Přiveďte svědka - Jan Michal

Mírné stoupání černohorské asfaltky připadalo poránu potovnímu doručovateli Makovi namáhavějí ne jindy.

Při pravidelném, ale co naplat, stále pomalejím lapání do pedálů starého cestovního kola se mu začalo obtíněji dýchat, nohy znatelně slábly.

To je tím, e jsem to včera zase drobátko přehnal, uvaoval. Jako bych se neznal. Za prvé víc jak tři piva nevypiju, protoe se do mě nevejdou. Za druhé, kdy se vejdou, jsem víc u pisoáru ne v lokále.

A to je navíc jetě ke vemu pondělí, take vechna práce teprve před námi.

Loisko převodového talíře přerývaně cvakalo a doručovatel Maek si musel chvílemi pomoci tím, e si do pedálů stoupl.

Dneska to aspoň neváí tolik jako jindy, i kdy je toho zase na kusy víc, uvaoval. Nemám tohle rozváení důchodů moc rád. Staříčkové mají sice radost, e jim přily korunky, ale brát si od nich dýka by byl trapas.

I kdy kdo ví, moná, e některý si seděj na punčoe, tuhle psali v novinách, e jednomu takovýmuhle důchodci vybral zloděj z hrnce na sádlo, co měl ve pajzu na polici, víc jak sto tisíc. A to mu bylo osmaedesát. Takový peníze nedá nainec dohromady, ani kdyby il sto let. A nechodil do hospody a nic. Ale k čemu by zas ty peníze měl?

Od té doby, co je na potě ten brigádník Knobloch, nejsem aspoň na vechno sám, meditoval a pomalu se blíil k vrcholu táhlého stoupání. Konečně, je asi přece jen lepí, e tam ty důchody vezu já. Knobloch by si určitě od cesty vzal, jak tak soudím. Ani nevím proč.

Kde vůbec ten chlap bydlí? U je tu bezmála druhý týden a jetě jsem se ho na to nezeptal.

Zatímco potovní doručovatel Maek rozvaoval o svých ivotních trápeních a strastech, přehoupl se přes nejvyí bod stoupání a vjel na rovinku, chráněnou řídkým borovým lesem, take se mu lapalo podstatně lépe.

Za jízdy se ohlédl, aby zkontroloval velkou koenou branu na nosiči, v ní měl důchody pro více ne čtyřicet dědečků a babiček, kteří ho jistě u netrpělivě očekávají.

Mezi mraky probleskly ostré sluneční paprsky a tak se zdálo, e nadcházející devátá hodina, která rozhodne o pondělním počasí, má jetě anci napravit červencové manko.

Na konci lesíka, který tvořil na silnici hranici světla a stínu, se vyhoupl z polní cesty jiný cyklista.

5

Za malou chvíli Maek rozeznal, e je to jeho kolega z práce, na kterého si před malou chvilkou vzpomněl, brigádník Rudolf Knobloch.

No nazdar. Člověče, co tu dělá touhle dobou? zvolal Maek místo pozdravu.

Jedu pro trávu králíkům.” Oba jezdci zastavili svá kola a zůstali stát uprostřed silnice.

Veze důchody, jó?” spustil Knobloch.

To ví, staříci se u nemůou dočkat.”

Ví co, voní to moje potvory bez tý vojtěky jetě chvíli vydrej. Jestli chce, pojedu kousek s tebou.” Fajn, nějak mě to dneska stejně netěí.”

To se ti ani nedivím. S těma důchodama je to trapác, co?”

Ani by to nebylo tak zlý, ale včera jsme seděli v hospodě a mám teď trochu slabí noičky.”

Obě kola zatočila na polní cestu podél lesa, která sice nebyla tak pohodlná jako asfaltová silnice, ale za to zkrátila doručovateli cestu o dobrou třetinu.

Asi po dvou stech metrech, v místě, kde se cesta začala odklánět od kraje lesa a pokračovala mezi polem s nazrávajícím obilím, Knobloch najednou zaklel, zastavil a slezl z kola. Co se stalo,” zajímal se Maek a taky zastavil.

Zasek se mi řetěz nebo co.

Uka,” sklonil se Maek, aby pomohl odhalit závadu.

Rudolf Knobloch se rozhlédl na obě strany, sáhl do kapsy, rychle z ní vytáhl pistoli a namířil ji doručovateli do obličeje.

Co blbne, člověče?” vyhrkl Maek. Zavři klapačku a slez z kola.”

Co tě to napadlo, co chce,” zvolal Maek podráděně, ale Knoblochův výraz i pobídka vypadaly natolik váně, e se rozhodl raději uposlechnout. .

Nemyslí, e pro ty dědky je těch peněz koda? Já si s nima poradím rozhodně lip, to mi věř,” uklíbl se Knobloch.

To ti nemůe projít. Dostanou tě, ne z toho stačí utratit první pětku.” Maek se skoro nemohl nadechnout a cítil, jak se mu třesou kolena. Tahle slabost ovem neměla s včerejím večerním popíjením ádnou souvislost. O to se nestarej. Ty u jim to nepoví!”

Knobloch přiblíil pistoli k Makově obličeji a stiskl spou.

Ozvalo se klapnutí závěru a Makovo kolo se s řinčením zřítilo na polní cestu. Knobloch zůstal stát chviličku jetě s napřaenou rukou a pak se rozesmál.

6

Aby sis el převlíknout gatě, co?

Maek se jetě stále tvářil vyděeně. Chvění v kolenou a stehnech vak zmizelo a pomalu začal chápat.

To byl jen fór, člověče. Vdy tohle přece nestřílí. Knobloch na důkaz svého tvrzení strčil pistoli znovu Makovi před obličej a pak ji schoval zpět do kapsy.

Maek se sehnul pro své kolo, zvedl je zpátky na cestu, zkontroloval upevnění koené brany na nosiči, uchopil kolo za řidítka a beze slova vykročil polní cestou, ani by se po Knoblochovi ohlédl.

xxxx

Inenýr Arnot Albrecht se probudil v hlubokém koeném křesle ve své pracovně, obloené do tří stran knihami. Jedna z nich mu leela stále jetě rozevřená na kolenou, i kdy ve tmě ji mohl vnímat jenom hmatem

Rád odpoledne sedával s některým z velkých svazků staré encyklopedie, ale vlastně u

mnoho nečetl. Byl to vak jeho zvyk.

Oči za tlustými skly brýlí začínaly brzy bolet a rychle se unavily. A tak se větinou raději díval irokým obloukem vyklenutého okna do staré zahrady, kde se tísnily věkovité tisy, unavené dřiály a touto dobou právě rozkvétající ácholany. Zahradu u nikdo v posledních letech moc neudroval. Ani inenýr Albrecht ani jeho ena u na to neměli sílu, ani chu. Jen soused pravidelně pokosil trávu, take zahrada, projektovaná kdysi jako anglický park, nezpustla úplně.

Inenýr Albrecht bydlel v bývalé doktorské vile u více ne dvacet let, ale výhled do zahrady ho nikdy neomrzel. Ani teď, kdy měl tolik volného času a u dávno nemusel kadé ráno časně vstávat a pospíchat do práce.

Návyk časného vstávání mu vak u zůstal a někdy se sám sebe ptal, není-li to spí projev stařecké nespavosti.

Pohled do zahrady by ho vak v této chvíli nezaujal. Přestoe bylo v celém domě ticho, které poruoval jen chod hodinového stroje mohutných schwarzwaldek nad sekretářem, měl inenýr Albrecht nejasný pocit, e ho probudil nějaký zvuk. Samozřejmě si nemohl uvědomit jaký.

Napadlo ho, jestli by to nemohla být Marta, ale vzápětí si vzpomněl, e manelka je přece ji

přes týden u sestry. A nikdo jiný za nimi u dávno nechodí. Ani on skoro nevychází, i nákupy si obstarává tak, aby mu vystačily vdy na několik dní. Kdy je mu sám doma, mnoho toho nepotřebuje.

7

Tenhle odpolední spánek, respektive kadé probuzení z něho, obvykle dopadne stejně.

Proto se usínání za dne brání. Ovem čím dál s mením úspěchem.

Kdy se probudí, nikdy neví, zvlátě je-li u tma jako teď, jestli je jetě pondělí nebo u úterý, je-li jetě tma nebo u tma.

Sled jeho úvah vak přeruil dalí zvuk. Tlumené bouchnutí a kroky na chodbě. Tak přeci jen Marta, pomyslel si.

Inenýr Albrecht zamátral po vypínači a rozsvítil lampu vedle křesla, odloil opatrně těkou knihu a kráčel ke dveřím. Samota sice někdy není patná věc, ale ani slaměným vdovcem nemá být člověk příli dlouho.

Doel ke dveřím pracovny, sáhl po klice a otevřel. ,,Marto?”

V té chvíli mu ani nepřilo divné, e se v celé vilce nesvítí. Ne o tom vak mohl začít přemýlet, oslnilo ho na okamik prudké světlo z kapesní svítilny a vzápětí se zablesklo podruhé. Ale to u jenom v jeho hlavě, na kterou dopadl tupý úder, po něm se tie svezl k zemi.

Kdy začal pomalu přicházet k sobě, nebylo u svítit potřeba. Spou v jeho pracovně, do ní nahlíel z podhledu otevřenými dveřmi, byla osvětlena probouzejícím se ránem a dostatečně patrná i bez brýlí, jejich skla namátral na podlaze vedle sebe. Lampa v pokoji nesvítila.

Opatrnými dotyky si ohmatal temeno, dotkl se bolestivého místa, ztěka se zvedl a pomalu vrávoral k telefonu.

xxxx

S čímpak si to hraje?”

Terezka Hanáková sebou vyplaeně trhla. Rukama se snaila zakrýt dřevěného bubeníčka na malém čtyřkolovém vozíčku.

Člověk, který jí poloil nečekanou otázku, se vak usmíval. Odkryla dlaně a ukázala hračku.

,,A copak se mu stalo? Nechce bubnovat?”

No jo. Jezdila jsem s ním a najednou přestal cinkat.”

Ví co, podíváme se na to.” Neznámý pomocník se rozhlédl, opřel kolo o zeď domku a vzal hračku do rukou.

Tatínek není doma?” zeptal se a pohlédl otevřenou brankou na malý ohrazený dvorek, kde pobíhalo několik slepic.

Tatínek je v práci. On jezdí s náklaďákem, víte?” Terezka naklonila hlavu a napjatě sledovala, zdali se neposluná kolečka vozíčku rozhýbají.

8

Spravíte to? 

Myslím e ano. Tadyhle je jenom namotaná ňůrka a trochu písku v kolečkách. To znám.”

Jak to,” vykulila Terezka oči. Vy máte taky takovýho?”

Takovýho bubeníčka zrovna ne,” zasmál se nový přítel, ale kluka, který má doma celé uple podobných hraček a taky s nimi mívá občas podobné starosti jako ty.”

A jak je ten vá kluk velkej?”

Asi jako ty. Po prázdninách půjde do první třídy.”

Tak to já jsem větí. Já u půjdu po prázdninách do druhý.”

A to si tady hraje sama? Nemá ádné kamarády nebo kamarádky?”

Kdy on je Péa i Aneka na prázdninách. Jeli na tábor. Já jsem taky měla jet, ale táta pak řekl, e bude nejlepí, kdy zůstanu doma. Aby mamince nebylo smutno, kdy on pořád někde jezdí.”

A tobě není smutno?” Hbité prsty Terezčina nového přítele uvolnily poslední smyčky zadrhnutého provázku a bezvládné ručičky dřevěného bubeníčka se trhavé pohnuly.

Juj, on u se zase hýbe,” zavýskla Terezka. Postavila oprýskaného bubeníčka na zem a opatrně s ním popojela. Ručky barevné figurky se daly do pohybu a malé paličky zacinkaly na chromovaný zvonek.

Take to jste doma samy s maminkou?”

Jo. A s malým brákou Honzou. Maminka pere,” oznámila. Bubeník, znova zvláčený prachem cesty, zběsile zabuil do rozviklané kovové mističky.

Tak ahoj,” loučil se pomocník. Já u musím jet. Chytil jsem tomu svýmu klukovi jeka a musím mu ho přivézt. On toti bude mít svátek, ví. A já to pro něj mám jako překvapení.”

Mu postavil kolo zpět na cestu a chystal se nastoupit.

Opravdického jeka?” asla Terezka. ivýho?”

No to se ví, e ivýho. Copak ty jsi jetě nikdy neviděla ivýho jeka?”

Jenom na obrázku.” Chtěla by ses na něj podívat?”

Vy byste mně ho ukázal?” Ruka s provázkem poklesla a Terezka se s napůl tázavým, napůl napjatým a nevěřícím pohledem zadívala na mue, který u seděl v sedle bicyklu.

Tak si pojď nasednout. Vezmu tě na rám!”

Oprýskaný bubeníček zůstal stát se svěenýma rukama na kraji cesty a hleděl za dvojicí.

9

Kapitán Maita stál u okna kanceláře a odhadoval, zdali se u konečně dostaví letní počasí.

Byla u bezmála půlka července, ale teploty tomu příli nenasvědčovaly.

S povzdechem si připomněl včerejí rozhovor s doktorem Petákem.

 Hubnutí je pouze otázka vůle, Karle. Jestli chce zhubnout, musí se napřed rozhodnout a hlavně předem přesně vědět, PROČ chce zhubnout. Nemá-li dostatečnou motivaci, nech toho a zbytečně se netrap.”

Copak motivace, myslel si kapitán Maita. Té mám kolem sebe a moc. Hlavně tady, v pase.

,,Ale předem tě upozorňuji. Nevěř na ádné pasívní způsoby. Sauna, pára, masáe, redor.

To je alibistické opium slabých.

Kapitán se při vzpomínce na doktorův odsudek slabě usmál. ,,Nevěř ani na zaručené diety.

Vajíčkovou, kávovou, vinnou nebo já nevím jakou. Jenom si zkazí pajl a zadělá na vřed.

Jedinou rozumnou metodou je nejíst. Věř nebo nevěř, jídlo je do značné míry pouze zvyk.

Kdy si odvykne, přestane ti scházet.

,,To se ti snadno řekne. Ale abych byl upřímný. Já jsem si na jídlo za posledních asi čtyřicet let nějak zvyknul.

,,Kdy říkám nejíst, nemyslím mít hlad. Zapomeň na sladké, na rohlíky a na chleba.

Maximálně si dej černý. Zapomeň, e k jídlu se jídávají přílohy.

Při naem sedavém zaměstnání máme kalorický výdej maximálně dva tisíce dvě stě kalorií.

Sněz jich denně tisíc a vydr to dva týdny. Napřed se nebude dít nic kromě toho, e bude

mít hlad.” ,.Tuhle fázi u znám, podotkl kapitán. ,,Ten mám skoro pořád.*’

,,Hlad ovem rychle potlačí, jogurtem, zeleninou, sýrem, ovocem. A pít bude čaj. Bez cukru. Nebo s jedním, dodal, kdy viděl, jak se na to kapitán tváří.

,,A pak to půjde samo. Přestane mít hlad, kefír a dalamánek tě zasytí na půl dne a kila půjdou z kopce. Kapitán se při té představě otřásl.

Otázka vůle, pronesl polohlasem do prázdné místnosti a s odevzdaným výrazem zasedl za psací stůl ze světlého dubu, z něho u na rozích prosvítala dřevotříska.

Na rozdíl od svých literárních kolegů se na svou váhu a objem vůbec nepohyboval nečekaně a překvapivě mrtně, ale naprosto přiměřeně, v letních měsících i s tlumeným vzdycháním.

10

Do místnosti veel po zaklepání poručík Hlavatý se svodkou.

Tak copak máme dnes nového, Maruko?

Poručík Hlavatý se sice jmenoval Marcel, ale u od základní koly mu neříkali jinak ne

Maruka. Doufal, e a postoupí vý nebo a půjde do zaměstnání, budou mu říkat aspoň Marku. Vude se vdycky nael někdo, kdo ho znal z dřívějka nebo to někde slyel, a lo to s ním dál. Pak u na to rezignoval. Byl celkem klid.” Poručík otevřel desky a referoval: Večer vybrali jedno auto. U hudební koly. Asi kolem půlnoci se strhla rvačka Na růku.

Lehké ublíení na těle. Ale hlavně a to vypadá hůř, máme tady jedno loupený přepadení.”

Kapitán Maita se nadzvedl. Rvačky a malá vloupání, krádee, to nebyla taková událost a i kdy nic z toho nepodceňoval, větinou si s tím rychle poradili. Nezletilí kluci, snaha ukázat se před holkou, trochu přebráno a silné řeči, které se občas někomu nezdají, take odpovídá ručně. Ale loupené přepadení… Co to je, prosím tě?”

K ránu volal jistý inenýr Albrecht z ulice Pod katany číslo čtyři. Byl jetě celej roztřesenej.

Ani se mu teda moc nedivím. Četl jsem podrobně celé hláení. Někdo ho docela silně vzal po zátylku. Zřejmě odborník. Uspal ho skoro na celou noc.” Poručík sklapl desky.

Půjč mi to. Jak se to vlastně stalo?”

Zná to tam, ne? Je to ta parádní vila s kovaným plotem a bránou, a skoro na konci z města.” Jo, vím. A co?”

Odpoledne si prý zdřímnul, pak slyel někoho v domě, to ho probudilo, ale u byla tma. Na hodiny se nedíval, take nemá moc představu, kdy se to mohlo stát. Kdy se probral, bylo u

skoro ráno a doma měl vechno zpřeházené. Zatím ani zcela přesně neví, co se mu ztratilo.

Teda co mu bylo ztraceno,” dodal poručík. Kdo tam byl?”

Poručík Rakovec, který měl v noci slubu, říkal, e u je to vlastně tvůj případ, a e se toho jistě rádi ujmem.” Jo. Jistě. Rádi,” povzdechl si kapitán.

Před chvílí se vrátili technici, ale moc toho asi mít nebudou. Pachatel tam nejspí vlezl záchodovým okýnkem ze zahrady.

11

Take ani ádné stopy po nástrojích. Albrechtová, teda jako paní inenýrová, u není týden doma a inenýr prý moc ven nechodí. Asi někdo získal dojem, e ve vile nikdo není, tak na to el. Kdy se tam pak ale objevil Albrecht, zloděj se zřejmě lekl a trochu ho uzemnil.

Kapitán Maita hleděl neradostně na svého poručíka a uvaoval:

,,Proč myslí, e se lekl? Co kdy mu tam ten Albrecht ani nevadil?

Nemysli hned na nejhorí. Nikoho takovýho jsme v rajónu neměli ani nepamatuju.”

Hm. A co maj technici? U je něco hotovýho?

Vzali různý otisky prstů a teď se porovnává, co je Albrechta, poslal jsem taky pro otisky jeho eny a nechal zjistit, jestli samozřejmě nějaký nemáme.

Ale pod tím okýnkem na záchod se nael celkem zřetelný otisk boty, která byla zřejmě u

dost. . Poručíkův výklad přeruilo zvonění telefonu. Maita zvedl sluchátko a chvilku si dělal poznámky do kroukového bloku.

A to nám to ksakru hlásí teprve teď? Polete mi to oznámení sem. Konec.

Sluchátko zapadlo do vidlice s daleko větí razancí, ne bylo u kapitána Maity zvykem.

Tak Maruko, abychom se nenudili. Jistým Hanákovým z Přípotoční ulice na Černých horách se ztratilo dítě. Dcera. A poslouchej: včera odpoledne!”

xxxx

Výjezdová skupina strávila celé odpoledne zjiováním vech okolností náhlého zmizení sedmileté dcerky Hanákových. Početné skupiny přísluníků Bezpečnosti prohledávaly dům, zahradu, studnu, celé okolí bydlitě. Byli vyslechnuti vichni sousedé v ulici, kteří se zdrovali předcházejícího dne dopoledne doma. Nikdo nevěděl, kam dítě odelo.

Několik důchodkyň vidělo mezi desátou a dvanáctou hodinou v Přípotoční ulici neznámého mue. Dvě ho viděly na kole, tři přicházejícího pěky. Jedné se zdálo, e se podezřele rozhlíí, jako by něco nebo někoho hledal. Blií popis se vak vzájemně velmi liil, byl velmi nepřesný a rozporuplný tak, e se hodil prakticky na kadého druhého mue mezi 20 a 50

lety. Krátce po poledni byl nasazen sluební psovod a hned po něm byli poádáni o pomoc svazarmovtí kynologové, kteří prohledávali iroké okolí a do tmy.

12

K večeru hledali u i lidé, kteří neznali Hanákovy ani podle vidění.

Po sedmileté Tereze Hanákové jako by se vak slehla zem.

xxxx

Martina Krále u začaly tyhle výlety pomalu unavovat. Poslední dobou měl dojem, e to mezi ním a Magdou u není takové, jako kdy začínali.

Nebyl sice naivní a nepředstavoval si, e by to tak mohlo vydret pořád. Ze zkuenosti věděl, e zpočátku se to vdycky zdá jako něco, co tu jetě nebylo.

Tenhle náhlý pocit novosti a touhy poznat nepoznané ovem nevydrí dlouho. Martinu Královi obvykle jen do té chvíle, ne opět zjistí, e nové není zdaleka tak neznámé, nebo nepoznané není zdaleka tak nové, jak se jevilo zpočátku. Plynulý úpadek iluzí. Natočený setrvačník jetě nějaký čas běí, vrčí vak stále slaběji a pomaleji, a se zastaví.

Ovem JEHO setrvačník! Teď si ovem s Magdou občas připadal jako ořezávátko.

Asfaltka k Černým horám se po malé přeprce nepříjemně leskla a vzhledem ke stavu pneumatik (konečně i brzd) jeho jawy musel vjídět do zatáček opatrně, příli stroj nenaklánět.

K Magdě ho nepřitahovala skutečnost, e byla vdaná. Bylo to samozřejmě do jisté míry příjemné a pohodlné (vdycky je tu garant), ale rozhodující to nebylo. Nebyla to první vdaná ena, kterou poznal.

Zjistil, e vdané eny kolem třicítky jsou svým způsobem cílevědomějí a opravdovějí ne

mladé dívky. Přesně v tomhle věku dostanou strach, e jim ivot začíná utíkat mezi prsty.

Najednou zjistí, e do téhle chvíle si vlastně nic neuily. Manela znají u deset let a stereotypní týdenní povinnost je doma stále více namáhavá a otravná.

Ple začíná lehce vadnout, okurkové, droďové, banánové a vaječné masky jsou stále méně účinějí, břicho ztrácí po dvou dětech bývalou pevnost a prunost, podprsenka vyaduje stále pevnějí výztuhu. Váha nechce brát v úvahu bodový systém doktora W. H. Rumpoldta.

Take HONEM dohánět. Času nezbývá.

Za nějaký čas vak stejně začnou vyprávět o svých nemocných dětech, nepostačujícím příjmu vzhledem k vydání za domácnost, báječném povlečení, dovezeném z NDR, které se bude moc pěkně vyjímat v lonici z letěného javoru, na ni manel právě sloil třetí splátku (jetě osm).

13

Manel číslo jedna. Setrvačník se začíná zpomalovat.

Magda mu sice o svých datech mnoho nevyprávěla. Věděl o nich jen tehdy, kdy byly nemocné, protoe je nemohla dát do kolky nebo starí nelo do koly, co znamenalo, e se s ní nemůe sejít. Někdy ho vak samotného přepadaly pochybnosti. Můe takhle ít celý ivot? Nevyplývají jeho nábory z navyklého ivotního způsobu, který si tak docela samostatně nevybral a neurčil, ale k němu se dostal poněkud podivnou shodou řetězu událostí. Na mnohé z nich, jako třeba na rozvod svých rodičů a vechno to, co tato změna způsobila v jeho dalím ivotě neměl vliv. Časem si vak zvykl do té míry, e tento způsob ivota přijal za svůj. Jene nebude sám sobě za pár let připadat směný? Povrchní, citově mělký? Nebude mít pocit něčeho promarněného? Nezjisti najednou, e si jenom myslel, e mnoho uil a proil, ale ve skutečnosti mu zatím uteklo něco daleko důleitějího, zásadnějího, opravdového? Jak dlouho jetě s tímhle chce vydret? Ani mladíkem z povoláni nemůe být mu stále. A u teď jasně nahlíel, e není nic trapnějího, ne

stárnoucí, omelý světák. Je dosud mladý a vlastně by se ho to jetě nemělo týkat. Pozná ten předěl, bod, ve kterém by si měl říci DOST? Kam se s tímhle ivotním stylem dostane?

Nezůstane za čas prázdno nejen po něm, ale také v něm?

Občas mu začínalo být z těchto úvah úzko. Zatím má ale jetě čas, uklidnil se pokadé. I kdy se pochybnosti objevovaly stále častěji, nebylo tak obtíné hodit je za hlavu. Zatím na ně stačil. Zatím toti věděl, co si můe dovolit. Zatím.

Jene teď mezi Magdu a něj pomalu vstupovalo něco jiného a Martin Král přesně nevěděl, co to je. Navenek vypadalo vechno skoro jako dřív, jako by se nic nedělo. Ale kdy k ní přijel, pod různými záminkami se mu vytáčela, mluvila o zbytečnostech.

A to vecko podnikal v pracovní době, s rizikem, e si někdo dřív nebo později vimne jeho návtěv, i kdy to měli docela dobře vymylené. A e to oznámí jejímu mui, nebo jetě lépe, e ten přijde nečekaně domů.

Vůbec ho samozřejmě nebude zajímat, e celou dobu jenom povídali a čaj pili kadý ve svém křesle na opačném konci skleněného konferenčního stolku.

14

Kvůli tomu riskuje? Ale i hra na lásku má určitá pravidla. Dej a dostane.

Bezděčně přitáhl rukoje plynu a uvědomil si to, a kdy mu motorka v zatáčce lehce podklouzla. Rychle ubral. Dej a dostane. Na moment si uvědomil absurditu své pravdy, kdy si ji představil v přeneseném slova smyslu. Jene ona si právě myslí, e mu o nic jiného nejde. (Ve skutečnosti tomu je sice právě tak, ale to on nemůe nikdy připustit). A zřejmě jí to má dokázat tím, e k ní bude jezdit na čajové dýchánky.

Do háje,” ulevil si nahlas, kdy uviděl necelé tři bloky od svého bytu na silnici přísluníka VB, který se mimo jakoukoli pochybnost chystal zjistit, jak je to s jeho doklady.

Přinejmením. Odbočit u nebylo kam, take nezbylo ne doufat, e to nějak dopadne. Pro jistotu zpomalil, aby mohl plynule zastavit, a tak přistál na pokyn přísluníka celkem bez nesnází. Dobrý den, pane řidiči. Vae doklady,” ozvala se známá věta. Martin Král rozepnul zip horní kapsy koené bundy a vyndal občanský průkaz a růový řidičák. Přísluník je beze spěchu prohlíel a pomalu porovnával jednotlivé údaje.

Dneska máte volno, pane řidiči?”

U je to tady, zaklel v duchu Martin Král, ale zkusil to: Mám odpolední, take je jetě fůra času.”

No tak to jo. To víte, dneska by lidi odjeli na víkend nejraděj u ve středu.”

Kdepak já,” přitakal ledabyle Martin Král, já stejně nemám, kam bych jel.”

Přísluník poodstoupil od motocyklu a zkoumavě se zahleděl na přední kolo.

ty pneumatiky u něco pamatujou, co? Rozsvite mi světla.” Obeel motorku zezadu a stoupl si za Martina. Jetě brzdové.” Samozřejmě nesvítilo.

Tak to je horí, pane řidiči. S tímhle vás dál pustit nemůu. A dostanu sto korun.”

Vdy mi to jetě ráno svítilo, sám jsem to kontroloval, ne jsem vyjel,” zkouel.

Lituji, ale teď to nesvítí. A i kdyby svítilo, ty gumy u dávno nejsou předpisové. Tak buďte rád, e to vyřeíme jen takhle.” Já ale u sebe nemám ani korunu.”

Podpraporčík o sebe pleskl občanským průkazem a řidičákem a zavrtěl hlavou: Sloenku vám vyplňovat nebudu.

16

Vy ale bydlíte tady blízko, e? Tak víte co, já si nechám vae osvědčení o technickém průkazu, vy to pěkně dotlačte těch pár metrů domů a vyřídíme to, a nám to přivezete ukázat v pořádku.

Podal Martinu Královi oba průkazy, řidičský vak bez edého osvědčení, lehce zasalutoval a vydal se po vlhkém chodníku směrem, odkud před chvílí přijel Martin Král.

No, tak teď u za Magdou jezdit nebudu zcela jistě, pomyslel si Martin a opřel se do řidítek.

Ani si v té chvíli neuvědomil, e nedostal za odebrané osvědčení náhradní potvrzení na dojetí domů.

xxxx

Nejene se kapitán Maita nepohyboval vzhledem ke své postavě překvapivě rychle a mrtně, ale na rozdíl od svých filmových a televizních kolegů také chodil občas spát. A pokud mono pravidelně a na co nejdelí dobu.

Byl odpůrcem teorie, e prospaná doba je ztracený čas, a lidi, kteří tvrdili, e spánek nás okrádá o ivot, dokonce o celou jednu třetinu, upřímně litoval. To byla také jedna z mála věcí, na které se neshodli s doktorem Petákem.

V noci ze středy na čtvrtek toho vak mnoho nenaspal. Obvykle si své případy domů nenosil, i kdy zcela se od nich oprostit nelo prakticky nikdy, ale tentokrát se nemohl zbavit nepříjemného ruení.

Nevěřil sice příli na intuici, která dovede vyetřovatele ke správnému rozřeení případu.

Spoléhal se raději na osvědčené prostředky, výsledky moderní kriminalistiky, logickou úvahu a přesnou dedukci a nepodceňoval ani psychologii osob na vyetřovaných případech zúčastněných.

Byl u u téhle práce dost dlouho, aby poznal pěknou řádku lidí, některé z nich a nepříjemně podrobně, obvykle z jejich horí stránky.

Mnohdy se zamýlel nad tím, kde se mezi lidmi bere tolik přetvářky, závisti, sobectví, pokrytectví, prospěchářství, touhy získat víc ne ten druhý, i za nepřiměřenou cenu.

Uklidňoval se vysvětlením, e je to snad pouze právě druhem práce, kterou dělá, tedy druhem lidí, s nimi je nucen se nejčastěji stýkat. Ale něco podobného občas zcela bezděčně objevoval i u svých známých a přátel, nebo u lidí, o nich si myslel, e jsou jeho přátelé. Obvykle se po takovém zjitění styděl.

17

Kdy se u dostal na nějaký společenský podnik nebo večírek, kromě jiného se řeč v jeho přítomnosti větinou svezla na kriminalistiku.

Kdekdo líčil své záitky a co slyel, e se kde hrůzného a hrozného stalo. Podobně jako kdy lidé zjistí, e v jejich společnosti je zubní lékař, od té chvíle není také nikdo k zadrení, dokud nevypoví vechny své zubní záitky. Kapitánovo rozčarování se v takovém případě asi příli neodliovalo od zkuenosti, ke které vedou podobné rozhovory u specialisty oboru svým způsobem ne tak zcela nepříbuzného.

Měl často dojem, e zájem mnohých lidí, které měl příleitost poznat, se soustřeďuje na to, aby se obklopili pokud mono luxusním spotřebním zboím a více či méně okázale nebo více či méně rafinovaně je předváděli jiným.

Přitom se ovem navenek tvářili, e jim na věcech vůbec nezáleí, e je vlastně přímo nudí a skoro nic jiného jim nezbývá, ne se podřídit této veobecné nutnosti.

