čekáme nový příjem. Bude to ochranná léčba rovnou z vazby. Tak ho pak orientačně vyetřete. Já musím k soudu a odtamtud na dalí poradu.1

Míla zasedl v ordinaci hladov a ízniv, s pěti obsáhlými chorobopisy, Je bylo nutno stručně propracovat a shrnout do zpráv, s perspektivou jedné schůze a jetě dalího vyetřování, zřejmě a dlouho po pracovní době. Zasedl ke stroji a připravil si kopírovací papíry, odhodlán bojovat s klávesnicí.

,Pane doktore,* veel oetřovatel, ,u toho včerejího příjmu jsme nali asi 100 nějakých tablet, vypadá na fetaře, neměli bychom ho proácnout?4

,Samozřejmě a napite to pak do hláení a do dekur* su,1 řekl Míla a zase se vrátil ke stroji. Zasunul přísluné formuláře. Písmenka po písmenku sc pomalu řadila do pravidelných a srozumitelných řádek.

,Pane doktore, jsou tu jetě výsledky z laboratoře.4

,Pane doktore, jetě prosím vás podepite tyhle ádánky na rentgen… jetě volají, e má někdo přijít na oky … a v půl jedenácté je schůze.4

,Pane doktore, právě přivezli toho chlapa z vazby, nějaká ochranná léčba, alkoholik, přej o tom víte  shrnul oetřovatel.

,A my ho tu máme napravit? Optimisti!4 povzdechl Míla a začal dopisovat zprávu, kterou jí několikrát musel přeruit. Vzápětí se vak otevřely dveře a mu v civilu, pomení, krevnatý v obličeji, v patách s přísluníkem se hnal rovnou k umyvadlu. Míloví v tu chvíli dola trpělivost.

Jak to u je snad trochu moc! e sem vleze bez zaklepání, drze se ene k umyvadlu a klidně si vezme moje mejdlo, to mi ani tolik nevadil…4 A zvýil hlas: ,Ale e je jetě v civilu a dosud nedostal ústavní prádlo

a aspoň dvě zklidňující injekce do zadku, to je přinejmením jenom vae lajdáctví!4

A oetřovatelé, zkuení a diplomovaní, cítící skutečnou hanbu ze zanedbání povinností, se vrhli na příchozího a vmiku a s přehledem ho svlékli do spodního prádla. Teprve kdy ho poloili na oetřovací lehátko a připravili dvě ampulky, vzpamatoval se přísluník:

,Prosím vás, to ne, to není pacient, ten čeká venku, to je prokurátor!4

Kdy potom prokurátor odcházel, prý se ani nerozloučil. Já se mu ani nedivím, e tam k nám moc rád nechodí, skončil doktor Dvořák.

Vidí, s tím se jetě nikdy nepochlubil,44 zasmál se kapitán Hladík a vstal.

Přísluník Sboru nápravné výchovy jim otevřel masívní mříové dveře, které rozdělovaly chodbu na dvě části, a dovedl je do archívu, kde se mohl doktor Dvořák zahrabat do materiálů a vypisoval si některé detaily a fakta. Kapitán Hladík zatím trávil čas u náčelníka a jednal s ním o některých společných problémech

Z ticha rozlehlých spletí vězeňských chodeb padala na doktora Dvořáka neznámá tíseň, snad k tomu přispělo i malé zamříované okno ve studijním archívu, které se nedalo otevřít a jím padal dovnitř tenký paprsek slunečního světla. Dole pod oknem byl ohrazený dvůr, v prostředku s vysokým stromem, snad lípou nebo javorem. Kolem dokola lutým pískem sypaná úzká cestička. Vězňové v ústavních úborech po jednom za sebou chodili do kruhu beze slova. Odpolední předepsaná procházka na Čerstvém vzduchu. Ostraha v kadém rohu dvora, vysoká zeď s ostnatým drátem navrchu. Malý, uzavřený svět, pro někoho na hodně dlouho.

Volné listy papíru se plnily nečitelným rukopisem a zkratkami s vykřičníky a otazníky. Doktor Dvořák proel poslední arch, zavřel fascikl silně nadepsaný tuí, číslem a jménem a zazvonil.

Kroky na chodbě, klapnutí zámku a dveře se otvírají.

Chcete u jít, soudruhu doktore?44 zeptal se mladý přísluník ostrahy, mám vás doprovodit k náčelníkovi?44

Ne, počkám dole v návtěvně,44 navrhl Dvořák.

Proli zase prázdnou chodbou s dveřmi cel na jedné straně a s okny a mříemi na druhé. Cestou se potkali se skupinou vězňů, která se vracela z vycházky.

Dobrý den, pane doktore,44 ozvalo se ze skupiny, která je míjelo Dvořák obrátil hlavu po hlase a pátral, kdo ho oslovil. V předposlední dvojici na něho kýval  malý Richard, tedy Mare.

Tak z toho kouká asi rok,” volal za doktorem.

Dvořáka tohle setkání skoro potěilo, ne e by měl radost z toho, e se uskutečnilo právě tady, ale vechno předchozí mu ji připadalo příli groteskní a necítil ke svému bývalému pacientovi ádný hněv. Ani proto, e se ho pokouel vodit za nos. A jak bylo vidět, i malý Richard bral vechno sportovně. Ostatně, co jiného mu zbývalo?

Přísluník dovedl doktora do prosklené návtěvny proti hlavní vrátnici, kde si Dvořák sedl do křesla a čekal na Hladíka.

Mám zavolat nahoru, e jste hotov? zeptal se velitel směny, který měl slubu ve vrátnici.

To byste byl hodný, díky, řekl doktor.

Po chvílí přivedl stejný přísluník do místnosti jetě dva mladé chlapce. Asi tak devatenáct a dvacet let. Posadili se do křesel vedle doktora a poilhávali po něm.

My máme dneska výstup trestu, prohodil jeden z nich, vytáhlý blonďák.

To jste si to oba dva odseděli tady? zajímalo Dvořáka.

Kdepak, celej rok jsme byli na lágru. Stavěli.

Co vás sem přivedlo?

Vy jste doktor?

Psychiatr, přiznal se.

Tak teda . ,. začalo to fetováním.

Blonďák do kamaráda ouchnul loktem:

Von do toho vletěl dřív ne já. Víte, hlavně yastil a trifák  ale to se dá léčit, ne?

Vechno se dá léčit, usmál se doktor Dvořák.

To byste nevěřil, jak to s ním bylo hrozný, kdy tady neměl fety Vařil si i ňáký kořínky, co nael na stavbě a kouřil trávu. Úplnej blázen. A ty sny, jaký měl v noci, to ho furt někdo honil a von utíkal, nebo zase na něj něco padalo, pak zase von padal a tak to lo dokola. Křičel ze spaní, a budil vechny na címře.

A vy jste nefetoval?

No to přece zkouel kadej, unikal blonďáček.

Doktor Dvořák přikývl a v duchu si vybavil velijaké případy.

Kolem vrátnice procházela ostraha sem a tam.

Chystáte se domů?4*

To je to, kam domů? U matky se u nesmím ukázat, tam Je konec, vichni o mně vědí, za co jsem seděl, u nás ví kadej vecko, to je malá vesnice.*4

Chcete jít někam pracovat?**

Já nejsem nic vyučenej, ale někde na stavbě dostanu práci, to je jasný.44

A to chcete nastoupit hned,4* udroval nit hovoru doktor, ani sí neodpočinete?*4

Blonďáček si ho změřil:

Nevím, jestli mám na to nárok, ale chci nejdřív zaječí za fotrem.**

Ana,** přikývl doktor.

Víte, von se s fotrem poznal a v lochu, voni toti neměli čas se dřív poznat, tak a na lágru, vyuil příleitosti jeho kamarád a vylíčil situaci, snad trochu ironicky: Jeho fotr vyfás pěknej flastr, seděl asi jedenáct roků, chystal se přes kopečky a skončilo to takhle!41

No co, pozval mě, abych za ním přijel, a vylezu, tak pojedu za ním. Taky mi u psal, el ven sotva o tři měsíce dřív, teď dělá na stavbě u jako parák,4* řekl troku hrdě blonďáček.

Nemáte aspoň cigáro?*4 zeptal se jeho kamarád.

Doktor jim nabídl cigarety a zapálil.

Máte peníze na cestu?44 zeptal se doktor jen tak blonďáka.

Na co peníze? Za fotrem dojedeme a von určitě pustí nějakej chlup, to teda jo.

Ostraha jim přinesla osobní věci a doklady, podepsaii kadý svou inventuru a těká kovová vrata se jim konečně otevřela dokořán.

Na shledanou,** volal do otevřených dveří blonďák, ale to doktor Dvořák jen tuil, protoe dveře z návtěvny byly zavřené a dobře izolované, ani skrze sklo nebylo slyet, viděl vak pohyb úst i pohled a pozdrav zjevně patřil jemu

Heleďte, já vám zavolám nahoru, oni vdycky kdy řeí nějaké problémy, nevědí, kdy přestat, to byste se načekal, doktore,** strčil do dveří hlavu velitel směny. On tu někdy kapitán Hladík bývá a dlouho do noci.*4

Ale nebylo to u tentokrát potřeba, po chodbě kráčeli k dělící mříi Hladík s muem v důstojnické uniformě. Byl to zdejí náčelník, kapitán Tůma.

Představili se navzájem a kapitán Hladík oznamoval: Dohodli Jsme se, e bys mohl zdejím přísluníkům povědět něco o psychologii zločinu, prostě něco psychiatrického, ví, jak jsme spolu o tom u mluvili, lo by to?”

Doktor Dvořák přikývl.

****

Ve velké zasedací místnosti bylo plno. Přísluníci Sboru nápravné výchovy vyčkávali, a kapitán Tůma zahájí přednáku.

Dovolte mi, abych vám představil doktora Dvořáka. Bude hovořit, jak jsme se předem dohodli, na téma psychologie místa trestného Činu a psychické poruchy z hlediska kriminalistiky’. Někteří moná doktora Dvořáka u znáte, je soudním znalcem z oboru psychiatrie,” uvedl náčelník stručně.

Doktor Dvořák vstal a rozpačitě si přejel rukou po obličeji, dělal to vdycky, kdy sbíral slova.

Chtěl bych upozornit jen na některé aspekty,  nejsem vak kriminalista, budu tedy hovořit z pozice psychiatra a věnovat se těm, podle mého názoru nejčastějím známkám, kterými se projevuje jednání při různých duevních nemocech a poruchách. Proto je třeba, aby vdy při prohlídce místa činu, zejména u podezření z vrady a při sexuálních deliktech, byl přítomen lékař. Psychologické závěry můeme uplatnit zejména tam, kde se jedná o nějaký uzavřený prostor, nejčastěji obytné nebo společenské místnosti, tedy hlavně byty. Podle uspořádání nábytku, čistoty a pořádku můeme usuzovat na duevní stav osoby, která v bytě ije. Paklie Je byt v nepořádku, pinavý, s okny a podlahou dlouho neuklízenými, někdy zahmyzený, s hromadami nejrůznějích zbytků, starých papírů a hadrů poházených bez ladu a skladu  můeme téměř bezpečně soudit na senilní demenci. Přímo charakteristické jsou zde stohy novin, úlomky eleza, plesnivé a hnijící kusy jídla  hlavně vak nejrůznějí bezcenné předměty a tretky. Lidé se senilní demenci mají poruchu paměti, často bloudí a nejsou schopni se orientovat v situaci, v čase u v místě. Tyto osoby se někdy dopoutějí i mravnostních deliktů s erotícko-sexuálním zaměřením. Chroničtí alkoholici bývají také často selí a jestlie bydlí osaměle, bývá jejich příbytek v podobném stavu, navíc nalézáme stopy po alkoholu, prázdné láhve a podobné. Alkoholici bývají nebezpeční zejména okolí.

Zcela zvlátní kapitolu tvoří schizofrenici, i u nich bývá v bytě mnoho neuspořádaných věcí, poházených bez jakéhokoliv systému. Schizofrenik se často dopoutí trestního jednání pod vlivem bludné představy, e je pronásledován, přitom můe dojít k násilí, které třeba vyústí a v zabití sebe čí druhého jedince. Zde je znalecky navrhováno často úplné osvobození dle paragrafu 12 trestního zákona, kde se říká, e nemocný, který Ť není schopen rozpoznat společenskou nebezpečnost svého jednání ani ho ovládat, čili u něho vymizela rozpoznávací a ovládací schopnost, nemůe být trestán. Soud stanoví větinou na návrh znalců ochrannou ústavní léčbu psychiatrickou, podle charakteru pak bud čistě psychiatrickou, protialkoholní nebo sexuologickou,  která splní svůj nápravný účel lépe ne pouhý výkon trestu.

Také byty u různých psychopatických osobností mívají charakteristický vzhled  na příklad paranoici, kverulanti  mívají celé pečlivě vedené kartotéky, bezvadně seřazené a v nich vechny svoje spory s korespondencí, stínosti a odpovědi úřadů. Jiní zase mají byt přeplněn podle charakteru svého fanatického zaměření, třeba náboenského nebo sběratelského. Někdy bývá celý byt zařízen jako dílna, kde dotyčný tvoří své ,převratné vynálezy1.

Myslím, e na mnoho sexuálních deliktů je zapotřebí se dívat z psychologického hlediska,” řekl doktor Dvořák, například sadistický vrah mívá doma i nej různějí nástroje slouící ke trýznění, jako jsou biče, důtky, pouta, provazy. Sadista toti při pohledu na samotné násilí dochází k pohlavnímu vzruení. Komickou skupinou deviantů jsou fetiisté, k nim se dostaneme v souvislosti s krádeemi dámského prádla a vůbec veho, co souvisí s enským tělem.