Kdy o tom někdy mluvil se svým přítelem doktorem Petákem a stávalo se to poměrné často varoval ho doktor Peták před příli vyhraněnými a paualizujícími soudy.

Uznával sice a chápal kapitánův postoj a jeho názory, bral je vak jako názory sice ji dávno dospělého a vzdělaného mue, ale a kdo ví, zda je nebo jak dalece můe být tato okolnost pro formování základních ivotních postojů významná jako názory mue svobodného, bezdětného, svým způsobem nezávislého a odpovědného ve svém soukromém ivotě v podstatě pouze za sebe.

Aby ovem nevznikl mylný dojem. Kapitán Maita nebyl asketa, který by doma spal na tvrdé lavici bez matrací a přikrýval se vojenskou dekou.

Přestoe il převáně sám, ti z jeho kolegů, kteří se k němu dostali někdy na návtěvu, byli obvykle překvapeni útulností jeho malého bytu.

Pohodlná sedací souprava, měkký koberec, solidní magnetofon, pár moderních reprodukcí na stěnách, poměrně velká knihovna, pravidelně doplňovaná, jí, co bylo mono zjistit po bliím ohledání, netvořily, jak by snad někdo očekával, svazky Kriminalistických sborníků, ale moderní světová próza.

Jene vechny tyto věci povaoval kapitán Maita za prostředek, nikoli za cíl.

Dnes měl ovem jeden z těchto večerů, které se někdy dostavovaly po namáhavém dni stejně, jako záměrně vyvolané dvěma álky silného čaje před ulehnutím.

18

Převaloval se v posteli, hlavou se mu honily otázky, větinou bez odpovědí, tím víc provokující, ale neunavující, naopak podivně zbystřující smysly.

Kdy se ztratí dospělý člověk, uvaoval, můe za tím být tisíc příčin, které se nakonec obvykle uspokojivě vysvětlí. Někdo třeba oslavoval a trochu přehnal, ujel mu poslední autobus domů, nebylo odkud se dovolat, aby doma neměli strach. Nebo zapomněl říci, e odjídí na sluební cestu, i to se u kapitánu Maitovi v jeho praxi stalo, nebo to prostě někoho u přestalo doma bavit, sebral se a el.

Kdy ovem zmizí dítě, je to daleko horí. Pro vechny. Proč to ti Hanákovi hlásili tak pozdě?

Dcerka zmizela asi v deset dopoledne a oni to oznámili a druhý den ráno. To je skoro dvacet hodin zpodění.

Co se můe stát se sedmiletým dítětem za dvacet hodin?

V noci, v letních atečkách. Nebyl si jist, jestli to, e ji nenali, je lepí nebo horí. Jak daleko se mohla sama dostat? Takový punt? A prohledali přece vechno v okolí irím, ne kam by snad sama dokázala dojít. Potok, studnu, drenáe u silnice.. la ale sama?

To, e ji nenali, by mohlo znamenat, e zůstala někde u kamarádky. Ale kteří rodiče by u sebe nechali cizí malé dítě, ani by dali vědět jeho mámě?

Proč ji tedy nemohou najít? Dítě přece není ztracený nů, který houbaři zapadne mezi kořeny a můeme přes něj třikrát přejít, ani bychom ho zpozorovali.

e by zůstala u nějaké starí kamarádky, která je sama doma? Pak by se snad mohlo stát, e je ani nenapadlo dát domů zprávu. Ráno by se ale musela vrátit. A u je to druhý den.

Můe sedmileté dítě utéct z domova? Na jak dlouho? Měla důvod?

Ne, cítil, e to je spí přání ne monost. Ale zkuenost mu říkala, e ádná verze není vyloučená. Vzpomněl si na případ, starý asi pět let, kdy se ztratila pětiletá holčička. Tehdy rodiče ovem ohlásili zmizení dítěte u po necelých čtyřech hodinách.

Prohledali vechno. Dům od sklepa a na půdu. Sousedy. Vyptali se, kde se dalo. Jediná cukrárna v irokém okolí nezůstala neprověřená. Dobrovolníci prohledali háky poární nádr, která byla nedaleko od domu jejích rodičů. Poádali o pomoc vojáky. Nasadili psa.

19

Jene stop bylo v domě a okolí a moc. Pes se motal stále dokola a psovod ho nemohl dostat od domu. Kdy se s ním nakonec po téměř hodinovém revírování vrátil zpět do vilky, pes se rozběhl a za chvíli uslyeli kňučení. Kdy se li podívat, odkud se ozývá, nali ho v podkroví, jak krábe na prádelník. Otevřeli ho a nali v něm spící dítě. Nikoho předtím nenapadlo podívat se tam.

Holčička se probudila a vylekaně se rozplakala. Dílem asi z toho, kolik je kolem ní cizích lidí, dílem i z jiného důvodu. Za chvíli se vechno vysvětlilo.

Matka dala dcerku po obědě spát. Dítě se za nějakou chvíli probudilo a zjistilo, e je počůrané. Dostalo strach, e se na to přijde. Opatrně, aby si matka ničeho nevimla, se vykradlo do podkroví a schovalo do prádelníku. Strachem se rozplakalo a to je samozřejmě unavilo tak, e znovu usnulo. Neslyelo ani, kdy kolem chodili a volali.

Tohle ovem nebude ten případ, uvaoval kapitán. Proč to jen hlásili tak pozdě, vracela se mu otázka.Poručík Hlavatý říkal, e to u Hanáků doma asi moc neklape. Magda Hanáková se podruhé provdala, dcerku má z prvního manelství. Můe to nějak souviset? Byla tak vyděená. Ovem která matka by nebyla vylekaná, kdy se jí ztratí dítě? Jene která matka by je také nechala hledat a druhý den? Co ten chlap, jak vypověděli sousedé? Jene v takovémhle případě lidé obvykle vidí někoho podezřelého. Podcenit se to vak v ádném případě nesmí. Člověk nikdy neví, kdo se tu mohl o b j e v i t … Budeme to muset zkusit znova.

Vyptat se, porovnávat, sbírat drobečky. Třeba se něco objeví. Vdycky se něco objeví.

Nějaká maličkost, která třeba zpočátku unikne pozornosti a jeví se jako nevýznamná a nedůleitá, a nakonec třeba ukáe cestu k řeení. A podívat se i blí na toho Hanáka. Nic není vyloučeno. Hledat dítě u není kde. To bychom mohli vzít rojnicí rovnou celý okres. A tolik lidí na tak dlouhou dobu u stejně vázat nemůeme. Je tu jetě ta Albrechtova vila. Na to se taky budeme muset pořádně podívat. To mi sem taky nějak nezapadá. Kapitán si povzdechl. Za oknem u začaly blednout stíny a pomalu vystupovaly obrysy protějího domu. Z postele jetě chvíli sledoval, jak se postupně objevují stále mení detaily, nejprve světle natřené rámy oken, římsy a nakonec tuky secesní fasády.

20

Pak raději vstal, postavil vodu na čaj a el do koupelny. Dnes se moná budou na oddělení trochu divit, co dělá v práci tak časně.

xxxx

Na oddělení vak časný příchod kapitána Maity nikoho nepřekvapil. Také ostatní dorazili dříve, aby pokračovali v pátrání po ztraceném dítěti. Operativní pracovníci, poručík Hlavatý a nadstrámistr Stárek znovu ověřovali výpovědi svědků z okolí bydlitě Hanákových, zjiovalo se místo pobytu prvního manela Magdy Hanákové a monost, zda by mohl být v době zmizení dítěte ve městě. Kapitán Maita se vydal na návtěvu k paní Hanákové, která byla ovem u tak vynervovaná, e se od ní mnoho nového nedozvěděl. Nebýt nutnosti starat se o druhé dítě, asi by nanic nesáhla. Nabídla sice kapitánovi kávu, ale ten raději odmítl. Povězte mi to, paní Hanáková, celé jetě jednou. Já vím, e u jste nám to vechno vyprávěla, ale třeba si vzpomenete na nějakou maličkost, na nějaký detail, který by nám mohl pomoci, na něco, čeho bychom se mohli chytit.”

Magda Hanáková si povzdychla, sedla si na kuchyňskou idli a sloila ruce do klína. Bylo vidět, e má co dělat, aby se znovu nerozplakala. Sáhla do kapsy, vyndala tubičku s Diazepamem,ale pak si to rozmyslela a zase ji zasunula zpátky. Měla u zřejmě dost.

Ráno jsem poslala malou do samoobsluhy,” začala po chvilce, jen pro nějaké drobnosti.

Mlíko, rohlíky, drodí. To bylo asi po osmé hodině. Terezka přila krátce před devátou a la si hrát na dvorek.” Co jste dělala vy, paní Hanáková?”

Tak, v domácnosti. Znáte to … S malým klukem je trochu práce, tedy s Honzou. Vyvářela jsem nějaké kapesníky a ehlila prádlo. Taky jsem zadělala těsto na buchty. Děti hrozně rády . . O d m l č e l a se a do očí ji zase vstoupily slzy. Rychle polkla a pokračovala: Terezka si hrála na dvorku, támhle u té hromady písku před kůlnou,” ukázala z okna kuchyně, odkud bylo opravdu vidět skoro na celý dvůr. Pořád jsem se ale dívat nemohla,”

vzhlédla ke kapitánovi, která chápavě přikývl, i kdy je enská v domácnosti, má se co ohánět.” Kdy jste si vimla dcerky naposledy?”

To vám povím těko. Po návratu ze samoobsluhy, kdy byla na dvorku, jsem se tam asi dvakrát podívala.

21

Na hodiny jsem se ale nekoukala, to víte. Jedině, počkejte, snad podle těsta. Zadělala jsem, a kdy přinesla z obchodu drodí. Nechala jsem to asi hodinu kynout a kdy u bylo těsto tak akorát, mrkla jsem, kde je Terka. Take to muselo být nějak kolem jedenácté.

,,Co jste dělala, kdy jste zjistila, e u není u kůlny?

la jsem se podívat ven, jestli si nehraje u branky, tam není odtud vidět. 

Kapitán se mimovolně podíval z okna. Kuchyňské okno bylo obráceno do dvora, branka byla pochopitelně na straně u cesty.

,,Kdy jsem ji neviděla ani tam, několikrát jsem na ni zavolala, jestli třeba není někde poblí

nebo za kůlnou. Neozvala se, tak jsem si řekla, e asi odběhla k sousedům. Víte, my tady ijeme dost pospolu. Hlavně děti jsou zvyklé zajít do sousedství, nikomu to nepřijde divné. U

branky jsem si navíc vimla té hračky. Víte, toho bubeníčka. Myslela jsem, jestli ji nepozvali někde na jídlo. U nás taky často zůstanou její kamarádi na svačinu nebo tak. Pak jsem si vzpomněla na těsto . . O d m l č e l a se. ,,Ono to teď vypadá úplně jinak, po tom vem … Ale já v tu chvíli váně nebyla nijak zvlá znepokojená. Otočila jsem se a pustila se do těch buchet. Poslední slova u byla zase vyslovena s přemáhaným pláčem.

Take přiblině v deset, nebo krátce po desáté, jste Terezku jetě viděla na dvorku a v jedenáct u zde rozhodně nebyla, je to tak?

Myslím, e ano. Víte, ona je Terezka takové upovídané dítě. S kadým se vdycky velmi snadno spřátelí, ochotně se dá do řeči. Vude je hned jak doma. Ani bych se moc nedivila, e kdyby se jí někde u sousedů zeptali, jestli vím o tom, e je pryč, klidně by je ujistila, e ano. A tak přesvědčivě a samozřejmě, e by o tom nikdo nepochyboval. To byste ji musel znát. Nevimla jste si v té chvíli nebo později něčeho neobvyklého? Neviděla jste někoho na ulici, třeba auto … ? 

Ne. Vůbec nic. Proto mě to taky neznepokojilo. Pak se vrátil domů manel. Říkala jsem mu, e Tereza není asi od jedenácti hodin doma. Odpověděl nějak v tom smyslu, e holka zase někde trajdá, a e a se vrátí domů, bude jí muset naplácat.

Oni spolu moc nevycházeli? zeptal se Maita.

22

Ale to jó, abyste si nemyslel,” bránila se Hanáková. Jene on je manel trochu … jako takovej pruďas, víte?” A to jste potom a do večera nic nedělali, nehledali ji?

,,Já jsem manela posílala, sama jsem musela být doma s Honzíkem, on marodí. Ale manel říkal, e kvůli ní nebude nikde lítat, e se Terka vrátí sama.

K večeru to u ale bylo divné a tak se el přece jen podívat po okolí a přeptat se k sousedům. Vrátil se a za tmy, ale bez Terezky. Ani o ní nikdo nic nevěděl. Bylo vidět, e je celý navztekaný. V té době u jsem měla samozřejmě hrozný strach a ádala jsem ho, aby to el ohlásit na Bezpečnost. Nebo aby prostě něco dělal, e přece nemůeme nechat holku jen tak venku.

Začal mi vyčítat, e je to moje vina, jak prý se o děti starám, kdy se mi můe tohle stát, kdy

nemám nic jiného na p r á c i . .

Zadrovaný pláč se opět provalil a Magda Hanáková se odmlčela. Kapitán ji nepobízel; čekal, a začne sama.

Pak jsem se rozbrečela a prosila, aby el na Bezpečnost. Odpověděl mi, e prý nemám panikařit, e holka zůstala určitě někde u sousedů nebo u nějaké kamarádky a e kvůli tomu nebudeme dělat zbytečný poplach. Jestli prý ji najdou někde u kamarádky, bude z toho prý jenom ostuda a jetě nakonec budeme muset zaplatit.

A e prý kdy u zůstala venku takhle dlouho, teď na noc ji nikdo vracet nebude. Ráno prý se určitě objeví. Take jste il spát a čekali, co bude?”

Paní Hanáková si jenom tiskla malý zmuchlaný kapesníček na ústa.

Ráno vstával manel hodně brzy, jako vdycky, a el do práce. Já jsem celou noc nespala, ale měla jsem strach mu něco říct, aby zase nehuboval. Řekl mi, a jetě chvíli počkám, jestli se přeci jen neobjeví, ale bylo vidět, e u si tak jistý není. Kdy odeel, hned jsem oblíkla Honzu, běela jsem k telefonu a ohlásila vám to.”

xxxx

Odpoledne kapitán počkal v garáích na Václava Hanáka. Od garámistra se před jeho příjezdem dozvěděl, e Hanák je spolehlivý pracovník, občas sice trochu sprosák, ale spí

jen tak slovně, prostě si zanadává, kdy má důvod, ale jinak prý působí jako rovný chlap.Do práce chodí včas a auto udruje v pořádku. Nikdy neměl nehodu a nikdy s n í m prý neměl potíe ohledně vyplňování jízdních výkazů, jako občas s jinými řidiči.

23

Ne, rozruený se mu v posledních dnech nezdál, jen na něm bylo dnes ráno vidět, e ho to s tím dítětem sebralo.

Kdy mu ale nabídl, e dnes nemusí vyjídět a můe zůstat dělat v garáích na autu, odmítl a vyjel jako normálně.

O tom, jak u nich doma vypadá soukromý ivot, nikdy nemluvil. Ono tady taky není vcelku ani kdy. Ráno se řidiči rozjedou a ten den se u větinou ani nevidí. Mají tady samé mení vozy, take skoro vichni, stejně jako Hanák, jezdí bez závozníka.

Kapitán jetě nahlédl do knihy výjezdů a příjezdů, zkontroloval si některé údaje a zapsal si pár poznámek.

Kdy Václav Hanák konečně přijel, kapitána Maitu napadlo, e s takovýmhle pořízkem by se na venkovské tancovačce do sporu dostat nechtěl. Kapitán nepatřil sice zrovna do váhy bantamové nebo welterové, ale vedle odhadem metru devadesáti rovnoměrně rozloených pětadevadesáti kil Václava Hanáka by neobstál.

Kapitán Maita,” představil se. Vyetřuji vae oznámení o pohřeované osobě. Tedy oznámení vaí eny, upřesnil. Hanák mlčky přikývl.

,,Kdy jste zjistil, e dítě není doma?” Odpoledne, asi tak před pátou.

Kdy jste se vrátil ze zaměstnání?” Jo. Jako kadej den,” Nepřilo vám to divné?”

Proč? Lítá takhle venku skoro pořád.” Vae paní ale k večeru začala být znepokojená, e?”

To jo.” Vy ne?” Napřed ne. Ale pak taky. To se rozumí.” Kdy pak?”

Večer. Kdy se setmělo.” Hledal jste ji?” Ano. Manelka mě poslala.” Zjistil jste něco?”

Vůbec nic. Obeel jsem sousedy, ale nikdo o ní nevěděl.” Co jste udělal?”

No, víte … Já vím, e to teď vypadá nepochopitelně, ale vlastně nic. el jsem domů. Byl jsem utahanej z práce, zlobila mě maina, vykládal a nakládal jsem spoustu z b o  í . . , Řekl jsem si, e zůstala asi někde u kamarádky…”

25

U se někdy něco podobného stalo? Myslíte, jestli se jako ztratila?” Ano.”

To ne. Take to bylo poprvé.” Vlastně jo.” Proč jste to neohlásili u večer?”

Nechtěl jsem dělat zbytečný rozruch. Víte, ona je Terezka dost samostatná. Ani mě nenapadlo, e by se jí mohlo něco stát.” Teď u si to nemyslíte?”

Jak se můete takhle ptát. Teď u je to jiné, teď u mám opravdu strach. Jen jsem předtím prostě nechtěl zbytečně panikařit a alarmovat lidi. Kdyby se nakonec ukázalo, e to byla zbytečnost… Chápete?” Nemáte představu, kde by mohla být?”

Kdybych měl, nestál bych tady.”

Nenapadá vás, kam by nejspí mohla jít? Třeba za příbuznými.”

Nikoho tady v okolí nemáme. Za babičkou by musela jet vlakem.”

U tam někdy jela sama?” Sama ne, ale s námi.” Vlakem?” Ano, vlakem.”

Myslíte, e by se sama pokusila dojít na nádraí?” Vyloučené to není.”

Myslíte, e by tam sama trefila?”

Asi jo. A kdyby zabloudila, zeptala by se na cestu. To by jí potíe nedělalo.”

Je moné, e by jela za babičkou? K ní sice nedojela, ale myslíte, e se o to mohla pokusit?” Myslím e ne. K tomu neměla přece ádný důvod.”

Měla vůbec nějaký důvod, proč by mohla odejít z domova?” O ničem takovém nevím.”

Nechovala se v poslední době nějak zvlátně?” Jak to myslíte? Zvlátně?”

Nebyla samotářská, zamylená … ?  Ničeho takovýho jsem si nevimnul.”

Neprovedla něco?” O ničem nevím. Počkejte… A l e ne. To u je víc jak týden.”

26

Co máte na mysli?

Ale takovou hloupost. Manelka ji poslala nakoupit do samoobsluhy a ona cestou ztratila peněenku.” Nala se ta peněenka? Kdepak, Copak dneska někdo vrátí peníze?

Kolik v ní bylo?

Moc ne. Manelka jí dává vdycky jenom přesně na nákup. Asi dvacet korun.

Potrestali jste ji?

Magda. Já byl v práci. Jen mi to večer řekla. Mluvil jste o tom s dcerou? Ne. Proč?

Nemohla si ty peníze nechat a říci, e je ztratila?”

To moc pochybuju. To by Tereza asi neudělala. Nemohly se jí hodit při plánovaném útěku z domova? To se mi nezdá. Připadá mi to na dítě moc rafinované.** Říkal jste ale, e byla dost schopná?

To ano. Jene jsem to samozřejmě nemyslel v tomhle významu.

Domníváte se tedy, e sama neodela. Nerozumím tomu. Asi ne.

Ale včera jste si myslel, e ano. To bylo včera. Jene od té doby ..

Jde o to, jestli to udělat mohla, nebo nemohla.” Já váně nevím. Neměla proč.”

Stýkala se pravidelně se svým vlastním otcem?” Brával si ji hlavně o prázdninách.”

Jezdil sem za ní, nebo ona do Prahy?” Vozila ji vdy Magda. Já jsem ho nikdy neviděl.”

Mluvila o něm někdy Terezka u vás doma?” No to víte, občas ano.”

Myslíte, e by se mohla rozjet za ním?”

Těko říct. Ale zdála se mi v tomhle dost rozumná. Byla s ním, jen kdy to bylo předem dohodnuté.”

Nestalo se jí doma něco, co by ji vedlo k tomu, aby se rozhodla odjet do Prahy?”

Kromě té dvacetikoruny o ničem nevím. Ale neříkejte mi, e by na nádraí prodali lístek do Prahy tak malému dítěti.”

To, e se vydala na cestu, jetě neznamená, e ji také musela uskutečnit.”

Proč by se ale, proboha, na nějakou cestu vydávala?” zeptal se Václav Hanák dost neastně.

27

Na to mu ovem kapitán Maita odpovědět nemohl. Bylo mu jasné, e zde se u nic podstatného nedoví a rozloučil se.

xxxx

Cestou na oddělení přemýlel o celé věci, ale stále mu nelo na rozum to, co ho trápilo u od první chvíle. Jak můe někdo klidně spát, kdy nemá večer dítě doma a neví, kde můe být.

Kapitán sice děti neměl, ale vůbec si to nedokázal představit ani vysvětlit.

Kdy se vrátil do své kanceláře, čekali u na něj poručík Hlavatý i nadstrámistr Stárek.

Tak co máte nového?”

Abych pravdu řek, nejsme o moc dál a skoro o nic moudřejí ne včera,” hlásil poručík.

To mi neříkej ani z legrace,” zarazil ho kapitán.

Proli jsme znova vechny lidi v ulici, kteří byli v úterý dopoledne doma a mohli by nám něco říct. Stárek byl za dvěma z nich v zaměstnání. Mají střídavé směny.”

Vichni byli sice moc ochotní,” vloil se do hláení nadstrámistr Stárek, ale nebylo to nic platné. Ani jeden z nich si neviml ničeho, co by nám mělo nějak pomoci. Pro jistotu jsem si ovem zapsal podrobně vechno, co mi řekli. Tady to mám.” Poloil na kapitánův stůl dva nebo tři hustě popsané archy. A co ten chlápek, jak o něm hovořili,” dotazoval se Maita dál.

Jo, tak to bych měl,” přihlásil se zase poručík. Paní Horáčková ze čtyřky, to je hned na začátku Přípotoční ulice na straně z města, si vimla asi v devět ráno nějakého člověka, který el po jejich straně chodníku, tedy na protějí straně ne bydlí Hanákovi,a díval se do zahrad a dvorků. Prý vypadal, jako kdy někoho hledá. la ale jenom se smetím do popelnice před dům a tak si ho prý moc nevimla.” Má popis?”

Snail jsem se.” Poručík zalistoval v zápisníku. Asi ve středním věku, přiblině metr sedmdesát, nijak zvlá silný, vlasy snad tmaví, na sobě taky něco tmavího, edého nebo modrého.” Přece jen něco. A dál?”

Paní Machatová ze třináctky si vimla snad kolem desáté, ale to prý nemůe říct opravdu přesně, e ulicí jel někdo na kole. Jediné, co o něm můe bliího říct, e to byl mu.

28

la zrovna na nákup a vzpomněla si nato, ani neví přesně proč, a kdy se dozvěděla, e se hledá to ztracené dítě a v ulici nastal rozruch.”

,,Taky moc cenné, zatraceně. Ale jisté vodítko to je. Jestli se neplete v čase, mohlo by to mít význam. e si ho nepamatuje lip, není nic divného. Kdyby se mě někdo zeptal, koho jsem potkal dneska ráno cestou do práce, neřekl bych mu asi ani to. A to jsem profesionál. Pro kadý případ se na to znovu podívejte.”

A pak tady máme paní Bohatíkovou, ta bydlí hned vedle. Viděla prý nějakého podezřelého c h l á p k a … váně, tak to řekla,” ujistil poručík, kdy zachytil pochybovačný kapitánův pohled, jak el okolo domu. Hned jí to prý bylo divné.”

Mluvili jste s ní hned ten první den, jak to ohlásili?” Ne, to tady nebyla.”

Aha, take ta bude mít jistě velmi přesný popis, e? Ví o tom chlapíkovi, co měl klobouk, ne?” Jo, to říkala,” podivil se poručík, jak to ví? Ty jsi s ní mluvil?”

Ne, ale za ta léta jsem zjistil jednu zajímavou věc. Podezřelí chlápkové mají na hlavě vdycky klobouk. Jak je to s prvním manelem Hanákové?”

Před chvílí volali z Prahy. Bezpečně mají ověřeno, e byl v úterý celý den v Praze. Je prý vyloučené, e by se dopoledne mohl vyskytnout tady. Na zprávu o zmizení dítěte prý reagoval dost rozčileně a museli mu slíbit, e hned jak budeme něco bliího vědět, dáme mu zprávu. Moc často prý Terezku po rozvodu nevídal, ale přece jen, je to jeho dítě.”

Hm. Já jsem byl u Hanákové i za jejím druhým manelem,” připojil kapitán. Ona je, zdá se, z toho celá pryč. Nic nového jsem z ní nedostal. Zopakovala mi prakticky vechno, co nám řekla hned napoprvé o tom, jak to předevčírem a včera bylo. Myslím, e vechno souhlasí s její první výpovědí.”

Zjistil jste něco, jak to klape u nich doma?” zeptal se nadstrámistr Stárek.

Zkouel jsem to. Paní Hanáková připustila, e manel občas nadává a snad i křičí na děti, ale rozhodně popřela, e by to s tímhle mohlo mít nějakou souvislost. Kvůli tomu by prý Terezka z domova rozhodně neutekla. Tak jsem toho raději nechal, zdá se, e u toho má chudák i takhle dost. Ale mám dojem, e z něj má trochu strach, tak nevím, nevím.”

A co on?” zeptal se poručík.

29

V práci mi řekli, e je to spolehlivý řidič, nikdy s ním prý neměli ádné problémy. Jen je prý trochu sprosák.” Co říkal on?

Toté co jeho manelka. Jen samozřejmě pomlčel o tom, jak jí nadával.

Ono to druhý den, a zvlátě za téhle situace, vypadá trochu jinak, co?” podotkl poručík Hlavatý. Víte, co mně pořád nejde z hlavy,” svěřil se kapitán, jak mohl jít spát a ráno do práce, kdy se mu ztratilo dítě. Chápete to?” Poručík Hlavatý i nadstrámistr Stárek jen pokrčili rameny.

Na sklonku dne si připadal kapitán Maita mnohem hůře ne ráno. Nevylučoval sice určité monosti, ale nic z toho, co zatím věděl, nemohlo vést k nalezení pohřeovaného dítěte.

Výsledek by mohlo přinést snad jedině vyhláení celostátního pátrání, o které poádali.

Někdo to dítě přece vidět musel. Ale nemohli vlastně vyhlásit ani pátrání po neznámém pachateli, protoe nikdo zatím nevěděl, co a zdali vůbec se něco stalo.

Jediné hláení, které se mu dostalo během dne na stůl, oznamovalo odcizení motocyklu.

Bylo sice divné, e majitel uvedl, e mu bylo před pár dny odebráno osvědčení o technickém průkazu, ale na dopravním o tom nikdo nevěděl.

To vak kapitánu Maitovi ten den těkou hlavu nedělalo. Spí se obával, e ho čeká dalí bezspánková noc.

xxxx

lutobílý hlídkový vůz s velkými písmeny VB na dveřích a krytu motoru se pomalu blíil sobotním dopolednem po černohorské silnici k městu. Počasí se umoudřilo a zdálo se, e série letních rozprených víkendů končí.

Z města vyjíděl téměř souvislý proud vozidel, která směřovala k blízkým rybníkům a do chatových oblastí. Téměř kadý řidič při spatření volhy Bezpečnosti mimovolně povolil nohu z pedálu akcelerátoru.

Koukej, jak mají patné svědomí,” usmál se praporčík Randák a strámistr Lika přikývl.

Vak bychom kadýmu něco nali, kdyby na to přilo,” ozval se ze zadního sedadla rotný Koudelka.

Praporčík si promnul dlaní bradu, aby zakryl úsměv a neodpověděl.

Ty jse důleitej, kdo by to byl do tebe řek,” poznamenal strámistr Lika, vyřadil rychlost a volha klouzala pouze na volnoběh mírným svahem k prvním vilkám na předměstí.

30

,,Hele, támhle kráčí nějakej kolega,” viml si praporčík a pokývl hlavou ve směru jízdy.

Přibrzdi, svezeme ho do města.”

Volha tie dojela k rychle kráčejícímu přísluníkovi a praporčík stáhl sklo bočního okénka.

,,Kam tak náhle,” zaertoval. Pojď, sedni si dozadu. Vezmem tě, jedeme do města.”

Podpraporčík se zastavil a zakoktal: Ne, díky. To je dobrý. Já jdu jen tadyhle … kousek. To nestojí za to.” Jen se neupejpej a pojď. Nachodí se jetě dost!”

Ne, váně, dík. To já dojdu,” odmítl znova podpraporčík a opět vykročil.

Jak myslí. Tak zdar,” pozdravil praporčík Randák a pokynul strámistrovi Likovi, aby jel.

Co to měl na sobě za uniformu, takovou divnou barvu

Jardo, není to…” Praporčík Randák nenechal řidiče domluvit. Jo. Je. Mlč a jeď.”

Volha předjela kráčejícího podpraporčíka, který se u ani neohlédl. Randák mu přesto jetě přátelsky pokynul.

Co se děje,” zeptal se nechápavě rotný Koudelka a otáčel se na zadním sedadle, aby si prohlédl kolegu na silnici. Neotáčej se a seď,” okřikl ho ostře praporčík.

Vdy to byl Knobloch! A v uniformě, je to moný?” ujioval se strámistr Lika u volantu.

To ví e byl. Vdy na fotku tohohle ksichtu koukáme na oddělení u druhý měsíc. Zahni. A lápni na to. Objeď celej blok a zkus se dostat k hlavní tak, aby k nám musel dojít. Tady zatím nemá kam zahnout. Daleko by se stejně nedostal.”

Volha odbočila z hlavní silnice a chodec zmizel ze zorného pole zpětného zrcátka.

Snad si ničeho neviml a nemá podezření, e bychom ho poznali. Ale člověk nikdy neví. Je to pěkně prohnaný kvítko,”

Praporčík sáhl po mikrofonu vysílačky a ohlásil se centrále: ..Hnízdo, Hnízdo, zde Orel, příjem.” Hnízdo rozumím, příjem,” ozvalo se ve sluchátku.

Jsme na Černých horách, v Radoínské ulici. Viděli jsme Knoblocha. Jde po černohorské silnici směrem do města. Jedeme za ním. Polete nám někoho naproti. Ale nenápadně, zřejmě zatím netuí, e o něm víme.

31

Pozor, má na sobě nai uniformu Bezpečnosti. Příjem.”

Hnízdo, rozumím, konec.”

Praporčík si sedl na sedadlo bokem, aby mohl mluvit a vidět zároveň na strámistra Liku i rotného Koudelku vzadu. Nemůeme riskovat, aby se nám ztratil a čekat, a přijede druhý vůz. T a k  e … ” Budeme to muset zvládnout sami,” dokončil Lika od volantu. Rotný Koudelka, který nastoupil slubu teprve nedávno, si nervózně nadsedl.

Je moné, a vlastně nanejvý pravděpodobné, e je ozbrojen,” pokračoval praporčík. Na to musíme být v kadém případě připraveni a počítat s tím. Ale ádnou kovbojku. Zbraně pouijeme a kdyby lo do tuhýho … Zastav.”

Myslí, e budeme muset pouít zbraně?” zeptal se strámistr Lika. Abych pravdu řekl, v praxi jsem to jetě nikdy nezail.”

To můe být jedině rád. Ale jestli má pochyby, zda jsme k tomu oprávněný, můe být úplně klidný. Tohle je úplně jasný případ. Za prvé, Knobloch je nebezpečný recidivista, po kterém je vyhláeno celostátní pátrání. Za druhé ví, e je přece prokuraturou výslovně jako nebezpečný pachatel označen. To stačí samo o sobě. Za třetí, zbraň samozřejmě pouijeme pouze v případě, kdy se nevzdá na výzvu nebo kdy budeme nuceni zamezit mu v útěku a nepůjde to jiným způsobem.” No jak myslí, já jen … “

V zásadě,” stočil se směrem k rotnému Koudelkovi, pouijeme zbraně opravdu jen v krajním případě. Kdy nebude vyhnutí.” Rozumím.”

Pokud mono to nech na mně. Vyuijeme moment překvapení.” Co kdy začne prchat?”

Pokusíme se ho zadret. Kdyby to vypadalo, e se chystá pouít zbraně, tak na něj napřed zavolám výzvu a kdy to nepomůe, vystřelím napřed jednu ránu do vzduchu na výstrahu.”

To by snad mělo stačit, sakra,” usoudil strámistr Lika, přece není ílenej.”

Taky si myslím. Teprve kdy by to nezabralo, budem muset pouít zbraně naostro. Ale pamatuj,” řekl opět směrem k rotnému Koudelkovi, e střílíme jen proto, abychom mu zabránili v útěku.”

32

Rotný přikývl na souhlas.

Hlavně se napřed dobře podívej, kam střílí. Nesmíme za ádnou cenu zranit ani ohrozit ádnou nezúčastněnou osobu, jasný? Rotný opět přikývl.

Během rychlého ujasnění postupu vyndali vichni tři pistole z pouzder, zasunuli zásobníky a vrátili pistole zpět do pouzder, která nechali rozepnutá.

Jeď. A hlavně klid, hoi. Musí to jít ráz na ráz. Zastav tak, aby nás neviděl, abychom nevyčuhovali zpoza rohu. Ale zajeď co nejtěsněji.

My dva vystoupíme,” obrátil se na rotného, a ty nás bude krýt. Motor nech pro kadý případ běet, moná se to bude hodit.

Schovej to, prosím tě,” nařídil rotnému, který ji zase svíral pistoli v ruce. Na to je jetě dost času.”

Volha zastavila pár kroků od rohu domu a praporčík Randák s rotným Koudelkou vystoupili.

Na hlavní silnici bylo sice dost runo, hlavní nápor vak ji opadl a provoz u nebyl tak hustý.

Důleité je, uvědomil si praporčík, e tu nikdo nejde. Rozhlédl se ulicí kam mohl ze svého místa dohlédnout, ale jen na vzdáleném konci si hrály dvě děti se skákací gumou.

U tu musí kadou chvíli b ý t , … jestli nám ovem někam nezahnul. Ale tady nemá kam.

Tohle je první příčná.

Leda někam do zahrady,” podotkl rotný. Já se radi mrknu.”

Zalez, člověče. Vechno zkazí. Jestli tě uvidí, hned mu bude jasný, co se chystá. My musíme vyuít moment překvapení.

Přesně v téme okamiku se Rudolf Knobloch ve stejnokroji podpraporčíka SNB objevil na rohu, těsně před praporčíkem Randákem, take si najednou stáli tváří v tvář. Překvapeně se zastavil.

Ví co,” řekl mu klidně praporčík Randák, ale ruku měl přitom lehce zaklesnutou nad pouzdrem s pistolí, pojeď přece jen s námi. Bude to rychlejí.”

Knobloch zaváhal. Praporčík Randák zahlédl v jeho očích, výraz, který okamitě poznal.

Výraz, s ním se setkal za léta své sluby u Bezpečnosti snad ji stokrát. Chvilkový zmatek, překotné hodnocení moností, paniku člověka chyceného do pasti, která jetě naplno nesklapla a ze které by se snadno dalo jetě uniknout.

34

Vteřinu vypadal Knobloch n a t o , e se pokusí utéct. Jménem zákona . . z v o l a l praporčík Randák a vytáhl z pouzdra sluební pistoli. Knobloch pohlédl přes ulici, kde právě zastavoval druhý hlídkový vůz. Neměl nejmení anci a poznal to.

xxxx

Ne kapitán Maita otočil předposlední červencový list stojacího kalendáře na svém pracovním stole, s rozmrzením si uvědomil, e od zmizení malé Terezy Hanákové a od vyloupení vily inenýra Albrechta (odkud se, jak se nakonec ukázalo, ani tak moc neztratilo, pachatel byl zřejmě specialista a zaměřoval se výhradně na hotové peníze a těch se inenýrovi po odchodu do důchodu v domě spíe nedostávalo) uplynul téměř týden a s vyetřováním se skoro nehnuli z místa. Teď měl na stole tlusté desky s novým případem, respektive s novým pokračováním starého případu, který mu přes víkend přibyl do agendy.

Tak vy jste se dal k nám, zahájil výslech, kdy sluba přivedla zadreného, a listoval přitom v obstojně naditých deskách, nadepsaných úhledně redisovým perem tiskacími písmeny RUDOLF KNOBLOCH, a vzhlédl od stolu. A hnedka podpraporčík. To jste to vzal s tím postupem nějak hopem, dodal vzápětí. ,,To víte, pane kapitán, kdybych sehnal o hvězdičku víc, mohlo to bejt jetě lepí.” Zdálo se, e i kdy desky na kapitánově stole obsahují jistě neúplný, ale vzhledem k věku Rudolfa Knoblocha i tak značně objemný ivotopis, který má zřejmě tu nejlepí anci opět o něco zbytnět, náladu to vyslýchanému zjevně nekazí. I kdy

bylo Rudolfu Knoblochovi teprve sedmatřicet, nezůstal ve svém oboru, dá-li se jeho způsob ivota nazvat oborem, ádný začátečník. Poměr věku a obsáhlosti spisů byl částečně vysvětlený tím, e Knobloch si zaloil své desky u kriminálky velmi časně. Poprvé odpovídal na otázky vyetřovatele jetě jako nezletilec. Zcela náhodně se tehdy provalila zprvu nenápadná záleitost s rozvíjením erotických zkueností, zcela nepřiměřených věku větiny zúčastněných. Zdánlivě jen poněkud výraznějí sexuální zvědavost se v krátkém čase rozrostla v celou řadu trestných činů a přečinů.

35

Prozradil to tehdy jeden z mladích členů party, kterého starí nechtěli vzít s sebou, protoe se nedokázal přiměřeně podílet na obstarávání proviantu, sestávajícího převáně z cigaret a alkoholu.

Zpočátku to vypadalo pouze jako zákoláctví, tajné pití desertních ovocných vín a kouření cigaret, občas típnutých z tatínkových zásob, obvykle se odehrávající v bytech těch členů party, jejich rodiče chodili dopoledne do práce.

Postupně vak vycházelo najevo, e v partě jsou i hoi věku více ne mimokolního, poívající v partě sedmáků, osmáků a devááků značné autority a obdivu, a kteří svého vlivu dokázali také náleitě vyuívat k organizování systematické trestné činnosti. Její přímí aktéři z ní vak měli zpravidla pramálo.

Kdy se chtěli mladí udret v partě, a to obvykle po několika prvních dopoledních návtěvách chtěli, nebo dokonce získat a upoutat pozornost vůdců, co přináelo v rámci party nemalé výhody a privilegia, museli se snait. Donáet dostatek proviantu nebo, a to bylo samozřejmě daleko lepí a hodnocennějí, peníze. Kde je vzít, jim zkuení náčelníci party ochotně a spolehlivě radili, vzít doma rodičům (to bylo nejlepí, protoe zde hrozilo zpravidla nejmení nebezpečí prozrazení a případného postihu), ukrást v obchodech (to u

bylo horí, ale podivuhodně dlouho to vycházelo, pochopitelně se zachováním zásady, e přistiený nesměl nic prozradit o dalích členech party) nebo to zkusit v zaparkovaných autech (to ovem vyadovalo u určitou zručnost a sílu, take tento způsob praktikovalo jen pár starích).

Na dopolední mejdany s děvčaty, kterým nebylo větinou ani patnáct let a ta, jim bylo, navtěvovala obvykle stejně teprve sedmou či osmou třídu, protoe se dál nepropracovala, vybírali éfové jen ty nejsnaivějí, za odměnu.

Rudolf Knobloch se snail a jeho výchova byla tedy pro jistotu na nějaký čas svěřena vychovatelům jiným, ve výchovném ústavu pro nedospělce mezi 12-15 lety, později v domově mládee typu II A, kam se umisují mladiství, silné mravně naruení, s normálním duevním vývojem.

Postupem doby se vak Knobloch dostával k pobytu v zařízeních nápravné výchovy a jeho desky získávaly plynule, pouze s nucenými přestávkami, na objemu.

,,To tedy máme posilu, co říká? otočil se kapitán na poručíka Hlavatého, který stál u okna a sledoval Knoblocha, sedícího na idli s takřka pobaveným výrazem, jako by chtěl dát najevo, e on zde rozhodně kazit zábavu nemíní.

36

Kdyby to takhle udělali vichni, přijdeme o práci,” odpověděl, ale moc veselé mu to nepřipadalo. Dva měsíce,” řekl kapitán spíe pro sebe.

To bude dlouhé vyprávění.” Zadíval se na vyetřovaného, který na to, e ho u dva měsíce hledá Bezpečnost a je po něm vyhláeno celostátní pátrání, vypadal nečekaně dobře.

Oholený a ostříhaný, dokonce opálený, a navíc ten stejnokroj, a na několik skvrn celkem čistý, nyní u ovem bez výloek, nikoho by snad váně nenapadlo, e by to mohl být člověk hledaný pro loupené přepadení, způsobení těké újmy na zdraví a řadu krádeí a vloupání, jich bude zřejmě jetě daleko víc, ne o kolika zatím Bezpečnost ve spojení s jeho osobou nepochybně ví. Ani moc ne,” ozval se s pochybovačným výrazem. Nevím o ničem zvlátním, co by vás mohlo zajímat.”

Ovem, ovem. Kdepak vy byste měl zrovna pro nás něco zajímavého k vyprávění, takový spořádaný člověk. No, podíváme se na to podrobněji a uvidíte, e u se něco najde. Kdy se tak na vás dívám, můeme začít hned tím, co máte na sobě. Kdepak jste přiel k tomu stejnokroji.”

Pane kapitáne,” začal Knobloch s nádechem velkorysé shovívavosti v hlase, to je přece to nejméně nápadné, tudí nejjistějí oblečení. Zvlá pro člověka, po kterým je vyhláeno celostátní pátrání.” Tak vy víte, e je po vás vyhláeno celostátní pátrání?”

Jo, to vím. Řek mi to jeden kámo, co jsme spolu kdysi seděli a ukázal mi časopis s mou fotkou. Prej si to kvůli mně schoval. To víte, nainci se často nestane, aby se dostal do novin. Ale s tím podezřením na nějaký loupený přepadení, o kterým se tam píe, nemám nic společnýho.”

Tak proč jste se skrýval? Kdy s tím nemáte nic společného, neměl jste přece ádný důvod.

Nebo se snad mýlím?”

S prominutím, pane kapitáne, to se trochu mejlíte. J á u  t o toti znám. Kdy člověk jednou sedí, pak u mu nikdo nevěří a přiíjou mu, co se dá. Tak jsem se pro jistotu zdejch a čekal, a se přijde na to, e jsem nevinej.”

Kapitán si povzdychl. Vy jste ovem neseděl jednou, ale estkrát. Jednou pokus o útěk z vyetřovací vazby, kde jste b y l . . k a p i t á n zalistoval v deskách, za loupené přepadení, provedené podobným způsobem, a to vám bylo nakonec nepochybně prokázáno.

37

Ale to teď není rozhodující, pokrajoval. ,,ena z toho obchodu, mám na mysli vedoucí prodejny, vás na fotografii bezpečně poznala, i kdy jste jí tehdy způsobil velkou újmu na zdraví.”

,.Vůbec nevím, o jaký prodavačce to mluvíte a o jakým obchodu. Jak mě mohla poznat?

Nikdy jsem ádnou enskou v krámě nepřepad. A to mě jako poznala z jedný fotky? Jestli to byla ta, co jsem viděl v těch novinách, tak to bych se nepoznal, kdybych se neznal u skoro čtyřicet let, ani já sám. Kdepak jste tedy byl dvacátého osmého dubna?

Páni, n o t o s i přeci nemůu pamatovat. Vdy je to skoro tři měsíce zpátky. Já bych nevěděl, ani kdybyste se mě zeptal, kde jsem byl předevčírem večer!”

,,K tomu se postupně taky dostaneme, jen klid. T e ď j d e o t e n duben. 

,,No vdy říkám, e to teda namoudui nevím. Snad v Krumlově,” zkusil po malém odmlčení. ,,No vida. A copak jste tam dělal?”

,,Mám tam jednoho kámoe. Nějakej čas jsem u něj bydlel. Jo, to mohlo bejt tak v dubnu, určitě,” ujistil se. ,,Můe nám to dosvědčit, e?” ,,No jasně, kdy jsem tam byl.”

Take v Praze jste v té době rozhodně být nemohl?”

Kdepak, to vím určitě. V Praze jsem nebyl u hrozně dávno. Prahu já toti nemám od jistý doby rád, tak se jí radi vyhejbám.”

Tohle si samozřejmě snadno ověříme. Ale ono to asi ani nebude tak moc nutné. Ona se ta paní na vás přijde k o u k n o u t … “

Knobloch pokrčil rameny a zavrtěl pochybovačně hlavou, jakoby chtěl naznačit, e něco vysvětlovat prostě nemá smysl. ,,Co ta pistole? Odkud ji máte? K čemu, na to se snad ani ptát nebudu.” ,,To je spí smůla, ta pistole. Se zbraněma já nikdy nechtěl mít nic společnýho.

Ale ono se to tak selo. A kdy u jsem měl tu uniformu p o l i c a j t a . . t e d y pardon, orgána, tak jsem si říkal, e k tomu tak nějak patří, ne?” ,,Kde jste k ní přiel?” Koupil jsem ji.”

,,Od koho, nato si u vzpomenete asi stěí, předpokládám.”

Ale jó. Od jednoho chlápka. Právě v Krumlově. Na nádraí v restauraci.”

38

Znáte ho? Jak se jmenuje?” To nevím. Já ho vůbec neznal. Seděli jsme spolu u stolu, teda on si ke mně přised. Pak mi ji ukázal, e prej nemá peníze, jestli bych ji nekoupil, říkal jsem mu, e s tím nechci mít nic společnýho, jetě bych se dostal do maléru, e jó, se zbraněma nejsou hračky, to je váný. To já vím.” To je náhoda, e toho člověka napadlo sednout si právě k vám,” podotkl ironicky kapitán.

No je a není. To víte, podle tohodle se člověk snadno orientuje vude,” řekl a ukázal si ukazováčkem na malou modrou hvězdičku, vytetovanou na lícní kosti, znamení těch, kdo neznají kriminál jen z vyprávění a kriminálních filmů.

Ten chlápek se pořád vnucoval, e prej za to skoro nic nechce, tak jsem ji nakonec koupil,”

dodal směrem ke kapitánovi. To jste dobrodinec,” neudrel se poručík Hlavatý.

Kapitán viděl, e s Knoblochem to nebudou mít jednoduché, ale neseděl za svým stolem první týden a věděl ze zkuenosti, e i ten zpočátku nejdrzejí a nejsebejistějí mluvka nakonec změkne a vyklopí, co ho tíí.

Jene se to často neobelo bez podobného úvodu, který sice moná nebyl přesně podle učebnice o taktických postupech při výslechu, ale z psychologického hlediska se kapitánovi u mnohokrát vyplatil, take se nenechával vyvést z míry ani rozčílit nebo dokonce vyprovokovat.

Dobře věděl, e tím se výslech neurychlí a nehodlal navíc nikomu poskytovat to potěení v případě Knoblocha zcela zjevně i zadostiučinění, aby vybuchl a nechal se strhnout.

I tyto otázky a odpovědi vak nebyly samoúčelné. Měly svůj praktický význam i pro vyetřování, nebo i v úvodním zapírání se dříve či později objeví rozpory, které bude potřeba později vysvětlit a čím bude konstrukce spletitějí, sloitějí a zamotanějí, tím bude křehčí a vratčí, a se zcela zákonitě sama sesype svému staviteli na hlavu.

Kde jste si obstaral uniformu?”

Tu měl doma ten kámo, o kterým jsem vám u říkal jak jsem u něj byl v Krumlově. Byl to vlastně jeho nápad.” Adresu”.

Zatímco zapisovatelka zaznamenávala jméno a adresu Knoblochova kámoe, kapitán přemýlel, zda v poslední době slyel o tom, e by někdo hlásil ztrátu uniformy. Na nic takového si nemohl vzpomenout.

39

Říká vám něco jméno Hořetice?” pokračoval ve výslechu za malou chvíli.

To teda nevim. Nějaká vesnice, jó?

Velmi správně. Vesnice. Kdypak jste tam byl naposledy?”

Já?” divil se Knobloch upřímně. Ani nevím, e bych v takovýhle nějaký vesnici vůbec někdy v ivotě byl.

Tak si rychle vzpomeňte,” řekl kapitán náhle ostřeji, pohlédl krátce na Knoblocha a zalistoval opět v deskách na svém psacím stole. Mají tam dost velkou a moderní restauraci,” dodal.

Restauraci mají skoro v kadý vesnici,” sondoval Knobloch, jak dalece můe smlouvat. Víte co já jich navtívil? To si přece nemůu pamatovat.

Tak dost.” Kapitán Maita zvedl hlas a připlácl spis pravou rukou k desce stolu. Veho s mírou. Hořetice, 26. května.”

Knobloch sice zváněl, ale nezdálo se, e by na něj změna kapitánovy nálady zvlá

zapůsobila. Přesto přiznal:

No, je moný, e jsem tam někdy byl. Vdy říkám, e jsem byl ledaskde.”

Restaurace v Hořeticích byla v noci z 26. na 27. května vykradena. Na horní desce hudební skříně v hlavním sále byly nalezeny otisky prstů, které patří zcela nepochybně vám. Při vyetřování se nalo dost a dost svědků, kteří vás ve vesnici a v restauraci v té době viděli.”

Já u vím,” vzpomněl si najednou Knobloch. Hospoda s gramofonem, kde se do toho nestrkaj koruny, ale obsluhuje to větinou vrchní. Jene já fakt hned nevěděl, e se to tam jmenuje Hořetice.

Podívejte, já se občas někde zastavím, ale větinou ani nevím, jak se to tam jmenuje.

Vecky vsi nebo dokonce data, kdy jsem tam byl, si pamatovat nemůu. To není v lidskejch silách.” Připoutíte tedy, e jste tam 26. května byl?”

To ne. Tam jsem musel bejt dřív. Koncem května jsem byl jinde. U známých ve Starým Plzenci. Ti mi to můou dosvědčit.” Jak se tedy ocitly vae otisky prstů na hudební skříni?”

Na to si náhodou přesně pamatuju. Seděl jsem u stolu vedle toho gramorádia. Desky leely nahoře na tom víku a jak el jeden člověk, vrazil do stolku,

na kterým to vechno stálo a ty desky začaly padat na zem. áh jsem po nich a podařilo se mi je chytit. No, a jak jsem je dával nazpátek, asi jsem se dotknul toho víka, a tak tam zůstaly moje otisky.

40

To ale přeci neni trestný, ne?

Knobloch, spokojený se svým výkladem události, se pohodlně opřel o opěradlo idle.

Pokračujte,” otočil se kapitán na poručíka Hlavatého a zvedl se od stolu. Poslední dny má starostí nad hlavu, uvaoval, stojí mu tu dva zatraceně váné případy, a on tady bude ztrácet čas posloucháním stupidních a nepravděpodobných báchorek tohohle individua, jejich

vyvracení je záleitostí trochy administrativní práce.

xxxx

Větina těch, kteří jetě před necelým týdnem nadávali na chladné léto, si v posledních dnech stěovala na nesnesitelné vedro.

Rozmrzelost dospělých, kteří museli do práce v horkém počasí a obvykle si na to ani nemohli dovolit obléknout ortky rozhodně nesdílely kolou povinné děti, proívající prázdninové radovánky.

Také dva malí bratři Navrátilové dnes konečně vyrazili prozkoumat povodí zapověz Stříbrného potoka.

Tuili, e na jeho březích by bylo mono najít nečekané poklady.

Starí z dvojčat (o půl hodiny) Karel, postupoval vpředu a při přesunu se kryl hrází vzrostlého peničného pole, jeho klasy za posledních pár havých dnů stačily dvakrát změnit barvu.

Mladí Martin, rovně v krátkých kalhotách z bývalých dínsů a opraných teniskách, z nich

se oběma bratrům u začaly klubat palce, mu kryl záda a po vzoru (jím neuznávaně starího) sourozence se plíil v mírném předklonu. Bylo to sice zbytečné, protoe i kdyby zde byl někdo, před kým by bylo se skrývat, těko by svým vzrůstem převýili dozrávající klasy.

Obezřetně postupovali po úzkém lemu líně protékajícího a v horku daleko vydatněji ne

obvykle páchnoucího potoka, na jeho dně zvolna povlávaly hlenovité řasy, kdy dal náhle Karel zvednutím ruky znamení a ztuhl na místě. Martin zůstal v nakročení a napjatě sledoval, co se bude dít. Přestoe bylo časně po obědě a na obloze nebyl jediný mráček, atmosféra zapovězené výpravy získávala ráz tajemnosti.

Karel otočil hlavu, dal si ukazováček pravé ruky před ústa a naznačil bratrovi, aby ho pomalu následoval.

Koukej, co jsem objevil, zaeptal Martinovi, přestoe v okolí, jak se stále obezřelým rozhlíením ujiovali, nikdo nebyl a jediným výraznějím zvukem bylo bzučení vedrem vzteklého hmyzu.

41

Martin se podíval směrem, kam ukazoval bratr a rozpoznal slabě zřetelnou mezírku v okolí.

Vypadala jako stará pěinka, ale stejně dobře to mohl být jen slaběji zarostlý pruh po iroké pneumatice traktoru. ,,Co to je, zaeptal, ovlivněn bratrovým tajemným chováním, které mu začalo být stále nepříjemnějí. Cesta ke skrýi,” odpověděl bratr a ohlédl se přes potok, jako by se někdo mohl skrývat v povadlém houtí a slyet ho. Ty myslí, e tu někdo něco schovává?” Ač si dal záleet, aby bratr nepoznal nic z jeho nejistoty, která by se dala vykládat jako strach, do Martinova hlasu se začala vkrádat úzkost.

Něco, nebo někdo, pronesl Karel tajemně, stále polohlasem. A my to vypátráme.”

Pojď radi pryč,” couvl trochu Martin, ale odejít sám nechtěl. Bojí se?” Co bych se bál?”

Musíme to prozkoumat. Má klacek?”Jo, ale já bych přece jenom raději el. Nemá to cenu,” řekl Martin s nejistým výrazem, ale zůstal stát na místě.

Jestli se bojí, počkej tady. Já na to jdu sám,”

Neblázni, Kájo,” zaprosil Martin. Radi se vrátíme, babička u určitě přila na to, e nejsme doma a bude průvih.“Karel vak vykročil k uličce, nezřetelně vbíhající do vzrostlého pole a po několika krocích zmizel Martinovi z dohledu. Martin chvilku váhal, zda se má pustit za ním, nebo zůstat sám na břehu potoka. Do hustého obilí se mu vak nechtělo. Chvilku jetě slyel ustění křehkých stébel, jak se Karel vzdaloval.

Nejistě se rozhlíel po okolí, ale daleko vidět nebylo. Na jedné straně obilné klasy vyí ne

on, za potokem husté křoví a za ním neprohlédnutelný listnatý les. Nejraději by se otočil a vrátil zpátky k silnici, ale co by tomu Karel řekl. Přál si, aby se bratr vrátil.

Najednou se obilí v úzké chodbičce rozhrnulo a vyřítil se z něj Karel s vytřetěnýma očima.

Pryč!” vyjekl, ani nezpomalil. Martinovi nemusel říkat dvakrát.

xxxx

43

Kapitán Maita se dostal na místo zároveň s výjezdovou skupinou. Rychle sehnali i doktora Petáka.

U pole na ně čekal strámistr, který dohlíel, aby to tu nikdo do jejich příchodu nepolapal.

Pěinkou v obilí doli asi po třiceti metrech ke vzdálenému místu. Na zemi zde obličejem dolů leela mrtvolka dítěte. Na první pohled bylo zřejmé, e u tady leí delí dobu.

Pokoka na kostřičce v dětských atečkách se samovolně olupovala v hrubých cárech, hnilobný proces v horkém letním počasí dostoupil té míry, e nastalo posmrtné vykrvácení, vymizení tělesných tekutin, barva tělesných zbytků u převáně přela do červenavě hnědé.

Fotograf dělal snímky z různých úhlů a jednotlivé detaily. Technici zajiovali stopy v nejbliím okolí. Skupina kapitána Maity s doktorem Petákem stála na okraji zváleného místa. Nikdo nic neříkal. Pravá noha mrtvoly byla nataená, levá mírně pokrčená v koleni.

Pravá ruka leela se sevřenými prsty pokrčena v tupém úhlu a dosahovala úrovně hlavy, levá leela podél těla směrem k nohám, dlaní vytočenou vzhůru. Děti tak někdy leí ve spánku.

Na jak dlouho to odhaduje?” zeptal se kapitán doktora Petáka, který se skláněl nad mrtvolou, a otíral si zpocené čelo kapesníkem.

V tomhle vedru těko přesně říct. Nerad bych se ukvapoval. Musí počkat po pitvě … 

Kapitán si povzdychl, jetě jednou přehlédl očima celé místo a odvrátil se.

Udělejte jetě nějaký snímek od potoka na kraj pole, moná, e to souvisí,” pronesl směrem k fotografovi.

Myslíte, e je to malá Hanáková?” zeptal se strámistr Stárek, ale odpověď vlastně ani nečekal. Mysleli na to vichni, on to jenom řekl nahlas.

Jak se na to ovem zeptáme rodičů … 

xxxx

Na výsledek pitvy čekali v kapitánově kanceláři vichni členové jeho skupiny.

Měli zatím k dispozici výsledky podrobné, jak rád říkal poručík Hlavatý, dynamické prohlídky místa činu, ale dnes si své odborné termíny odpustil.

Byl rád, e ho kapitán neposlal asistovat k pitvě s doktorem Petákem. Normálně to tak dělávali a mělo to svůj význam.

44

Tentokrát mu ale sám Maita řekl, e to snad není třeba.

U jako student se poručík kdysi dostal díky jednomu svému kamarádovi medikovi na anatomické pitvy. Měl z toho trochu obavy, nevěděl, jak to na něho bude působit. Do té doby vlastně nikdy mrtvého člověka neviděl. První, co ho v pitevně překvapilo, e nikde neviděl ádnou krev. Jako laik si představoval, e u rozřezaných mrtvol musí být spousta krve.

Formalínem nasáklá a vylouhovaná těla na pitevních stolech byla vak lutá, s kůí podobnou zalému linoleu. Nikde nebyla kapka červené krve.

Kdy odcházel, byl trochu zklamán a měl jen obavu, aby ho později ve snu netrápily představy oddělených částí, které kdysi tvořily lidské tělo, nyní ovem zbytečné a jaksi nepatřičné, kdy leely ve své osamocenosti vedle sebe bez jakéhokoli řádu.

To, co viděli tam na poli, mu vak připomnělo onen záitek z pitevny.

Výsledek prohlídky místa činu byl ovem zatím nejistý hlavně v tom, e nebylo zcela zřejmé a průkazné, zda jde opravdu o trestný čin. Nikdo o tom celkem příli nepochyboval. Zatím nebylo mono vyloučit ani neastnou náhodu.

To potvrdí pitva a s vypracováním nějaké verze se musí tedy počkat, a co řekne zpráva doktora Petáka. Pootevřeným oknem kanceláře se vléval do místnosti slabý hluk ulice.

Vichni seděli jen v koilích. Doktorův příchod přijali téměř s úlevou.

Moc vás nepotěím, oznámil doktor Peták u ve dveřích, usedl na nabídnutou idli a poloil na stůl před kapitána Maitu malý balíček v tuhém papíru se títkem. Kapitán se podíval tázavě nejprve na balíček a pak na doktora, ale neřekl nic.

Zatím vám můu říct jen to, pokračoval doktor Peták, e jde o mrtvolu dítěte přiblině esti a sedmiletého, enského pohlaví. Dobu smrti lze vzhledem k jejímu stavu určit s přesností maximálně na dva a tři dny tedy přiblině týden, deset dní.

To souhlasí s datem zmizení Terezy Hanákové,” podotkl kapitán, myslím, e to bude jasné.”

Dál to je ovem horí,” přeruil ho doktor Peták.

Vzhledem ke stupni hnilobného rozkladu se mi nepodařilo určit příčinu smrti. Myslím, e nemusím uvádět podrobnosti..

Kapitán souhlasně zakýval hlavou.

45

Nemohu tedy potvrdit ani vyloučit násilný způsob smrti,” pokračoval doktor, zejména například zardouení. Patrné vnějí známky násilného činu, řezné či bodné rány, nebylo mono zjistit, lebka ani kosti vak nebyly pokozeny, ádná část těla neschází.

Take nám ani neřekne, jakého nástroje mohl případný pachatel pouít. Zatraceně, to se nám to nějak komplikuje.” Bohuel,” odpověděl Peták a pokrčil rameny.

Známky pohlavního zneuití?” zkusil jetě kapitán Maita,

I kdy věděl, e jeho otázka je asi zbytečná.

Váně, Karle, nemůu slouit. Vdy jsi to sám viděl. Poloha těla, jak sis jistě sám viml, tomu vak nenasvědčuje. A spodní prádlo zůstalo neporuené a na svém místě.”

Jde ovem o dítě a nikde zatím není dáno, e se to muselo stát právě na místě, kde bylo nalezeno.”

Ale viděli jste, jak to tam bylo zválené,” připojil se nadstrámistr Stárek, jako kdyby tam někdo zápasil nebo tak.

To bohuel po tolika dnech nic moc nedokazuje,” řekl kapitán.

Ovem ani nevylučuje,” oponoval mírně poručík Hlavatý.

Vezmi si ty atičky,” otočil se na něj kapitán a ukázal na balíček v papíru na svém stole, a jdi zjistit k Hanákovým, jestli je to opravdu jejich dcerky. A víme jistě aspoň něco.”

Poručík se na kapitána neastně podíval. Ten ovem nereagoval. Nemínil o tom s poručíkem v nejmením diskutovat. Nedá se nic dělat.

Stejně se o tom u určitě mluví po celém okolí,” povzdychl.

Jestli to vidíte stejně,” pokračoval po chvíli přemýlení, nejsme o moc dál, ne v době, kdy jsme ani nevěděli, co s ní je. Teď sice máme jistotu, ale kromě místa, kde se to asi stalo, o moc moudřejí nejsme. Nikdo nový nám do hry nepřibyl.

Prostudujte si, co máme zatím k dispozici a a se vrátí poručík Hlavatý, sestavíme vyetřovací verze.

Máme u stejně deset dní zpodění, take tou půlhodinkou u o moc větí náskok nikomu nedáme.”

xxxx

Zanedlouho zase seděli vichni v kapitánově kanceláři. Přiel i doktor Peták, protoe u měl volno a mohl jít klidně domů. Kapitán Maita nevěděl přesně proč, ale byl doktorovi vděčný, e tu zůstal s nimi.