Vůbec nejpočetnějí skupinu deviantů tvoří homosexuálové, ovem vzhledem k tomu, e při styku s osobou nad 18 let a bez úplaty není tato aktivita trestná, dochází ke stíhání jedině v případě, e se jedná o nedospělé jedince nebo děti. Homosexuální eny mívají byt upravený muským způsobem, bývá tam těký tmavý nábytek, koená křesla, velký psací stůl, jednoduchá vojenská postel s vlněnou přikrývkou. U homosexuálních muů bývá byt naopak zařízen jako enský budoár, s jemnými malými idličkami a stolečky, s mnostvím zrcadel a ivými pestrými vzory látek. Nalepují si také fotografie svých oblíbenců, často mají po stěnách i mnoství amatérských fotografií pornografického charakteru.

Ale obrame list a zaměřme se teď na osobu oběti. Někdy můe i charakter zranění mnoho napovědět o pachatelově stavu, a u se jedná o podezření z vrady, či sebevrady/* pokračoval doktor Dvořák,

Mám tu několik diapozitivů, které si můeme pak promítnout. Na příklad u endogenní deprese, hluboké melancholie, bývají zranění obzvlá krutá  jak při sebevradě, tak při zabití  na prvním obrázku uvidíme mue, který si ve fázi choroby, při depresi, rozřízl hlavu cirkulárkou,  na druhém obrázku je sebevrada eny, která se usmrtila třemi bodnými ranami do srdce, podřezáním il na obou předloktích a řeznou ranou na krku. Dítě, které leí na podlaze vedle ní, usmrtila předtím řeznou ranou, jí dítěti zcela oddělila hlavu od trupu. Pamatujte, e zvlátě při melancholii mají sebevrady a vrady obranný charakter a jsou větinou vedeny velkou silou.

Vysokého stupně bezhlavé agresivity se dopoutějí snadno epileptici. Je známo takzvané Golemovo ílenství, z něho je mono usoudit, e Golem skutečně existoval a byl to právě nějaký hromotlucký epileptik, který v záchvatu zuřivostí a. hněvu vechno bezhlavě ničil a bořil. Tam, kde je obě činu velice brutálně a surově zohavena či rozsekána, bývá pachatel epileptik. V odborné literatuře se uvádí, e se mnohdy pachatel prozradí tím, e provede v rozčilení něco automaticky, bez uvaování. K vypátrání například dovedl i pouhý provaz, který byl svázán typickým námořnickým uzlem, jindy zase pytel s kusy mrtvoly, který nebyl zavázán, ale zait, vedl k podezření, e pachatelem je ena  a to se později potvrdilo. ena bývá pachatelkou také tehdy, kdy je oběti zasazeno zbytečně mnoho ran nebo Je do ní vystřílen celý zásobník nábojů../1 rozhovořil se doktor Dvořák.

Téměř celý zbytek dopoledne pak probíhala diskuse a probíraly se příklady z praxe. Doktor se snail odpovědět na vechny nejasnosti z oblasti duevních pocho-dů. Přednáka posluchače opravdu zaujala.

****

Desetiletý Pavel Wantoch odeel z domova kolem páté hodiny odpoledne, pod paí nesl noty a pouzdro s houslemi, které v duchu nenáviděl. el na hodinu do lidové koly umění, kam musel chodit u třetí rok. Učitelka hudby o něm navzdory Jeho odporu tvrdila, e je to talentovaný chlapec a e z něho bude mistr  kdy ovem bude pravidelně cvičit a bude pilný. Pavel to ale pocioval jako nespravedlnost páchanou na jeho klukovské dui. Nebavilo ho to. Raději by běhal venku v lese nebo na hřiti, anebo pod zříceninou hradu. Ale rodiče byli neúprosní.

Do hudební koly musel projít skoro celé lázeňské město, a k divadlu na náměstí. Hodina se tentokrát malinko protáhla, ale Pavel ani příli nespěchal domů  čekaly ho tam zase dalí úkoly, tentokrát do koly, na zítřejí vyučování. Začínalo se stmívat. Pavel proel lázeňským parkem, který u zahradníci připravovali na novou sezónu, kolem léčivého pramene a vydal se prázdnou, úzkou ulicí, spojující starou část města a novou třídu a vedoucí a na moderní sídlitě, kde Pavel bydlel. Slyel za sebou nějaké kroky, ale nevěnoval jim pozornost, nikdy se nebál. Najednou ucítil prudkou ránu do hlavy něčím těkým, před očima mu začaly skákat hvězdičky a podklesla mu kolena, a upustil noty. Vzápětí přila dalí rána a po ní ztratil vědomí. Neuvědomil si ani, e Jenom instinktivně a pevně sevřel dradlo pouzdra od houslí.

Po desáté hodině večer se na místní oddělení Veřejné bezpečností dostavili Jaroslav a Irena Wantochovi a hlásili, e jejich syn se nevrátil domů z hodiny houslí. Podle informace učitelky, které volali do bytu, odeel domů po osmnácté hodině.

Mám takový strach, e se mu asi něco stalo,*1 říkala matka úpěnlivě.

Ná Pavel se vracel vdycky nej později ve tři čtvrti na sedm večer, určitě se mu něco stalo.**

A kudy se vracel obvykle domů?” zajímalo přísluní-* ky Bezpečnosti. Chápali obavu rodičů. Ochotně se nabídli:

Můeme třeba projít trasu společně.

Otec i matka souhlasili.

Vydali se z náměstí krok za krokem, parkem a k malé uličce. Kousek od vyústění ulice matka vykřikla,  u plotu leely desky s notami. Otec i ona bezpečně poznali noty svého syna. To vak u svědčilo o tom, e něco není v pořádku  a velmi přesvědčivě. Strámistr se rozhodl zapojit do pátrání sluebního psa. Ve 23.30 hodin se pes zastavil u domu č. 18, v prostředku ulice, očichával vchod a dál neel, čichal sem a tam, těkal. Dveře do průjezdu byly otevřeny.

Zkusíme to nejdřív dole,” rozhodl psovod a popustil ňůru. Strámistr ozbrojen sluební pistolí s ním společně sestoupil po tmavých a zapráených schodech do sklepa. Pes těkal stále nedočkavěji. Ve sklepě to čpělo vlhkem a plísní. Světlo nesvítilo. Strámistr vytáhl baterku a sloupem světla pátral po podlaze. lutý prouek se náhle zarazil o struku červené tekutiny a sledoval ji dále. Na hromadě uhlí, hned vedle obrovské lopaty, leela mrtvola chlapce. Měl devět hlubokých ran v hrudníku. Chlapec byl mrtev, ale dosud pevně svíral pouzdro s houslemi.

****

Přeruované bzučení telefonu v obýváku,, Doktor Dvořák vyskočil rovnýma nohama z postele a pohlédl na budík. Bylo půl třetí ráno.

Dvořák. Co je?”

Hladík. Nezlob se, e tě budím, ale začala akce, při které tě potřebujeme. Pojede s námi?”

Doktor přisvědčil.

Přijedeme pro tebe za pár minut, připrav se.44

Rozsvítil v koupelně a oplíchal si obličej studenou vodou. Pročísl kartáčem vlasy a v rychlosti na sebe navlékl kalhoty a svetr ke krku. V předsíni nakrábal na lísteček:

Odjel jsem s Hladíkem na akci. Kdybych se nevrátil do rána, zavolej do nemocnice. Petr.”

Pomalu seel po schoditi před dům, zapálil si cigaretu a čekal. V estém patře u Seidla se také svítilo. Za chvílí sjel dolů výtah a praporčík se vyklubal ven.

Černá volba zastavila na parkoviti před domem a dvakrát dlouze zablikala dálkovými světly.

Noční krajina, místy osvětlená i neosvětlená. Pole, stromy, podél silnice, kousky lesa, tiché budovy. .A nad tím vím bílý měsíc.

Nali tam desetiletého chlapce ubodaného kuchyňským noem, sexuální vrada, stručně informoval Hladík.

Jízda autem a předchozí únava ukolébávala lékaře i kriminalistu. Oba mlčeli. Dvořák si vzpomínal, kdy se s Hladíkem naposledy setkal v tomto lázeňském městě, které dobře znal. Před očima se mu vracel znovu celý tehdejí příběh …

Jeho dvě děti pobíhaly zrovna po kolonádě a tahaly se o pohárek, z kterého srkaly minerální vodu. Prosluněné počasí přilákalo do lázní velíce mnoho lidí, ti vichni chodili od jednoho pramene k druhému a upíjeli léčivou a teplou vodu. Bylo jich tolik, e nebýt zimních kabátů a zasněených piček kopců kolem, člověk by se mohl mýlit, e je to vechno uprostřed sezóny  a zatím  velikonoce.

Doktor Dvořák se tenkrát zastavil u výlohy, kde vedle sebe stály seřazeny nejrůznějí lákavé předměty  tuky, pera, barvy, seity, gumy  prostě papírnictví. To byl jediný obchod, kde vydrel chvíli postát a prohlíet. Jinak ho chození po obchodech k smrti nudilo, vyhýbal se nákupům v městě seč mohl, co jeho manelka nesla nerada.

Jste zatčen, ruce nechte volně podél těla! ozvalo se mu tie, ale důrazně za hlavou. Protoe byl odjakiva kliďas, zvedl Jen hlavu a Jediným pohledem zkontroloval odraz obličeje ve skle výlohy. Nemýlil se, byl to kapitán Hladík. Obrátil se k němu s úsměvem člověka, který má radost, e konečně potkal někoho známého, s kým sí můe aspoň chvilku pohovořit.

Buď zdráv, Jirko, co tady dělá?

To ví, sluba je sluba A co ty?

No, já jsem tu s dětmi, jak vidí. Přijeli jsme na velikonoce k rodičům.

Ty jsi odtud?

Jetě jsem ti to nikdy neříkal? Moje ena je odtud * a ve zdejím pitále jsem začínal, ne jsem přiel do Prahy.

Posly, řekl kapitán Hladík, to je dobře, e jsi tady, tahle náhoda mi můe být velice uitečná. Budu

asi potřebovat tvoji pomoc, respektive tvůj názor. Tím spí, e to tady dobře zná.”

Kapitán se rozhlédl kolem sebe, Proudy lidí se valily oběma směry, sem a tam.

Táto,” přiběhla Kateřina, a mi Petr u půjčí kaliek!”

Nechte toho, jdeme domů, babička u na nás čeká,” a dodal směrem ke kapitánovi, odvedem je na oběd a pak si spolu půjdeme sednout někam, kde je klid. Mě u z těch dětí třetí hlava.”

Třeba ke Zlaté číi,” navrhl kapitán Hladík.

Třeba. Jestli tam nebude uzavřeno, někdy tam mají vechno vyhrazeno organizace pro slavnostní recepce a tak.”

Právě proto,” řekl kapitán, ale doktor Dvořák to ani nezaregistroval.

Vraceli se po nábřeí říčky, kolem čerstvě upraveného a proskleného zábradlí.

Dnes ráno mi přiel telegram, e tu náhle zemřel generální ředitel jednoho podniku zahraničního obchodu,” řekl kapitán Hladík. Měli tu nějaké významné sympozium s mezinárodní účastí a lo zřejmě o velké zakázky dovozu a vývozu. Podstatné je, e včera večer konference skončila závěrečnou recepcí u Zlaté číe. Prý se podařilo podepsat kontrakty a několik miliónů korun, tedy devizových korun  take to byla recepce jak náleí. Jedlo se, pilo, tančilo. A tam viděli ředitele naposledy ivého. Do hotelu odjíděl kolem druhé. Ráno ho nali na pokojí mrtvého. Zdánlivě nebylo v pokoji nic nenormálního, nali tam sice nějaké léky, ale nic zvlátního. Ředitel, jako větina muských, byl hypochondr a pořád si na něco stěoval. Dal bych ale krk na to, e nemocný nebyl.”

A kdy nastala smrt?”

Podle místního lékaře kolem třetí hodiny ráno.”

Zamyleně stoupali k bílé věi nad kolonádou. Uvnitř Zlaté číe bylo poloprázdno. Usadili se pohodlně v první místnosti, číník ve stylovém úboru je hned zpozoroval.

Vae přání?”

Já bych si dal něco pro zahřátí,” řekl doktor Dvořák a hlučně se vysmrkal.

Měl byste zájem o něco ostřejího? Koňak, whisky, grog?”

Neměli byste třeba Calvados?” dostal nápad doktor.

Prosím.”

Výborně, mně taky,” přidal se kapitán. Číník se obrátil a chystal odejít, ale kapitán ho zadrel otázkou.

Vy jste tu včera obsluhoval? Myslím večer.”

Číník se zatvářil překvapeně. Kapitán rozevřel pouzdro a ukázal legitimaci.

Jestli myslíte při recepci, tak ano.”

A nestalo se během večera nic výjimečného?”

Nevím. Nevzpomínám si.”

Nevolal sem třeba někoho telefon?”

Počkejte, myslím, e ano. Hned ze začátku.”

Pro koho to bylo?”

Já u si jméno nepamatuju. Snad pro toho ředitele.”

A byl to místní hovor?”

Číník se zamyslel. Ne, myslím, e to bylo meziměsto, přes centrálu.”

Tak děkujem,” ukončil hovor kapitán a číník se

zdvořile vzdálil.

Řekne mi konečně, proč to vyetřuje?” zeptal se doktor, kdy na chvilku osaměli.

Podívej, je to tak zvané náhlé úmrtí a to se vyetřuje vdycky, jestli za tím není případně nějaký násilný čin. Nesmí zapomenout, e se tu taky jednalo s cizinci… Ostatně je moné, e to vechno vůbec nic neznamená* jenom náhlé úmrtí. Ale pro jistotu. To nakonec zodpoví pitva.”

Pitvá se tady?”

Kapitán přikývl a podíval se na hodinky.

Řekl bych, e právě teď.”

Doktor dostal dalí nápad, který ho vak zvedl

z křesla.

Mohli bychom se tam zajít podívat. Jestli chce?”

V pitevně patologického oddělení svítila zářivka přímo nad stůl.

Lehké sklerotické změny, drobná tuková degenerace jater, odoperovaný lučník. Jinak nic,” pokrčil rameny patolog svlékaje rukavice.

To znamená, e byl v podstatě zdráv?” ujistil se kapitán Hladík.

Dá se to tak říct.”

Na co tedy zemřel?”

Zástava akce srdeční,” prohlásil patolog a prakticky v tée chvíli on i doktor Dvořák zavadili pohledem o nataenou pai. Sklonili se.

Vpich, Zřejmě po injekční jehle/1

Dá se z toho na něco usuzovat?” zeptal se Hladík přímo, lépe řečeno, mění to nějak závěr pitvy?”

Je potřeba udělat toxikologickou analýzu.”

A monosti?”

Leccos. Na vzduchovou embolii by například stačilo vstříknout pár kubíků vzduchu,” konstatoval patolog.

Venku poletovaly drobné vločky sněhu.

Teď musí skutečně počítat i s tím, e to mohla být násilná smrt,” řekl doktor, kdy se octli na ulici.

To je mi jasné, proto jsem přece tady. Ovem teď teprve začíná hledání. Například eventuální motivace činu, kdo to udělal a proč?” uvaoval kapitán nahlas.

Co vechno o tom řediteli víte?”

Hladík podal doktorovi mlčky list papíru, chvilku se zastavili, doktor vrátil papír, který kapitán zase pečlivě sloil do kapsy.

Zajímalo by mě, jak bys postupoval ty, kdybys měl začít vyetřování,” zeptal se kapitán doktora.

Já? Proč?”

Z čeho bys vycházel jako psycholog.”

Hm, zabručel doktor a svratil čelo, kdo mohl mít z takové smrti uitek?” začal svůj monolog, někdo z podniku? Je moné, e třeba někomu ublíil a ten někdo čekal na příleitost. Myslím, e se ale mohou vyloučit delegáti ze zahraničí, co těm by to přineslo za uitek? Loupená vrada to také není, aspoň nic takového jste nenali, viď? Bude to asi něco straně banálního. Take suma sumárum, chybí mi tu jediný údaj.”

Který?” zareagoval zvědavě kapitán.

Osobní ivot. Způsob. Byl enatý?”

Rozvedený, bezdětný.”

Doktor se malinko rozjasnil. Já bych začal tady. Cherchez la femme.”

Myslí, e je v tom nějaká enská?”

Podívej, mu středního věku, s postavením, bez závazků, to je pro jistý typ en přímo vnadidlo.”

Má moná pravdu. Podívám se na to, řekl Hladík, kdy se loučili, vracím se do Prahy. A jsem sám zvědav, jestli ses i tentokrát trefil.”

Tati, je tu ten pán,” volala o den později Kateřina,

Abych se přiznal, mám pocit, e výsledky vyetřování bych měl asi nejdřív hlásit éfovi..začal kapitán slibně.

Tak pojď dál. To jste sebou hodili.” Doktor se snail vypadat co nejvíc lhostejně, ale stejně bylo patrné, jak je zvědav na výsledek. I Hladík to postřehl.

Měl jsi pravdu.”

Na doktorově tváři se rozhostil vítězný úsměv docela rnimovolně a nepodařilo se mu ho potlačit.

Zjistili jsme, s kterými enami se v poslední době stýkal. lo to kupodivu lehce. Byly dvě: Ludmila a Mirka, původně přítelkyně a z jednoho pracovitě. Obě byly  a ted se podr  zdravotní sestry. Ludmila, starí z obou, dokonce vrchní sestra. Chodila s ním zřejmě dřív a déle, měla jí svůj věk, ádná kráska, ale o to víc náročná a náladová. Na jejím pracoviti mohli podle jejího chování a jednání přesně odhadnout, v jakém stavu se nachází její milostný vztah. Mirka byla mladí, hezčí a hlavně temperamentnějí. Zdá se, e ředitel si v poslední době oblíbil právě Mirku a Ludmilu začal úmyslně zanedbávat. Strávil s Mirkou Silvestra a byl s ní na horách. To Ludmila těce nesla, mstila se nesnesitelným způsobem na svých podřízených, sekýrovala je, e padly dokonce i dvě výpovědi.

Vidí, co vechno dokáe jedna árlivá a nespokojená enská,” přeruil kapitána doktor Dvořák.

Udělali jsme konfrontace. Mirka telefonovala řediteli Ion večer a domluvili se, e za ním ráno přijede a zbytek víkendu proijí společně. To ve Ludmila dobře věděla. Přijela večer, posledním autobusem a do hotelu se v noci dostala bez obtíí. Věděla, e Mirka přijede a ráno a rozhodla, e bude jednat. Ředitel byl ale unavený, měl v sobě dost alkoholu a vůbec o její společnost nestál, nechtěl se s ní bavit. I na tuhle eventualitu byla připravená, počkala a usne a to bylo vzápětí a pěkně v rukavicích, jak se sluí a patří mu píchla do íly 100 kubíků koncentrovaného peroxydu. Bud ona, nebo nikdo.”

Výborně,” přeruil nahlas doktor, hezky vymyleno, peroxyd reaguje prudce s krví, rozkládá ji. Embolie. Smrt.”

No a pak klidně odela, ani by ji někdo zase zpozoroval. Počítala s tím, e ta smrt nebude nápadná  často hovořil jak je nemocný  napětí, vyčerpání, alkohol k tomu, prostě vynechalo srdce a basta. Do Prahy se vrátila prvním ranním autobusem a klidně la do práce. A vyděená Mirka ho ráno objevila  a podle planu 

utekla pryč, Smrt hlásila pokojská. Ludmila vechno u přiznala a podepsala.”

Vidí, člověk nesmí podceňovat takovéhle drobnosti. A nespokojená enská, která se chce vdát a vidí, e začíná stárnout, to bývá pro okolí zlé, zvlá, kdy má monost to dávat najevo a otravovat ostatním ivot,4* řekl tenkrát Dvořák…

Asi za hodinu a dvacet minut vjeli do města

Vechno jsme nechali v původním stavu, soudruhu náčelníku/4 hlásil poručík z okresního oddělení Veřejné bezpečnosti. Celá Hladíkova pátrací skupina včetně doktora Dvořáka se nahrnula do úzké sklepní chodbičky, zapráené uhelným mourem. Technik ji sice zavedl kabelem nouzové osvětlení, ale i tak panovala ve sklepě pochmurná atmosféra.

U rodiče identifikovali chlapce?” zeptal se stručně Hladík sevřenými rty.

Strámistr přisvědčil.

Musel jsem je doprovodit domů, zcela je to zničilo/

Kapitán měl stejně jako ostatní stísněný pocit. Vrada dítěte v něm vdycky vyvolala hlubokou bouři odporu. Ani doktor Dvořák, který se jen stěí vtěsnal do malého prostoru uvnitř, neměl chu mluvit. Snad oba v duchu vzpomínali na úplně první případ zabití dítěte, nad ním se před lety setkali poprvé. Oba o něco mladí, ale pevně rozhodnutí dopadnout pachatele za kadou cenu ,..

Tehdy vyel z domu jak byl zvyklý  deset minut před půl osmou. Teprve kdy přeel po úzkém chodníčku, který rozděloval dva zelené trávníky, zhluboka se nadechl. Trochu přimhouřil oči: vůně. která ho zaletí tala, byla vlhká a senná a k tomu jako by nesmělé a lehké ranní slunce hladilo pestrobarevné flíčky nejrůznějích květin  zdálo se mu, e takové ráno u kdysi proil.

Doktor Dvořák mávl rukou, jako by zaháněl pohorující nápad. U přece není kolák. Nemůe jít za kolu  jako před dvaceti lety  tehdy by určitě neváhal… Zastavil se a nepatrně se usmál. To právě ona darebná mylenka, která najednou rozčeřila vlnění vzpomínek, způsobila, e se rozhodl  jetě toho dne  a odpoledne skončí sluba, pojede někam k vodě. Kamkoliv  má ostatně jetě skoro celý den čas na rozhodnutí.

Postával u pět minut na stanici. Konečně se v zatáčce za sídlitěm objevil červený městský autobus. Nastoupil. Brána nemocnice byla jako celá zeleň nemocničního parkového areálu zalita sluncem.

Doktor Dvořák o sobě věděl, e je zaloením trochu romantik. Věděl, e mnoho krásných věcí ho dokáe zaujmout a přitáhnout za koneček srdce a e se pak těko a beznadějně snaí vymanit  svět snů, barevných a idylických zapomenutí ho činil a neuvěřitelně astným - take se vlastně ani nesnail vzepřít. Dávalo mu to zapomenout na těkou a únavnou denní dřinu, na hodiny, kdy napjaté nervy znějí jako struny vyladěných nástrojů před slavnostním koncertem, jen jen se rozeznít. A pak  vdycky po namáhavé operaci, po slubě, kdy mu někdo umíral a on bojoval s časem

o vteřiny, upadal do klidu, do blaené relaxace svalů

i mylenek. V tu chvíli byl nejraději daleko od lidí. Sám  zavřený na lékařském pokoji. Stačila mu chvilka a měl zase svůj úsměv a optimismus, který z něho na pokojích pacientů prýtil nikdy neuvadajícím tryskem.

Pravda, vdy tvrdil, e hlavní je umět dát pacientům naději  ale on uměl mnohem víc. Uměl přesvědčit i tehdy, kdy u sám skoro nevěřil a kolikrát se stalo, e jako zázrakem, jako by vihnutím kouzelného proutku se pacient vzchopil. Ani snad sám nevěděl, jak veliký je to dar, či spí si to neuvědomoval. V takových případech měl vdy sváteční náladu.

A právě stejný hřejivý pocit ze dne, který tak hezky začal, měl doktor Dvořák při tehdejí ranní vizitě.

Tady převázat a, sestro, můete objednat sanitku… Půjdete domů… No a jak se daří vám? Bolí to? Sestři, přidáme trochu Eunalgitu, kdyby to nepřestávalo  a kdyby se tu něco dělo, zavolejte mi do ambulance.M

Pozoroval den skrze okno v příjemné ordinaci a v duchu si liboval, jak se krásně vylupuje pod blankytnou skořápkou nebe  byl stejně modrý a jasný  a zvonivá melodie jeho nej čerstvějích letních barev vytvářela dokonalou souhru, naprostou harmonii s doktorovým vnitřním pocitem. Kdesi hluboko uvnitř ho hřálo cosi nevyslovitelného. Chvíli o tom přemýlel a pak ho napadlo, e by měl zavolat eně a domluvit se s ní na to odpoledne, snad aby se pro něj rovnou zastavila vo-zem i s dětmi. Zazvonil telefon.

Ano, slyím … Aničko, to bude pro vás … dcera…”

Podal jí sluchátko přes stůl a podíval se opět skrze okno. Těsně před ním na třeňové větévce seděl vrah* čák a usilovně kloval do zralé tmavočervené třeně. Sestra domluvila.

To byla nae starí, právě dostali vysvědčení a tak volala, e u jde domů, řekla jako na vysvětlenou.

A jak dopadla?” zeptal se. Vybavoval si v tom okamiku vzdálenou dobu, kdy sám s bílou obálkou, v ní bylo vysvědčení, chodíval domů.

Viděl docela zřetelně ploty i dláděné chodníky před vilkami jejich čtvrti, malinké náměstíčko s parkem, rohový dům, kde byla cukrárna …

Má vyznamenání.*4

A tak,” vzpamatoval se, a to u vlastně letos končí, e? Co dál?”

Půjde na gymnázium, chce mermomocí studovat medicínu ..

Třeba ji to jetě pustí, to víte, zamiluje se..

Kdepak, ona určitě ne…” kategoricky prohlaovala matka.

Ale doktor Dvořák se bezděčně usmíval. Předevím měl vůbec svou představu o vevědoucnosti matek  a pak, neměl chu dnes o něčem polemizovat. Prohodil jen tak:

A teď dva měsíce prázdnin… víte, e té vaí ratolesti závidím?”

Jeho slova vak ji zanikla v devíti odbíjených úderech, kterými vění hodiny odměřovaly čas.

Tak zavolejte, koho tam máme. Začneme …” řekl.

Polote se na stůl. Zouvat se nemusíte,” vedl dál svůj monolog.

Tohle jsme dělali před čtrnáctí dny… sestři pite… jizva zhojená per primam, resistence nehmat-ná… přijďte se ukázat zase za čtrnáct dní,” dodal směrem k pacientovi, který ji stál na zemi. A polete mi dalího.”

Tak tady bude jedna sádra, fraktura ulny, a mu to pan Novák udělá a hezky fixovat… ale řekněte mi, prosím vás dědo, kdo vám napískal, e v osmdesáti letech máte lézt po stromech a trhat třeně?”

No a kdo by to tedy otrhal?” odpověděl děda tie, avak rezolutně.

Zdálo se, e ho ani tolik nemrzí, e bude mít ruku

v sádře, jako to, e nebude moci ty třeně dočesat A jakoby vyčítavě pokračoval:

Teď mi je okubou pačci..

Víte co, řekl doktor, já vám je-přijedu očesat, co říkáte?1*

Ale v podstatě to myslel docela váně.

Děda překvapeně vytřetil oči.

No váně, co na mě tak koukáte, adresu tu máme, tak se někdy odpoledne stavím ..

Děda horlivě přikyvoval, sestra nepatrně kroutila hlavou a doktor Dvořák měl pocit znovuprobouzejícího se klukovství, které je ostatně vlastní kadému mui. A tu pomoc myslel naprosto váně! V duchu si představoval velikou zahradu plnou tření, zahradu podobnou té, na ni chodili jako děti krást ovoce.