46

Poručík Hlavatý se vrátil o něco později, ne předpokládal kapitán Maita.

Tak jak, otázal se ho, sotva vstoupil do dveří.

Nemohl jsem se odtamtud jen tak dostat, to vite. P a n í . . Poznala je? přeruil ho kapitán.

Bezpečně. Sama jí je ila. On je poznal taky.

Jak reagovali?” Paní se zhroutila, hned jak jsem vyndal tu látku. Hned jí to bylo jasné. To je divné, e věci někdy působí na lidi daleko hůř, ne . . z a r a z i l se. On to přijal relativně klidně. Zřejmě to u po tolika dnech čekal.”

Tak co přesně víme,” začal kapitán. Jde o Terezu Hanákovou, věk sedm let, která se ztratila dne 16. července mezi 10. a 11. hodinou dopoledne z Přípotoční ulice. Smrt nastala s největí pravděpodobností jetě tého dne nebo o den a dva později. Nalezena byla a s i …

kolik to můe být?” Kapitán se rozhlédl po přítomných.

Něco málo přes deset kilometrů od jejich bydlitě, vynesl jsem si to na plánu,” doplnil nadstrámistr Stárek.

Deset kilometrů,” opakoval kapitán a pokračoval: a protoe lo o dítě prokazatelně duevně i fyzicky zdravé a silné, přiměřeně věku,” podíval se na doktora Petáka, který lehce přikývl na souhlas, je zde opodstatněný předpoklad, e jde o smrt násilnou.

Základní předpoklady jsou dva. V prvním případě vypracujeme moné verze způsobení smrti jinou osobou, v druhém případě uváíme monosti neastné náhody.”

Neastná náhoda se mi moc nezdá,” ozval se poručík Hlavatý.

Proetřit to musíme. Je to sice asi dost nepravděpodobné, ale nezapomeň, e jde o poměrně malé dítě, kterému se můe přihodit ledacos. Třeba při hře. Kdy u jsme tedy u toho, co vás napadá?” rozhlédl se po přítomných.

Kdyby si způsobila smrt sama, neastnou náhodou, museli bychom najít na místě nebo v bezprostředním okolí místa nálezu jejího těla něco, čím si mohla ublíit, nebo něco, co mohlo nějakým způsobem zavinit její smrt.”

Pokud vím, nic takového tam nebylo,” řekl poručík Hlavatý.

Co elektrický proud?” ozval se nadstrámistr Stárek. Není tam někde poblí elektrické vedení? Znáte děti, přiváe si kámen na drát, hodí to přes … “

47

To bychom ovem ten drát museli najít. Co se nestalo. Kdyby tam byl ovem sloup, na který by byla schopna vylézt, není to vyloučené ..

Sloup tam je. Dokonce vysoké napětí, take taková ta konstrukce, po které se dá celkem snadno vyplhat. Moná, e by to zvládlo i dítě.

Zítra to musí technici prověřit. Ale jak si nejasně vzpomínám, jen ten sloup přeci jen dost daleko od místa, kde leela. Tam by asi sama nedopadla.”

Sakra, e neznáme příčinu s m r t i …  ulevil si kapitán. Doktor Peták beze slova pokrčil obočí.

To nemyslím na tebe,” vysvětlil rychle, kdy zachytil pohledem jeho reakci. Je jasné, es dělal, co bylo v lidských silách, ale rozumí … 

Víc tímhle směrem vymyslíme asi těko,” poznamenal poručík. Aby to teda nebyly fantasmagorie.” Jen nespěchej,” brzdil ho kapitán.

Po chvíli marného přemýlení a veobecného ticha to vak vzdal i kapitán a pokračoval: Take k předpokladu druhému, spáchání činu jinou osobou.”

Jeliko jde o dítě, mohlo by jít s velkou pravděpodobností o osobu pohlavně úchylnou, o nějakého pedofila nebo jinak psychicky naruenýho člověka,” předestřel poručík.

To mě samozřejmě napadlo taky,” pokýval souhlasně kapitán. Jirko,” otočil se na doktora Petáka, který do této chvíle seděl stranou a nezasahoval do hovoru, bylo by mono jetě nějak dodatečně zjitit, jestli třeba na těch atech není stopa po spermatu? Je na to přeci jedna taková metoda, ne? U jsme to tu myslím jednou měli.”

Jo, ty myslí elektroforetické stanovení sperminu ve skvrnách od spermatu? Ale na to tady přístroje nemám. To bude muset jít do Prahy.” Ujme se toho, prosím tě?”

V kadém případě nám z této verze v první řadě vyplývá ověřit si vechny osoby s tímto typem trestné činnosti, které byly v době před 16. červencem proputěny z výkonu trestu, a které případně mají nějaký vztah k místnímu kraji.Pocházejí odtud, bydlely zde před nastoupením trestu, byly tu na vojně, mají tu příbuzné, pracovaly tady nebo tak něco. To zařídíte vy,” otočil se kapitán na nadstrámistra Stárka.

Pak si myslím, i kdy se mi to tady moc nezdá, e nemůeme jetě pořád vyloučit někoho z rodiny.

48

Alibi vlastního otce i Hanáka jsme sice u prověřovali, ale teď se přeci jen změnila situace, ne? ,,Souhlasím. Rozhodně připojil se kapitán. Zvlá, kdy si uvědomíme, e to dítě nebylo jeho. Musel ho ivit, otec na ně toti nic neplatí, protoe Hanák si po svatbě Terezku osvojil. Jako motiv to sice moc přesvědčivě nepůsobí, ale co je přesvědčivý motiv u vrady dítěte … Na to se podívám sám. My u se s Hanákem trochu známe.”

Arch papíru před kapitánem Maitou se zvolna zaplňoval, poručík Hlavatý i nadstrámistr Stárek si udělali vlastní poznámky do zápisníků.

To bude ovem vyadovat také znova promluvit s prvním muem Hanákové, teda s otcem dítěte, a na místě znova důkladně prověřit jeho alibi.

Tam se hned ráno rozjede ty,” odpověděl kapitán Maita, ale bude se snait zvládnout to co nejrychleji a být odpoledne zpátky. Máme toho na práci jetě dost a dost. Čím ovem nechci říct, dodal, abys to odbyl. Poručík Hlavatý neodpověděl.

Té by mohlo jít o pachatele, který si z nějakého důvodu vytipoval právě Hanákovy a čekal na vhodnou příleitost.

To myslíte něco jako pomstu? zeptal se strámistr.

Buď pomstu, ale to se do naeho podnebí moc nehodí, vysvětloval svou mylenku kapitán, nebo si někdo mohl hojit nějaký obecnějí komplex nebo pocit křivdy.

Rozhodně si budeme muset důkladně zjistit, jestli neměli Hanákovi, hlavně on, nějaké nepřátele, i dřív v minulosti, kteří by mohli mít nějaký důvod se jim za něco pomstít. To znamená zjistit, kde pracoval Hanák dřív, kde slouil na vojně, jestli se třeba v poslední době nepohádal nebo s někým nepopřel, víte e je dost sprosák, prostě zjistit vechno tímhle směrem. S kým il dřív, jestli tam není třeba nějaké jiné d í t ě … Sousedy, znova v práci a tak. Je to ale jen hypotéza, prověřování. Nesmíme mu tím u b l í  i t . .

Jak tak nahlíím, na tohle sami stačit nebudeme, vyjádřil své obavy poručík Hlavatý a nadstrámistr Stárek ivě projevil souhlas.

Vak to taky sami dělat nebudeme, ádný strach, ujistil je kapitán, teď u to dávno není případ lokálního charakteru.” Pak bychom měli zjistit lidi, kteří se v těchle končinách častěji pohybují a znají to tam.

49

Myslí popeláře, poáky, kominíky a tak?”

Přesně,” potvrdil poručík. I jestli v okolí nebydlí někdo, kdo by mohl přicházet v úvahu, nebo kdo tam třeba v té době na něčem pracoval.”

To znamená zjistit instalatéry, pracovníky spojů, vodáren, s i l n i č á ř e … 

To trochu odloíme. Napřed půjdem po pravděpodobnějím. Myslím toho chlápka, kterého viděly ty enské. Třeba se něco ukáe.Obyvatelstvo si po jednom prověříme a pak.”

Poprvé za ten den se kapitán trochu usmál, ale byl to spí úklebek.

Zajde na jednu?” zeptal se doktora Petáka. Koukni se na hodinky, člověče. Jdem spát.”

Jestli to ovem stojí za to,” odpověděl kapitán.

Ví co, já ti něco povím. Nehloupni. Je to sice dobré na hubnutí, ale ..

Dobrý, dobrý. Přemluvils mě.”

xxxx

Václav Hanák u na kapitána Maitu v garáích čekal. Dostal vzkaz od garámistra. Měl se sice podle předpokladu vrátit a po čtvrté hodině, ale stačil vyloit zboí a přijet skoro o hodinu dřív.

Na první pohled bylo zřejmé, e pocit, který v něm vyvolala ohláená návtěva kapitána Maity, nebyl potěující. Kapitán Maita se tomu nedivil. Osobně za to samozřejmě nemohl, ale pokud se zatím s Hanákem setkal, nic příjemného nikdy předmětem jejich rozhovoru nebylo. Návtěva kriminálky ostatně potěí málokdy a málokoho, s tím nic nenadělá ani kapitán Maita. Vzal tuto okolnost svého povolání u dávno na vědomí. Ani dnes to nebude lepí, spí naopak, pomyslil si, kdy pokynul Hanákovi, sedícímu v kanceláři garámistra, na pozdrav. Buďte tak laskav, prosím . . o t o č i l se na garámistra. Ovem, ovem, soudruhu kapitáne,” úsluně odpověděl garámistr, sebral se stolu nějaké desky a vyel ze dveří.

Hanák se za ním zasmuile ohlédl, ale stále mlčel. Pane Hanák,” začal kapitán a trochu se v duchu zarazil, kdy se mu oslovený nepřívětivě podíval do očí. Rád bych se vás zeptal na pár věcí.” Vdy jsem vám u vechno řek, ne? A co je to teď platný, kdy . .

50

O d m l č e l se a pohlédl do rohu kanceláře, kde leely na starém trezoru nějaké zapráené formuláře.

Právě proto, pane Hanák. Chápu, e vám není lehko po t o m … po tom vem, ale pochopte, pro nás vyetřováni nekončí. Právě naopak. Musíme zjistit, jak . . K a p i t á n Maita hledal chvilku vhodné slovo, o vradě zatím mluvit nemohl a hlavně, zejména v tomto případě ani mluvit nechtěl, jak k tomu netěstí dolo. Hanák se stále díval do rohu kanceláře a mlčel.

Máte nějaké nepřátele, pane Hanák?” začal kapitán k věci.

Jak to myslíte, proč bych měl mít nějaký nepřátele?” podivil se Hanák a z jeho hlasu zazněla hrubost.

Podívejte se, vyetřujeme tu … případ smrti dítěte. Musíme vzít v úvahu vechny eventuality.”

Hanák se na kapitána chvíli nechápavě díval. Vy jako myslíte, e by to mohl někdo … To není moný. To by přece nikdo neudělal.”

A je to venku, pomyslel si kapitán Maita. Buď to tak dobře hraje, nebo tomu váně nevěří.

Někdo to asi udělal, pane Hanák,” řekl klidně. No jo, ale přeci kvůli tomu, e by mě ..

Kvůli čemu myslíte?” otázal se kapitán rychle.

 N o … co já vím. Ale přeci n ě k d o … přeci se někdo nepomstí takhle na dítěti! To není moný! To musí být jinak!”

To se právě snaím zjistit, pane Hanák. Zkuste si vzpomenout. I z dřívějka, z bývalého pracovitě … nemohl jste mít nějaký nepřátelský p o m ě r . .

Hanák odmítavě vrtěl hlavou. Občas se s někým chytnu, ale to jsou jen takový řeči. Kvůli fotbalu nebo jen tak z hecu, ale nikdy, e by ..

Jak dlouho ijete s paní Hanákovou?”

Hanák prudce otočil hlavu, napůl uasle, ale vzápětí se zábleskem vzteku pohlédl kapitánovi do očí a vyjel:

Co to s tím má společnýho, jestli naráíte na to, e ..

Podívejte se, přeruil ho kapitán. Já si musím udělat co nejpřesnějí obrázek o vekerých okolnostech…toho případu. Jak dlouho zde ijete, jak dlouho jste se svou nynějí paní, jak vycházíte… tedy jak jste vycházel s dítětem, jeho matkou … 

Jo ták,” přeruil ho Hanák. Tak vy myslíte dokonce jako e já bych ..

Tentokrát ho zase nenechal domluvit kapitán Maita.

52

Nikdo si nic nemysli. Ale kdy nebudeme znát vechny okolnosti a monosti, abych mohl na jedné straně vyloučit určité… určité monosti,” hledal slova kapitán, a naopak abych mohl zaměřit vyetřování patřičným směrem, nikam se nedostanem. Musím se vás tedy zeptat i na tyto věci.”

To určitě ta baba Macháčková, e jó? Ta vám určitě navykládala, e to u nás neklape, e nadávám eně a dětem a kdo ví co jetě. Ale prosím vás,” řekl Hanák u zcela změněným hlasem, to e Terezka n e n í … tedy nebyla moje dítě, přece neznamená, e bych moh něco t a k o vý h o … proboha vdy je to dítě!”

Uklidněte se. Nikdo nic takového neříká. Ale pochopte mě.”

Já vím,” řekl Hanák u odevzdaně a díval se na ruce, sloené v klíně. iju s Magdou pátý rok. Kdy jsem si ji bral, byly Tereze asi dva roky. Magda v té době se svým prvním muem u neila, ani ho neznám. Nikdy u nás nebyl, Magda občas vozila Terezku za ním. Ale moc často to nebylo. Dohodli jsme se u před svatbou, e si dítě osvojím, aby nemělo v budoucnosti potíe se jménem a ve kole a tak, chápete to,” pozvedl oči ke kapitánovi, ale odpověď nečekal.

Za necelé tři roky pozdějc se nám narodil Honza. Do tý doby to docela lo, ili jsme si tady klidně. Pak jsem ale začal jezdit s náklaďákem delí trasy, potřebovali jsme peníze, dvě děti u něco stojej, byl jsem teda míň doma, jene Magdě se to moc nelíbilo. Jinak to ovem nelo. Obojí mít nemohla. Já chodil z práce utahanej a jetě jsem se měl dívat na ty její dlouhé obličeje.”

Hanák se na chvíli zarazil a odmlčel. Kapitán ho nepobízel.

Někdy mě to natvalo a trochu jsem ujel, no. Ale vdycky jenom řečma. Jene Magda mi začala vyčítat, e domů chodím pozdě schválně, vymlouvám se na práci a nakonec si začala vymejlet, e co je na světě Honza, chovám se k Terezce jak k cizí, a e mě asi tve, e ji musím ivit.”

Hanák se zarazil a poděeně se podíval na Maitu: Ale nemyslete s i … to vůbec není pravda. Podívejte se. Nejsem sice nic moc, obyčejnej ofér, ale peníze vydělat umím.

Zrovna patně si neijeme, bydlíme v domku, máme pěknej novej nábytek, t e l e v i z i …

přece mě nevytrhne těch pár korun na jedno dítě. To p ř e c i … kvůli tomu ..

V pořádku, pane Hanák, uklidněte se. Kam jste jel to úterý estnáctého?”

53

,,No přece do Řečice, vdy jsem vám to u říkal minule. Vak jste se na to dívali tadyhle do knihy jízd a do mýho jízdního výkazu.” Vstal a el ke stolu garámistra, kde leel tlustý seit v černých deskách. Chvíli v něm listoval a podal ho kapitánovi: Tady to máte: 7.15 odjezd z garáe, cíl jízdy Řečice, příjezd 16.15. Popite mi přesně, ale do detailu, co jste celý den, do nejmeních podrobností dělal,” řekl kapitán, otevřel zápisník a opsal si údaje z knihy.

Jeímarjá, to snad není moný. Já přijdu o dítě, a vy mě vyslýcháte jako … ” ujely řidičovi znova nervy. Já vás nevyslýchám, u jsem vám to vysvětlil.”

No jo. Tak ráno jsem přiel do garáí jako normálně, v půl sedmý. Převlík jsem se, připravil mainu a těsně po sedmé odjel do skladu.”

Počkejte moment. Kdy jste el z domova, vichni spali?”

Ne, Magda mi připravila snídani, malej byl taky vzhůru. Ale Terezka jetě spala.”

Neviml jste si něčeho neobvyklého, buď doma, na chování své eny, nebo venku, na ulici, nebyl tam někdo?”

O ničem nevím. Připadalo mi to normální, jako vdycky. A na ulici moc jsem se nerozhlíel, pospíchal jsem do práce.” Dobře. Do kterého skladu jste to tedy jel?”

V Námelné. To je odtud autem asi dvacet minut. Tam jsem nakládal asi do devíti zboí a jel do Řečice.” To je kolik?”

Je to na výkaze, asi sto třicet kilometrů. Jedna cesta. Take jsem tam přijel nějak před dvanáctou.”

Počkejte, to jste jel těch sto třicet kilometrů dost dlouho, ne?” řekl kapitán a maloval si něco v zápisníku.

S náklaďákem?” oponoval Hanák. A v Bohuovicích, asi tak třicet kilometrů odtud, je hospoda, kde se řidiči vdycky stavujou na gábl.” Vy taky?”

No jasně. Vdycky, kdy jedu na tuhle stranu, tak se tam zastavím. Kdy jezdíte dlouho autem, znáte u vechny hospody v republice. Přesně víte, kde vařej co dobrýho. To je jedna z mála radostí tohohle zaměstnání. Nikdo neví lip jak kde vařej, ne oféři náklaďáků.

Na to se můete spolehnout.” Jak dlouho jste se tam zdrel?”

Asi půl hodiny. Ne jsem sněd gulá. To je zas ta stinná stránka. Nikde se nemůeme zdret dýl.”

54

Kapitán si udělal poznámku do zápisníku, která se jistě netýkala Hanákovy limonády: Take asi v deset jste pokračoval v jízdě, j e t o tak?

To můe bejt. Do Řečice jsem přijel v poledne a asi do půl druhý jsem zase skládal. Pak jsem el na oběd k Bílýmu koni a asi ve dvě zase vyjel zpátky.”

Potvrzují vám cesák v cílovém místě?”

Ne, jenom dodák, teda dodací list. Ale na tom ádnej čas není. Jenom, e jsem předal zboí. Ale v Řečici se můete snadno informovat. Na bráně tam vrátný zapisuje čísla aut, co jedou do objektu a tam to má určitě i s hodinou příjezdu a odjezdu.”

Z Řečice jste jel rovnou zpět?” Jo. Něco mi klepalo v motoru, tak jsem se na to chtěl jetě podívat v garáích. A vdy tam máte příjezd 16.15, tak vidíte, e jsem musel jet na jeden zátah, ne?” Kapitán pokýval hlavou a opět si něco poznamenával do zápisníku.

Tadyhle ty údaje o příjezdech a odjezdech z garáí zapisuje pouze garámistr?”

Jo, sám. Je na to dost vostrej. K tomu nemá nikdo jinej přístup. Má u holt svý zkuenosti.

My řidiči vyplňujem jenom cesáky.” Take děkuju, pane Hanák, to by bylo vechno.

Jedině,” dodal po malé odmlce, při ní si jezdil tukou po stránce zápisníku, e byste mi chtěl jetě něco říct vy … ” Ani by se Václav Hanák podíval kapitánovi do obličeje, zavrtěl pomalu odmítavě hlavou a mlčel. Kapitán zaklapl zápisník a zvedl se k odchodu. S

výsledkem rozhovoru sice příli spokojen nebyl, ale v téhle chvíli víc udělat nemohl.

xxxx

Odlitek otisku obuvi, zhotovený na místě, kde byl spáchán trestný čin, nabude zvlátního významu zejména v okamiku, kdy jej lze porovnat s originálem, který ho vytvořil. Ne se kriminalistům podaří tzv. ztotoňovaný objekt, čili předmět, který se odrazil ve stopě či jiné formě odrazu, odhalit a nalézt, můe uplynout různě dlouhá doba. Někdy se jej ani objevit nepodaří. Nebo se za dobu, která uplyne od chvíle, kdy svým otiskem vytvořil stopu, do okamiku, v něm je zajitěn (za předpokladu e má význam pro zjiování okolností důleitých pro trestní řízení), změní jeho kvalita, charakteristické individuální znaky, tzv.

markanty, natolik, e ji nelze úspěně a bez pochyb řeit otázku totonosti stopu vytvářejícího předmětu se zkoumanou stopou.

55

Tím méně pak posoudit jeho individuální identifikaci.

I v případě, e se otiskující předmět, jednodue řečeno bota, nakonec nenajde, lze ze stopy vyčíst řadu důleitých informací: skupinovou příslunost objektu, například určení, zda jde o obuv pánskou, dámskou nebo dětskou (tomu kriminalisté říkají rodové znaky), podle výrobních katalogů a speciálních vzorníků je mono spolehlivě určit o jaký druh, tvar a velikost obuvi jde (tzv. druhové znaky), pomocí určitých matematických, praxí prověřených vztahů (je jsou podrobně rozpracovány v tabulkách) lze odvodit statisticky průměrnou tělesnou výku jejího nositele, a řadu dalích, na první pohled drobných a zdánlivě nevýznamných, ale ve vzájemných vztazích a souvislostech mnohdy neobyčejně důleitých faktů, na jejich základě mohou vyetřovatelé zaměřit a směrovat pátrání.

Je tedy naprostou samozřejmostí, e objeví-li se při ohledání místa činu nějaká taková stopa, technik výjezdové skupiny ji automaticky vyfotografuje, zakreslí do plánku místa činu, ze své velké kriminalistické brany vyndá sáček kvalitní, rychle tvrdnoucí alabastrové sádry a s přihlédnutím ke kvalitě podkladu a otisku zvolí nejvhodnějí postup pro zhotovení přesného odlitku.

Václav Prosek, specialista v oboru samostatné kriminalistické techniky, zvané trasologie (vědecky definováno: zkoumání stop jako zobrazení vnějí stavby předmětů a objasňování okolností, které jsou spojeny s mechanismem vzniku těchto stop), sídlil na tée chodbě kriminalistického ústavu jako jeho kolega Lubo Haller z laboratoře biologie, na jeho dveřích s výplněmi z mléčného skla se vak pod číslem 11 skvěla tabulka TRASOLOGIE.

Dluno podotknout, e Václavu Prokovi vůbec nevadilo, e laboratoř, v ní pracuje, je asi ze vech laboratoří kriminalistického ústavu ta nejmení. Nevadilo mu to hlavně z toho důvodu, e dobře věděl, e je nejmení pouze počtem čtverečních metrů, nikoli významem a důleitostí. A také proto, e zejména v přepočtu na ony čtvereční metry patří laboratoř k nejproduktivnějím.

Na botu, která patřila k několik dní starému sádrovému odlitku, nemusel v tomto případě čekat dlouho. Uváíme-li, e splnění jeho hlavního úkolu, potvrzení či popření totonosti zkoumaných objektů (střevíce a odlitku stopy),

56

je určeno komplexem vlastností, který je neopakovatelný u jiného objektu, a e závisí na posouzení a porovnání vysoce specifických vlastností, ji řečených markantech, nebyla jeho práce tentokrát tak obtíná, jako by tomu bylo třeba v případě, kdy by dostal do rukou otisk hladké podeve, na ní by těch důleitých, typických a ve svém souboru neopakovatelných charakteristických znaků bylo pramálo.

I kdy podráka střevíce jevila zřejmou shodu nebo přinejmením nápadnou podobnost se sádrovým odlitkem, ji při pouhém porovnání přiloením vedle sebe i vzájemným poměřením, nenechal Václav Proek nic náhodě. Jeho laboratoř není stánek sázkových tipařů, ale vědecké pracovitě.

V přesně odpovídajícím měřítku nejprve vyfotografoval podráku boty i odlitek, na průhlednou fólii narýsoval schéma identifikačních markantů, které postupně přiloil na obě fotografické předlohy a konečně superprojekcí porovnal ztotoňovaný objekt s objektem ztotoňujícím.

Teprve po tomto vyhodnocení mohl s klidným svědomím napsat do své expertizy

..srovnáním podeve hnědého pánského střevíce velikosti č. 42, zaslané do naí laboratoře por. M. Hlavatým, se stopou ji dříve zajitěnou, bylo zjitěno, e jsou shodné.”

xxxx

Tak copak jste zjistili,” otázal se, jak u bylo jeho zvykem, místo pozdravu kapitán Maita poručíka Hlavatého a nadstrámistra Stárka, se kterými se srazil u dveří své kanceláře, při návratu z garáí, kde vyslechl Václava Hanáka. Scházeli se na operativní poradu, na ní se vichni seznámí se získanými poznatky a kde bude stanoven dalí postup pátrání.

Není to valné,” začal poručík Hlavatý. Byl jsem v tom Gumotexu v Praze, kde je zaměstnán první manel Hanákové-Drábek. Vypadá tak, e bych si ho k ní nikdy nepředstavoval.

Konečně, vdy se taky rozvedli. Já vím, to není důleité,” rychle přeruil sled svých zjitění, kdy zachytil kapitánův vyčítavý pohled. Jetě nic nevěděl. To úterý byl dopoledne na výrobní poradě, která trvala od devíti do oběda. A s ním dost a dost lidí, kteří mohli potvrdit, e se z podniku nehnul celé dopoledne. Sloení účastníků porady je stálé, take nebyl problém obejít si lidi, kteří tam s Drábkem seděli.

Ověřoval jsem pro jistotu i dalí dny. Poslouchejte. Ve středu ráno el k závodnímu zubaři.

Propustku měl sice potvrzenou do 12.30,

57

ale kdy jsem si promluvil se sestrou a naznačil jí, e je to váné, a e by z toho mohly být případně nepříjemnosti, dostala strach a přiznala, e Drábek byl oetřen u krátce před půl devátou, věděla to přesně podle diáře s objednanými pacienty, který mi ukázala. Drábek byl tu středu první v pořadí. Poádal ji, aby mu napsala pozdějí odchod, protoe prý jetě potřebuje zajít za nemocnou sestrou a něco jí nakoupit. Duovala se, e to nikdy nedělá, ale kdy prý lo o takový výjimečný případ … Do podniku se vrátil Drábek ovem a po obědě, přesně se to nedalo zjistit, píchačky tam nemají, ale ve vrátnici měl shodou okolností psanou návtěvu ve 14.30 a to u v budově byl. Vrátný si to dokonce pamatoval, protoe návtěvu si z vrátnice musí zaměstnanec odvést nahoru sám. Pro jistotu jsem si napsal o koho lo, ale myslím, e to nebudeme potřebovat. A byl jsi u té jeho nemocné sestry? Nebyl.

No to nemyslí váně. Jak to e ne? Copak jsi to neověřil?” vylétl kapitán a podráděně se na poručíka podíval.

Nebyl, ale ověřil. On Drábek toti ádnou sestru nemá,” odpověděl s nezakrytým potěením poručík Hlavatý. Občas si dovolil ten malý přepych a podobným způsobem svého éfa trochu vytočil. Jak to vysvětlil?”

Celkem prozaicky. Prý si potřeboval sehnat nějaké součástky k autu, ale věděl, e tohle té zdravotní sestře u zubaře říct nemůe, tak si vymyslel historku o nemocné sestře a uspěl.”

Co značí, jak předpokládám, e to, co dělal dopoledne, dokázat nemůe.”

Ne. Byl prý v Mototechně na Náměstí republiky a v Římské, ale nikde nepochodil. Take nemá ani účtenku s datem, ani se na něj nemůou pamatovat. Jene to by si ho s největí pravděpodobností nepamatovali, ani kdyby si něco koupil. el jsem kolem té prodejny na Náměstí republiky a prakticky jsem se nedostal ani k pultu. A přitom na regálech jen vzduchový a olejový filtry a víčka k chladiči.”

Obávám se ovem, e nám to moc platné nebude ani tak. Terezka se ztratila u den před tím, a to v Praze nezvratně byl.”

Jedině,” zauvaoval poručík nahlas, e by měl nějakého pomocníka.”

To se mi moc nezdá,” zavrtěl kapitán odmítavě hlavou, k něčemu takovému si nikdo svědka pořizovat nebude.

58

To bychom byli jako ve patný detektivce. Nemá Drábek něco z minula?”

,,Taky mě to napadlo. Čistej jak lilium.”

,,Jak dopadli experti, otočil se kapitán na nadstrámistra Stárka, který zatím do hovoru nezasahoval.

Tady je zpráva, soudruhu kapitáne. Prostudoval jsem to zatím. S naprostou jistotou vylučují, e na místě, kde byla mrtvola nalezena, mohlo k smrti dojít neastnou náhodou. Alespoň tedy vysvětlitelnou neastnou náhodou. Znova prohledali podrobně nejblií okolí, ale nenalo se nic, co by mohlo připadat v úvahu. Nedaleko od místa, kde bylo nalezeno tělo, je sice sloup s vedením vysokého napětí, ale je nanejvý nepravděpodobné, e by na něj dokázalo vylézt sedmileté dítě. A i kdyby se mu to náhodou podařilo, muselo by zůstat leet daleko blí. Navíc kolem sloupu nebyly zjitěny ádné stopy po tom, e by tam někdo v posledním čase el, ani nějaký náznak spojení mezi oběma místy.

To je taky výsledek,” pokýval kapitán. Alespoň si můeme být jisti, e to opravdu nebyla neastná náhoda ..

 … a nezbývá nám, ne odhalit vraha,” dodal ironicky poručík, ale kdy zachytil zlostný pohled kapitána Maity, zmlkl a soustředěně začal něco hledat ve svých deskách.

Přila u zpráva z taktické evidence?”

Jo, máme to tady. Ale práci nám to moc nezjednoduí.

V posledním půlroce sice bylo proputěno asi padesát lidí, kteří mají v rejstříku něco podobného, ale místní příslunost ani známé vztahy k tomuhle kraji z minulosti nikdo z nich nemá. Přesto jsem si nechal ověřit, co v poslední době dělají a rozeslal jsem to tady u nás na okrsky, jestli někoho z nich v poslední době někde náhodou neviděli.”

Dobře. Jetě něco?” Stále se zjiuje, zdali některý podnik neměl v uvedené době v okolí bydlitě Hanákových nějakou práci. Ale jde to pomalu. Je tu ovem jetě jedna divná věc.

Nevím jestli se tomu dá věřit. Přihlásila se znovu sousedka Hanákových,ta Macháčková, e si na něco vzpomněla. Prý tak o tom přemýlela a uvědomila si, e k Hanákovým dost často někdo přicházel dopoledne na návtěvu. Divné prý na tom je, e nikdy neel předem, z ulice, ale vdy zezadu, zahradou. Prý nějaký mladí muský .. Podívejme se,” podivil se kapitán.

e by měla milence?

59

Moc mi to k ní sice nepasuje, ale v enských se člověk nikdy nevyzná. e se nám s tím sama nepochlubí, to je jasný. Doufám, e jste s tím jetě nic nedělali?

Dobře, to si vezmu na starost sám. U se s paní Hanákovou trochu známe . . K a p i t á n se na chvíli zamyslel, pak otevřel svůj zápisník a pokračoval: Já jsem byl za Hanákem.

Poslouchejte. V úterý odjel po sedmé ráno z garáí. To mu potvrdil garámistr a je to i v knize jízd. Asi do devíti nakládal zboí ve skladu v Námelné a vyjel s tím do Řečice. Sledujte to na mapě, poádal kolegy.

,,Kolem půl desáté byl v Bohuovicích . . m á t e to?, tam si dal svačinu, zdrel se asi půl hodiny a pokračoval v cestě směr Řečice. Tam prý dorazil před polednem. Hodinu vykládal zboí, pak se naobědval u Bílého koně na náměstí a v jednu vyjel zpátky. V garái byl patnáct minut po čtvrté. Opět potvrdil garámistr i kniha jízd.”

Něco se ti na tom nezdá?” zeptal se poručík Hlavatý.

Přesně jetě nevím, ale podívej se.” Kapitán se postavil k mapě, Tadyhle byla nalezena Terezka Hanáková,” kapitán poloil prst na bod asi osm kilometrů severozápadně od Černých hor. Silnice do Řečice vede tímto směrem,” přejel prstem východně, a Bohuovice jsou tady, asi třicet dva, třicet tři kilometrů z města,” ukázal na řečické výpadovce.

Take kdyby se z Bohuovic vrátil, zajel domů, nechal auto někde v boční ulici, odvedl holku … mohl by to stihnout do dvanácti hodin do Řečic, ne?”

Počkej, pomalu,” zarazil poručíka kapitán Maita. Musíme to propočítat.” Vzal do ruky křídu a začal psát na tabuli vedle mapy.

Do Řečic je to 130 kilometrů. Při průměru edesáti kilometrů v hodině by to jel něco přes dvě hodiny. Víc s náklaďákem asi neudělá. K tomu ovem jetě edesát kilometrů z Bohuovic a zpět.”

A minimálně devět deset kilometrů z domu na pole a zpátky k autu,” dodal poručík.

Něco musíme přičíst jetě na hospodu v Bohuovicích,” doplnil kapitán.

Jestli tam ovem vůbec jel a vracel se,” podotkl tie nadstrámistr a kapitán i poručík se překvapeně otočili.

No jo, to je fakt. My pořád vycházíme z toho, co nám řekl Hanák. Ale ono to nemuselo být tak docela přesně.”

Soudruzi,” přeruil úvahy kapitán Maita. Hanák není naivka.

61

Předpokládám. Je mu přece jasné, e tohle si snadno ověříme. A měl dost času na to, aby si rozmyslel, co mi řekne.”

Co kdy tam ale ráno váně nejel,” nedal se nadstrámistr Stárek a pokračoval: Mohl přece naloit ve skladu auto, zajet do Řečice. Bylo by to přirozenějí a získal by tak minimálně hodinu času.” Vichni tři hleděli na mapu a přemýleli.

Získal by moná hodinu času, ale ztratil by alibi,” ozval se první poručík. Respektive lo by to tak, jak říká, ale jestli by to udělal takhle, přijel by do Bohuovic a někdy v půl jedenácté, protoe dítě bylo jetě před půl desátou, ale spí i jetě v deset doma. A to by pak nestihl do dvanácti do Řečice, protoe z Bohuovic je to jetě dobrá stovka. A nezastavit se i v tom hostinci si nemohl dovolit.”

Kdy přijel do Řečice, to si snadno ověříme,” řekl kapitán. Vrátný si tam prý zaznamenává příjezdy a odjezdy aut, take v knize musí mít i čas, kdy dorazil Hanák.”

Jestli to udělal takhle, určitě si napřed zajel do Bohuovic, aby měl případné alibi, e tam dopoledne byl a podruhé, kdy tam projíděl, u nezastavoval. Zřejmé počítá s tím, e personál si nemůe u tolika řidičů, kteří se tam za den prostřídají, pamatovat, v kolik hodin tam přesně byli. Alespoň ne úplně přesně.”

Něco na tom je, ale pozor,” varoval kapitán, je to zatím jenom hypotéza. Vůbec to tak nemuselo být.”

Musíme zjistit, jestli v době do deseti hodin mohl vyetřit tolik času, aby naloil, zajel do Bohuovic, najedl se, vrátil se zpět do města, zael domů … a za dvě hodiny potom dojel do Řečice.”

Vypadá to trochu krkolomně, ale prověřit to musíme. Ráno zajde do garáí a celé si to zrekonstruujeme. Krok za krokem.

Dej vědět garámistrovi, a nám ho nepole někam jinam.”

Málem bych zapomněl, soudruhu kapitáne,” přihlásil se jetě nadstrámistr Stárek. Mám pro vás jetě dvě věci, které vás asi budou zajímat. I kdy se to zrovna netýká tohohle případu,” dodal. Ráno tady byl Josef Maek, potovní doručovatel, který pracuje na stejné potě jako byl Knobloch.”

Coe?” přeruil kapitán nevěřícné nadstrámistra Stárka.

Knobloch e pracoval na potě? Člověk, kterého hledá kriminálka na celém území?”

No, přihlásil se člověk, který pracoval s Knoblochem na potě. Je tady protokol jeho výpovědi.

62

Kdy se dozvěděl, e Knobloch je zatčen, a e jde o hledaného recividistu, pokládal prý za nutné oznámit nám příhodu, kterou s Knoblochem zail, ale tehdy mu připadala jenom jako hodně hloupý ert. V těchto souvislostech se mu to prý ale jevi úplně jinak. Tak proto prý přiel, e by to snad pro nás mohlo mít nějaký význam. Tady je jeho výpověď,” podal kapitánu Maitovi několik listů protokolu.

To si myslím, e by to mohlo mít význam,” podotkl kapitán a otočil se na poručíka Hlavatého.

Tohle okamitě… vlastně hned zítra ráno,” opravil se, kdy pohlédl na hodinky na svém zápěstí, prověří. Zjistí vechno, co nám o něm mohou sdělit. Kdy sem přiel, odkud, od kdy pracoval, kde, zjistí, kde bydlel, no vak ví.” Já ale jedu ráno.

Sakra no jo. Tak já tam zajdu sám. Knobloch počká. A co jste to říkal, e jetě máte?”

zeptal se nadstrámistra Stárka.

To se shodou okolností také týká Knoblocha. Jak nechal tadyhle Maruka, tedy soudruh poručík, udělat tu trasologii, přesně se to shoduje s tím otiskem u Albrechtovy vily.”

Kapitán se podíval tázavě na poručíka Hlavatého.

Minulý týden jsem ti říkal, e tam technici nali sluný otisk boty, která byla očividně dost olapaná, take jevila charakteristické individuální znaky. Pak u jsme se k tomu nějak v tom fofru nedostali. Teprve kdy přiel Knobloch, napadlo mě, e by tady mohla být nějaká souvislost. Něco podobného se nám tady u poměrně dlouho neobjevilo, vypadalo to na někoho nového. Tak jsem si řekl, e za ověření nic nedáme. A jak se ukázalo, půjč mi to,”

otočil se k nadstrámistrovi, a vzal si do ruky expertizu s fotografiemi, vylo to.”

Můete jít domů, já se na to jetě podívám a zítra si ho trochu podám,” poznamenal kapitán.

x x x x

Vedoucí poty v Kroměříské ulici, kde podle svědecké výpovědi doručovatele Maka pracoval také Rudolf Knobloch, drobný, silně proedivělý mu s brýlemi, byl z příchodu kapitána Maity velmi nesvůj. Návtěva Bezpečnosti na potě nevěstila nic dobrého a vedoucí poty Lumír Bálek měl dost starostí i bez toho. Do důchodu mu zbývaly necelé dva roky, co byla doba, kterou by rád přečkal v klidu. První otázky kapitána Maity zněly sice zcela nevinně, ale tím více vedoucího znerzvózňovaly. Čekal, co se z nich vyklube.

63

Co vechno ádáte po zájemci o místo na vaí potě, soudruhu vedoucí?” ,.Prosím? Ehm ..

Jen klid. Nebojte se. Nic tak hrozného se neděje,” uklidňoval vedoucího Bálka kapitán Maita. ,,Jaké poadavky, nebo lépe řečeno, předpoklady musí splnit uchazeč o místo na vaí potě?”

,,To záleí na tom o jaké místo by lo. Například ú č e t n í . .

,,Ne, o to mi nejde. Doručovatel.”

,,Kadý zájemce o místo si musí vyplnit jako v kadém podniku osobní dotazník se ivotopisem, pak předkládá zápočtový list od předchozího zaměstnavatele, poadujeme samozřejmě výpis z trestního rejstříku, jde-li o těí práci, vyadujeme také lékařskou prohlídku. Pak teprve dáváme razítko do občanského průkazu.”

Bez těchto náleitostí nikoho nepřijímáte?”

Ne. To je běná praxe, která je zavedena vude. Nae pota není výjimkou. Spíe naopak.”

Jak, naopak?” zeptal se kapitán.

No, jsme jetě přísnějí a opatrnějí. Na potě přicházejí zaměstnanci často do styku s penězi, mnohdy i s větími částkami, take zde nemůeme zaměstnat kadého.

Například nějakého recidivistu.” To vůbec nepřichází v úvahu.” Skutečně?”

Ehm .,. ovem,” znejistěl opět trochu vedoucí Bálek.

Výjimky z této praxe neexistují?” Ne, prosím. Rozhodně ne.”

Jak je tedy moné, e u vás pracoval jako doručovatel Rudolf Knobloch, recidivista, po něm je, vlastně bylo, vyhláeno celostátní pátrání?”

Očka za bifokálními skly se překvapeně rozevřela.

Rudolf Knobloch?” Na okamik se zamyslel. Ale to je něco jiného. To byl pouze brigádník.”

Co to na věci mění?”

Velmi mnoho. Podívejte se. V naem oboru je poměrně stále nedostatek lidí. Pracují tu převáně eny. Často nám zůstávají doma s dětmi, odcházejí na mateřskou. V létě je to jetě horí. Jsou dovolené, sami na to prostě nestačíme. Částečně to řeíme například tak, e mnozí z naich doručovatelů mají jetě vedlejí pracovní poměr: ráno roznáejí noviny a časopisy, dopoledne pak běnou potu. Stejně vak v některých obdobích prostě nestačíme bez brigádníků.

64

Představte si, e například v Praze, kde se roznákou novin a časopisů zabývá výhradně Potovní novinová sluba, ne jako tady u nás, kde máme roznáku novin kombinovanou s normální potou, přijímají ročně na osm set brigádníků!”

Co tedy poadujete od brigádníků?”

Brigádníky přijímáme na tak zvané malé přijetí. Předloí občanský průkaz, vyplní si pouze list přijetí a podepíe prohláení, e byl prokolen o bezpečnosti práce.

To je vechno?”

No ano. Představte si, e bychom vyadovali i od brigádníků vechno to, co od normálních uchazečů o dlouhodobé zaměstnání. Ovem i u brigádníků poadujeme v některých případech výpis z rejstříku trestů, ale to pouze tehdy, kdy je to brigáda o něco delí a předpokládáme, e bude zařazen na místo s hmotnou odpovědností.”

Poadovali jste ho od Rudolfa Knoblocha?”

To takhle přesně nevím, ale hned vám to zjistím. Ovem, pochybuji. Jestli si správně vzpomínám, tak Knobloch byl přijat nikoli na roznáku poty, ale pouze na doručování novin a časopisů.”

A nám sem donesou ten list přijetí nebo jak jste to říkal. Potřebujeme prostě vechny údaje, které nám o něm můete poskytnout.”

Ovem. Okamik, prosím,” přisvědčil vedoucí a rychle vytáčel číslo, aby zařídil, co od něj kapitán Maita ádal. Jestli se smím zeptat,” otázal se kapitána, kdy domluvil, o co jde?

Stalo se něco, co má nějakou souvislost s naí potou?”

Potřebujeme zjistit přesné údaje o pohybu Rudolfa Knoblocha v poslední době. Jak jsem říkal, jde o hledaného recividistu. Nic bliího vám zatím říct nemůu.”

Jistě, ovem, ale jistě chápete, e jako vedoucí poty mám samozřejmě jistou odpovědnost a tak bych rád … “

Myslím, e nemusíte mít obavy. Jde o to, zda přiel při své práci do styku pouze s novinami a časopisy.”

Ozvalo se důrazné zaklepání na dveře a vela mení, podsaditá ena s ultrakrátkými vlnami na zánovní trvalé a podávala vedoucímu Knoblochův list přijetí.

Děkujeme, soudruko,” oslovil ji kapitán Maita. Znala jste Rudolfa Knoblocha?”

Samozřejmě. Zařizovala jsem jeho přijetí.” Od kdy zde pracoval?”

65

Vechno máte přesně v jeho listu přijetí. Na den si to pamatovat u kadého nemůu. Ale jedno vím jistě. Moc dlouho tady nepobyl. Datum, kdy přestal chodit do práce, si náhodou pamatuju. Nic toti před tím nenahlásil a neměli jsme ten den koho na roznáku.”

Kdy to bylo?” Čtrnáctého července.”

Je moné zjistit, kam vude roznáel noviny a časopisy?”

Jasně. Máme tady seznamy. Ale ty nejsou na naem oddělení.”

Já to zařídím, soudruhu kapitáne,” vloil se do hovoru vedoucí Bálek a přeel k telefonu.

Ne kapitánovi přinesli seznam adres a jmen, kam Rudolf Knobloch roznáel denní tisk, měl u zaznamenána vechna důleitá fakta z listu přijetí, včetně adresy Knoblochova podnájmu.

(Tam se podívá Stárek, pomyslel si.) Jetě jednu věc, soudruhu vedoucí.” Ano?”

Můe být brigádník pověřen na potě také jinými úkoly, dělá někdy jinou práci, ne na kterou byl konkrétně přijat?”

No, obvykle ne. Ale to víte. Někdy nastane situace, e nám třeba někdo vypadne na balíkové potě a pak je kadá ruka dobrá.” A co v roznáce?”

Tak k tomu dochází velmi zřídka.” Vyloučené to ovem není, e?” To ne.”

Dá se zjistit, jestli nějakou mimořádnou prací, kromě roznáky novin, byl pověřen Rudolf Knobloch? Třeba tady na potě?”

Jistě, to se dá ověřit u vedoucího, který má na starosti roznáku, a který mohl případně podle potřeby zařadit pana Knoblocha někam jinam.”

Při rozhovoru s vedoucím oddělení kapitán Maita zjistil, e během těch několika málo dní, co Knobloch na potě pracoval, jiný úkol v budově poty nedostal. Zda někdy ovem doručoval nějaký telegram nebo zvlátní listovní či potovní zásilku, nebylo ji mono zjistit.

Kapitán jetě promluvil s několika doručovateli, kteří se právě chystali na roznáku poty, zda a za jakých okolností přili s Rudolfem Knoblochem do styku. Jejich odpovědi vak kromě několika neurčitých údajů neobsahovaly nic podstatného.

66

xxxx

Tak se zdá, e nám v poslední době táhnete ke stejnokrojům, co? zahájil kapitán Maita výslech Rudolfa Knoblocha, jeho zřejmě neopustila dobrá nálada ani po několika dnech strávených ve vyetřovací vazbě.

Jak to myslíte, pane kapitáne?” dotázal se téměř oviálně kdy zjistil, e kapitán vede vyetřování ve stejném duchu jako poprvé.

Přiel jste k nám v tomhle, co máte na sobě, i kdy teď, pravda, u to nevyhlíí bez výloek tak parádně. Hodně času ve svém ivotě jste strávil ve vězeňském mundůru a jak tadyhle čtu, po stejnokroji se vám stýskalo tak, e jste to bez něj nemohl vydret a dal se kvůli tomu k poákům. Nebo to snad nebylo kvůli uniformě?”

Vidím, e nae Bezpečnost pracuje rychle a přesně. Ostatně jako vdy,” rýpl si Knobloch.

Ale kvůli uniformě to nebylo. Hlavní důvod byly peníze.” Kapitán Maita se na Knoblocha překvapeně podíval. Zatím ten chlap zatloukal nos mezi očima a teď najednou sám z ničeho nic přizná, e el k potě kvůli penězům. To tedy opravdu nečekal. Knobloch si jeho překvapení viml a se smíchem pokračoval:

Ale né, jak vy si myslíte, pane kapitáne. V tom nebylo ádný mé. K potě jsem el sice kvůli penězům, ale kvůli těm, co tam člověk čas od času dostane za to, e se celý dni pacíruje s metrákovou branou na zádech, víte? Čili za plat, jak se mezi lidma říká. Člověk přeci z něčeho bejt ivej musí.” Kapitán se uklidnil.

U se začal obávat, e Knobloch by se opravdu sám k něčemu přiznal a to by značně naruilo jeho sebevědomí psychologa. Teď bylo jasné, e je vechno při starém a můe klidně pokračovat ve výslechu.

Take, jestli tomu dobře rozumím, rozhodl jste se začít vést nový ivot?”

V rámci danejch moností.”

Pročpak jste tedy přestal do práce chodit a po třináctém červenci se u na potě neukázal?”

Vdy víte, pane kapitáne, e je po mně vyhláený celostátní pátrání. U mi to tady nepřipadalo jistý,” pokračoval Knobloch, tak jsem si řek , e je načase, abych se na pár dní přemístil do přírody a pokračoval o kus dál.”

Proč jste tedy zůstal nakonec tady, co jste měl v plánu?”

67

Já jsem tady nezůstával. V době, co jsem přestal dělat poáka, jsem u chodil po Moravě.”

Opravdu? A kde jste byl třináctého července?”

No to teda opravdu nevím, pane kapitáne. Kdy ijete v přírodě, o kalendář se moc nestaráte. To člověk ani neví, jestli je středa nebo neděle, nato kolikátýho je.”

Tak já vám pomůu. V pondělí třináctého července ráno jste byl na lesní pěině k Ralči, nedaleko černohorské silnice.” Jak to víte?” vyhrkl Knobloch.

Kdy dovolíte,” řekl kapitán Maita podstatně důrazněji, tady dávám otázky já. Vy si raději rychle vzpomeňte.”

Aha. Starej Maek. Poseroutka. e mám pravdu? Pardón,” honem se opravil, kdy viděl, jak se kapitánu Maitovi zlostně zúily těrbiny očí. Ptáte se vy, jasně.”

Ano já. A opravdu jde o případ s vaím bývalým spoluzaměstnancem Josefem Makem,”

upřesnil.

O případ? O jakéj případ? Vdy to byla sranda. Akorát e von ji nepochopil!”

Sranda? Kdy někomu vyhroujete pistolí a ádáte na něm vydáni značné částky peněz, tak tomu vy říkáte sranda? Já vám řeknu přesně, co to je. Podle paragrafu 234 trestního zákona jste se dopustil pohrůky bezprostředního násilí v úmyslu zmocnit se cizí věci, čili pokus o loupe.” Kapitán to řekl tónem, který jasně naznačoval, e u o ádnou velkou legraci nepůjde.

Pistolí,” zabručel Knobloch u opatrněji, Vdy to nestřílelo. Oba jsme se tomu nakonec zasmáli a li po svejch. Opravdu, pane kapitáne, věřte mi, to měl bejt jen takovej ert. Abych ho trochu vystrail.”

Jene pan Maek se moc nesmál. A to jetě kdyby věděl, e nai specialisté z oboru zbraní expertizou zjistí, e vae pistole je v naprostém pořádku a schopná střelby. Na jedné nábojnici v zásobníku vak byly zjitěny stopy pokození, způsobené náhodným vzpříčením náboje.”

S tím já nemám nic společnýho. Já jsem z tý pistole nikdy nestřílel a e je tam nějakej vzpříčenej náboj, za to já nemůu.

Nemůete? Tak já vám řeknu, jak to bylo.” Kapitán se u neudrel. Vy jste na tu brigádu k potě el opravdu kvůli penězům. Ale ádný plat, ádná poctivá práce, el jste tam kvůli těmhle penězům. Ráno 13. července jste si počkal na Josefa Maka v místě, kudy, jak jste věděl, si obvykle nadjídí a kam není odnikud z příli velké dálky vidět. Tam jste mu chladnokrevně zamířil pistolí na hlavu a stiskl.

68

Jediné těstí pro toho člověka, a dneska svým způsobem vlastně i pro vás bylo, e se náboj náhodou vzpříčil. Jinak bych neměl na stole jeho oznámení, ale stíhali bychom vás pro loupenou vradu. Stejně jste ale dostal strach, e Maek o vaem pokusu někomu řekne, nebo e to dokonce oznámí na Bezpečnost a tím se přijde na to, kdo vlastně jste.

To byl pravý a jediný důvod, proč u jste se do zaměstnání nevrátil a proč jste se od té doby zase schovával. Půda pro vás opravdu u začala být příli horká. Ale tím jste se sám usvědčil. Já bych to tak jasně neviděl,” odporoval stále poměrně klidný Knobloch. To udává Maek. Já tvrdím, e to tak nebylo a lo jen o ert.”

Lidi vaeho druhu,” naklonil se kapitán mírně nad stůl, takovýmhle způsobem neertují.

Zejména, kdy je po nich vyhláeno celostátní pátrání. Ale o tom se tady nebudeme přít my dva. To u posoudí jiní. Ono to taky nebylo poprvé, co jste se o něco podobného pokusil, e?” Knobloch se ke kapitánově polodotazu nevyjádřil.

Ostatně, odpoledne přijede ta prodavačka z galanterie a budeme si moci objasnit i jiné věci.”

Nezdálo se, e by to na Knoblocha udělalo zvlátní dojem.

Kde jste se zdroval potom, od pondělí třináctého července?”

Vdy jsem vám u říkal, e to je těký. e jsem to fakt tak nesledoval. Jel jsem na Moravu.”

Kam?”

Do Petrovic. K příbuznejm. Kus jsem el pěky, občas jsem se svezl stopem, teda náklaďákem.” Kdy jste tam dorazil?”

To přesně nevím, ale 16. července jsem tam u byl, to vím. Take snad den dva předtím.”

Proč si pamatujete právě tohle datum, estnáctého července?”

Víte, můj bratranec, u kterého jsem se zastavil, se jmenuje Lubo. Na Moravě je kadá příleitost dobrá, aby se mohla zalejt. Slavili jsme to u něj ve sklípku a do rána.”

Kapitán zalistoval v kalendáři a mezitím se zeptal dál: Kde jste cestou přespával?”

Různě. Hlavně venku, v přírodě. Jako kluk jsem trampoval a tak spím rád venku, ve stohu, v seníku, ale kdy to nejde jinak, i jen tak pod irákem.”

70

Tak vy tvrdíte, e estnáctého jste byl docela jistě v Petrovicích.”

Jo. Co je na tom tak divnýho?” To se hned ukáe.”

Jak se jmenuje vá bratranec a kde přesně bydlí?”

Lubo Hadačka. Jaký číslo baráku ale má, to přesně nevím. Já to stavení znám, take kdy

za ním jedu, trefím. Ale skoro nikdy si nepíeme, take numero si nepamatuju.”

To nebude tak moc vadit. Petrovice jistě nejsou tak velké, aby bylo obtíné vaeho bratrance najít a zeptat se ho, zda jste tam skutečné v uvedeném termínu byl.” Co já vím.”

Kapitán se obrátil na nadstrámistra Stárka.

Poznamenejte si ty údaje a zavolejte centrálu, a nám zjistí, jestli tady pana Knoblocha viděli estnáctého července jeho příbuzní v Petrovicích.”

Nevím, co je na tom tak důleitýho. Jestli sem tam byl právě estnáctýho. Jako by si člověk vedl deník.” Take si nejste tak úplně jistý, zda jste tam byl?” Určitě jsem tam byl.”

estnáctého?” Já myslím, e to bylo estnáctýho.” Myslíte, nebo víte?”

Sakra, kdo to má vědět takhle přesně?”

Nerozčilujte se. Nebo snad máte důvod?” Jakej bych měl důvod?”

Vzpomeňte si. Tohle datum jste tady uvedl první vy, ne já. Take se nemůete divit, kdy to chceme vědět přesně.”

Snail jsem se to nějak upřesnit. Vdy to po mně pořád chcete. A nakonec je z toho chyták.” Kde jste se pohyboval v předcházejících dnech?”

To je těký. Byl jsem na tý cestě. Ale kde přesně kterej den, to bych s určitostí říct nemoh.”

A nemohl jste být právě toho estnáctého tady ve městě?”

Kdy jsem byl v Petrovicích, nemoh jsem bejt tady, to dá rozum, ne?”

Tak bez těch drzostí. U toho začínám mít dost,” zdvihl hlas kapitán.

Viděl jste někdy tuhle vilu?” Kapitán vstal a ukázal Knoblochovi fotografii domu inenýra Albrechta.

Tu jsem teda jaktěiv neviděl. Aspoň si nevzpomínám. Pěkný stavení, jen co je pravda, toho by si člověk asi vimnul.”

71

To tedy nemáte moc dobrou pamě. Kdyby ovem platilo, a ono to větinou platí, co říká jeden slavný psycholog,” rozvíjel kapitán, ale u během řeči si uvědomil, e pro své extempore nemá toho pravého posluchače (i kdy nadstrámistra Stárka, který se mezitím vrátil, to očividné zajímalo), mylenku dokončil: e toti zapomínáme jen to, co zapomenout chceme, ani bych se vlastně vaí zapomnětlivosti nedivil.”

Knobloch neodpověděl. Nevěděl, co si o tom má přesně myslit. Kapitán si zase sedl za psací stůl. Sám jste před chvílí řekl, e kdybyste tu vilu někdy viděl, jistě byste si na ni vzpomněl, e? Zvlátě, kdy by to nebylo nijak moc dávno.” Jo, to jsem řek. A co má bejt?”

Kromě jiného jen to, e vila leí v rajónu, kde jste roznáel noviny. Take jste ji musel vidět ne jednou, ale dosti často.” Tu vilu?” podivoval se Knobloch, ale vechny domy si člověk pamatovat nemůe. A taky jsem tam nepracoval dlouho. Kdo ví, jestli jsem tam vůbec někdy něco nes.” Tam asi moc ne,” souhlasil výjimečně kapitán. Ale já vám připomenu, proč byste si tu vilu měl pamatovat. A vy si ji pamatujete. Protoe vy jste v ní noci z 15. na 16. července byl.” To nemyslíte váně, pane kapitán. To bych o tom něco určitě věděl, namoudui. Ale tydle dny já jsem tady určitě nebyl, take to stejně není moný. A jak bych se octnul v takovýmhle nóbl domě? Kdo by mě tam pozval? Vdy já tady prakticky nikoho neznám.”

On vás do toho domu taky nikdo nezval. Pouil jste okna záchodu a vstoupil do vily bez předchozího pozvání. Abyste nemusel majiteli zbytečně dlouho vysvětlovat, co tam hledáte, udeřil jste ho do hlavy vázou a obslouil se sám.”

Jestli tomu dobře rozumím, tak jako chcete říct, e jsem se tam vloupal a někoho vomráčil, jo? Nó teda, pane kapitáne, vo čem to mluvíte? V tom baráku já nikdy nebyl a tím míň jsem tam někoho omráčil!”

O čem mluvím? O loupeném přepadení a ublíení na zdraví, kterého jste se dopustil uvedeného data ve vile inenýra Arnota Albrechta v ulici Pod katany číslo 16. Pod oknem záchodu se zjistily v měkké hlíně otisky podeve. Znalecký posudek je zcela bez pochyb označil za shodné s obuví, která patří vám a v ní jste byl později zadren.”

xxxx

72

Jdete kvůli té motorce?” spustil Martin Král, kdy mu kapitán Maita ukázal ve dveřích svůj průkaz. U ji máte?”

Zatím jetě ne,” přiznal se kapitán. Ale vlastně jsem tady taky tak trochu kvůli n í … 

Martin Král se na kapitána Maitu zkoumavě podíval: Tak trochu? Pojďte dál!” Ukázal kapitánovi směrem do jediného pokoje malého bytu, do něho se vcházelo přímo z chodby, jen přes nepatrnou předsíňku s litinovou výlevkou pod kapajícím vodovodním kohoutkem.

Pokoj vak působil příjemněji a světleji, ne by člověk v tomhle starém domě s vysokými stropy a tmavými chodbami očekával. Nabídl kapitánovi místo na postarí válendě se zelenými poltáři, co byla v pokoji jediná monost k sezení.

Moc se tady, prosím vás, nerozhlíejte,” omlouval se, kdy zachytil kapitánův pohled, letmo zkoumající nevysypaný popelník, neumytý álek od čaje, pár náhodně rozevřených časopisů, povalujících se na konferenčním stolku. Mně sem návtěvy nechodí, a to víte, pro sebe člověk tak moc neuklízí.”

Kapitán si o téhle záleitosti myslel něco poněkud jiného, ale mlčky přikývl.

Kafe nemám. Sám ho nepiju a jak říkám, návtěvu jsem ádnou n e č e k a l . . p o k r a č o v a l Martin Král. Co bych vám mohl nabídnout?”

S tím si nedělejte starosti, kvůli tomu tady nejsem.” Já vím. Tak jak je to s tou motorkou?”

Na to bych se vás právě rád zeptal.”

Co vám ale o ní jetě můu říct? Normální motorka. Přeci jsem to vechno nahlásil u vás ..

Kam jste s ní tak nejčastěji jezdil?”

Větinou jenom do práce. Abych se tedy přiznal, ona u nebyla v takovém technickém stavu, abych se s ní mohl pustit někam moc daleko. Ale pořád nerozumím, k čemu vám to můe být dobré?” Jak dlouho jezdíte za paní Hanákovou?” řekl tie kapitán.

Asi dva roky,” odtuil po chvíli mlčení Král. Take se dobře znáte?” Jak se to vezme … “

Předpokládám, e jste ji za takovou dobu poznal. Ji i její starosti.”

Nevím, jaké o tom máte představy, ale já se vdycky řečem o jejích osobních a rodinných problémech vyhýbal. Rozumíte? Do toho mně vůbec nic nebylo. Ani jsem se neptal.”

73

Nemusel jste se ptát, stačilo poslouchat, ne?

To jistě. Ale v poslední době, kdy u jsem tam jezdil dost zřídka, jsme skoro ani nepovídali.” Co je to zřídka?” Je to pro vás opravdu tak moc důleité?”

Víte přece, co se stalo, pane Král.” To vím, ale jak já vám v tom můu pomoct?”

Proč jste tam začal jezdit v poslední době stále méně často?”

Tak. Nějak jsme si přestávali rozumět. Prostě u to trvalo asi moc dlouho a zřejmě jsme z toho začínali být oba unavení. Kdy se nemůete stýkat jinak, ne jak jsme to dělali my dva, pořád a pořád stejně, na jednom místě, stejným způsobem a jetě se k tomu navíc bojíte, e to praskne a bude z toho malér, unaví vás to. Nebo vás to aspoň přestane těit. A tím to samozřejmé ztratí smysl, e?” Nemohl tu být nějaký jiný důvod?”

To nemám představu, jaký jiný.” Kdy jste byl u Hanáků, tedy za paní Hanákovou, naposledy?”

Přiblině tak dva týdny před tím, ne se jim přihodila ta věc. Dohodli jsme se tenkrát, e si dáme na nějaký čas pauzu. Kvůli prázdninám. Ale to byla vlastně jenom záminka.

Stejně to u takhle nemohlo pokračovat dál. Myslím, e nám oběma bylo jasné, e to není přestávka, ale konec.” Znala vás Terezka?”

Samozřejmě e ne. Copak to by lo? Chodil jsem tam proto jenom dopoledne, kdy byla ve kole. Zadem, zahradou. Ten malý byl v jeslích.”

Počkejte, jak to v jeslích? Vdy paní Hanáková není zaměstnána, je přece v domácnosti.

Take dítě by jí do jeslí nevzali.”

Ale vzali. To není a takový problém. V jeslích musí předloit pouze potvrzení o zaměstnání. Ale to jetě není toté, jako skutečně do toho zaměstnání také chodit.”

To potvrzení jste jí opatřil vy?”