Tak se tolik nedivte a zavolejte dalího.1*

Dietní chyba.

Dalího  lučníková kolika.

Dalí! Zhnisaný furunkl.

Dalí! Dalí? 

U tam nikdo není.11

Podíval se na hodiny. Bylo něco před půl dvanáctou.

Sestři, zajdu si teď koupit něco k jídlu, za deset minut budu zpátky, kdyby mě někdo sháněl…11

Udělal drobné nakročení ke dveřím a ty se samy otevřely. Objevila se v nich silueta mue, který moural proti slunečnímu světlu.

Prosím vás rychle, vezu dítě…

Doktor Dvořák byl za léta praxe zvyklý na nejrůznějí rychlovky. Vdycky vak pocítil lehké zamrazení v zádech.

Sestři, sanitáře a připravit sál.11

V miku stáli u nového embéčka. Na zadním sedadle leelo zakrvácené tělo.

Kluk?11 zeptal se oféra.

Ne, děvče. Jel jsem těma uličkama vzadu nad údolím a kdy jsem chtěl zahnout u obchodu, vidím, e někdo leí u chodníku. Nikdo tam nebyl. Dítě bylo bez sebe, samá krev, tak sem si řek, e snad jetě není pozdě

Doktor kývnul. Vechno bylo jasné. A tak prosté. Tolikrát opakovaný případ. Někdo někoho porazí, lekne se a ujede. A pomoc přijde někdy včas, někdy ne.

jiik dlouho tam mohla leet?11

Muselo to u dlouho trvat, přede mnou tam jistě nikdo dobu nejel.

Jak dlouhá asi byla ta chvilka?

Podaří se to dítě jetě zachránit?

Sanitář s pojízdnými nosítky nakládal opatrně dívku. Doktor zkusil tep. Nehmatný. Zmocnil se ho neklid.

Honem, a anesteziolog hned začne s oivováním, odsát, masá srdce a dýchání..odhrnul z obličeje dítěte zakrvácené vlasy  proboha!”

Na okamik se mu zatmělo před očima.

Proboha, vdy je to Hanička ..

Jako střihový film se ivě připomínaly detaily, o nich se ani nenadál, e mu tak pevně utkvěly v paměti. Haničce u bylo asi čtrnáct, ale říkali jí Hanička, protoe si pořád jaksi nemohli zvyknout, e ta batolící se holčička, co se hrozně bála a schovávala mamince za sukně, kdy někoho neznámého potkali, u chodí na vysokých podpatcích, občas se pokouí zvýraznit obočí a její postava dává pomalu tuit, e je z ní opravdová slečna …

Vechno je v tom zlomku vteřiny tak zmatené. Tak přeházené. Haniččina matka je stejně stará jako on. Vyrůstali ve stejném domě, hráli si na ulici a chodili do stejné koly. V irokém okolí nebyl stejně starý kluk a tak si odmalička hrával s holkama”. Vyrostli, dívky se vdaly, on vystudoval a oenil se. Kdy se narodila Hanička, měli z toho se enou radost, jako by byla jejich. Nemohl se ubránit, aby ji neviděl na pískoviti před domem, s branou na zádech, jak skáče podél plotů do koly a brnká na tyčky rukama …

Kdy se teď někdy vracel z nemocnice, vídal ji s vytáhlým klukem, o něco starím ne ona, jak váně kroutí černýma očima a snaí se vypadat dospěle …

Zvedl hlavu a bylo znát, e je o poznání starí. Zail u tuhle situaci tolikrát. Jetě nikdy se ho to vak tolik přímo nedotklo.

To znamená, e vechno trvalo aspoň deset minut, ne jste ji přivezl  ne jste jl vůbec nael…

Nebyla to otázka. Spí povzdech. Mu stál zúčastněně vedle a mlčel.

Bydleli u nás v domě,” řekl doktor Dvořák jako na vysvětlenou. Prosím vás, já musím na sál, nechte nám tu vai adresu, budeme ji potřebovat, a to přijdou vyetřovat …”

Rychle odcházel dlouhou studenou chodbou ke skleněným dveřím operačního sálu.

Slunce stálo vysoko na obloze.

V předsálí bylo nedýchatelné horko. Stěny se potily a do skel zvenčí prailo letní slunce. Snail se nevnímat známou vůni operačního sálu. Připadal si dnes cizí a stísněný a hořká pachu v ústech jetě zvyovala vnitřní nepokoj. Ta lehounká nálada z počátku dne se pomalu vytratila. Začal si právě uvědomovat, co vechno leí v jeho rukou.

Pečlivě si drhnul kartáčkem navyklými pohyby předloktí, dlaně, klouby, prst po prstu. Vklouzl do připraveného plátě, navlékl rukavice …

Ve dveřích sálu se na okamik zastavil. Podivný konec kolního roku. V tace, kterou přivezli s sebou, měla určitě vysvědčení, chtěla jet na prázdniny …

Leela na operačním stole a nad ní zářilo umělé slunce. Zdálo se mu, e přiel z jiného světa. A přece Jetě přéd hodinou si připadal nesmírně dobře.

Tlak?”

90 na 45,” hlásí anesteziolog, puls nehmátný, akce srdeční 140. Jetě se neprobrala. Bezvědomí se u asi nepodaří zruit.”

Dýchala?” Byla to zbytečná otázka.

Přístroj na rozdýchávání pravidelně vzedmutý periodicky proháněl vzduch …

Chirurg a anesteziolog na sebe pohlédli. Pracovali spolu u dlouho, od promoce. Znali jeden druhého a při operaci spolu ani nepotřebovali promluvit, stačilo gesto.

Teprve teď, v dusném prostředí na sále si dr. Dvořák uvědomil tragickou skutečnost  e na vechno je u příli pozdě. U nikdy se nepodaří znovu probudit mozkovou tkáň  aby myslela a jednala. Bezvědomí trvalo příli dlouho. A stačilo přeci, aby ten, kdo ji porazil, s ní hned přijel. Určitě by ji zachránili. Mračil se. Pod roukou bylo nesnesitelné vedro.

Potil se a cítil, e mu struky potu stékají po obličeji n po zádech.

Dezinfikovat. Očistit. Podvázat. Peán, jetě jeden. Kafr. Jemně a lehce stavět krvácení.

Ruce se mu u netřásly. Operoval.

Resuscitační sestra poctivě a trpělivě udrovala dýchání. Veliký vak se pravidelně vzpínal a naháněl do

plic nový vzduch Musí udělat trepanaci lebky. Vechno svědčí pro nitrolebeční krvácení. Pomalu, vrstvu po vrstvě odkrývá v místě, kde čeká zlomeninu lebeční kosti. Malý návrt. Krevní sraenina veliká jako dětská pěst hned pod kosti.

Ličku,” vybírá koagulum za koagulem.

Steh… jetě jeden… A znovu ít…”

V půl esté večer operace skončila. Bez znatelného úspěchu. Hluboké bezvědomí trvá.

Krevní oběh se udruje jenom mechanicky, jen uměle.

Vztekle odhodil rukavici a plá.

Byla tu Bezpečnost a sepsali protokol. Musíte ho podepsat a Čeká na vás někdo z kriminálky 

A co rodiče, u to vědí?” zeptal se sestry.

Čekají před sálem.”

Přejel si rukama po obličeji, jako by chtěl zatlačit únavu. Ale nebyla to hlavní příčina. Snail se ze sebe střást ten hrozný pocit bezmocnosti.

Stáli v předsálí, tak jak přiil z práce, tak jak je odvolali. Otec i matka, čekáním zeedlí.

Malinko zaváhal. Co jim má říct? Copak je seriózní dávat naději, kdy …

Neodváili se zeptat, ale viseli na něm očima.

Je to vánějí, ne jsem čekal, budeme dělat vechno…” (jako by to u neudělal!, ale kdo se odváí říct jim, e u je prakticky rozhodnuto, e Hanička Je jen preparát, kterým vládne přístroj  a a ten vypnou, e u se nikdy neprobudí, neprobere, e u se nikdy večer nepovede za ruku s tím svým kamarádem, u neuskočí leknutím do tmy, a ho potká, domnívajíc se, e jí nepozná.,.).

Viděl smutný a alem propadlý obličej rodičů, vyprahlý čekáním a strachem. Jemně jim poloil ruku na rameno.

Můete jít domů, tady nebudete nic platní, jděte třeba k nám… uvědomil si, e vlastně chtěl zavolat eně, e na to zapomněl, ostatně… kdy se něco změní, zavolám.”

Podívali se na něj a on pochopil, e chtějí pravdu…

Sklopil hlavu a tie řekl:

U prakticky není naděje…”

Díval se za nimi, jak hluboce zdrceni odcházejí do padajícího podvečera. Pak si teprve uvědomil, e v chodbě jetě někdo čeká.

Doktor Dvořák?*

To jsem já…*

Mu mu podal ruku.

Kapitán Hladík, vyetřuju tenhle případ*4

Podívali se beze slova jeden na druhého. Chirurg promluvil první:

Pojďte ke mně nahoru, musím si vzít jinou koili, mám ji úplně mokrou a taky zavolat domů  e přijdu pozdě.*

Seděli proti sobě v křesle na lékařském pokoji. Kolega u převzal noční slubu  ale dr. Dvořák nemohl odejít Cítil, e jeho místo je tady. Do ticha nemocnice znělo cinkavé vytáčení číselníku.

Přijdu dneska hodně pozdě, nečekej na mě, řekl své eně.

Zvykla si za těch několik let manelství na jeho chirurgickou slubu, která nemá pravidla ani rozvrh hodin. Věděl, e na něj bude stejně čekat a svítit dlouho do noci.

Má tam Haničku, viď?

Přikývl, ani si uvědomil, e to v telefonu není

vidět.

Moná, e přijdou k nám, ví, poslal jsem Je domů… tak dobrou noc.*

Zavěsil.

Vztek i lítost ho pomalu přecházely a zmocňovala se ho apatie. Zapálil si.

Jak to vypadá?* zeptal se vyetřovatel.

Doktor cítil, e potřebuje právě teď někomu říct, co uvnitř cítí.

Dobytek mizernej,* vyletělo z něj, jako by na tu otázku čekal.

Mizera, zvíře… jak chcete, prostě srazil a ujel. Kdyby ji vzal a hned přivezl, určitě by se zachránila. Ale jakmile byl mozek deset minut bez kyslíku… je u vechno marný, aa nic, rozumíte? Můeme dýchat, rozběhnout srdce  ale u nikdy s tím jedincem nepromluvíme slovo. Nikdy vás nebude vnímat. Je de focto mrtev… vdy to bylo jetě dítě…* přeskočil mu hlas.

Bylo zase ticho.

Kapitán je poruil první.

Mluvil jsem s rodiči. Jetě stačila zavolat, e má vyznamenání a domluvit si, e pojede za matkou.*

Podíval se do poznámek. To bylo v jedenáct. Muselo se to stát bezprostředně potom, blesklo mu hlavou.

Doktor si vzpomněl na ranní telefon. Kolik dětí volalo v tu chvíli rodičům? A jenom tohle jedno nedoneslo taku a domů.

A nali jste u něco? jeho hlas zněl unaveně.

Zatím nic. Nic, co by nám nějak výrazně pomohlo najít stopu. Mluvil jsem s tím člověkem, co jí nael a přivezl. Ohledávali jsme to místo. Není tam nic, jenom něco krve, v laboratoři to právě vyetřujou.”

Najdete ho? Je nějaká naděje?”

Kapitán neodpověděl hned.

Věřte mi, doktore, budu dělat vecko, abychom toho člověka nali. A my ho najdeme. Dřív nebo později, uvidíte.”

Vstal a podal doktorovi ruku. Pak, jako by si teprve vzpomněl, vyndal z kapsy kus papíru.

Kdyby bylo něco novýho nebo kdybyste na něco přili, zavolejte mi, budu mít noční.”

Rozloučili se.

Dvořák seel do přízemí a zamířil zase na sál. Překontrolovat tlak a tep. Co kdyby zkusil hybernaci? Podchladit na 35 stupňů?

Díval se zamyleně z okna, pak zvedl telefonní sluchátko a vytočil primářovo číslo.

Přijdu hned,” řekl primář.

Díval se dál z okna a mylenky se mu toulaly kdesi v dětství. Vechno na něj dělalo dojem hrozného snu, z kterého se nelze probudit. Znovu kontroloval výsledky. Krevní skupinu. Pomalu dokapávala třetí transfúze. Tlak klesal a zdálo se, e u i srdce začíná slábnout.

Poslední naděje, iluzorní, zázrak  začal unikat do nekonečna. Cítil, jak poslední zoufalé zbytečky ivota mizí mezi prsty.

Přiel primář.

Stáli teď spolu, stejně bezradně jako předtím on sám, nad rozbitým tělíčkem, přikrytým roukami na operačním stole.

Primář se k němu obrátil a podíval se mu do očí:

Ví, chlapče”,říkával kadému chlapče, a mu bylo dvacet nebo padesát let), já chápu, jak ti je. Slyel jsem, e tu byli rodiče a e je zná … říká se, e naděje umírá poslední, ale musíme se holt smířit i s tím, e i ona  někdy zhasne ..

Doktor Dvořák mlčky přikývl. Ano,. tohle vechno si uvědomoval celou dlouhou dobu. A potřeboval, aby mu to někdo řekl, potřeboval ty mylenky slyet, jako by teprve slovem dostávaly ten straný a jednoznačný smysl.

V půl desáté večer se rozhodl přeruit resuscitaci a podepsal úmrtní list. Jak těko se mu psalo těch několik slov  příčina smrti, jméno, hodina … kdyby se nestyděl, snad by se i rozbrečel. Hrozná je bezmocnost.