Kdepak! Jak by to doma vysvětlila?”

Stejně je mně ovem divné, e vám to mohlo tak dlouho procházet a nikdo se o tom nedozvěděl.”

Abych pravdu řekl,” přiznal Martin Král, mně taky. Párkrát u to bylo o vlas a říkal jsem si, e u to dlouho nemůu vydret. Jako s tím uchem u dbánu. A toho jsem ádostiv nebyl.

74

Bylo to u tak trochu moc přepychový riziko. Neúměrný.”

Vy sám jste Terezku někdy viděl?”

U Hanáků nikdy. Ale jednou jsem ji potkal, jak ly s Magdou dole ve městě. Tam jsem se k nim pochopitelně nehlásil.”

To chápu. Zeptám se vás jetě na jednu věc. Přemýlel jste někdy, respektive měli jste někdy s paní Hanákovou v úmyslu vzít se?”

Ne, to určitě ne,” vyhrkl Martin Král a příli rychle. Od začátku nám bylo oběma jasné, o co jde. Nikdy jsme si opravdu nehráli na nic jiného,i kdy ze začátku jsme to brali oba dost váně. Jestli mi rozumíte. Prostě byla to skutečně i otázka citová, jestli se to tak dá říct.”

Citová,” ujistil se kapitán.

Víte co mi ale pořád není jasné? Co se ode mě vlastně chcete dozvědět? Já tam byl tak málo, e vám asi těko pomůu.”

Kapitán se na Martina Krále zkoumavě podíval. Jde na to rovnou, pomyslel si.

Rozeli jste se s paní Hanákovou ve zlém? Upřímně!

Ale ne. Vdy jsem vám řekl, e jsme se v podstatě dohodli. Teď o prázdninách by to bylo stejně jediné řeení. Dál jsme se u nich scházet nemohli a ona by se z domova dostala těko. Já taky nemůu odejít z práce, kdy si vzpomenu.”

Ale kdy hodně potřebujete, tak ano, e?” No celkem ano. Ale co tím chcete říct?”

A asi tak, jestli se nemýlím,” ignoroval kapitán otázku, e si toho buď nikdo nevimne, nebo vás alespoň určitý čas nehledají, take se na to nakonec nepřijde, e? Nejlepí je něco nutně zařizovat venku.” Takhle jednoduché to zase není.”

Ale v podstatě mám pravdu, e? Jinak byste si přeci ty výlety za paní Hanákovou dovolit nemohl.”

Martin Král neodpověděl, jen lehce pokrčil rameny. A co má být,” přeruil ticho po chvilce přemýlení. Já si svoji práci udělám. A dobře. Za mne nikdo nic dohánět nemusí. A stěovat si taky nemůe. Ono to toti u nás v podniku ani jinak nejde, víte? To by se mnou rychle vyběhli. A já jsem rád, e tam jsem.” Já vím, pane Král.”

Coe, vy u jste u nás v podniku byl? O co vám vlastně jde?”

Nebyl jste, pane Král, na takovém malém výletě za paní Hanákovou po tom, co jste se rozeli, jetě jednou?”

75

To tedy nebyl. Co bych tam dělal? Nejsem přece blázen. A konečně, na to jste se přece mohl zeptat jí, ne? Stejně vám to o nás dvou musela říct ona.

A kdybych tam býval byl, musela by o tom, předpokládám, něco vědět.”

A co kdy nemusela?” Jak to?” Byl jste estnáctého července v zaměstnání?”

Proč bych nebyl? Jestli to byl pracovní den, tak byl.”

Pracovní den to byl. Ale radím vám, dobře si vzpomeňte. Jistě je vám jasné, jak je to pro vás důleité.”

To mi tedy není. Proč zrovna estnáctého července? Já u tomu vůbec nerozumím. Napřed říkáte, e jste přiel kvůli mé ztracené, tedy chci říci ukradené motorce, pak si uděláte průřez mým soukromým ivotem a nakonec mám dojem, jako bych měl dokazovat alibi na nějakého estnáctého července.” Vidím, e si rozumíme lépe, ne bych očekával.”

Martin Král zůstal na kapitána beze slova koukat. Maita vak u pokračoval.

Ono by to konečně nebylo tak patně vymylené. Nahlásit údajnou kráde motorky v patřičném předstihu a tak vlastně zabít nejméně dvě mouchy jednou ranou. Mít úředně doloeno, e 16. července u jsem motorku neměl, take bych se těko dostal na místo činu a zpět do práce v poměrně krátkém čase. Obstarávat si jiný dopravní prostředek by znamenalo nebezpečnou komplikaci a potřebu jednání s dalími lidmi. A navíc a to hlavně jsem na sebe Bezpečnost sám upozornil podivným odebráním osvědčení o technickém průkazu, o něm na inspektorátě nikdo nic neví. Pochopitelně. Nikdy se tam nemohlo dostat, protoe vám je nikdo z Bezpečnosti neodebral. A jak se to dělá v detektivkách? Nejméně podezřelý je ten, kdo se motá policajtům před očima jetě dřív, ne k něčemu dojde a dokonce na sebe sám upozorní, e? Take pro případ, e by se později náhodou přilo na to, e jste k Hanákům jezdil, a s tím se muselo počítat, přece byste na sebe sám zbytečně neupozorňoval? Kdo by něco takového spojoval?”

Martin Král sledoval kapitánovu úvahu velmi pozorně a kdyby nebyla vyslovována tak očividně váně, změnil by se jeho počáteční úas asi spíe v rozhořčení či snad dokonce ve smích. Ale to, co kapitán vlastně řekl, by směné nepřipadalo asi nikomu.

76

Jaké místo činu?” zmohl se konečně. Jakého činu? Co jsem podle vás toho estnáctého nebo kdy vlastně spáchal? Jetě řekněte, e jsem snad ukrad to jejich dítě!

O rozchodu s paní Hanákovou jste mi řekl docela pravděpodobnou historku. Ovem vai historku. A kdopak ví, jak moc je pravdivá? Nevypadal ten rozchod trochu jinak? Není ta vae vzájemná dohoda jen trochu poopraveným výkladem skutečnosti, která se nazývá výstiným jménem-kopačky?”

I kdyby. Myslíte, e kvůli tomu bych byl schopen …  Do hlasu se Martinu Královi vkrádala stále patrnějí úzkost. Vy u jste někdy o něčem podobném slyel?”

Stal se těký zločin, pane Král. Je úplně lhostejné, jestli jsem já někdy něco takového slyel.

A u smrti dítěte není ádný důvod dostatečný …  Take ani ádný nedostatečný, domníváte se?” Teď pokrčil rameny pro změnu kapitán Maita. A mohl by tady být jetě jeden důvod.” Zadíval se opět na Martina Krále a náhle si nebyl jist, má-li to říci nahlas. To dítě zřejmě někomu překáelo … ” Chvilku bylo ticho a oba mui si na okamik pohlédli do očí. Víte, co je koda,” zeptal se Martin Král u zcela změněným, klidným hlasem, e vás nemůu vyhodit.”

x x x x

Mení drobná ena. Vlasy pevně staené do uzlíčku na zátylku způsobem, který připomněl kapitánu Maitovi jeho babičku z matčiny strany. Babičku, u které jako kluk trávil vechny prázdniny. Na to, jak byly krásné, přiel a v době, kdy neměl ani prázdniny, ani babičku.

Do kapitánovy kanceláře vela ostýchavě. Bylo vidět, e se cítí celá nesvá, kdy se za ní ozval hlas dozorčího, který ji přivedl a představil: Paní svědkyně Skuhrovská.”

Kapitán ji vlídně přijal, poučil o tom, co by od ní potřeboval a jak si má počínat. Poté jí nabídl rámě a odvedl k místnosti, před ní stáli na chodbě dva přísluníci. Kdy uviděli kapitána, zasalutovali tak, e to patřilo i staré paní a otevřeli dveře.

V místnosti nebylo téměř ádné zařízení. U delí zdi vpravo od dveří stálo vedle sebe pět muů. Přiblině stejně velcí, střední postavy, vichni měli tmavé, jeden vlnité černé vlasy.

I oblečení se celkem podobalo. Tmavé aty, nepříli pěkné, větinou součásti pracovního oděvu. Kapitán zůstal stát u dveří a paní Skuhrovská pomalu vykročila k mlčícím muům.

77

Dlouho se nerozmýlela, ukázala na prostředního z nich a otočila se napůl ke kapitánovi: To je on. To je určitě tenhle!”

Knobloch nesouhlasně zavrtěl hlavou, ostatní mui nereagovali.

Jste si jista, poznáváte ho bezpečně?”

Určitě. Nemohu se mýlit. Na tu chvíli a na ten obličej do smrti nezapomenu.”

Kapitán pokynul slubě, poděkoval figurantům, kteří se mezi sebou rozhovořili a odvedl Skuhrovskou zpět do své kanceláře. Vzápětí za nimi přivedla sluba i Knoblocha, s pouty na rukou a posadila ho na obvyklé místo.

Posaďte se, paní Skuhrovská,” vybídl ji kapitán a pokynul k idli. Paní Skuhrovská, vedoucí prodejny galanterie z Vinohrad, zamířila k nabízené idli, ale tak, aby se Knoblochovi vyhnula dostatečným obloukem.

Je to on,” opakovala. Dobře jsem si ho tenkrát prohlédla. Měla jsem na to času dost.”

Jak si mě mohla prohlíet, já tu enskou v ivotě neviděl, to snad není moný!” vyjel Knobloch.

Nikdo se vás na nic neptal. A upozorňuji vás, mluvit budete sluně,” okřikl ho kapitán Maita.

Paní Skuhrovská, můete v hlavních rysech zopakovat, co se u vás v prodejné tenkrát stalo?” Drobná paní jistě ji měla zákonný nárok na odpočinek v důchodu, do kterého se jí zřejmě vůbec nechtělo. Svezla pohled na stále vyzývavě se tvářícího Knoblocha.

Vdy u jsem to vechno uvedla do výpovědi u nás,” řekla trochu neastně.

Já vím,” usmál se kapitán. Ale buďte tak laskava a řekněte nám to jetě jednou tady před … panem Knoblochem.”

Bylo to dvacátého osmého dubna,” začala vedoucí prodejny pomalu. Ná obchod máme v místě, kde sice jezdí dost aut, ale lidí kolem chodí poměrně málo.

Ten den bylo dost oklivé počasí, od rána slabě poprchávalo. Kdo nemusel, moc venku nechodil.

Asi kolem páté jsem si vimla, e venku postává tady tenhle člověk,” podívala se ke Knoblochovi, který se snail svým výrazem vyjádřit krajní nespokojenost.

Měl na sobě takovou černou koenou bundu, jako mívají motocyklisti a edé kalhoty.

Přecházel před výlohou a občas nahlédl skrz sklo dovnitř. Ale jen tak letmo.

79

Zpočátku jsem si vlastně ani neuvědomila, e tam čeká. Zákazníků jsem sice neměla tolik co jindy, ale čas na koukání do ulice taky nemám. Ale kdy jsem si později vimla, e tam stále jetě stojí, řekla jsem si, e asi na někoho čeká a ten, spíe tedy ta mu nejde.

Byl tam ovem jetě v půl esté, a to u jsem na to upozornila Boenku, tedy paní Richterovou, co je v prodejně se mnou.

V té chvíli nás jetě nic nenapadlo. Jen jsme usoudily, e má výdr a Boenka se smála, e mu ta dotyčná asi stojí za tKdy tam stál ovem jetě krátce před estou, začalo mi to u být divné. Dostala jsem takové slabé podezření, jestli nečeká, a zavřeme. Boence jsem nechtěla nic říkat, ona je straný nervák a zbytečně by se vyplaila. Pro jistotu jsem ale vzala trbu a dala ji do takové papírové krabice od umělých květů a poloila ji do vyího regálu, vlevo od pokladny. Pak jsem poslala Boenku zatáhnout mří. Tenhle pán, podívala se opět na Knoblocha, tam stále jetě přecházel.” Knobloch rozhořčeně a okázale kroutil hlavou.

,,Kdy se Boenka vracela do krámu, přitočil se a snail se vejít za ní dovnitř. Boenka mu řekla, e u zavíráme. On ji hrubě odstrčil a křikl, a prý drí hubu. Jo, tak to řekl, vtlačil ji před sebou do prodejny a zamkl.” ,,Kde jste byla v té chvíli vy?” zeptal se kapitán.

Stála jsem za pultem u pokladny a celé jsem to sledovala.” Co se dělo dál?”

Neměla jsem moc času něco dělat. Ne jsem se nadála, stál přede mnou, vytáhl pistoli, poručil nám, abychom se nehýbaly a přistoupil k pokladně. Stál bokem, aby viděl zároveň i na paní Richterovou, která stejně nebyla schopná pohybu. Vyzval mě, abych mu dala trbu.

Odpověděla jsem mu, e u ji máme odevzdanou, e si pro ni byl v půl páté pan vedoucí, e to tak děláme vdycky, a e v pokladně jsou jen drobné. Bylo to dost pravděpodobné, protoe v době od pěti do esti, kdy stál před krámem, nepřili skoro ádní zákazníci.

Na důkaz jsem chtěla otevřít automatickou pokladnu, aby se mohl sám přesvědčit. Ale jak jsem k ní natáhla ruku, rozmáchl se a přes pult mě uhodil do hlavy pistolí, co drel v ruce.

Upadla jsem, ale slyela jsem jetě, jak Boenka vykřikla, on na ni také křičel.

Pokladnu si otevřel sám, ale kdy viděl, e v ní peníze opravdu nejsou, na chvíli zaváhal. Asi to nečekal, pak bouchl do uplete a pořád na nás mířil.

80

Přitom couval ke dveřím. Celé to trvalo jen chvilku, ale to jsme si uvědomily, a kdy bylo po vem. Jetě nám vyhrooval, abychom se neodvaovaly něco hlásit, nebo e přijde znova a pak uvidíme. Odemkl si dveře a zmizel. To je vechno.” Co jste udělala pak?

Běely jsme volat na Bezpečnost. Přijeli za chviličku. Kdyby byl věděl,” podívala se zase na Knoblocha a v očích se jí na okamik objevily veselé plamínky, ,,e těch est tisíc leelo na dosah vedle, stačilo jen trochu natáhnout ruku … “

,,No to není moný,” vyjel Knobloch. V ádný galanterii v Praze jsem nikdy nebyl. Ta enská si vymejlí. S někým si mě plete! Vdy jsem vám říkal, pane kapitáne, e se Praze u

hezkej čas vyhejbám.”

Pane Knobloch, to vám věřím. Ale a od té doby, co jste se zbraní v ruce přepadl tadyhle paní vedoucí a její prodavačku.

To není pravda,” duoval se Knobloch, ,,musí se plést. To musel bejt fakt někdo jinej.

Copak já bych mlátil enskou?

Nebylo by to poprvé,” odpověděl ostře kapitán. Paní Skuhrovská vás bezpečně poznala na fotografii, kterou jí v Praze předloili pro portrétní identifikaci na základě velmi výstiného popisu vaí osoby. Nyní při osobní konfrontaci identifikaci bez pochyb potvrdila.”

Otevřely se dveře a do kapitánovy kanceláře veel poručík Hlavatý. Letmo pozdravil a očima přehlédl sestavu v místnosti.

Děkujeme vám, paní Skuhrovská, moc jste nám pomohla,” otočil se kapitán na drobnou paní, vstal a doprovodil ji ke dveřím.

,,Kdy u jsi tady,” prohodil směrem k poručíku Hlavatému, můeme jetě chvíli pokračovat.”

Poručík přikývl a kapitán se opět posadil za svůj stůl proti Knoblochovi.

To je teda pěknej podraz, pane kapitáne, ta enská si mě s někým plete a vy mi to teďka chcete hodit na krk.”

O tom u vůbec diskutovat nebudeme,” přeruil ho kapitán. Teď nám vysvětlete, kde jste vzal tu uniformu.”

Vdy jsem vám to u říkal, od kámoe z Krumlova, co jste si zapsali jeho adresu.”

Já vás varuju,” řekl kapitán pomalu, ale s důrazem. Je mi jasné, e zapřete, co se dá. Ale ten člověk v Krumlově o ničem neví. Ani o uniformě, ani o tom, e byste v době, kterou jste nám tady uvedl, v Krumlově, respektive u něj, vůbec byl.

To není moný. No to je normální sketa. Vdy jsem jí od něj dostal!

81

Starou vojenskou uniformu. Já vám nevěřím. Vy to jen tak zkouíte, a myslíte si, e vám nalítnu. To je moc starej trik. To já vám nezbatím. Říkám, e ji mám od něj.

Dobrá. To konečně není tak dalece podstatné. Ale vysvětlete nám, kde jste si opatřil čepici, výloky a knoflíky, které patří ke stejnokroji přísluníka SNB.

To nebyl takovej problém, kdy u jsme teda u toho, začal Knobloch. V Krumlově jsem občas s kámoem zael do Pivovarské restaurace. Jak je kousek od mostu. Kdy jsme tam jednou seděli, přili zrovna dva hlídkaři. Venku hrozně lilo a oni byli celý zmáčený. Ke stolu si v plátích samosebou sednout nemohli, kdo by taky obědval a nechal si při tom kapat do jídla z rukávu. Tak si je pověsili na zdi u vchodu. Věák je tam ale tak, e je na něj vidět asi jen od dvou nebo od třech stolů blízko dveří. A protoe tam bylo dost plno, museli si sednout a k výčepu, take na věák nemohli vidět. My jsme se s kámoem zrovna zvedali a li jsme si pro nae kabáty, co visely taky na to stejným věáku. A pak mě to napadlo. Chvíli jsem přehraboval kabáty, e jako hledám ten svůj, překryl jsem s ním jeden ten usák, stopil čepici pod ruku, přehodil si oba plátě přes loket a u jsem mazal ven. Kámo mi jetě pro jistotu dělal stěnu. Nikdo si toho neviml?”

Asi ne. To by se nám to jinak asi nepovedlo, ne? My jsme taky nečekali, a na to někdo přijde.”

K čemu vám to bylo dobré? Odcizil jste ten plá s určitým záměrem?”

Potřeboval jsem na sebe něco originál, v čem bych se dobře zail. Tak jsem si říkal, e ty uniformy, jako esenbé a vojenský, jsou teď skoro stejné zbarvený. Kdy se na tom předělaj ty výloky a knoflíky, běnej člověk to ani nepozná.”

To jste v ní chtěl chodit pořád?”

Né. Kdepak. To by taky bylo nápadný. Přes den by si mě přece jen mohl někdo vetečnej vimnout. Ale říkal jsem si, e by se mi mohla hodit spí, ne jenom ta vojenská.”

Třeba se vydávat za silniční kontrolu! Vzít někomu papíry od motorky, podle dokladů zjistit, kde bydlí, pak mu motorku ukrást, e?” zeptal se poručík. Najednou mu svitlo a dal si do souvislosti podivné nejasnosti nedávného případu odcizení motocyklu, od něj mělo být osvědčení o technickém průkazu na dopravním inspektorátě, ale nikdo o něm nevěděl. Jak se jen jmenoval ten m a j i t e l … ?

82

Knobloch jen sklonil hlavu. Tady by asi zapírat nemělo smysl.

Kapitán beze slova sledoval poručíkův výpad a po pravdě řečeno, nebylo mu hned jasné, o co zde vlastně jde.Vzápětí vak v duchu připsal poručíkovi bod. Takhle od boku, to se hodnotí.

A od čeho máte tadyhle ty fleky? pokračoval poručík, který stál stále jetě těsně u Knoblocha a viml si tmavých skvrn u horní kapsy Knoblochovy khaki blůzy.

Knobloch vytočil hlavu a díval se nechápavě. ,,Není to náhodou od krve? vystřelil poručík.

To snad u nějak přehání, pomyslel si kapitán Maita. Ale nechal poručíka pokračovat.

Jo, to je moný, připustil nečekaně Knobloch. Já nevím. To u tam asi bylo.

Ale ale! Raději si hodně rychle vzpomeňte, vybídl ho znova poručík Hlavatý.

Snad se mi to mohlo stát, kdy jsem zabíjel králíka,” začal Knobloch zvolna. No jo. U  s i vzpomínám. To určitě jak jsem před časem zabíjel králíka, umazal jsem si trochu ruce od krve a asi jsem si sem někam sáhnul.”

Kapitána to začalo zajímat. Tak víte co,” vloil se opět do výslechu, poleme to do laboratoře, pro jistotu i s kalhotama, a oni u nám přesně řeknou, z jakého králíka to bylo,”

Knobloch pokrčil rameny, ale nic neřekl.

Odveďte ho,” kývl kapitán na slubu u dveří a zhluboka si vzdychl.

Co tě to napadlo, prosím tě,” otočil se na poručíka, sotva za Knoblochem zapadly dveře.

A co jako? Myslí s tou motorkou, nebo s těma flekama na blůze?” zeptal se poručík jakoby nechápavě, ale v jeho hlase se netajilo uspokojení.

S tou motorkou, musím říct,” poznamenal nejprve kapitán uznale, se ti to váně povedlo.

Jak jsi na to přiel?”

Abych řekl pravdu, ani přesně nevím. Do té chvíle mě to vlastně ani nenapadlo. Spí jsem na to skoro zapomněl. Take asi něco jako krátké spojení. Najednou se mi ty jednotlivé věci spojily a vypálil jsem od boku. A jak vidí,” dodal u s úmyslně nadneseným tónem, klaplo to víc, ne by člověk čekal.”

Vechna čest. Ale z čeho usuzuje na ty skvrny? Snad si nemyslí, e za tím něco je?”

Ale ne. To u bylo spí tak trochu, abych mu nahnal. U mi ty jeho drzosti lezly krkem.

83

Jak se s ním vůbec můe takhle bavit?”

Protoe to je typ, se kterým se buď baví takhle, kdy u tomu říká bavení, nebo se nedoví vůbec nic.

To má asi pravdu. Ale na to člověk nemusí být ani takovej psycholog jako ty. Celej den se harcuju v Avii, dělám e nakládám, stravuju se v zájezdních hostincích, co by na tom nebylo to nej horí, lepí ne ta nae věčná sekaná z papíru. V těch Bohuovicích to fakt není patný, to měl Hanák pravdu.” Hm. A co jsi zjistil kromě jídla,” přeruil poručíka Maita.

Časově by to odpovídalo. Ve skladu potvrdili téměř na minutu, co nám tu uvedl Hanák. V

hospodě v Bohuovicích se ten den opravdu stavoval, take v tom jsme se v něm nespletli, dokonce snad opravdu mezi devátou a desátou, přesně se to ovem dneska u zjistit nedá.

Mají tam pěknej frmol, nemůou si pochopitelně kadého pamatovat. Na Hanáka si sice servírka pamatovala, protoe se tam zastavuje dost pravidelně. Ale přesnějí údaj mně poskytnout nemohla.” Jasně. Říkal jsi, e tohle bude nejslabí místo.” To taky je.

Ale počkej. V té Řečici si to vrátný u vjezdu do skladu opravdu zapisuje a má v tom pořádek.

Hanákovo auto je tam přesně zaznamenané a skutečně tam přijel pět minut před dvanáctou.” Co zatím ovem vůbec nic nedokazuje.”

A na to,” podotkl poručík Hlavatý, e se opravdu nemohl zastavit v Bohuovicích po desáté hodině, protoe pak by to do dvanácti do Řečice nestihl.”

Jak jsme předpokládali. Ovem to nám, chci říci jemu, nijak nevysvětluje monost či nemonost zajet si do Bohuovic hned ráno, vrátit se domů a pak to napálit rovnou do Řečice, není to tak?”

Zcela přesně. Take jsem přemýlel, jak z toho. Takhle nám Hanák pořád visel v inkriminovaný čas ve vzduchu a nemohli jsme říct ani jo ani ne.”

A copak jsi vymyslel?” zeptal se kapitán s úsměvem.

Div se, jestli chce, vymyslel. Jestli je ti známo, řidiči sluebních vozů, tedy i náklaďáků, si samozřejmé rádi občas přijdou k nějakému tomu litru benzínu nebo nafty navíc. To tu ostatně občas máme na stole taky.

K tomu vede několik moností, které znám, ač nejsme hospodářská. Buď jezdí úsporně, take uetří do normy a rozdíl je jejich.

84

To je ovem monost pouze výpomocná, kterou si nic moc nepomohou a navíc trochu pracná, zvlá kdy si udrují auto sami. Ono se to za chvíli projeví jinde, myslím tedy třeba zhasínání motoru a časté startování, brzdové obloení a tak.

Co to je za přednáku,” přeruil poručíka kapitán. Podle toho, e Hanák etří naftu, jsi zjistil, e se nevrátil z Bohuovic do města a je tudí mimo podezření?”

Nech mě domluvit. Co jsem ti teď řekl, je jedna monost. Jiná je ta, e najedou víc kilometrů, ne ve skutečnosti.” To si moc nepolepí, ne?”

Samozřejmě e pouze jako. Jako najedou. Pouze na tachometru, nikoli ve skutečnosti.”

A co dál?”

Do cesáku se vdy zapisuje stav tachometru. Má-li na něm přiměřeně víc, aby to neřvalo a nevypadalo zase jako nějaké černé jízdy, můe si benzín za rozdíl nenajetých kilometrů nechat.”

Kam na to chodí? Pořád ale nenahlíím, co to má společného s Hanákem.”

Kdybys mě nechal domluvit, nahlédl bys. Tím vím, co jsem ti teď povídal, jsem chtěl nastínit, e se můe stát, aby měl řidič na tachometru víc kilometrů, ne kolik vozidlo opravdu najelo. Daleko spí, ne naopak.”

Jak se tam ty nadbytečné kilometry dostanou, vdy jsou na tom plomby nebo dokonce takové ty budíky s páskou, ani nevím jak se to správně jmenuje.”

To přeci není ádný problém. Na to existuje řada fíglů, na které se dá těko přijít. A plomby se ani nedotkne. Malej motorek na baterii, připojej ho na náhon tachometru, odstavěj auto a jdou spát. A autíčko celou noc jede, sice hezky pomaloučku, ale zase se nemusí hnout z místa. Ráno řidič vstane a kanystr je doma.” Aha, u mi svítá. A jak to dopadlo?”

V jízdních výkazech je vdy uveden stav kilometrů před jízdou a po jízdě. Vzal jsem si vechny Hanákovy výkazy od toho estnáctého července, a počítal. Natěstí toho nenajezdil moc, take případná diference nemohla být velká. Rozhodně ne tak velká, aby se v tom schovala dvojnásobně absolvovaná cesta do Bohuovic a zpět.”

Začíná mě napínat.”

To ti věřím. Já byl při tom počítání snad taky poprvé v ivotě napnutej nad matematikou.

85

Porovnal jsem si ty údaje z cesáků a s atlasem, abych se nespoléhal jen na to, co tam napsal on a musím říct, vude to sedělo. A to bylo divný.

Kdy jsem to vechno sečetl, el jsem se podívat na tachometr Hanákovy Avie. Bylo mi jasné, e kdy tady bude víc, neznamená to zrovna důkaz, e to najel z Bohuovic a zpátky, ale za jistých okolností by to k důkazu daleko nemělo. Tak sakra jak? neudrel u

zvědavost kapitán.

Nebyl by to důkaz, e se vrátil, ale v opačném případě,” schválně natahoval řeč poručík Hlavatý, je prakticky jisté, e tam nejel. A nejel. Kilometry souhlasej.

Prohlídl jsi tachometr?”

Samozřejmě, je zaplombován, peče v pořádku, potvrdil mi to i garámistr, který prý vozidla kadý den kontroluje,take vylučuje i případnou dlouhodobějí nenápadnou přípravu.”

Nemohl se vrátit jinak?”

Nemá vlastní auto ani motorku. Tolik času, aby mohl jet třeba stopem rozhodně neměl a navíc by to bylo riskantní. Pro jistotu jsem si zkontroloval i monost autobusového spojení, ale nic na tu dobu nesedí.” Take jak to vypadá, je z toho Hanák asi venku.”

Vypadá to tak. Konečně, byla to jen hypotéza, kterou jsme si ověřili. Ani nevím, jestli jsem rád nebo ne. Sice u bych byl rád, aby se to trochu hnulo, ale on mi do toho přes vechno nepasoval. Je to trochu drsnej chlap, ale … “

Take si můeme odkrtnout jednu monost ze seznamu.”

Pak j e t u Drábek. První manel Hanákové, s tím nevyjasněným dopolednem.”

Jene a druhý den. A to je dost málo pravděpodobné.

V den zmizení dítěte byl v Praze zcela evidentně, ráno dalího dne rovně. Obávám se, e pokračovat tímhle směrem je jen ztráta času.” Co navrhuje?”

Pokračovat v pátrání podle verzí. Snad ho v tom někde máme. Ale myslím si, e bychom se přeci jen měli jetě jednou rozhlédnout kolem místa, kde byla Terezka nalezena. V irím okruhu. To by nám mohlo pomoci. Kdybychom přili alespoň na nějakou maličkost. Takhle je to strané bezbřehý.”

Vdy se to tam vechno důkladně prohlédlo. Ví, e se nestává, e by mládenci něco přehlédli. Od toho bych si moc nesliboval. Připadá mi to zbytečné.”

Musíme zkontrolovat irí okolí. Ten potok. Nevíme, jak a čím byla usmrcena, jestli vůbec existuje nějaká smrtící zbraň.

86

Kdybychom ji nali, u by se dalo něco dělat.”

To budeme hledat jehlu v kupě sena. Ve stohu sena. A přitom ani nevíme, jestli tam nějaká jehla vůbec je.

Poručík Hlavatý i kapitán Maita se odmlčeli. Kadý z obou přemýlel, jestli na něco nezapomněli, jestli nevynechali nějakou monost.

Kdy nic jiného, existuje aspoň něco, čemu se říká psychologie místa činu. Já se tam musím jetě jednou podívat,” řekl Maita.

x x x x

Kapitán seděl za psacím stolem a neradostně rozvaoval, k čemu zatím dospěli.

Psychologie místa činu sice existuje, ale tady by zřejmě nepomohl ani promovaný psychoanalytik.

Před sebou měl desky s redisovým nadpisem Rudolf Knobloch. Za posledních pár dní do nich přibylo opět několik nových archů.

Kapitán si jetě jednou procházel nově zaloené výpovědi a protokoly a byl celkem rád, e se tohoto případu zbaví. Knobloch nepobyl v jejich rajónu dlouho, stihl toho ovem dost. A to si kapitán nedělal iluze, e mu přili na vechno. Ale na to hlavní jistě. Jestli má na svědomí jetě nějakou trafiku navíc, to u není rozhodující. Nese si toho s sebou a dost i takhle.

Stíhán byl pro loupené přepadení v Praze, tady ho zadreli a konec konců mu to i konfrontací dokázali. K dobru má jetě tu restauraci v Hořeticích, záleitost s potovním doručovatelem bude nepochybně posouzena jako pokus o loupené přepadení, navíc s pouitím střelby schopné zbraně, kráde motocyklu a loupené přepadení s ublíením na zdraví ve vile inenýra Albrechta.

Podvod se stejnokrojem mu v téhle sestavě snad ani počítat nemusejí. Tentokrát si ovem oblékne vězeňský úbor na pěkně dlouho. V necelé čtyřicítce. Zkaený ivot, uvaoval kapitán.

Zaklapl desky a ne je stačil odsunout stranou, veel do kanceláře poručík Hlavatý.

x x x x

Specialista v oboru kriminalistice biologie Lubo Haller pracoval v laboratoři číslo7

kriminalistického ústavu, označené na dveřích cedulkou BIOLOGIE, u více ne dvanáct let.

Za tu dobu mu rukama prolo nesčíslné mnoství nejrůznějích předmětů, útrků látek, celých oděvů, obuvi, částí tkání, vlasů, chlupů, slin, spermatu, exkrementů, kostí a kdo ví čeho veho jetě.

88

A vdy od něj orgány trestního stíhání ádaly maximum co moná nejpřesnějích a nejúplnějích informací, které by jim mohly pomoci při řeení obtíných a zapeklitých případů. Nebo je by potvrdily výsledky, k nim se vyetřovatelé a vyhledavatelé dobrali jinou cestou. A často po něm chtěli skoro nemoné. Nebo lépe řečeno, Lubo Haller a jeho spolupracovníci dokázali někdy věci na první pohled nemoné.

Za ta léta prováděl své rozbory s mistrovskou rutinou. Byla to ovem rutina profesionála. I kdy často ani nevěděl v jakém případu výsledky jeho analýzy figurují, protoe třeba ani nebyl čas předem se s okolnostmi trestního činu seznámit, vdy přistupoval ke své práci s plnou odpovědností a soustředěním.

Jeho konečná zpráva bývala stručná, jako by se za ní neskrývaly hodiny a hodiny pečlivé, přesné práce. Mohla vak mít neobyčejný a nenahraditelný význam, ve větině případů tomu tak bylo při řeení případu.

Mohla znamenat zprotění viny nevinného, stejně jako usvědčení zločince.

Ze zelené blůzy stejnokroje, která mu byla před malou chvílí doručena k expertíze s fotografiemi a náčrtky skvrn v přesném měřítku, odstranil přistěhované kusy čistého měkkého papíru, chránícího zjitěné stopy proti vydrolení při dopravě a proti případnému znečitění. Objevily se pouhým okem patrné hnědé, téměř černé skvrny.

Na hrubých, silných a hustých tkaninách zůstane i po důkladném kartáčování nebo promnutí potřísněného místa dost krve, jde-li ovem opravdu o krev, poskytující dostatek materiálu k analýze. V laboratoři nejednou pracovali i s částečkami krve lidským okem nepostiitelnými a přece dokázali dát vyčerpávající odpovědi na tři základní otázky biologické expertízy. Krev vnikne do hlubích vrstev látky a zůstane uchována mezi jednotlivými vlákny tkaniny. A zde můe být spolehlivé prokázána.

Horí je to se skvrnami, je nejsou celkem patrné a na první pohled není zřejmé, zda jsou od krve či nikoli. Ty obvykle zůstávají na látce po praní vodou bez příměsí čistících nebo pracích prostředků. Po krvi ulpí nepravidelné, na okrajích jakoby rozmazané a rozpité zaloutlé nebo lutočervenavé skvrny.

89

Je-li vak potřísněná nebo upiněná látka vyprána důkladně v horké vodě, za pomoci sody nebo účinného pracího prostředku, můe být krev z atů odstraněna beze stop. Na tuto znalost vak člověk nemusí být expertem v oboru kriminalistické biologie, stačí, kdy si přečte Domácího vevěda. Na důkladné odstranění krevních skvrn pomocí zvlátních pracích prostředků, zejména řady BIO, vak natěstí pro kriminalisty a pracovníky laboratoří nemají pachatelé větinou dostatek času nebo moností. Úkolem Luboe Hallera bylo zjistit, zda skvrny na blůze stejnokroje jsou od krve, v případě e ano, zda jde o krev lidskou nebo zvířecí a konečně zjistí-li, e skvrny jsou od krve lidské, určit skupinovou příslunost v systému ABO, v něm jsou čtyři základní krevní skupiny - A, B, AB a nula.

Z hlubích vrstev látky odebral částečky zaschlé hmoty a rozdělil je na několik sklíček, která si přesně označil. Vzorky ponořil do 0,9 procentního fyziologického roztoku a připravil se k provedení specifického důkazu krve. Teichmannovou krystalografickou zkoukou, která je zaloena na tvorbě charakteristických krystalků hemoglobinu při reakci na podloním sklíčku, a její výsledek je zkontrolován pod mikroskopem, zjistil, e vzorek hmoty odebraný ze skvrny na blůze je krev.

Výsledkem imunochemického důkazu krve je nejen zjitění, zda jde o krev lidskou či zvířecí, ale je dokonce mono určit o jaký druh zvířecí krve jde.

Základní orientaci můe zkuenému laboratornímu specialistovi přinést u prohlídka a změření krvinek pomocí mikrometrového okuláru, velikost lidských a zvířecích krvinek se toti lií, přesný imunochemický důkaz je vak zaloen na takzvané precipitační reakci, vylučující omyl. Zkouka spočívá ve spojení výluhu z krevní skvrny s precipitačními séry protilátkami tvořícími se v krvi. V případě, na něm pracoval Lubo Haller, bylo třeba předevím zjistit, jde-li o krev lidskou. Do kapiláry tedy nasál sérum proti lidské bílkovině a sledoval jeho reakci v místě styku s přidaným krevním výluhem z inkriminované skvrny.

Objevil se bělavý zákal, výsledek byl pozitivní. Skvrna na blůze byla lidská krev.

Čekalo ho ovem jetě určení krevní skupinové příslunosti vzorku. Kdyby měl k dispozici krev čerstvou, byla by zkouka velmi snadná a jednoduchá. Provedl by aglutinaci zkoumaných krvinek z vyetřené krve séry známých krevních skupin.

90

Krvinky skupiny A se v přítomnosti aglutininu alfa, co je sérum krve skupiny B, shlukují, krvinky B se shlukují s aglutininem beta (sérum skupiny A) a krvinky skupiny AB se shlukují v přítomnosti kteréhokoli z obou aglutininů. Krvinky skupiny 0 aglutinovat nelze, ale sérum skupiny 0 aglutinuje krvinky vech zbývajících skupin. Ano, s čerstvou krví by znala ve chvilce výsledek kadá absolventka střední zdravotnické koly. K důkazu krevní skupiny ze zaschlé skvrny vak musel Lubo Haller uskutečnit sloitějí laboratorní postup, spočívající ve vysycování diagnostických sér zkoumaným krevním materiálem.

Výsledkem řady chemických reakcí byla dvě písmena: AB.

xxxx

,,Hádej, copak ti nesu, oznamoval významně hned od dveří poručík Hlavatý.

,,To je přece úplně jasné. Nějakou jobovku, kdy se ptá takhle,” vzdal se kapitán Maita bez boje.

Poručík přeel ke kapitánovu stolu a podíval se na právě odsunuté a tkaničkami pevně svázané desky s případem RUDOLF KNOBLOCH.

,,U to zavírá?”

Snaím se,” povzdychl si kapitán. Bylo toho dost, ne? Uva jen, co jsme museli podepsat protokolů ..

Tak to zase klidně otevři,” řekl poručík Hlavatý a přesunul desky s nadpisem Rudolf Knobloch zpět před kapitána. A to jako proč?” zeptal se kapitán dost odevzdaně.

Protoe ty fleky, kterých jsem si včera náhodou viml na Knoblochově blůze, jsou opravdu krev. A jasně e ne z ádnýho králíka nebo z čeho to říkal, ale serologické vyetření prokázalo, e jde zcela jistě o krev lidskou.” No ty umí poránu potěit.”

Já jsem si říkal, hned jak jsem dostal výsledky z laborky, e bude mít určitě radost, tak sem s tím honem spěchám.” Počkej, to ale zatím stejně celkem nic moc neznamená.

I kdy zrovna u něj je to trochu divné,” rozvaoval kapitán. Nejdříve musíme zjistit, zdali ta krev není jeho vlastní. Skvrna se mu na tu blůzu mohla dostat různě. A vzhledem k tomu, e se zřejmě ani nesnail ji nějak zvlá odstraňovat, co jinak bývá v odůvodněných případech větinou první starosti pachatele, myslím, e nepůjde o nic váného.”

91

Moment. To je právě to divné. Do ústavu ly k biologické expertize celé Knoblochovy aty. A kromě té skvrny na blůze, která byla jasně vidět, nali stopu po dalí na kalhotách. A tu se odstranit pokouel. Je stejného původu jako na blůze. Byla u zapraná, ale kdy to dali pod infrasvětlo, jasně se ukázala. Hm. Ale kdyby nějak moc o něco lo, přece si nevyčistí skvrnu od krve na kalhotách a nenechá si ji na blůze, ne? Já si myslím, e si jí buď neviml, koukni, nad kapsu si tak nevidí a představ si, kdyby se mu to stalo večer, do rána mu zaschla a přehlédl ji. A do zrcadla se asi moc příleitostí dívat neměl. Nebo to pro něj bylo moc obtíný vyprat. Blůza se pere hůř ne kalhoty. Nebo si byl tak jistý, e ani nepočítal, e by se tím někdo kdy zabýval, a vykalal se na to. Tak vidí. Vysvětlil sis to asi nejspí sám.

Já bych si od toho moc nesliboval.” Nejpozději v poledne budeme vědět o něco víc. Doktor slíbil, e nám dá vědět, jestli ta krev je Knoblochova nebo ne, respektive, jestli je stejné krevní skupiny, jakou má on. Jene i kdy to jeho krev nebude, těko z něj dostaneme, jak se mu tam mohla dostat. On nám určitě sám nepoví, či to byla. Stejně bych se ho na to ale nejraději zeptal hned.” S tím počkej. Jestli váně o něco půjde, sami bychom si vyráeli trumfy z ruky. Paklie jde o jeho krev, a je-li si tím docela jistý, bude si z nás dělat legraci, jak se snaíme. Není-li tomu tak, jakmile vycítí, e nevíme nic přesnějího, předloí nám tucet historek, jak se to mohlo stát. Blufovat v téhle chvíli, kdy zanedlouho budeme vědět víc, je myslím zbytečné. My na tom toti nebudeme o mnoho lip, ani kdy je to krev stejné krevní skupiny, jako má on, nebude.” Asi má pravdu. Ale stejně, viml sis, jak na to včera zareagoval? Já jsem přesvědčen, e čisté svědomí nemá.”

x x x x

Prohlídka irího okolí místa nálezu malé Terezy Hanákové přinesla neočekávaný (i kdy

kapitánem Maitou přece jen tajně očekávaný) výsledek.

Necelých est set metrů od místa, kde dva malí chlapci nalezli mrtvé tělo, bylo objeveno v hrázi potoka vyhloubené místo, připomínající skrý.

Překvapení vyvolal nález předmětů, z nich mnohé se mohly stát z kriminalistického hlediska nejvý zajímavé, stará přikrývka, značně zchátralá povětrnostními vlivy.

92

Hnědé pánské polobotky velikosti 42, s podpatky na vnějích stranách značně selapanými.

V nich byly namačkány nikoli nové bavlněné ponoky. Dále vlněný svetr. V přilehlém křoví se nala krabička s jednoduchým bakelitovým čepelkovým holicím strojkem, v něm zůstaly zbytky mýdla a vousů. Těsně u potoka prázdná dámská kabelka z barexu.

xxxx

Rozhodně se nedá říci, e by se Lubo Haller v laboratoři kriminalistické biologie nudil.

Jednak na to neměl nikdy čas, jednak mu jeho práce ani za dvanáct let, po které byl zaměstnán v kriminalistickém ústavu, nezevedněla. Přesto, e u se mu na skráních začaly objevovat mezi nakrátko ostříhanými vlasy stříbrné nitky, připadal si občas jako kluk, který můe odhalovat tajemství, i kdy pouze pod mikroskopem, ve zkumavkách a kapilárách nebo v komoře pod infrasvětlem.

V souladu s varováním OPATRNĚ OTEVÍRAT - LIDSKÉ VLASY”, napsaném nápadně na čelní straně obálky, opatrně rozlepoval chlopně a pinzetou vyndaval na připravené podloky zaslané vzorky. V obálkách vak nebyly vlasy, jak hlásal varovný nápis, ale zbytky vousů.

V samostatné krabičce obdrel k prozkoumání také jednoduchý bakelitový holicí strojek, nedbale opatrovaný, rovně se zbytky vousů po holení.

Ve vlasech a chlupech lze mikroskopicky zjistit tři části. Krycí kutikulu neboli pokoku, která je sloena z plochých, zrohovatělých buněk, na povrchu uspořádaných podobným způsobem jako taky na střee. Jejich volný konec směřuje ke konci vlasu nebo chlupu. Kůra vlasu má charakteristickou tlouku, zbarvení a uloení pigmentu, buď v zrnech nebo difúzně. Dřeň je patrná jako tmavý pruh, probíhající v ose vlasu. Nemusí se vak objevit pokadé. Její relativní průměr, souvislost, přeruování nebo nepřítomnost jsou důleité rodové znaky.

Lubo Haller odebíral jednotlivé vzorky a pečlivě je zkoumal,makroskopicky i mikroskopicky,různými metodami a posuzoval je z řady hledisek.

Zjistil, e, u obou zaslaných vzorků, které mu byly zaslány k porovnání a stanovení indentity, jde o lidský c h l u p - v o u s . Barva, struktura kůry, její tlouka, zbarvení a způsob uloení pigmentu, i průměr dřeně obou vzorků vykazují značnou podobnost, hraničící s identitou.

93

Závěr: Vousy mohou náleet jedné osobě.

Ano, opravdu jen a pouze MOHOU. Kategorický závěr je toti zatím moný jen u případů s negativním výsledkem zkouek, tedy pouze tehdy, nepatří-li srovnané vzorky tée osobě.

Individuální identifikace na základě biologické identifikace, zkoumání vlasů a chlupů je zatím obecně vyloučena.

x x x x

Myslí, e do toho můeme jít?” otázal se kapitán Maita poručíka Hlavatého, kdy ho nadstrámistr Stárek informoval o výsledku rozsáhlé prohlídky okolí místa činu.

Určitě. Doktor tu musí být kadou chvíli a řekl bych, e teď u toho víme dost, a u nám oznámí jakýkoli výsledek.”

Abychom se neukvapili. Ne Knobloch zjistí, e ho dáváme do souvislosti s případem Terezy Hanákové, musíme být dobře připraveni. A to bude nějaký čas trvat. Kdy mu toti v této chvíli dáme monost a čas, aby vymýlel, aby se připravil, bude se nás zase snait vodit za nos a budeme to dávat dohromady kdoví jak dlouho

Napřed musíme mít jistotu. Alespoň v něčem.”

Dobře, ale s tou krví by to mohl vysvětlit u teď. I kdy nevíme, jestli věci z toho doupěte jsou jeho nebo ne.”

Kapitán Maita chvilku přemýlel a pak s pokývnutím hlavy naznačil nadstrámistru Stárkovi, aby nechal Knoblocha přivést. Ne se vrátil se slubou, znova si podrobně prostudoval seznam nalezených předmětů z místa u potoka.

Copak se zase děje,” ozval se Knobloch sebevědomě hned při svém vstupu do kapitánovy kanceláře. Já si myslel, e u je vechno uzavřený.”

To já taky,” povzdechl si kapitán Maita. Ale na nějaké drobnosti se přeci jen jetě budeme muset podívat.”

Tak jak je to s t o u krví,” začal poručík Hlavatý. Ale pravdu, pohádek jsme u slyeli víc, ne se k vaemu věku hodí.”

Váně nevím, co byste chtěli slyet. Vdy jsem vám přece řekl, e jsem se tou krví asi umazal, kdy jsem zabíjel králíka.”

Kdy jsem říkal, e chci slyet pravdu,” řekl poručík tie, ale v jeho hlase byl znát potlačovaný hněv, myslel jsem skutečně pravdu!”

Ta krev je lidská,” vloil se do výslechu věcným tónem kapitán Maita a nechal svá slova vyznít. Knobloch sice trochu zaváhal, ale za okamik pokračoval svým obvyklým způsobem: 94

No to teda váně nevím, jak se mi tam mohla dostat. Kde já bych přiel k lidský krvi.

Jedině, e by to byla moje vlastní,” zamyslel se. Vae vlastní. A jak se vám tam dostala?”

To bych si musel vzpomenout. Ale asi u vím. No jasně. Je to pěkně dlouho, ale na to si pamatuju. Řízl jsem se jednou při krájení chleba a tekla mi trochu krev z prstu. Taková maličkost. Ani jsem tomu moc nevěnoval pozornost. Jen jsem si to olíz, ani kapesník jsem si na to tehdá nedal. Pak jsem si asi áhnul pro něco do kapsy a trochu jsem se zapinil.” Při výpovědi si Knobloch prohlíel ruku, jakoby na důkaz svého tvrzení chtěl jetě vyetřovatelům ukázat ránu a zbytky krve. Vy jste levák, e?” zeptal se poručík.

To jsem. A co má bejt? To se nesmí?”

Tak jak to,” přeel provokativní poznámku poručík tentokrát s úsměvem, který trochu mátl,”

e skvrnu od krve jste měl nad pravou kapsou?”

Knobloch naklonil hlavu na stranu a zamyleně se na poručíka zadíval. Mezitím se otevřely dveře a do místnosti vstoupil doktor Peták. Kapitán mu pokynul, aby el dál. Doktor se postavil vedle jeho idle a něco napsal na malý papírek. Kapitán kývl hlavou.

To se muselo stát tak, e jak jsem krájel ten chleba levou rukou, drel jsem ho v pravý, e jo? A tak jsem se pochopitelně říz do pravý, e?” rozzářil se Knobloch. Poručík i kapitán museli uznat, e je pohotový. Poručík chtěl poloit dalí otázku, ale kapitán Maita ho krátkým pohybem ruky zarazil. To stačí. Zatím jsme víc vědět nepotřebovali. Odveďte ho.”

Knobloch chtěl zřejmě jetě něco dodat, ale na poslední chvíli si to rozmyslel a odeel se slubou z místnosti. Proč jsi ho poslal pryč?” zeptal se poručík Hlavatý.

Tadyhle doktor ti to vysvětlí,” odpověděl kapitán a pohlédl na doktora Petáka.

Já tedy přesně nevím o co tady teď jde, ale jediné, co vám můu říct je, e Knobloch má nulku. Říká vám to něco?

To říká,” vyskočil poručík. Skvrny na Knoblochově blůze jsou skupiny AB! Teda jeho krev to není. A jsme doma,” rozohňoval se. Proč jsi ho tedy poslal pryč, kdy ví tohle,” vyhrkl a gestem ruky zdůraznil stupeň svého nepochopení.

Kapitán si povzdychl. Jirko,” obrátil se na doktora Petáka, zjiovali jste krevní skupinu u Terezky Hanákové?”

Samozřejmě. Tohle děláme vdycky, bez ohledu na to, jestli to má v dané chvíli pro vyetřování zrovna význam.

95

Ale vzpomeň si, jak vypadala. Tam u ádná krev nebyla.”

Take neví?” zeptal se se starostlivým pokrčením čela kapitán Maita.

Ale jo. Dělal se rozbor kostní dřeně. Měla taky skupinu AB.

Tak vidí,” vyhrkl poručík. Je to jasný. To je důkaz!” Přibrzdi,” zmírnil ho klidně kapitán.

Dělá, jako bys tady byl první den, co je na tom za důkaz? Ví kolik lidí na světě má krevní skupinu AB?”

To tedy ani moc ne,” vloil se do hovoru doktor Peták. Skupina AB je poměrně dost vzácná. Nevím to takhle zcela přesně, ale pokud si dobře pamatuji,” doktor se na chvilku odmlčel a soustředěně přimhouřil oči, má ji asi jenom est procent lidí.”

To je sice moc pěkné,” nenechal se vyvést kapitán z míry, ale i kdyby ji mělo jen jedno procento, není to pro nás zatím ádný důkaz. Jenom indicie. I kdy, uznávám zdá se, e závaná.” Taky přiel výsledek z Prahy, na to sperma,” pokračoval doktor Peták. Je to negativní.” Hm. Co sice taky není ádný důkaz, ale přinejmením to ukazuje na jiný motiv ne sexuální.”

Stejně si myslím, e s tímhle u jsme Knoblocha mohli zmáčknout,” stále nesouhlasil poručík Hlavatý. Nikoli. Nikde není zatím psáno, e ty věci u potoka jsou jeho. Teď je na řadě laboratoř. Jestli se na těch věcech najdou zbytky potu, a to je zejména u těch fuseklí nanejvý pravděpodobné, bude z něj moci být určena i krevní skupina člověka, co je nosil, e?” otočil se na doktora Petáka. A pak ty zbytky vousů. To by snad mohlo být průkazné!”

To chce váně s dalím výslechem Knoblocha čekat, a bude mít výsledky z laborky?”

povzdechl poručík Hlavatý.

Jo. Chci a taky počkám. Neboj se. Knobloch nám neuteče. Ne se do toho pustíme, musíme mít jasno. Jestli nám v tom ovem laboratoř tak dalece pomůe,” dodal skepticky.

xxxx

Asi osmdesát procent vech obyvatel jsou vylučovatelé. Co není ádná tělesná vada a je nanejvý pravděpodobné, e 99 procent z oněch osmdesáti to o sobě ani neví a asi se to a

do smrti nedoví.

97

Pro kriminalistickou identifikační biologii má tato specifická vlastnost, jí se nezávisle na své vůli a přáních vyznačuje větina lidí, neobyčejný význam.

Z různých tělních tekutin a výměků, jako například ze slin, potu, hlenů, spermatu, plodové vody, moči a to i v případech, které jsou v kriminalistické praxi nejčastějí, tedy v případech, kdy jsou ji zaschlé a zůstávají po nich pouze buď pouhým okem patrné nebo na první pohled a bez pouití zvlátních chemických látek neviditelné skvrny a mapy i v takovémto případě lze u větiny osob dokázat specifické skupinové antigeny v systému ABO. Tedy určit krevní skupinu autora, nebo jak říkají kriminalisté, zůstavitele těchto stop.

Praxe, kterou v minulosti často provozovali někteří známí kasaři a lupiči, e toti po sobě zanechali na místě činu buď z pověry, pro těstí nebo jako pozornost majiteli vybrané pokladny a zejména policii úhlednou hromádku svých výměků, taková praxe se tedy v poměrech současných moností kriminalistické biologické identifikace stává pro pachatele značně nebezpečnou. Kriminalisté z exkrementů, nalezených na místě činu, si mohou přečíst vizitku jejich původce.

Ze zaschlých tekutin na kapesníku a ze spermatu, objeveného po ozáření ultrafialovým světlem na staré, v doupěti nalezené dece, specialista biologické laboratoře Lubo Haller zjistil, e zůstavitel má bud krevní skupinu nula, nebo jde, co je sice nepravděpodobné, ale nikoli nemoné o nevylučovatele. Nic víc, nic míň.

Podobně jako u zkoumání krve mají i výsledky rozboru ostatních tělních tekutin, výměků a tkání jeden nedostatek. Nelze je pouít jako důkaz individuální identifikace.

xxxx

Obavy kapitána Maity, týkající se výsledků laboratorních expertiz, byly na místě. Řada okolností ukazovala na to, e ve skrýi u potoka, vzdáleného asi est set metrů od místa nálezu mrtvé Terezy Hanákové, pobýval opravdu Rudolf Knobloch, a e věci patří jemu.

Rozbor potu ponoek a polobotek ukazoval na nositele s krevní skupinou nula, tedy shodnou, jako má Knobloch. Vlněný svetr vedl k osobě s krevní skupinou A. Ostatní textilie a kapesník svědčily buď o osobě s krevní skupinou nula nebo o nevylučovateli.

98

Rozbor vousů, kutikula, kůra, dřeň vykazoval značnou podobnost, ale pouze podobnost s vousy oholenými Rudolfem Knoblochem, a to nejen ve struktuře, ale i v barvě. Celkově to vak znamenalo, e obavy kapitána Maity se víc ne naplnily. ádný z výsledků laboratorního rozboru toti nepřinesl nezvratný důkaz, e předměty nalezené v doupěti patří Rudolfu Knoblochovi, tudí důkaz, e se v tomto místě zdroval a skrýval. Bylo to skoro horí, ne kdyby se přilo na to, e tam byl někdo jiný.

Kapitán začínal mít pocit, e ve, do čeho se v souvislosti s tím zatracené průhledným, naivně rafinovaným a nehorázně drzým Knoblochem pustí, se vzápětí zahalí absurdním závojem neskutečna. Jeho vysvětlení jsou taková, e jejich nepravděpodobnost a vykonstruovanost přímo bije do očí, ale jakýmsi podivným shlukem okolností je nikdy nelze zcela přesvědčivě a průkazně vyvrátit. Nato dokázat jejich opak. Kapitán nad tím nechápavě kroutil hlavou a maně si při tom vzpomněl na některé bývalé spoluáky, kteří dosahovali úspěchu díky své drzosti, pramenící spíe z hlouposti a netaktnosti a dosahovali svých cílů ve věcech a v situacích, do nich se on nikdy neodváil pustit jen z toho důvodu, e ji předem odhadl své monosti nebo e se mu dělalo patně z pomylení, jak by se mohl ztrapnit.

Kristepane, vdy je to jasný, rozčiloval se poručík Hlavatý. Krevní skupina na věcech jeho. Vousy jeho. Pokud víme, a zatraceně se to prověřovalo, v kraji se v té době nevyskytoval nikdo jiný, kdo by měl zapotřebí se skrývat. Co můeme chtít víc?

Důkaz. Jen tuhle jedinou maličkost. Ve vem, co říká a jetě v mnoha dalích věcech, o kterých víme, má pravdu. Prakticky skoro vechno mluví pro to, e v tom brlohu se opravdu skrýval Knobloch. Odtamtud lze snadno dojít k místu, kde leela mrtvola.

Má na atech stejnou krevní skupinu jako to dítě. A tak dále a tak dále. Ale sám ví, e to vechno jsou pořád jenom indicie. V řadě to zapadá jedno do druhého jako domino, ale ani jedna z těch věcí není důkazem téměř ničeho jiného, ne sebe samé.”

A jetě tohle,” ozval se poručík od desek s Knoblochovými spisy. Podívej se. V době, kdy nás ani ve snu nenapadlo, e by s vradou Hanákové mohl mít něco společného, dokonce v době, kdy u jsme ho měli tady a jetě jsme ani nevěděli, co se s tím děckem stalo a kde je, nabízel nám tady v té řadě pohádek a výmyslů jediné datum, kdy bezpečně věděl, e tu nebyl.

99

estnáctý červenec. Den, kdy byl zcela určitě u svého bratrance na Moravě. A věř mi, to nebylo alibi kvůli té Albrechtově vile, kterou vybral den předtím. Zrovna estnáctý červenec nám tady strká pod nos. To si určitě pamatuje!

Nerozčiluj se, Maruko. Co nadělá. To má stejně jako se vím ostatním. Je to víc ne

zatraceně podezřelé, řekl bych jasné, ale nic z toho není důkaz. Tohle konečně není ani indicie. To nám akorát můe být divné. My musíme najít víc.

A to na něj ovem najednou vysypem, kápne boskou, tvrdil poručík.

Chtěl bych mít taky takovou jistotu jako ty, odpověděl kapitán a zamyslil se. Ví co mě ale napadlo? e jsme se n a t o nepodívali dřív! zavolal a vrhl se k deskám s případem RUDOLF

KNOBLOCH.

Co hledá? No přeci ten seznam adres, na které vozil Knobloch noviny!”

Jasně, jestli je tam někdo z Přípotoční ulice nebo dokonce Hanákovi..

Kapitán vyhledal seznam a oba rychle projíděli sloupec jmen a adres.

Tadyhle,” vykřikl poručík Hlavatý. Frantiek Lodyha, Přípotoční 11. To je kousek od Hanákových! Čili tam jezdil!”

Moment,” pronesl varovně kapitán Maita. Co ten Lodyha odebírá?”

Střeleckou revui.” To je ale měsíčník, ne?” Já nevím, asi jo.”

Tak honem brnkni na potu, kdy bylo expedováno červencové číslo.”

Poručík zalistoval v telefonním seznamu, vytočil číslo, vznesl svůj dotaz, chvíli čekal na odpověď a po stručném poděkování jadrně zaklel.

To není moný, prý a dvacátého. A to u Knobloch na potě nebyl. A nikdo jiný přímo z Přípotoční ulice tu není.”

Pomalu, zadr. Nemůem si dovolit vybrat jen to, co se nám hodí. Ten motiv je slabina.

Knobloch je sice rabiját, má na svědomí u pěkných pár ublíení, ale tohle je něco jiného. To do těchhle desek vůbec nepasuje. Rozumí. Abychom nevymýleli, jak a proč to udělal Knobloch a přestali vidět kolem sebe. Za jeho násilím byly vdycky peníze.”

100

Co kdy jsou i za tímhle?” zauvaoval poručík nahlas. Jak to myslí? Vydírání?”

Ne, to jistě ne. Na to je Knobloch moc jednoduchý a my bychom to u věděli od Hanákových. Teď by přece neměli nejmení důvod nám to neříct. A hlavně - k tomu by tady asi ani neměl ty nejlepí podmínky.”

Kdy zjistíme motiv, větinou nás to dovede k pachateli.”Kdy ho zjistit lze. Teď na něj ale přijít nemůeme.” Nějaký důvod vrah mít musel.” Jene to nám asi přizná on sám. A jej usvědčíme.”Něco mě v souvislosti s Knoblochem napadá. I kdy nevím, jestli to budu umět správně vysvětlit. Psycholog jse ty, ne já. Rozhodně pro to nemám ta správná cizí slova, ale to snad není tak důleité. Promítni si jeho dosavadní ivot.

Jako dítě rodiče nepoznal a kdy, tak jen z horí stránky. Do čtrnácti byl v děcáku. Potom pasák a u jenom střídavě kriminál. Kamarádi a společnost čím dál horí. Stal se mu z toho bohuel ivotní způsob.”

U asi vím, co má na m ys l i …  přeruil jej kapitán. Někteří takoví lidé si kompenzují, nebo jestli chce, vyrovnávají svůj a u skutečný nebo domnělý pocit nějaké ivotní křivdy nebo ublíenosti tím, e se dopoutějí trestných činů. Mstí se tím za subjektivné cítěné příkoří, jeho se na nich podle jejich názoru dopustila společnost. Oni ovem neuvaují v těchto dimenzích a terminologii.

Z jejich pohledu tedy mám na mysli z pokřiveného pohledu delikventů nebo potencionálních delikventů, představují společnost zejména lidé od nich odliní, tedy lidé normálně pracující a ijící. Samozřejmě kromě zákona a sloek, které ho reprezentují, tedy nás. Ale ty jsou v této fázi mimo hru, jako objekt msty se nehodí.

Jejich zloba se tedy obrátí buď proti objektům neprivátním, dá se říci proti těm, kteří patří společnosti a to je, domnívám se příčinou a podstatou vandalismu, nebo proti jednotlivým, konkrétním lidem.

A pak tedy hledat v takovémhle jednotlivém, konkrétním případě motiv, začne být velmi sloité.

Pachatel takového trestného činu nemusí mít v tomto případě ani k místu činu ani k objektu trestného činu, tedy k postiené osobě, ádný objektivně postiitelný, konkrétně podmíněný vztah.” Přesně tohle jsem měl na mysli. Nevidí to taky tak?”

101

,,Je-li trestný čin motivován skutečně zlobou, či dokonce nenávistí ke společnosti, supluje, nahrazuje mu ji obě, kterou osobně nezná a nemá na ní tudí o nic větí zájem ani důvod, ne na někom jiném, podobném. Jene my teď vyetřujeme vradu dítěte a já se tu poutím do kriminalisticko-psychologických teorií.”

Myslím, e to sem náramně patří,” ozval se poručík. Sám tvrdí, e povinností vyetřovatele je nejen shromaďování údajů stanovených zákonem, ale také získávání nejrůznějích poznatků, které by charakterizovaly i takové skutečnosti, jako je způsob ivota pachatele, jeho vztah k pracovním povinnostem, k ostatním občanům, k rodině, poznat jeho sklony, zájmy, dokonce i prostředí ve kterém ije, ve kterém vyrůstal, odhalovat jeho povahové vlastnosti a já nevím co vechno jetě.”