Za půl hodiny poté el dlouhou vysypanou cestičkou na konec nemocničního areálu, kde sídlila soudní pro-sektura. Na nebi se rozsely drobné krystalky hvězd.

Ahoj, Jirko,” řekl kolegovi ze soudní patologie, nezlob se, e s tím otravuju v noci, ale potřeboval bych to dovést  a úplně do konce…

Stál v zeleném pláti a galoích v pochmurném a chladném prostředí pitevny. Ale nebylo to zimou, kdy se mu roztřásla kolena.

Nad mramorovým stolem blikala zářivka… fraktura spodiny lební, subdurální a velký epidurální hematom, edém mozku, fraktura eber, ruptura sleziny .,. ani u pořádně nevnímal.

Najednou spatřil nad levou lopatou kosti kyčelní v zaschlé krvi cosi oranového, co tam rozhodně nepatřilo. Patolog postřehl jeho pohled. Pinzetou vytáhl kousek odprýsknutého oranového autolaku.

Chirurg posmutněl. Taková drobná stopa! Kolik oranových aut jezdí kolem a kolik má odprýsknutý lak.

Vzal přesto telefon a zavolal číslo, které mu dal vyetřovatel. Trvalo chvíli, ne ho spojili.

Dobrá, přivezu vám to.”

Cosi ho vak pudilo nejprve na místo, které bylo dějitěm ranní tragédie. Bylo osvětleno pouliční lampou, ale i kromě toho, noc byla tak jasná, e bylo vidět docela zřetelně.

Na dládění bylo skutečně jen několik tmavých skvrn. Jistě to u prohlédli, měli na to celé odpoledne. ádné sklo, ádný dalí lak, nic. A co dělat teď?

V jedenáct hodin seděl v kanceláři kapitána Hladíka. Seděli proti sobě a uvaovali jako staří známí.

Chci okamitě znát vechny dostupné materiály týkající se nových oranových aut. Zjistit jak se dá. Zavolat do Boleslavi. Na dopravní inspektorát!..

A ten den tak krásně začínal.

Akce se rozjela.

V jednu hodinu v noci volala pátračka. Nali jsme zaparkovaný oranový vůz, na pravé straně je nepatrně promáčknutý nárazník, veliký krábanec. A  kus od loupnutého laku! Byla by to náhoda, kdyby … a náhody se stávají.

Přivezli ho za deset minut. tíhlý mladý mu, elegantní, vlasy pečlivě sčesané na patku, v koeném saku. Tvářil se výhruně.

To si nenechám líbit! Můj bratr pracuje na ministerstvu … Je to drzost, ruit lidi v nocii A dokonce i můj vůz? Jsem snad zločinec?”

Doktora Dvořáka cosi napadlo. Vrátil se za slabou půlhodinku.

Mu v koeném saku se dál vztekal. Zuřil.

To si odnesete! Já nikoho nezabil ani neporazil..

Doktor udělal krok dopředu a stál teď docela blízko.

Zajímavé, i kdy jste to auto dobře umyl. Zůstala tam zaschlá krev. U reflektorů. Právě jsem to vyzkouel. Je stejné skupiny, jako u té dívky. Tak co?”

Stáli proti sobě dva kohouti. A vtom ve zlomku vteřiny se událo cosi, co rozhodlo. Mu téměř jedním dechem vyrazil.

Tak dobře, vrazil jsem do toho haranta a co má bejt?”

Zdálo se, e s kadým slovem doktor Dvořák roste. Byla ho plná místnost. Stodevadesát centimetrů, trénovaných těkou prací chirurga. Viděl Haničku na operačním stole, rodiče v předsálí a hvězdnatou noc …

A ve vteřině, kdy mu vytěkl poslední slovo zvedla se doktorova ruka, třesoucí se ale pevná, do výe.

Kapitán Hladík jeho ruku zachytil. Nelze pouívat násilí.

A pak u vechno lo ráz na ráz.

V půl třetí učinil mu v koeném saku plné doznání a případ byl předán prokuratuře …

Teď před nimi leel dalí krutý otazník.

Udělejte snímky ze vech stran, popis místa, doktor Havelka ohledá mrtvolu,” rozhodl Hladík.

Doktor Havelka, úřední soudní lékař, téměř edesátiletý mu, perfektní specialista ve svém oboru, přijel před nimi rovně z Prahy. Dovedl naprosto přesně stavět diagnózu a logicky dedukovat. Teď se s doktorem Dvořákem společně sklonili nad mrtvým chlap-cem. Prohlídka ran, posmrtná ztuhlost. Vechno nasvědčovalo tomu, e brutální vrada byla spáchána před sedmi a devíti hodinami, vlastně jetě za denního světla. Avak chyběly stopy po sexuálním zneuití. * Dá se usuzovat, e smrtelné rány byly vedeny zběsile, bez rozmyslu, pachatel bodal hlava nehlava sem tam, asi zuřivě. Obě se nebránila, zřejmě chlapec ztratil vědomí dřív. Hematom na temeni svědčí o tom, e byl omráčen těkým, pravděpodobně elezným předmětem a pak bezvládný vtaen do průjezdu. Do bot se dostala hlína a nohavice je zablácená, někde venku je asi loue, přes kterou vrah chlapce táhl,11 pokračoval doktor Havelka.

S doktorem Dvořákem jsme shodného názoru, e pachatelem je nejspí mu. Ostatní zjistíme po pitvě. Nabrali jsme také vzorky za nehty a podíváme se jetě po jiném materiálu, který tu můe být, třeba vlasech. Krevních skvrn je tu také plno. Laboratoř nám řekne během dopoledne, zda jsou vechny vzorky krve stejné skupiny, nebo patří-li také jiné osobě.11

Specialisté z Hladíkovy skupiny zajistili ve, co se dalo. Vůz pohřební sluby pak převezl chlapce na soudní pitvu. Vzhledem k posmrtné ztuhlosti nebylo jetě mono uvolnit bez větího násilí dradlo pouzdra houslí, které Pavel Wantoch svíral v ruce.

Od lidí z domu jste se nedozvěděli nic?11 dotazoval se Hladík ji podruhé na stejnou věc. Poručík trpělivě opakoval, e proli byt za bytem, sousední domy, protějí blok, ale nikdo nic neviděl, nic neslyel. Je málo pravděpodobné, e by se třeba zítra nebo v dohledné době přihlásil nějaký chodec, který náhodou zdálky něco zahlédl a nyní si to dal do souvislosti. Čin zřejmě a se ví pravděpodobností skutečně nikdo neviděl. Jestli se na mrtvole nenajde ádná stopa, bude pátrání zatraceně těké, to si uvědomovali vichni, Jak tu bylí. Pachatel u můe být daleko, má náskok jedné noci. Bezpečnostní opatření se ji rozběhla. Sluební vozy vyjely do terénu. Na silnicích začaly kontroly a prohlídky vozů, prozatím jen kvůli totonosti. Nějak se začít musí.

Vidíte, málem bych zapomněl, mám pro vás, kolego, závěr z pitvy toho Vrňáka, skutečně jsem nael starí subdurální hematom a navíc aneurysma na pře-mostění sděloval doktor Havelka Dvořákovi.

Ani nevíte, jak jste mě potěil. Vdy ten inenýr je sluný člověk a u si dost vytrpěl.”

Oba lékaři bylí v podstatě rádi, e mohou hovcřit o něčem jiném, ne co je čekalo.

Je nutné udělat opatření pro bezpečnost děti ve městě  dokud nic nevíme, musíme počítat se vím. A taky zabránit zbytečné panice,” upozorňoval místní přísluníky kapitán Hladík.

1

****

Zařídíme vechno, Jak budeme moci,” ujioval ho poručík, a kdybychom něco zjistili, okamitě vám podáme informaci. Co rodiče toho chlapce, soudruhu kapitáne?”

Podívali se jeden na druhého a oči vech skončily na kapitánovi. Hladík se dorozuměl s doktorem Havelkou očima.

Přivezte je odpoledne na oddělení a zjistěte pokud mono jetě dalí podrobnosti. Moná, e by bylo nejlepí, kdyby teď dostali nějakou Injekci na uklidnění.”

Doktor Dvořák se zadíval na kapitána a zamyslel se.

Víte co, zavezte je na pohotovost, a jím kadému píchnou do íly ampulku vália, tablety bych nedoporučoval  lidé v těchto napjatých situacích jednají často zkratkově. Mám s sebou jedno balení,” vyndal z aktovky krabičku se esti ampulkami vália a podal ji strámistrovi.

Provedu,” zasalutoval strámistr a za chvíli bylo slyet sluební vůz, jak startuje.

*

Kolem deváté hodiny se doktoru Dvořákovi začaly zavírat očí, musel odloit propisovačku na stůl a natáhnout se na gauč, který měl doma ve své pracovně. Na dneek dostal volno ze zaměstnání. Ve snu se mu pořád zjevovala otřesná podoba ubodaného dítěte, honil po ulicích maskovaného vraha. Po chvíli se probudil. Znovu se zabral do práce a dokončoval pomalu posudek. Krátce před polednem zael do samoobsluhy, koupil noviny a vybral dopisy ze schránky. V černé kronice nebylo zatím nic o včerejím případu, zřejmě se to dostane na veřejnost a zítra.

Manelka ho vak vyvedla z omylu velice brzy. Telefonovala z práce a ptala se dosti přesně, take doktor z toho usoudil, e některé informace se íří velmi

rychle. Trochu ho to vak přece Jen poděsilo, protoe s manelkou po návratu nemluvil, ona i děti byly u pryč.

Zhltl oběd a prohlédl potu. Pozvánka na schůzi psychiatrické sekce Purkyňovy společnosti, lístek z hor. Nestačil si u ani uvařit kávu, aby dokončil polední siestu a v předsíni zadrnčel zvonek. Nebyly to jetě děti ze koly, ale kapitán Hladík. Začal hned v předsíni:

Člověče, volal si mě ná éf. Dal mi k dispozici vechno, co budeme potřebovat, a chce mít pachatele co nejrychleji. Musíme taky k vám na psychiatrii a probrat vechny sexuální devianty, které u vás máte na léčení, prověřit, zda neměli v té době propustku, prostě zda se nemohli dostat na místo Činu. Vypsat si z evidence jména vech pedofilů a efebofilů a hned za nimi vyslat přísluníky a zjistit, co v době činu dělali a kde byli. Musíme udělat prostě maximum a co nejrychleji. Nepojede se mnou?

Doktor Dvořák, ačkoliv měl volno, se rozjel do práce.

Během několika hodin hledání, probírání statistických lístků, chorobopisů a dekursů a knih hláení po odděleních vytipovali přes třicet jmen, která by přicházela v úvahu. Z nich pouze dva měli v inkrimino-vané době propustku. Ty prověřoval přímo doktor Dvořák i kapitán Hladík na místě. Vyetřování zůstávalo vak na mrtvém bodě.

Laboratoř provedla podrobnou analýzu vech krevních vzorků, patřily vak pouze oběti, Pavlu Wantocho* ví. jinak se nenalo zhola nic, co by mohlo vést k osobě pachatele. Zasáhla náhoda.

****

Ve velké nové samoobsluze lázeňského sídlitě bylo přeplněno, fronta na koíčky a vozíky u kadé pokladny ú řada lidí ve frontě na placení nákupu.

Armando Enescu pobýval v lázních na rekreaci. Vystudoval na zahraniční stipendium v Československu, oenil se tu, zakotvil a zůstal. Pracoval nyní jako zástupce zahraniční firmy v Praze a cítil se docela spokojeně. Svého času býval mistrem v judu.

Odpoledne se vypravil na procházku po okolí města, cesta ho zavedla a na moderní sídlitě, které stálo blízko romantické hradní zříceniny.

Chvíli stál před obchodem a rozvaoval, má-li jít dovnitř a koupit pro rodinu nějaké ovoce.

Na řadu u pokladny přiel černovlasý mladík.

Nanuk koruna, cigarety est. Sedm korun, hlásila pokladní a podala mu blok.

Mladík zaplatil desetikorunou, cigarety a nanuk drel v ruce. Zbylé drobné hodil druhou rukou do kapsy a chystal se vyjít ven. Do cesty mu vak vstoupila jiná prodavačka.

Pane, ukate mi, co máte v kapse pod kabátem!*6

Podíval se na ní překvapeně.

Co má bejt?

Co jste tam schoval, viděla jsem vás, máte tam láhev rumu, nesmlouvavě ádala prodavačka A pojďte

se mnou do kanceláře za vedoucím, tak bude to…..

nebo zavolám ..

Prudká rána pěstí ji sloila na zem. Mladík vyuil situace a chtěl vyrazit ven. Avak do cesty se mu postavil Armando Enescu. Zloděj po něm napřáhl ruku s lahví, ale v miku poznal, e zaútočil na silného protivníka. Armando Enescu v sobě nezapřel bývalého mistra v judu.

****

Tak vy jste vyel z trestu minulý týden a u zase začínáte,” spustil vyetřovatel.

Černovlasý mladík mlčel a zíral do země.

Tak co jste dělal od té doby, kdy vás pustili?”

Byl jsem s kámoem.”

Jméno, příjmení toho kamaráda …” vyetřovatel ukal do stroje. Kde jste se seznámili?”

My jsme spolu seděli.”

A co jste dělali tady?”

Jeli jsme za jeho fotrem, dělá tady na stavbě.”

Kde je vá kamarád teď?”

Nevim, trhnul se.”

Proč? Pohádali jste se?”

Ne. Ale dalo by se to tak říct. U mi lez na nervy.

Proč jste chtěl ukrást ten alkohol?”

No asi abych ho vypil, ne?”

Pijete hodně alkohol?”

Kdy.mám chu, tak piju.”

Nebo kdy někdo zaplatí?”

To taky.”

Kdy jste se rozeli s kamarádem?”

Včera/4

Kde jste byli na včerejek v noci?”