Dost, to u stačí,” usmál se Maita.

A to myslí, e není psychologie? Svým způsobem pracujeme jako psychologové při vyetřování kadého případu. Od prohlídky místa činu a k výslechu podezřelých či svědků nebo při odhalování motivu.”

Jene to, o čem jsem předtím mluvil, jsou případy dost netypické. I kdy, a chceme či nechceme, stále jetě na nepevného člověka působí dost negativních vlivů a pochybených vzorů. Mnoho z nich přeívá z minulosti, jsou stále jetě prostředí, ve kterých se určitým způsobem i prohlubují.

Rozdíl v základním problému je v tom, e normální, běný člověk, s přiměřeně vyvinutými etickými zásadami, se se svými těkostmi a starostmi nevyrovnává na úkor jiných, ale hledá cestu sám v sobě, ve svých schopnostech a monostech, je mu nae společnost v iroké míře poskytuje.”

x x x x

Kapitán Maita začátek důleitého výslechu záměrně oddaloval. Nechal stát Knoblocha, střeeného slubou, u dveří kanceláře a nevěnoval mu zatím vůbec ádnou pozornost.

Zabýval se čímsi v deskách na svém psacím stole. Občas něco podtrhl tukou nebo si udělal poznámku na kartičkách, leících vedle a chvílemi se nad materiálem v deskách krátce zamyslel. Poručík Hlavatý listoval mezi papíry pořadače, který si podal z horní přihrádky edé kovové skříně, její pootevřené dveře ho částečné zakrývaly.

Napětí v místnosti nebylo způsobeno pouze dusnem, je věstilo bouřku.

102

Od jihozápadu se formovaly mraky, zatím barvy holubičí edomodří.

Tak začneme,” řekl konečně kapitán.

Knoblochovo chování zjevně ztrácelo onu jistotu, sebevědomí a aroganci, s nimi zde vystupoval v posledních dnech.

Kapitán nepospíchal. Počkal, a poručík Hlavatý uklidí pořadač a zavře skříň. Pozorně se na Knoblocha zadíval, několikrát krátce zabubnoval prsty na desku stolu.

Od toho dne,” začal konečně, kdy jste na polní pěině u Ralče přepadl potovního doručovatele Josefa Maka, se do doby vaeho zatčení stalo jetě několik věcí. Kromě vloupání do vily inenýra Albrechta.”

Knobloch chvíli neodpovídal. Nepovaoval zřejmě úvodní kapitánovu větu za přímou otázku.

Nebo nechtěl povaovat. Nevím, co chcete vědět, pane kapitáne.”

Kde jste se pohyboval od té doby. Kde jste přespával, co jedl, co jste prostě dělal” upřesnil kapitán. Já přesně nevím. U jsem říkal. il jsem venku.”

Uvedl jste, e estnáctého července jste byl u svého bratrance na Moravě. Jene samozřejmě víme, e noc před tím jste byl tady, e? Proč jste se snail uvést místo svého pobytu tak daleko, co vás k tomu vedlo?”

Asi jsem se splet. Já si váně myslel, e v těch Petrovicích jsem byl estnáctýho,”

odpověděl Knobloch tie.

Já vám něco poradím. Nechte toho. Musíte vědět stejně dobře jako já, e nebyl nejmení problém si vai výpověď ověřit. Svědkové, kteří měli potvrdit vae alibi, svědkové, které vy sám jste nám označil, rozhodně popřeli, e by vás v posledních měsících vůbec viděli. Já jsem trpělivý člověk. To jste jistě u poznal. Ale jen do určité míry a hlavně, jen se co se týká určitých věcí. Nedělejte si to t ě   í . .

Něco v tónu kapitánova hlasu na Knoblocha zapůsobilo. Zadíval se do míst před kapitánův stůl a neodpověděl.

Tak znova. Kde jste přespával a kde jste se skrýval v době od třináctého července.”

Za městem. Venku v přírodě. Spal jsem v lese.”

Například směrem od Černých hor, u Stříbrného potoka, e?”

Knobloch sebou při vyslovení jména potoka lehce trhl, ale rychle odpověděl: Ne, ne. Tam ne. Tam jsem nebyl. Spí jako k Řečici. Tam je víc lesa, hlavně starý stromy, pod který neteče, i kdy prí.”

103

Take v těchto končinách, tvrdíte, jste se vůbec nepohyboval?”

Ne, tam jsem nikdy nebyl.”

Jak je tedy moné, e jste byl hlídkou zadren právě na černohorské silnici? Nedaleko místa, kde byla nalezena mrtvola sedmiletého dítěte, které se ztratilo z domu estnáctého července?”

V místnosti by bylo slyet upadnout pendlík. Knobloch poprvé uslyel, e je dáván do souvislosti s vradou.

Vyděeně se díval z kapitána na poručíka. Jeímarjáá, jaká mrtvola? Jakýho dítěte? Proč mi to povídáte? S tím já nemám nic společnýho … o tom já nic nevím.”

,,Co jste dělal v těch místech?”

To byla náhoda. Potřeboval jsem nějaké peníze, sehnat něco k jídlu, tam jsem se dostal jen náhodou. Vůbec to tam neznám.”

Jak to, e neznáte, kdy jste touhle silnicí musel projídět při roznáce tisku?”

To jsem jenom projíděl, mockrát jsem tam nejel. Snad jednou, dvakrát.”

Já vám tedy řeknu, proč si nechcete vzpomenout, proč to tam nechcete znát. My jsme toti

nali to místo, kde jste se skrýval. A zůstalo tam dost a dost věcí, které jasně dokazují, e jste tam byl právě vy.”

To ne. To není moný,” bránil se Knobloch. Já ádný věci nemám. To nemůe patřit mně.”

Vy jste spal venku jen tak? V tom, co jste měl na sobě, bez přikrývky, bez svetru?”

Ano. Váně. Dyk je červenec. A já jsem zvyklej.”

Zvyklý být můete. Ale máme tady meteorologická hláení na dny od desátého do dvacátého července. V těch dnech a hlavně v noci ádné velké teplo nebylo. Několikrát k ránu dokonce velmi silně prelo. A právě kolem patnáctého.

V takovém počasí nemůe člověk vydret jen tak nalehko, venku, ani kdyby byl nevím jak zvyklý a otuilý. Zvlá, kdy si jako vy nemůe ani dovolit rozdělat oheň, aby se mohl zahřát nebo si aspoň uvařit čaj. Protoe by si někdo mohl vimnout kouře a jít se třeba podívat, co to hoří.”

To ne. Vdy bylo teplo. Já váně spal venku. Ale ne u toho Stříbrnýho potoka, jak říkáte.

Tam jsem nikdá nebyl. Take jestli jste nali nějaký věci, musíte hledat toho, komu to patří.

Moje to zaručené není.”

104

Byl jste někdy v Přípotoční ulici?” zeptal se kapitán zcela bez přechodu.

Nebyl. Takovou ulici neznám,” odpověděl Knobloch po krátkém zaváhání nejistě.

Vy nějak neznáte vůbec nic. Nikde jste nebyl, nic nepoznáváte.”

Kapitán vak takovou odpověď čekal a po pravdě řečeno byl rád, e Knobloch odpověděl právě takhle. Znělo to toti daleko slibněji, ne kdyby připustil, e Přípotoční ulici zná.

Knobloch se rozhodl zapírat zgruntu, popírat i to, co bylo zcela zbytečné zatajovat. Kapitánu Maitovi i poručíku Hlavatému bylo jasné, e le. Je velmi nepravděpodobné, a vzhledem k poloení Přípotoční ulice prakticky vyloučené, aby se tam Rudolf Knobloch jako potovní doručovatel nikdy nedostal.

Víme ovem, e jste v této oblasti roznáel noviny. Do Přípotoční ulice jste nikdy nezajel?”

Moná, e jsem tam někdy byl. Snad jsem se tam moh někdy dostat. Ale nepamatuju se na to.” Take jste tam mohl být?” Mohl, to jo.”

Spí jo ne ne?” Otázky se začaly valit na Knoblocha jedna za druhou, výslech nabíral na tempu. Poručík Hlavatý pochopil, kam kapitán Maita otázkami směřuje a vydatně mu pomáhal. Nedopřáli Knoblochovi vteřinu na vydechnutí. Víte, kde bydlí Hanákovi?”

ádné Hanákovy neznám.” Bydlí v Přípotoční ulici.”

A co má bejt? Myslíte, e znám vechny lidi ve městě?”

Přes Přípotoční ulici jste jezdil.” To jo. Byl jste někdy u Hanáků?”

Nevzpomínám si. Nemůu si přece pamatovat jména vech lidí, kterým jsem někdy přines noviny nebo nějakou potu.” To nemůete, ovem.”

Ale na Hanákovy si vzpomenete?” Ne, na Hanákovy si nevzpomenu.”

Paní Hanáková je v domácnosti.” To je její věc.” Nikdy jste se s ní nesetkal?”

Řekl jsem, e nevím. Proč se mě na ně pořád vyptáváte?”

Ztratilo se jim dítě.” To je mi líto. Já jim ho hledat nepůjdu.”

105

To jistě ne. Tak proč mi to povídáte?” Jestli jste jejich dítě někdy neviděl?”

Třeba estnáctého července!”

Jak bych ho moh vidět estnáctýho července? To u jsem přece na potě nedělal.”

Ale jindy jste se s ním nesetkal?”

To tedy nesetkal. Já si dětí nevímám.” Odpověd u ovem nezněla zdaleka tak jistě.

Hrálo si často na ulici.” Tam si hraje dětí.” Řekl jste, e si dětí nevímáte.”

To nevímám.” Ale víte, e si v Přípotoční ulici hrají.” Neřekl jsem v Přípotoční ulici.”

Řekl jste tam. A mluvíme o Přípotoční ulici.” Vy o ní mluvíte.”

Take jste si přece jen někoho viml.” U jsem vám řek, e ádný Hanákovy podle jména neznám. Take i kdybych ji potkal, nemohl bych vědět, e je jejich.” Ale vy jste ji nepotkal.”

Nevím, co na to mám odpovědět. U jsem vám to vysvětlil.” Proč jste nám řekl, e Přípotoční ulici neznáte a e jste tam nikdy nebyl?”

Hned jsem si neuvědomil, která to je.”

Teď u to ale víte. U jste si vzpomněl.” Jo, teď u vím.” A co ty Hanákovi?” Co má bejt?”

Na ty si nevzpomenete?” Ne, u jsem vám řekl, e ne.”

Na Přípotoční ulici jste si také vzpomenout nemohl.” To je něco jinýho.”

Víte, co také mezi těmi věcmi u Stříbrného potoka bylo?” vrátil se náhle k původnímu tématu výslechu kapitán.

To nemůu vědět, protoe jsem tam nikdy nebyl.” Pojedeme se ke Stříbrnému potoku podívat,” rozhodl kapitán. A hned. Na místě se jistě rozpomenete. Ale vezmeme to postupně, od Hanáků.”

106

Tady bydlela malá Terezka Hanáková,” ukázal kapitán na patrový rodinný domek v Přípotoční ulici o necelou půlhodinu později, kdy sem dorazila dvě auta Bezpečnosti.

Knobloch vrtěl odmítavě hlavou: Proč mně to ukazujete?”

estnáctého července dopoledne,” pokračoval kapitán nevzrueně, ale bedlivě při tom sledoval Knoblochův výraz, odtud zmizela.”

Knobloch na to nereagoval a ostentativně nejevil zájem ani o dům Hanákových, ani o slova kapitána Maity. Skupinka opět nasedla do sluebních vozů a vyjela k černohorské výpadovce. Do západu slunce zbývaly jetě nejméně tři hodiny, ale temné mraky zatměly krajinu tak, e některá auta ji pro jistotu rozsvítila světlomety. V místě, kde silnici podtékal pod malým mostkem Stříbrný potok, oba vozy Bezpečnosti zastavily. Kapitán pokynul přísluníkům v druhém voze, aby s Knoblochem vystoupili a vydali se podél potoka dolů po proudu. Hrozící bouřka umocňovala tísnivou atmosféru.

Nechcete nás vést?” otočil se kapitán na Knoblocha. Tady to znáte lépe ne my, e?”

V ivotě jsem zde nebyl. Fakt nevím, proč mě sem vláčíte. Zbytečně ztrácíte čas,” bránil se Knobloch, ale v jeho hlase bylo znát nejistotu.

U tam budem,” pokračoval kapitán a vzápětí ukázal na místo s několika křovisky u břehu potoka, kde byly nalezeny věci, přisuzované Knoblochovi.

Tady jste se skrýval a nejspí také přespával, e?” Knobloch se rozhodl neodpovídat. Stiskl zuby, a se mu vyboulily na tvářích krčky sanice.

A tímto směrem od vaeho úkrytu byla nalezena mrtvola holčičky,” ukázal kapitán a vykročil. Skupina se vydala za ním.

Zastavili se a na místě, kde zůstaly zválené peničné klasy, teď u samozřejmé v daleko větím okruhu, ne kdy sem kapitán přiel poprvé. Maita se otočil ke Knoblochovi. Chvíli ho pozorně sledoval. Z Knoblochova výrazu se vak nedalo usoudit zhola nic.

Tak tady to bylo,” řekl kapitán. Sedmileté dítě.”

Sáhl do kapsy, vytáhl fotografii a strčil ji Knoblochovi před obličej. Na snímku, pořízeném v polodetailu, bylo mono zřetelně rozeznat hrůzný nález.

Knoblochovi nezbylo ne na fotografii pohlédnout. Rychle vak odvrátil hlavu a díval se do obilí. Proč mi to ukazujete,” vyhrkl tónem, který prozrazoval, e nemá daleko k pláči.

107

Já ádný dítě nezabil. Proč bych to dělal? Nikdy jsem tady nebyl. Co to po mně chcete?”

Jdeme zpátky,” rozhodl kapitán. Z oblohy začaly padat první velké, těké kapky letního detě.

x x x x

Já bych ho n e j r a d ě j i . . v y b u c h l poručík, sotva dosedli do vozu. Vdy je úplně jasný, e to udělal on. Vimli jste si, co to s ním udělalo, kdy uviděl tu fotku.

Takhle se s ním budeme babrat do nekonečna. On si pořád bude mlít svý a …  Poslední slova raději spolkl a zadíval se z okna volhy do houstnoucího detě.

Kapitán ani nadstrámistr Stárek nic neříkali.

Nenech se takhle unáet, přeruil mlčení po chvilce kapitán Maita. Takováhle fotka by zamávala skoro s kadým. A hlavně nezapomeň na jednu věc. Podezřelý se nestane obviněným v okamiku, kdy se přizná, ale tehdy, kdy mu my vinu nezvratně dokáeme.

Celou cestu do kanceláře u nikdo neřekl ani slovo.

x x x x

Kapitán Maita si v duchu probíral sled posledních událostí.

V mylenkách se stále vracel k poslednímu Knoblochovu výslechu, z něho měl podivný dojem. Nebo to bylo z toho experimentu? Nemohl přijít na to, co se mu nezdá. Zdálo se mu, e řeení celého případu u leí před ním, e ví vechno, co se dozvědět mohl.

Nepředpokládal, e by jetě odhalili nějaké převratné skutečnosti. Tuhle anci dostali u

jednou, kdy byla objevena Knoblochova a kapitán Maita byl přesvědčen, e to byla Knoblochova skrý u Stříbrného potoka. Teď u musí vystačit pouze s tím, co má k dispozici.

Nebylo toho málo, ale stále chybělo to hlavní-důkaz. S novými výsledky z laboratoří počítat nemohl, z kriminalistického ústavu ostatně dostal víc informací, ne kolik očekával. Důkaz tedy bude muset najít v tom, co u zná. Sestavit tu skládačku znova, objevit vztah, ten hlavní článek, který ukáe pravdu. Co ovem dělali do této chvíle jiného?

Přesto se mu zdálo, e řeení je na dosah.

Zaloil do magnetofonu cívku se záznamem posledního Knoblochova výslechu, zmáčkl tlačítko a poslouchal.  … já si váně myslel, e v těch Petrovicích jsem byl estnáctýho,”

ozval se z reproduktoru nejistý Knoblochův hlas.

108

Já vám poradím. Nechte toho. Musíte . . K a p i t á n zmáčkl stopku a přepnul na rychlý posuv.

marjá, jaká mrtvola. Jakýho dítěte. Proč mi to povídáte? S tím já přece nemám nic společnýho … o tom já nic nevím.” Co jste dělal v těch místech?” Stop. Rychlý posuv vpřed.

Start. Řek jsem, e nevím. Proč se mě na ně pořád vyptáváte?” Ztratilo se jim dítě.”

To je mi líto. Já jim ho hledat nepůjdu.” Stop. Rychlý posuv vpřed. Start.

Kapitán Maita: Take jste si přece jen někoho viml.”

K: U jsem vám řek, e ádný Hanákovy podle jména neznám. Take i kdybych ji potkal, nemohl bych vědět, e je jejich.” M: Proč jste nám řekl, e Přípotoční ulici neznáte a e jste tam nikdy nebyl?” K: Hned jsem si neuvědomil…” Stop.

Kapitán Maita zastavil cívku, přetočil pásek na začátek a pozorně jej vyslechl celý jetě jednou. A pak na to přiel.

xxxx

Kapitán Maita si zatím nechal své odhalení pro sebe. Tedy před snad u posledním Knoblochovým výslechem. Definitivním, jak předpokládal. Jediný, s kým o tom, na co přiel, hovořil, byl doktor Peták, u něho si jetě pro jistotu ověřil některé skutečnosti.

V předcházejících trestných činech, kterých jste se dopustil,” zahájil výslech za přítomnosti své vyetřovací skupiny, jste často pouil násilí.”

Knobloch neurčitě pokrčil rameny. Někdy to ovem ani nebylo nutné. Vezměme případ v prodejně galanterie, abychom nemuseli sahat příli hluboko do minulosti. Tam jste napadl a způsobil újmu na zdraví staré paní, která vám rozhodně nemohla být po fyzické stránce nebezpečná. Ani v nejmením. Co říkáte?” To je těký, já nevím. Neříkejte, e ta stará, slabá paní by vás mohla ohrozit!” Asi ne, připustil Knobloch, trochu zmatený tím, e kapitán se opět vrací k případu, který povaoval za uzavřený.

Tak proč jste to udělal? Znal jste tu paní? Viděl jste ji u někdy před tím?” Ne, neviděl.”

109

Take to nebyl osobní důvod?” To se říct nedá.”

Jak to tedy vysvětlíte? Uhodil jste ji pouze z touhy ublíit?”

Víte,” začal Knobloch pomalu, o tom člověk dopředu nikdy moc nepřemejlí. Kdy jde na nějakou ránu, vezme si pro kadej případ něco do ruky, u tak pro jistotu. Nikdy se dopředu nemůe vědět, co se třeba stane. Kdy dríte něco v ruce, máte s tím hned úplně jinej pocit.

Bez toho by to prostě asi nelo.” Dodává vám to odvahu?”

Tak nějak. Takovou sílu. Jdete na věc a pak u to běí samo. Kdy pratíte, pratíte. N a t o člověk nemyslí.”

Někdy o tom ale přece přemýlet musíte. Jako třeba s doručovatelem Makem. Na to jste se přece musel připravit. Promyslet si to. Musel jste být předem rozhodnut, e pouijete zbraň. Přece jste neočekával, e vám dá ty peníze jen tak.”

K tomu u jsem vám přece řek, e to byla legrace. Nikoho jsem zastřelit nechtěl.”

Kdy si ale vezmete před spácháním trestného činu zbraň, musíte uvaovat o tom, zdali ji pouijete nebo ne.”

Já jsem nikdy ádnou zbraň nepouil na střílení. Vdycky jenom abych s ní postrail. Já přece nejsem vrah.” A jak to tedy bylo s tím dítětem Hanákových?”

Vdy u jsem vám stokrát řek, e o tom nic nevím. Vůbec nevím, co se stalo. A jestli si myslíte, e mi hodíte na krk mord, tak to teda ne. To mi nikdy nedokáete, protoe jsem to neudělal,” vychrlil ze sebe Knobloch u téměř plačtivým hlasem.

Jetě jednou, Knoblochu. Znáte Hanákovy?” Ne.” Víte kde bydlí?” Ne.”

Setkal jste se někdy s jejich dítětem?” Nevím, neznám ho.”

Znáte nějaké jiné dítě z Přípotoční ulice nebo z okolí?” Ne, ne. Řek jsem e ne.”

Byl jste estnáctého července v Přípotoční ulici nebo v jejím okolí?” Nebyl.”

Můete nám říci, kde jste se tedy zdroval?” Nepamatuju se.”

To je zlé. Moc zlé, Knoblochu. Jak nám tedy vysvětlíte, e jedna ze svědkyň, 110

která bydlí v Přípotoční ulici a byla estnáctého července doma, vás dopoledne viděla projet kolem jejího domku?”To není moný. Nebyl jsem tam.

Poznala vás na fotografii a můeme ji předvolat k osobní identifikaci.

Knobloch jenom odmítavě zavrtěl hlavou. Nechal ji u svěenou.

Teď dávejte dobrý pozor, řekl kapitán a odmlčel se.

V místnosti nastalo úplné ticho. Vichni s napětím očekávali dalí kapitánova slova.

Ná lékař vám odebíral krev. Jistě jste přemýlel proč. Já vám to teď povím. Potřebovali jsme zjistit vaí krevní skupinu. Poskytnu vám jednu důleitou informaci. Pozorně mě sledujte a soustřeďte se. Je to pro vás neobyčejně důleité.

Kdybyste něčemu nerozuměl, klidně mě přerute a zeptejte se. Knobloch neodpověděl.

Podle rozboru potu, hlenů z kapesníku, slin zanechaných na oharku cigarety a podobně, je moné v laboratoři zjistit, jakou krevní skupinu má člověk, který ty aty nosil nebo onu cigaretu kouřil. Vy, zdůraznil kapitán Maita a Knobloch na něho nejistě pohlédl, máte krevní skupinu nula. Ten, kdo nosil aty, boty a pouíval dalí předměty, které jsme nali u Stříbrného ptoka, má krevní skupinu nula.”

Knobloch pokrčil rameny a hlasitě polkl.

Dále. Na holicím strojku, nalezeném ve skrýi u Stříbrného potoka, ulpěly vousy, které byly laboratorním rozborem označeny za shodné s vousy, je byly později oholeny vám. Shodují se ve struktuře, pigmentaci i barvě. Tím strojkem jste se holil vy. Vechny ty věci u potoka byly vae. Pokračuji,” řekl kapitán, kdy viděl, e Knobloch se chystá něco podotknout.

Vypověděl jste nám, e krevní skvrnu na vaí blůze jste si udělal sám. Kdy jste se zranil při krájení chleba. Tvrdil jste, e je to vae krev. Ovem laboratorní rozbor prokázal, e krev na vaí blůze i na kalhotech stejnokroje, v něm jste byl zatčen, patří do krevní skupiny AB. Je to krev zavraděného d í t ě t e . .

Slova kapitána Maity dozněla místností a nikdo se ani nepohnul. Knobloch zůstal sedět se sklopenou hlavou a zavřel oči.

Ve, co jsem do této chvíle uvedl,” pokračoval po malé chvíli kapitán, by stačilo k tomu, aby vás na základě těchto skutečností uznal soud vinným.

111

Ale to jetě není vechno. Dopustil jste se jetě několika dalích chyb, které vás jasně usvědčují.”

Kapitán Maita zapnul magnetofon na svém stole a zmáčkl tlačítko.

Řekl jste, e si dětí nevímáte,” zazněl místností reprodukovaný hlas kapitána Maity.

To si nevímám,” odpověděl z reproduktoru Rudolf Knobloch, zatímco ten skutečný trochu pozvedl hlavu a naslouchal. Ale víte, e si v Přípotoční ulici hrají.” Neřek jsem v Přípotoční ulici.” Řekl jste tam. A mluvíme o Přípotoční ulici.” Vy o ní mluvíte.”

Take jste si přece jen někoho viml.”

U jsem vám řekl, e ádný Hanákovy podle jména neznám. Take i kdybych ji potkal, nemohl bych vědět, e je jejich.”

Kapitán zastavil magnetofon a vichni čekali, co se bude dít. No a co,” prolomil ticho Knobloch. To je pravda, co jsem řek.”

Kapitán beze slova pásek o kousek vrátil a znovu zmáčkl tlačítko.

, , … podle jména neznám. Take i kdybych ji p o t k a l . . Stop.

Pane Knoblochu,” pronesl kapitán Maita váným, klidným tónem. Do tohoto okamiku nikdo v této místnosti, ani nikde jinde nepronesl ádnou větu, ádné slovo, z nich byste mohl usoudit, e zavraděným dítětem je děvče. A vy jste řekl ji. To mohl vědět pouze vrah.”

Knobloch stále hleděl do podlahy.

To není vechno,” pokračoval kapitán. Zvedl telefon, vytočil třímístné číslo a krátce řekl do mikrofonu: Maita. Přiveďte svědka!”

Vichni včetně Knoblocha se zvědavě zadívali ke dveřím, s napjatým očekáváním, kdo se v nich objeví.

Po několika vteřinách vstoupila tíhlá, přiblině edesátiletá ena. Trochu se zarazila pod upřenými zraky tolika lidí, ale kapitán ji rychle vybídl, aby la dál.

Její pohled se letmo svezl přes shromáděné mue v kanceláři a zastavil se u Rudolfa Knoblocha. Chvilku si jej pozorně prohlíela.

112

To je ten člověk, kterého jsem viděla estnáctého července u nás v ulici projídět na kole.

To je on, docela jistě!”

Děkuji, paní Macháčková, můete j í t ,  ř e k l po krátké odmlce kapitán Maita a otočil se ke Knoblochovi.  J á … j á … jsem to udělal, zasípěl Rudolf Knobloch a zdálo se, jakoby se celý na idli zmenil. Proč jste to udělal? poloil jedinou otázku kapitán. Chodil jsem a koukal jsem na ně. Vude. Bylo to úplně jedno, jestli to byla Hanáková nebo jaká. Vude to bylo stejný. Ale pak dostali strach. Vichni! Stejnej, jako jsem míval já. Horí. Protoe nevěděli proč. Konečně jednou taky v o n i … by věděli ..

Knobloch se sípavě rozkalal.

xxxx

To se vám povedlo, soudruhu kapitáne, vechna čest, řekl o něco později za vechny přítomné poručík Hlavatý.

Já si myslím, e by byla na něj stačila ta krev, poznamenal nadstrámistr Stárek. Vdy on byl vlastně hotový u po tom zjitění o krevních skupinách.”

To je moné, ale n a t o jsem nechtěl spoléhat. Nezapomeň, e zjitění shodné krevní skupiny jetě neznamená důkaz individuální identifikace. To platí pouze v opačném případě.

Kdy je krevní skupina skvrny odliná od krve podezřelého. Pak je vyloučení jednoznačné a kategorické.

V naem případě by vak stále lo pouze o obvinění zaloené na důkazu, který by poukazoval na monou přítomnost Knoblocha na místě činu nebo v jeho bezprostředním okolí a na monosti, e přiel do styku s věcmi oběti, stejně jako krev, která se nala na jeho blůze, oběti pouze mohla patřit. Nebylo mono vyloučit nesprávný výsledek expertizy, tedy v tom smyslu, e krevní skupiny byly samozřejmě určeny správně, o tom nikdo nepochybuje, ale nemohly potvrdit, e jsou to právě věci Knoblocha a ne někoho jiného s krevní skupinou nula a e je to právě krev Terezy Hanákové a ne někoho jiného s krevní skupinou AB.”

Jene, kdy se to dalo dohromady ..

Dohromady se toho mohlo dát jetě daleko víc. Kromě různých místních a časových shod si vezmi například tu identifikaci, podle ní se Knobloch pohyboval estnáctého července v Přípotoční ulici. Je to sice moc pěkné, ale co to znamená?”

e mohl sebrat malou Hanákovou, odvézt ji a … “

113

No vidí. Správně říká mohl. I tento důkaz vak pouze dokazuje přítomnost podezřelého v místě, kde byl započat trestný čin. Nepřináí vak důkaz o tom, e obě s podezřelým toho dne z místa odela a tím méně, e ke zločinu skutečně dolo. Je to vak nesmírně závaná indicie, dokonale zapadající do komplexu indicií ostatních a téměř klíčovým významem podpořila vypracovanou verzi.” Take my jsme měli v rukou vlastně pouze indicie.”

To měli, ale neříkej pouze. Jsou případy, kdy se podezřelého nepodaří na základě důkazů usvědčit, e trestný čin skutečně spáchal. Postačí ovem, kdy podle souboru indicií dokáeme, e tento trestný čin nemohl spáchat ani nikdo jiný. Indicie ve svém komplexu ovem do sebe musejí zapadat tak, aby ani jediná z nich nemohla být vyvrácena. Soud pak můe uznat vinu obalovaného i na základě souboru indicií.”

Knobloch vak nakonec přece jen udělal chybu.”

To udělal. Chyba, jí se dopustil při výslechu, ho usvědčila. Je to trochu potí s těmihle duevně nevynikajícími. Inteligentní člověk by to dávno vzdal, protoe by pochopil, e nemá anci. Ale Knobloch do té pro něj osudné chyby mohl zatvrzele a do omrzení primitivně zapírat, a ani by to tuil, opravdu by nás asi jetě nějaký čas drel ve slepé uličce. To uřeknutí vak znamenalo v jeho psychice náhlý zlom. Respektive odhalení toho uřeknutí.

Kdy je vyetřování takhle daleko a trvá u dlouho, je to obrovský nápor na nervy. V takové situaci je v podstatě kadý pachatel rád, kdy u se můe konečně přiznat. Vechno skončí.

I kdy před tím dlouho kličkoval. Psychický stress a myslím e i tlak svědomí, dokonce i u člověka s tak oslabeným emočním regulátorem, jako je tomu zjevně u Knoblocha je příli

silný. Přiznání pak přináí úlevu.”

Pořád mi nejde do hlavy, e jsme ho nemohli usvědčit u na základě takové řady expertiz,”

prohodil poručík Hlavatý. A to jetě uva, jak málo stačilo, aby nám bylo málo co platné i to uřeknutí.” Jak to myslí?” Kdyby Knobloch jen trochu přemýlel, mohl uvést, e o zmizení dítěte věděl u z doby, kdy se jetě pohyboval na svobodě. Ale on popřel, e by o tom cokoli věděl. To mi hned přilo divné. A kdy pak začal popírat i to, e ví, kde je Přípotoční ulice, bylo mi jasné, e k tomu musí mít nějaký zatraceně závaný důvod.

114

Nakonec se tím sám zahnal do úzkých. Kdyby více přemýlel a připustil, e třeba Hanákovým nebo někomu vedle nesl noviny a viml si dítěte, bylo by to daleko méně podezřelé. Tím by přeci snadno vysvětlil, proč mohl o dítěti bezděčně mluvit jako o děvčeti, i kdyby to tady nikdo z nás nikdy neřekl. Proto jsem se ho na vechny tyhle okolnosti zeptal podrobně jetě jednou. Byl to trochu risk, ale o to pádnějí výsledek.”

Ale ta motivace … 

To u teď není nae věc. Zdali jde o čin anetického psychopata, posoudí spí psychiatři a psychologové.

Nás čeká připravit, ale to přece víte, co to jetě dá práce. Přiznáním pachatele pro nás vlastně začíná vechno od z a č á t k u … “

Konec

115