Nevím/4

Kde jste spali?”

Tak. Venku.44

V Klánově ulici jste nebyli?”

Ne Kde to je?44

O té vradě jste nic neslyel?44

O jaký vradě?44 Mladík vytřetil na vyetřovatele oči a začal se viditelně třást.

Co o tom víte?” opakoval důrazně a zřetelné vyetřovatel. Po značné pauze, mnohem tiím hlasem mladík řekl:

Já jsem to neudělal. To von, já jsem u toho nebyl. Cekal jsem na něj na nádraí. Von el za svým fotrem. Jene fotr ho vyhnal, e s ním nechce nic mít. Von z toho byl úplně vedle, vypadal jako blázen. Vrátil se dost pozdě a řek mi, já jsem ho voddělal.44

Koho?44

Nemáte něco napít, pane vyetřovatel?44

Vyetřovatel mu podal sklenici vody. Pak znovu opakoval otázku.

Voddělal nějakýho kluka, co mu přiel do cesty.”

A vy jste se chtěl opít?”

Tak ňák, nedivte se. Rek jsem, e u s ním dál nikam nepudu.”

Proč jste nám to nepřiel ohlásit?”

Moná, e se budete divit, ale já jsem z něj dostal strach.”

Víte, kde teď je?”

Nevím. Vůbec nemám tuení.”

Nikdy před vámi nemluvil o někom blízkém? Neměl třeba nějakou dívku?”

Né. Ale ..

Co ale?”

Moná, e jel za matkou.”

Kam?”

Někam k Plzni.”

Popite, jak vypadá a co měl na sobě.

edý kalhoty, pruhovanou koilí a bundu, černou silonovou bundu.”

Má nějakou zbraň?”

Neměl nic, jenom ten nů, vobyčejnej nů.” Bezpečnostní aparát se rozjel na nejvyí obrátky, Martin Druga byl zatčen jetě tée noci v Rokycanech na nádraí.

****

Táto,” ourala se Kateřina za otcem do jeho domá-cí pracovny, slyí, táto?”

Co je, Káo?” zeptal se doktor Dvořák, ani zvedl hlavu od knihy, ve které hledal pár podrobností k po< sudku.

Nemohl bys jít na chvíli do kuchyně?”

Co tam?”

Pojď, táto!” a dcera ho chytila za ruku, on nejde mixér.”

Doktor Dvořák vstal a vypravil se do kuchyně. Na stole uviděl rozbité sklo z mixéru a vude plno rozstříkaného mléka.

Co jste tady vyváděli?” zeptal se otec přísně starího dítka. Syn Petr pokrčil rameny.

Chtěli jsme ti udělat koktají z jahodového kompotu,” těbetala Kateřina, jene ono nám to upadlo ná zem a todlenc prasklo.”

A teď to nejde,” dodal Petr.

A víte, e nesmíte sahat na věci, kterým nerozumíte?”

Já vím.”

Tak proč jste to dělali?”

Kdy my jsme měli chu na koktají a nechtěli jsme tě ruit…”

Aha,” uvědomil si doktor. V podstatě má ohleduplné děti.

Ale vzniklou situaci bylo třeba vyřeit.

Take jste mixér rozbili a Já vás za to musím potrestat, e?”

Nó,” souhlasily dost neochotně děti. ‘

Dobře, tak mi teď sami řekněte, jaký trest byste zaslouili,” pokračoval otec, abyste si konečně pamatovali, e nemáte sahat na věci, kterým nerozumíte.” Doktor Dvořák se vrátil do své pracovny a nechal děti chvíli dohadovat.

My u jsem si to řekli,” oznámil Petr s Kateřinou jednohlasně.

A co to bude?”

Nebudem smět tři dny ven,** sděloval Petr.

Kdepak, s tím já nesouhlasím, to by nebyl trest, ale hloupost. Ven se chodit musí.**

Ale táto, kdy Maruka něco provede, nesmí ven, ujiovala ho Kateřina.

Maruka byla toho času její nejlepí kamarádka.

Ne. Vymyslete si něco jiného.**

Děti se po sobě bezradně dívaly.

Asi nám bude muset nařezat,** usoudil Petr.

Víte co, já mám nápad. Vezmete vechny noviny v komoře, sváete je do balíku a odnesete do sběrny. A peníze, co dostanete, si nesmíte nechat, ale přidáte je na opravu mixéru. A mixér samozřejmě odnesete spravit, jasný?**

Jasný, táto.**

Dětí ly do komory balit papíry a doktor zase osaměl. Uvědomoval si, e se vůbec netěí na setkání s blonďákem, kterého poznal před týdnem. Bude to pohovor tváří v tvář s vrahem malého chlapce. Musí zůstat zcela objektivní, velice mnoho záleí na jeho znaleckém posouzení. Současně si uvědomoval hrůznou skutečnost činu, nesmírnou bolest rodičů dítěte a zároveň i to, e právě blonďák, který si od něho před týdnem vzal cigaretu, se stal surovým a bezcitným vrahem. Představa, e se bude muset tímto individuem zabývat, v něm vyvolávala mnoho nejrůznějích pocitů.

Kdy večer ly děti spát, vypravili se manelé Dvořákovi na malou procházku. Rozsvícené úly panelových domů pomalu zhasínaly. Odevad, ze zahrádek í z blízkého lesa, vanula prudká vůně kvetoucích stromů.

Máme teď oba pořád spoustu práce, je toho čím dál víc, stěovala si manelka. Pracovala jako sekretářka v podniku zahraničního obchodu.

Zítra bude éf podepisovat nějakou smluvou s Jugoslávií, chtěl to mít jetě dnes hotové. Psala jsem jako roub celé odpoledne.**

Vidí, napadá mě přitom, e bychom si u měli letos naplánovat dovolenou, je nej vyí čas. Kam pojedeme? 

Nejraději někam k vodě, na slunce. Abych ale nemusela vařit a prát aspoň čtrnáct dní. Na zbytek prázdnin pak můeme poslat děti k babičce. Beztak se

jim tam líbí ze veho nejvíc, nae máma jim vechno dovolí.w

****

U brány věznice se doktor Dvořák zastavil. Pokrčil nohu v koleně a otevřel na ní aktovku, aby vyhledal soudní pověření pro výslech obalovaného za účelem vypracování znaleckého posudku. Připravil si občanský průkaz a vstoupil do budovy. Těká vrata se za ním zavřela a ocitl se před branou z elezných mříí. Tady napravo v návtěvně se střetl s blonďákem a jeho kamarádem. Před týdnem.

Chvíli čekal, ne se vyřídily a vypsaly formality. Seděl na idli, aktovku na kolenou. Velitel směny prohodil s přísluníkem ostrahy pár slov a pak se obrátil k doktorovi.

Nevadí vám, soudruhu doktore, e Druga nesmí do vyetřovny znalců? Můete ho ale klidně vyetřovat na cele. Má zvlátní dozor 

Dvořák kývl. Ostatně, počítal s tím.

li po schodech zase dlouhou chodbou, zavřenými okny na chodbu dopadaly paprsky světla. Po pravé ruce míjeli celu za celou. Před jednou z nich stál přísluník Sboru nápravné výchovy a prohlíel pečlivě kartáčky a pasty na zuby.

Doktor Dvořák ho zvědavě sledoval.

Nedivte se, oni sí vymysleli nový úkryt na fety, stačí vymačkat pastu odshora a nechat jí jen troku navrchu, zbytek se od spodu naplní drogou. Večer, kdy si jdou čistit zuby, odsypou si nepozorovaně na kartáček a mají, co potřebujou. Kdepak muklové, to je rafinovanéj systém, soudruhu doktore, nemyslete. Já u v tom dělám dvacet let a znám spoustu jejich fíglů. Mě hned tak neoblafnou, řekl přísluník a uloil poslední tubu na dřevěnou poličku.

Do cely číslo 26 malým okénkem, vysoko nahoře nepatrně pootevřeným, vnikal čerstvý vzduch. Postel v rohu, stolek a idle spojené trubkami a podlaha z PVC. Cisto a úzkostlivé. Jen kdyby ten blondýn na idličce z trubek nebyl tím, jen před několika dny surově zavradil malého chlapce.

Dvořák se posadil na druhou idli a obrátil se k přísluníkovi:

Můete nás nechat o samotě?”

Jestli chcete! Ale kdyby něco, stojím venku.”

V cele nastalo úplné ticho.

Jsem rád, e jste to vy,” řekl konečně Druga zastřeným hlasem a odkalal si, aspoň mě znáte vo troku dýl. Musíte sí vo mně myslet, e sem stranej darebák.”

Doktor Dvořák neodpověděl.

Já vim. Máte pravdu. Je to stejně fuk, tak jako tak dostanu pagát.”

Dvořák mlčel.

Můete se mě klidně ptát, řeknu vám vecko, co vás bude zajímat,” povzdychl Druga. Očekával otázky.

Není mi jasné, proč jste to udělal,” zeptal se tie Dvořák. Druga sí podepřel hlavu rukou a zavřel oči.

Tomu byste asi nerozuměl. Musel jsem se pomstít. Celýmu světu.”

Ale proč zrovna tomu chlapci?”

Protoe von nepoznal dětský domovy jako já. já sem se nikdy nemoh učit hrát na housle, i kdy sem chtěl. Dostal sem na něj vztek.”

A proto jste ho zabil?”

Jen jsem, ho nejdřív pratil. Pak jsem dostal strach, aby mě neudal.”

Ani na okamik jste neměl hrůzu z toho, co jste provedl?”

Moná trochu. Trochu jó, podíval se na doktora, a pořád vo tom musim mluvit, pořád dokola, kadý-ho to zajímá, podrobně kolem dokola a zase znova. Kolikrát to budu jetě vopakovat, ne toho budou mít vichni dost?”

Mluvíte, jako by vám vichni křivdili. Chápete vůbec, jak stranou věc jste udělal?”

Druga mlčel a díval se na zbělené klouby svých sevřených rukou.

Měl jste u někdy v ivotě takovéhle sklony, myslím tím, jestli vás u něco podobného aspoň napadlo. Třeba jen ve snu?”

Ne, nikdy,” zakroutil Druga hlavou a sklesle se usmál, to u se mě taky ptali.”

A se stejně skleslým úsměvem se zeptal:

Copak si váně myslíte, e vechno to povídání kolem má ňákei smysl?”

Má. Moná, e u je to vae poslední příleitost

vymluvit se ze veho, co vás tíí. A já vím, e to tak je. Vy jste udělal něco, co vám společnost neodpustí. To víte dobře. Budou vás soudit. Já jsem lékař, nejsem tu proto, abych soudil míru vaí viny, chci vám ulehčit to nej těí, co vás čeká. Záleí tedy jen na vás, jestli budete chtít.”

Tři a půl hodiny hovořil Druga bez zastavení, bez odpočinku. Ze stručných poznámek, které si činil doktor Dvořák, se pomalu začal rýsovat obraz Martina Drugy. Vyrostl bez rodičovské lásky v dětských domovech a nápravných zařízeních. Zloděj, násilník, poi-vač drog, přesto vak nikoli duevně nemocný ani sexuálně zvrácený. Plně odpovědný za svůj čin. Vinu posoudí soud a vynese rozsudek, patrně nejvyí trest, ten absolutní. Případ se uzavře, ale co dál? Můe okolí a společnost zabránit, aby k podobným případům nedocházelo? Ale jak? Tohle vechno leelo doktoru Dvořákovi v hlavě, kdy se vracel domů.

Věděl, e u zná vechno, co potřebuje pro svůj odborný posudek. Anamnestické údaje, celou osobní anamnézu, teoreticky zjistil důleité, tedy formálně důleité údaje. Avak řeknou prostá fakta, která logicky podají mozaikový obraz, ve? A doktor Dvořák si uvědomoval, e za Martinem Drugou půjde jetě několikrát. Bude si muset odmyslet hrůznou podstatu jeho činu a brát ho spí jako svého pacienta. Bude to patrně nej těí psychoterapie v jeho ivotě  připravit někoho na smrt tak, aby si uvědomil, e to není pomsta,  ale spravedlnost.

Nechtěl bych být v tvé kůi,” řekl mu nazítří kapitán Hladík. To musí vyadovat strané sebezapření, abys dokázal mluvit laskavě a trpělivě, i kdy vnitřně nesouhlasí s tím, co ten člověk provedl. Ani se nedivím, e jsi tak často vyčerpaný.”

Ví, Jirko,” povzdechl doktor Dvořák, ten mladík je bezesporu vinen, psychiatricky je normální. Jenom sociálně zaostal. Nenaučil se ít mezi lidmi, co ho samozřejmě neomlouvá za to, co provedl. Spí je to výstraha pro nás, lékaře, kriminalisty, učitele, vychovatele  pro vechny, co s tím máme něco společného , aby se tomu dalo nějak zabránit.” 1

Ve schránce na dopisy nael doktor Dvořák lísteček psaný rukou doručovatelky: Stavte se na potě, máte * rekomando. Pohlédl na hodinky a rovnou se obrátil.

Byl to modrák  předvolání k hlavnímu trestnímu líčení proti jeho třem pacientům, Wernerovi, Hybeo-vi a Kafkovi. Nazítří během odpoledne, počínaje druhou hodinou ve stanoveném pořadí.

Během večera znovu proel texty vech tří posudků a zavolal doktoru Marálkovi. Bylo třeba zajistit účast pacientů a jejich převoz k soudu ústavní sanitkou.

Jetě v noci si doktor Dvořák probíral vechny detaily těchto případů a i kdy byl vnitřně přesvědčen o jasnosti svých a Marálkových závěrů, obával se, zda jsou dost srozumitelné, aby je soud správně pochopil a interpretoval.

Před velkou zasedací síní trestního senátu v prvním patře, naproti schoditi se doktor Dvořák a doktor Marálek setkali se soudním lékařem, doktorem Havelkou. Jako triumvirát se vichni posadili na dřevěnou obyčejnou lavici, která stála na chodbě a slouila pro strany i návtěvníky.

Na schoditi se objevil kapitán Hladík, právě ve Chvíli, kdy soudní úředník ohlaoval z dveří velké zasedací síně:

Prosím případ Werner!”

Vstoupili’ do soudní síně. Nebyla veliká. Ani místa pro auditorium nebylo moc, jen několik řad. Na vyvýeném pódiu pod státním znakem seděla mladá předsedkyně senátu. Prokurátor zaujal místo na pravé straně.

Doktor Dvořák a ostatní lékaři i s kapitánem Hladíkem zasedli vlevo, do lavice proti prokurátorovi. Úředník uvedl na vyhrazené místo obalovaného, pacienta Wernera.

Jméno, příjmení, datum narození!”

Předsedkyně diktuje vechny náleitosti, soudní zapisovatelka píe na stroji jako kdy střílí z kulometu.

Přistoupíme ke čtení obaloby.”

Prokurátor v černém taláru vstává a do ticha se opakuje znovu celá historie, spí tragédie.

Obalovaný Werner je viněn z trestného činu vrady podle paragrafu 212 trestního zákona. Dne 15. dubna ve večerních hodinách zavradil svou manelku Emílii Wernerovou. K činu se doznal. Vzhledem ke

skutečnosti, e obalovaný Werner je opakovaně pacientem psychiatrické léčebny, vyetřovatel navrhl soudu, aby bylo vypracováno znalecké posouzení, kterým byl pověřen oetřující lékař MUDr. Petr Dvořák jako znalec první a MUDr. Michal Marálek jako znalec v pořadí druhém. Navrhuji soudu, aby byli vyslechnuti znalci.”

ádáme pana znalce, MUDr. Petra Dvořáka, zapsaného v seznamu znalců městského soudu pod číslem 46, soudu osobně známého, aby přednesl závěr posudku o znaleckém zkoumání zdravotního stavu,” vyzvala doktora Dvořáka předsedkyně.

Doktor Dvořák vstoupil do ohrádky a začal citovat.

Obviněný Werner trpí chorobou duevní typu pa-ranoidní schizofrenie. V důsledku této choroby podléhá sluchovým halucinacím a bludům pronásledování. V rámci těchto poruch lze jeho čin psychiatricky hodnotit jako panické obranné jednání pod vlivem duevní choroby. Nemělo strukturu připravovaného aktu, nelze tedy usuzovat o plánované vradě, nýbr z naeho hlediska jen o zabití. Pachatel měl v době činu vymizelou rozpoznávací a zcela í ovládací schopnost, take činu nedokázal zabránit. Dle paragrafu 72 by v tomto případě bylo vhodnějí uloit ochranné psychiatrické ústavní léčení po dobu tak dlouhou, dokud bude nutné a zdravotní stav se neupraví do té míry, e bude moné převedení do ambulantního léčení. Výkon trestu by zde nesplnil svůj účel.”

Doktor Dvořák skončil a očekával otázky. Prokurátor i předsedkyně se zahloubali do papírů před sebou.

Domníváte se, e Činu bylo mono zabránit?”

Včasným rozpoznáním psychického zhorení ano, myslím, e by stačila i krátkodobá hospitalizace se zvýením léků.”

Děkuji, nemám dalích otázek,” řekl prokurátor a posadil se.

Mohl by obalovaný v trestné činnosti pokračovat?”

To je otázka, na ni lze těko odpovědět. Jasné je, e čin provedl pod vlivem bludů a halucinací, tedy při poruchách mylení a vnímání. V případě, e bude stále pod lékařskou kontrolou, je jen velmi malá pravděpodobnost, e by vánějí zhorení stavu uniklo pozorností a e by mohl něco podobného opakovat.”

Rozsudek zněl tak, e soud upoutí od potrestání a

vyslovuje ústavní ochrannou léčbu psychiatrickou, která potrvá do té doby, ne splní svůj účel.

Jako druhý přiel na řadu inenýr Hýbe.

Byl tak rozruený, e sotva vykoktal své jméno.

Čtení spisového materiálu a skutkové podstaty věci. Doktor Dvořák pozoroval ze své lavice inenýra, který rudnul v obličeji a ke kořínkům vlasů, na čele mu vystupovaly krůpěje potu. Nezasvěcený by nevěřil, e tahle hromádka, tenhle uzlíček pocuchaných nervů kdysi závodil v jednom z nejbojovnějích sportů. Prokurátor klidným hlasem a co nejméně dramaticky přečetl obalobu.

Obalovaný inenýr Hýbe udeřil pří konfliktu na ulici Jana Vrňáka do obličeje. Vrňák druhý den zemřel v nemocnici. Při bliím zkoumání bylo zjitěno, e se jednalo o osobu v době činu silně podnapilou Prokuratura klade obalovanému za vinu, e pouil nepřiměřené síly a brachiální agresí způsobil smrt druhé osoby.

Jako znalec byl vyslechnut soudní lékař, patolog doktor Havelka.

Jaké nálezy jste zjistil při pitvě? poloila otázku předsedkyně. Pohlédla k zavřeným oknům. V taláru jí bylo nepochybně příli horko.

Při pitvě byl zjitěn rozsáhlý epidurální a subdurální hematom, který se ji po okrajích nepatrně pro-barvoval. Zároveň bylo nalezeno i ohnisko nitrolební-ho krvácení, které bylo v aneurizmatu, česky řečeno ilní výduti, kde stěna byla obzvlá slabá.

Mohla tato výdu čili aneurizma vzniknout v důsledku úderu, kterým Jana Vrňáka zasáhl obalovaný? vskočila do výpovědi znalce předsedkyně.

Nikoliv, jednalo se o vrozené aneurizma, co je v podstatě záleitost celoivotní. Alkoholismus pochopitelně přispíval a spolupůsobil při zhorování metabolismu a při sklerotických pochodech.

Mohl byste nám objasnit, zda mechanický úder obalovaného způsobil smrt, respektive zda právě tento úder byl příčinou smrti? znovu vkročila do znalcovy řeči předsedkyně.

Inenýr Hýbe sledoval úzkostlivě, co se kolem něho děje a zdálo se, e ani vemu nerozumí. Díval se z jednoho na druhého.

Zcela jistě ne, odpověděl pevně doktor Havelka.

Hematomy mezi mozkovými plenami u ustupovaly, objevilo se i elezo, které začalo vypadávat a zbarvo-vat okolí hematomu. Hematom, tedy i prasklé aneurizma, bylo starího data. Přiblině, ale minimálně týden staré. Oder inenýra Hybee na tomto faktu ji nemohl nic změnit.”

Kapitán Hladík vstal a potvrdil soudu výsledek svého etření.

Pak vypovídala jako svědkyně paní Hybeová.

Výpověď několika svědků, návtěvníků restaurace souhlasila s tím, co bylo ji řečeno. e se Vrňák popral a dostal od nezjitěné osoby ránu půllitrem do hlavy ji týden předtím, ne dolo k osudné události.

Předsedkyně se jetě chvíli dotazovala na některé podrobnosti z pitvy. Asi po hodinovém líčení byl vynesen rozsudek.

Vzhledem k tomu, e bylo přítomnými znalci prokázáno, e zranění, kterému Jan Vrňák podlehl, nemohl způsobit inenýr Hýbe, nebo se jednalo o progresivně se zhorující skryté zranění. starího data, neshle-dává soud dostatečné důvody, pro ne by inenýr Hýbe byl obviněn z trestného činu zabití a zprouje ho tedy obaloby v plném rozsahu.

Inenýr Hýbe zíral na předsedkyni, jako by nechápal. Doktor Dvořák raději vstal a vyvedl ho ven, kde ho předal do manelčiny náruče.

Uvidíme, jaký bude jeho stav zítra. Kdy to bude dobré, pustím ho domů,” řekl jí doktor Dvořák, prozatím se jetě vrátí na nae oddělení.”

A ponechal je na soudní chodbě, aby se mohli rozloučit.

Doktor se vrátil dovnitř.

Předsedkyně, unavená horkem, vyhlásila malou přestávku. Doktoři, Hladík, předsedkyně i prokurátor se vtěsnali do malé místnosti, kde otevřela zapisovatelka okno. Chvilka tak na jednu cigaretu.

Máte toho hodně k tomu vaemu poslednímu případu?” zeptala se předsedkyně doktora Dvořáka.

Ne, jenom pár faktických poznámek, budeme navrhovat také ochrannou léčbu.”

Kafka Václav, obviněný z trestného činu nezákonného oputění republiky,  dlouhý, předlouhý výpis z trestního spisu. Popis poslední cesty do Polska.

Konečně předstoupil doktor Marálek, který byl

v tomto případě jmenován jako první znalec a shrnul výsledky znaleckého etření:

U Václava Kafky se podařilo elektroencefalografic-kou metodou, je snímá jemné potenciály elektrických proudů z mozkové kůry, zjistit výraznou poruchu v kvalitě vln. Objevují se u něho vlny patologické, svědčící pro přítomnost onemocnění epilepsií, je se v tomto případě u pacienta projevuje ve formě psychomotorických záchvatů vigilambulantních. Jsou to záchvaty, kdy nedochází ke křečím, jak jsme zvyklí u velkého epileptického záchvatu, nýbr stavy různě dlouho trvající, při nich nemocný jedná automaticky, ani by nějak svým vědomím kontroloval své počínání. Navenek působí při takovém záchvatu nemocný zcela nenápad ně, odpovídá na otázky přiléhavě, jene si to neuvědomuje, neproívá skutečnost, pouze při podrobném sledování je někdy přítomna značná bledost v obličeji. V podobném záchvatu, který nastal u Kafky jednou ráno při cestě do práce, jiný nemocný odeel místo do zaměstnání na nádraí, koupil si řádně jízdenku a odjel správným vlakem. Probral se a v neznámém městě a nevěděl vůbec, jak se tam dostal.

Tento případ posuzujeme jako impulzivní poriománii, či dromománii, tedy chorobnou toulavost na podkla dě epileptickém. Proto oba jako znalci navrhujeme společně, aby soud upustil od potrestání a namísto toho uloil obviněnému Václavu Kafkovi ochranné ústavní léčení psychiatrické, které by se odbývalo v psychiatrie ké léčebně.”

K jeho obsáhlému vysvětlení neměl nikdo připomínky.

Rozsudek vycházel z názoru znalců.

Bylo deset minut po páté. Ústavní sanita zase odvezla pacienty i s oetřovatelem zpět do nemocnice.

Doktor Dvořák s kapitánem Hladíkem vyli ze soudní budovy. Venku jetě hřálo slunce.

****

Dvořák si přehodil kabát přes ruku, li pomalu podél vody, Říční rameno teklo kolem nich, na lodičkách několik tvrdohlavých rybářů pokouelo svoje těstí a trpělivě zíralo do vody. Oba mui se posadili na lavičku u cesty.

A máme to pro dneek za sebou,” řekl doktor Dvo-

řák s ulehčením, ví, někdy si myslím, e proniknout do nejzazích tajů člověka je nad lidské síly. Ale někdy mám zase pocit, e u jsem docela blízko.”

A doktor Dvořák se pohodlně opřel, zapálil si a spí jen pro sebe pokračoval.

Vdycky si oddychnu, kdy mám takovouhle vyčerpávající práci za sebou, je to třeba jen odpočinek na jeden večer, zítra nebo pozítří to asi vechno začne nanovo, ale cítím se vdycky lehce a klidně, aspoň ten večer. Připadám si jako po finálovém sprintu na závodech  člověk doběhne a sotva dýchá, sotva stojí na nohou, vydá ze sebe zkrátka vechno. A přitom ví, e nazítří poběí znovu.

Hladík se na doktora podíval a chtěl něco říci. Pak si to náhle rozmyslel a jenom přikývl.

Ani bych nevěřil, e to bude brzy pět let od naeho prvního společného případu, pamatuje?41

Jak by ne, bylo tenkrát příerné horko a tys jetě pracoval na chirurgii..

I Hladík měl před očima celou tu scénu před lety  vykachlíkovanou chodbu a prosklené dveře u operačního sálu, za nimi se doktor Dvořák snail vrátit ivot sousedovíc Haničce.

Je to moný? Pět let?” nebyl v tom vak ádný údiv, spí pohorení, protoe mui, jak známo, nestárnou. Jen čas je občas překvapí.

Zajímalo by mě, Petře,” pokračoval kapitán ve svýcli úvahách, jestli i teď, kdy jsi stejně úspěný psychiatr, jako jsi byl dobrý chirurg, má stejný pocit uspokojení, kdy třeba propoutí pacienta z léčebny. Mně připadá straný rozdíl mezi tím, co jsi dělal dřív a co dělá teď. Nezlob se na mě, je to asi hloupá otázka, jene mně připadá, e jsi vdycky jako chirurg viděl okamitě úspěch, buď ano či ne, tady musí vdycky čekat, nebo se mýlím?”

Dvořák na něho pohlédl a v očích mu svítilo klukovské ibalství.

Já vím, ty jsi jako můj bývalý primář na chirurgii. Vdycky, kdy se potkáme, se mě ptá, jestli vím, jaký rozdíl je mezi chirurgem, internistou a psychiatrem.”

No jaký?”

Prý chirurg nic neví a vechno můe, internista vechno ví a nic nemůe a psychiatr nic neví a nic nemůe.”

Hladík se rozesmál.

Já jsem to ale takhle nemyslel, vdy ví, e si psychiatrie váím.

Kolem lavičky se přehnala s křikem trojice kluků, kteří před sebou kopali zablácený míč a Dvořák i Hladík za nimi s určitou lítostí pohlédli.

Ono to u dneska vechno vypadá jinak, pokračoval Dvořák, na psychiatrii mám ale pocit, e vechno vdycky začíná znovu. Nic se neopakuje, nic se nevrací v té samé podobě. Kadý pacient je jiný, podle své individuality a prokousat se k němu, k jádru, to je setsakramentsky těké. Na chirurgii doktor prostě řízne a je uvnitř, musí být zručný a opatrný, aby nepokodil tkáň a pak stačí seít a ono to u sroste samo. Řekl bych, e po čase u kadý ikovnějí chirurg musí podlehnout rutině. aludek, plíce, slepé střevo je u vech skoro stejné. S tou lidskou duí je to vak jiné, povzdychl psychiatr a zahleděl se upřeně na drobné vlnky na řece. Představ si, před několika dny jsem seděl v naí pavilónové lékárně, to je inspekční pokoj, kde vládnou sestry, a o něčem jsme tam hovořili a najednou se otevřou dveře a dovnitř přiel pacient Rybík. Je tam u nás u asi pět let, taková včas nerozpoznaná schizofrenie, která se dostala do chronického stádia a s tím u se moc udělat nedá. Rybík měl vdycky ohromně svérázné bludy a halucinace a jeho mylenkové pochody byly naprosto nepochopitelné. No a ten Rybík plakal jako malé dítě.

Říkám mu: ,Copak, pane Rybík?*

A on mi na to povídá zděeně: ,Prosím vás, schovejte se, já jdu zabít atom.1

Nebylo na tom vůbec nic směného. On byl skutečně zoufalý a bezradný.

,A ten atom vybouchne, tak vás vechny zabije.*

,A kde máte ten atom?* zeptal jsem se.

,No přece tady,* a rozevřel prázdno i dlaň, ,tady sedí jeden a dva mám v peněence mezi drobnými.*

,No a jak je chcete zabíjet?*

.Přece zrnkovým kafem.*

Zrnkovou kávu jsem bohuel neměl a tak mu povídám:

Víte co, tak jděte opatrně před pavilón a tam je vy-hoďte.

Poloil ledy vechny tři atomy na dlaň, sestra mu otevřela a on se vrátil klidný a spokojený a prozpěvoval si… a byl astný,” doktor Dvořák se chvíli odmlčel.

Někdy ti skoro závidím tvojí práci,” poznamenal Hladík.

On kadý ten lidský osud, který k nám zabloudí, je vlastně spí zoufalé volání o pomoc, i kdy to vypadá komicky. Ale bohuel takových lidí, jako jsi ty, kteří o psychiatrii vědí víc, těch je pořád moc málo. Já se někdy vracím z práce tak utahaný, e bych nejradi sebou doma pratil do postele a spal a spal,* svěřoval se Dvořák, snad trochu vyprovokován ke sdílnosti nádherným slunečním počasím.

Kluci se pořád proháněli po cestě sem tam kolem nich.

Nemyslí si, já jsem na tom podobně, poznamenal kapitán Hladík. A to jetě ani nevím, jestli budu mít volno vdycky, kdy mám na ně nárok, jestli sobotu a nedělí proiju v klidu. Třeba před čtrnácti dny jsem byl na chatě, tam na Dobříi, těil jsem se, e odpoledne vyrazím do lesa a trochu si projdu hřebeny, je tam u opravdu krásně a celá příroda se probouzí. A tak jsem celé dopoledne poctivě natíral dveře, aby byla ena spokojená. Jene před polednem pro mě poslali sluební auto a tři dny, sobotu neděli včetně, jsem se doma u neukázal. Byl to ten případ stopařky, kterou nali zabitou u lesa, asi jsi o tom četl v černé kronice.”

Stopařky? O tom nevím.”

Kapitán povzdechl.

Ví, to byl případ, jaké nemám rád. Holka se sebere, doma nikomu nic neřekne a jede někam stopem, doklady přirozeně ádné nemá. Přímo sousto pro určitý druh násilníků. A nakonec ji náhodou objeví třeba nějaký houbař nebo turista, který si odskočí do příkopu. Tentokrát ji nali v takové loui, kudy projídějí náklaďáky, byla ubodaná a jetě kámen na krku. Vdycky mě napadne, e by se to mělo napsat podrobně a realisticky ve vech novinách a časopisech, aby si to vichni přečetli a zejména dívky byly opatrnějí,” uvaoval kriminalista.

I na něho dolehla sdílná nálada a jakýsi pocit duevního uvolnění.

Rybáři na řece, pořád na stejném místě uprostřed toku, sé za celou tu dobu ani nepohnuli. I jez dál monotónně hučel. Ve vzduchu u bylo cítit definitivní jaro.

Někdy se za tebou přijdu podívat jen tak, ne sluebně, napadlo kapitána, který tentokrát, co bylo pro něho vzácností, také nikam nespěchal. Ví, posedět si na chvíli v tom vaem nádherném parku. Je to oáza klidu/1

Posly, mám taky nápad/* oil náhle doktor Dvořák, a můeme ho realizovat hned. Pojeď se mnou k nám, mohli bychom chvíli posedět a a přijde ena, vypít si troku červeného. Jak jistě ví, víno z rukou lékaře je vdycky lék. A mimochodem, mám doma výborné rhon-ské víno.**

Věděl, e kapitán má červené víno rád stejně jako on a odpolední nálada by měla mít přece stejně poklidné a důstojné vyvrcholení.

Něco oslavujete?**

Jak se to vezme. Ale musím se ti pochlubit, pojedu v červenci na kongres do Paříe, na týden, budu tam přednáet o naí léčbě sexuálních deviantů.**

Tak to ti blahopřeju, ale ty jsi tam u byl, ne?*

Byl, před deseti lety. Jsem moc zvědav, jestli se to tam nějak změnilo. Ale Eiffelovka snad pořád stojí..

Vstali a vydali se pomalu k tramvaji.

Ví co, ale slíbíme si jednu věc. Nebudeme u mluvit ani o medicíně, ani o kriminalistice, prostě ne

o práci.

Platí.**

Doběhli tramvaj na poslední chvíli jako dva kluci.

Tramvaj se trhavě a kodrcavě .rozjela a oba mui se postavili na zadní ploince, ale jetě ne se stačili rozhlédnout, ji a téměř dvouhlasně kadého z nich pozdravili dva cestující.

Dobrý den. Zdravíčko/*

První, ktetrý zdravil doktora Dvořáka, byl mu spíe starí a proedivělý, Měl na sobě obnoený světlý ba* lonovy plá a na nose brýle. Druhý, kterému kolem úst pohrávala spí lehká ironie, se zřejmě zase znal n kapitánem, asi dobře, protoe se k němu obrátil jako k starému známámu, Byl to tíhlý, spí a hubený světlovlasý chlapec, těko víc jak třicetiletý. Psychiatr

i kriminalista jim odpověděli úklonou hlavy.

Tohle je můj bývalý pacient, eptem poznamenal doktor Dvořák směrem k Hladíkovi. Je to inenýr, strojař, svého času velice schopný a Iniciativní. A jednoho dne se objevil u nás. Udělali jsme vechna vyetření: byl poslán na psychiatrii proto, e v noci ruil rámusem celý dům a kdy se ho ptali proč a ohrazovali se, aby neruil, řekl domovnímu důvěrníkovi, e pracuje na převratném vynálezu. Spojil pračku a vysavač a zkouel nyní prát koberce vysavačem… Samozřejmě, e ho poslali na psychiatrii. Jene my jsme za tím li dál a pátrali a tak se zjistilo, e on má skutečně patentováno asi pět vynálezů a proto se la sociální pracovnice podívat k němu do bytu. el s ní, aby jí to předvedl. Ten jeho vynález skutečně fungoval, jenom dělal rámus. No a tak jsme ho pustili zase domů a mu sel slíbit, e nebude ruit noční klid a partaje, který chtějí spát 

Kapitán si nenápadně prohlédl starího mue, o něm doktor mluvil. I kdy to byl pohled vyloeně diskrétní, proedivělý inenýr ho zpozoroval a kývnutím hlavy pozdravil i kapitána.

Tohle byl zase můj dlouholetý klient, prohlásil stejně tie Hladík směrem k doktorovi, kdy na následující stanici tíhlý blonďák vystoupil. To je Lojza, jeden z nejzručnějích kapsářů, které jsme v Praze měli. Dej si na něj pozor, kdy ho někde uvidí. Ten toti dokáe během cesty v tramvaji od stanice ke stanici otevřít trojí kabelku a ukrást peněenku, dokonce z ní vybrat i peníze a jetě v tom davu jí vyhodit. Boe, co my jsme se ho načekali, ne se chytil. Jeden přísluník ho málem chytil za ruku, ale Lojza byl rychlejí, hned byl pryč a nikdo mu nic nedokázal.*4

Nevypadá na to, poznamenal doktor Dvořák.

Má pravdu, tváří se, jako by neuměl do pěti počítat, ale kolikrát mě dohřál tak, e jsem málem explodoval. Představ si, jednou jsem el náhodou sám na Václavák a nastupoval jsem na prostřední stanici, kde bylo odjakiva jeho působitě. Samozřejmě tramvaj nejela. A koho nevidím  Lojzu. Procházel se po nástupiti, jako by mu patřila celá Praha Měl na sobě módní texasky a takovou tu stejnou bundu, vypadal jako turista ze zámoří a důstojně vykuřoval. Kdy mě uviděl, stopnul si taxíka. Ne nastoupil, obrátil se ke mně a povídá:

Nechcete se svézt, pane kapitán? Vlastně vy nemůete, vy tady honíte zloděje, e jo? a nastoupil a byl pryč. holomek.44

Má smysl pro humor,44 poznamenal doktor Dvořák. Do tramvaje mezitím nastoupili dalí pasaéři. Mezi nimi i dvojice, mladý zamylený mu a dáma, která u zdálky na sebe upozorňovala značnou dávkou líčidla. Celým vozem se okamitě rozlila vůně aromatické voňavky Nejen Hladík a Dvořák, ale oči vech se jako by mimoděk k ní obrátily. U od prvního okamiku vzbudila zájem. Vechna místa k sezení byla obsazena, to ji vak neodradilo. Bojovně se rozhlédla, postoupila několik kroků a nad sedící dívku, nahnula se nad ni a významně zakalala. Celé tramvaji tak dala najevo svou důraznou potřebu sedět. Dívka vak seděla klidně dál a nevěnovala jí pozornost. Dámu to zcela očividně pobouřilo a prohodila po krátké úvaze k mladému mui:

Taková nevychovanost, to by si dříve mláde nesměla dovolit!44

Mu mlčel, dáma se vak nevzdávala.

Nemají vychování, kdepak, ani nemocnou a unavenou osobu nepustí, neuvolní místo!44

Dívka seděla dál a ignorovala hovor.

Kdy já byla mladá jako ta slečna, učila jsem se vařit, hře na klavír a společenskému chování…

Větina tramvaje u zbystřila pozornost, vem bylo v podstatě jasné, o co jde, sympatie byly na vahách.

Člověk se vrací domů unavený, zatím co oni sí někde lajdají po pasáích nebo biografech,44 kývnutím hlavy naznačila vem, o kom mluví. Měli by si jích doma víc vimnout, naučit je slunosti.44

Za to, paní, třeba ani rodiče nemůou,44 ozvala se dobromyslně stará ena poblí, dneska jsou vichni zaměstnaní a na děti u není tolik času, jako bylo dřív. Ted vychovávají dětí babičky. Ale ve kole by na ně měli víc dohlídnout, ve kole…44

Kdepak,44 nedala si vzít sólo dáma, dneska to holt u vůbec není jako dřív, dnes mají mladí hroí kůi!44 a vyslala kolem sebe nevinný úsměv, jako by se omlouvala a vzápětí dodala: Nemají v sobě kousek ulechtilého citu, jenom drzost, sprostotu a nevychovanost.* Pateticky povzdechla.

Mu u zadních dveří, hned vedle doktora Dvořáka, prohodil polohlasně:

e ji ta holka račí nepustí sednout, aby u byl pokoj, kdo to má pořád poslouchat?”

Dáma se vak ve svém hněvu dostala do varu a nedala se zastavit.

To máte pořád v novinách, vrady, znásilnění, krádee  a ty děvčata taky, hanba mluvit!”  a mávla rukou.

Tramvaj dojela na dalí stanici a zastavila. V tom okamiku dívka opatrně vstala, přidrujíc se opěradla. Snad oči celé tramvaje ji sledovaly. Vylovila zpod sedadla dvě francouzské hole a beze slova, ani na někoho pohlédla, zamířila k východu z vozu.

Dvořák s Hladíkem přiskočili a pomohli jí vystoupit.

Sedadlo zůstalo prázdné. Tramvaj mlčela a hleděla na zrudlou dámu.

Máte recht, paničko, hanba mluvit,” řekl mu u dveří.

***

Vystoupili na prostřední zastávce v sídliti. Od otevřené restaurace se nesl cinkot sklenic a hlasy přítomných dokreslovaly jarní odpoledne, plné vůně kvetoucích katanů, jasmínů a růí.

Kateřina a Petr hráli na plácku před panelákem fotbal.

Táto, pojď si s námi zakopat! A ten pán můe taky!” křičela Kateřina.

Doktor s kapitánem se po sobě podívali a v jediném jejích pohledu byla odpověď. A pak u se proměnili v desetileté uličníky, jen postavou se odliující od těch skutečných. Nebo jak známo, mui nikdy nedospějí docela, ten kousek klukovství v nich uvnitř dříme a občas v nestřeené chvíli se projeví.

Zítra budou zase váným kapitánem kriminálky Hladíkem a seriózním doktorem Dvořákem. Kolotoč kadodenní práce se bude otáčet dál dokola. Ale oba, doktor i kriminalista věděli příli dobře, e bez té kadodenní lopoty by jejich ivot byl o mnoho chudí.

Konec