Pachatel je ozbrojen - Bohumil Lipert

1

,,Čtyřko, čtyřko, kde se toulá, ozvi se. Kapitán Marek se napřímil nad mikrofonem a čekal. Hlídkový vůz, který měl v tuto chvíli operovat poblí městského centra, stále mlčel. A po chvíli to v reproduktoru trochu zapraskalo a udýchaný hlas kdesi na

druhém konci města oznamoval: ,,Čtyřka volá Dirigenta. Slyíme.

Trochu pozdě, napomenul je Marek. Vysvětlení podáte při hodnocení sluby.

,,Měli jsme tu runo, bránil se hlas ve čtvrtém hlídkovém voze. ,,Nemohli jsme k rádiu,

,,Nezatěujte sí. Řekl jsem vysvětlení večer. Od téhle chvíle se neztrácejte z příjmu.

A nahlaste mi své stanovitě,

Projídíme okolo zahradnictví.

,,V pořádku, konec.

,,Konec.

Marek se pohodlněji posadil v křesle a do otevřené knihy zapsal údaje, které si před chvílí ověřoval.

V operační místnosti bylo naprosté ticho. Zvukotěsná Izolace, hnědá barva stěn, silné zelené koberce, to vechno mělo vytvářet pro dozorčího důstojníka okresní správy

Sboru národní bezpečnosti ty nejlepí sluební podmínky. Markovi el ten luxus

trochu na nervy. Stále si nemohl zvyknout. Odjakiva kolem jeho stolu procházely

desítky kolegů, probíraly se tam vechny akce a opatření, ale i starosti typu - co já s tím svým klukem budu dělat, je mu osm a kvůli fotbalu by nejraději nechodil domů ani na jídlo. Jednu dobu, to byla v módě Sazka, se tu prodiskutovával kadý zápas, četly se nahlas výsledky anglické ligy a dávaly zdarma rady, jestli si Manchester stojí na jedničku nebo na kříek, protoe v té době sázkaři jetě ádné nuly do tiketů

nezapisovali.

Jenome co naplat, říkal si Marek u pokolikáté, člověk si musí zvykat. Konec konců je ten klid taky pro něco dobrý. Dřív chtěl posílit dozor nad zavírací dobou ve

vyhláených restauracích a kadý, kdo seděl zrovna v místnosti, mu diktoval do

mikrofonu dalí, ve kterých to zcela zaručeně nebude o nic lepí. Kluci v autech z toho museli mít v hlavě dozajista gulá, a je a s podivem, e se díky tomuhle řízení nikdy ádný malér nestal. Nebo s pohotovostí, to je toté. Dřív to dalo operačnímu dost vysvětlování, ne se vichni seběhli. Dneska stačí zmáčknout knoflík a kadý u

ví, co má dělat.

5

Take i to je lepí a hlavně rychlejí. Kdyby se tak dalo nějak zahlučnit to strané ticho, potom …

Nedomyslel. Na pultě se rozdrnčel telefon. Vida, usmál se, pak e tu nic nedělá

randál. Bezpečnost, prosím.”

Máte po ruce tuku? ptal se volající.

Jistě, odpověděl Marek a díval se na cívku magnetofonu, která se začala nehlučně otáčet. Jsem připraven, můete mluvit.”

Tak se drte. Nebo spí zvedněte od stolu a dojděte na nádraí. V automatické

úschovně zavazadel, ve schránce číslo osmnáct, máte balíček. Číselný kód je sloen z pěti sedmiček, take to snad otevřete i vy, ne?” Hlas se chraplavě zasmál. A si ten balíček rozbalíte,u vás napadne, co s ním máte dělat dál. Já vám alespoň trochu napovím. Bude v něm důleitá zpráva.

Čeho se bude týkat? snail se Marek natáhnout hovor.

Ale hlas na druhém konci linky jen odtuil: Uvidíte. Pak to ve sluchátku cvaklo a telefon oněměl.

Kapitán Marek zvedl hlavu a podíval se na digitální hodinky s kalendářem nad

světélkující mapou města. Ukazovaly estnáct hodin padesát minut a datum

osmnáctého listopadu.

O minutu později se v reproduktoru, zavěeném na stěně v kanceláři kriminálky,

ozvalo: Náčelník první skupiny se ihned dostaví k dozorčímu důstojníkovi.”

Nadporučík Blecha se nadzvedl od stolu a směrem ke zdi odpověděl: U letím, ani to nemusí opakovat.” Bouchl dveřmi a zatímco vybíhal schody, slyela prázdná

místnost toté hláení jetě jednou pouze s tím rozdílem, e kapitán Marek tentokrát dodal: Ihned, to znamená okamitě, Honzíku.”

Jenome Honzík v tu chvíli u vstupoval do jeho pracovny. ,,Co má, e to tak

pospíchá?”

Marek mlčky ukázal na křeslo a posunul k Blechovi popelník. Kuř, jestli chce. A poslouchej. Proto jsi sem přiel.” Pravačkou se natáhl pro balíček u zpola

vyklepaných cigaret a levačkou stiskl vypínač magnetofonu. Máte po ruce tuku,”

ptal se hlas v deseti minutách u po několikáté. Ne si Marek zavolal k sobě Blechu, pustil si ho alespoň pětkrát.

Nadporučík pozorně poslouchal. Očima se vpíjel do poskakujících ručiček

zaznamenávajících kadé zhorení či výkyv v nahrávce a kousal do filtru nezapálené cigarety. Tak jdu na to,” prohlásil, kdy záznam skončil.

6

Honzíku, poslechni starýho kozáka, nabádal Marek, nedělejte ze sebe hrdiny.

Buďte opatrní. Můe v tom být sakramentská lumpárna.

Vdy já vím, bránil se Blecha. Neslouím přece týden.” Seběhl do přízemí. V

místnosti, ze které ho před chvílí vyburcovalo Markovo hláení, teď pro změnu

svolával on svoje lidí. Přiběhli z garáe, kde pomáhali oférům přezouvat gumy na zimní provoz a připravovat fridex, protoe bylo nad slunce jasnějí, e podzimním plískanicím je definitivní konec a e zima tu bude tohoto roku jetě před vánocemi.

Bauer,” otočil se Blecha k druhému technikovi, který občas zaskakoval jako řidič, sedněte do auta a pojedete pro poručíka áka. U s ním telefonicky mluvil Marek, take bude připraven. Přivezete ho sem, on si vezme nádobíčko a vyrazíme.”

Co se stalo, e potřebujeme stahovat pyrotechnika z dovolené?” zeptal se nejmladí člen kriminálky strámistr ídlo.

Vůbec nic, tedy alespoň jestli máte na mysli, e pojedeme někam likvidovat bombu z války,” zatvářil se Blecha profesorsky.

A stává se to?”

Není to samozřejmě na denním pořádku, ale stává. Zeptejte se někdy příleitostně pyrotechnika sám. Samostatně pracuje teprve čtvrtým rokem, ale úspěchů má u

poehnaně.” Blecha se obrátil ke svému poznámkovému bloku a dal tak ídlovi

najevo, e v dalí diskusi nehodlá pokračovat. Ale strámistr se nechtěl dát odbýt.

Kolik váila jeho největí bomba, já jsem slyel ..

Podívej, kamaráde, my jsme toho tady hodně slyeli, ale teď dáme spí na to, co na vlastní oči vidíme.

ídlo se otočil po mluvčím. Praporčík Peka si nevzruivě kartáčoval klopy

flauového zimníku. No nekoukej tak. ák ti to potvrdí, to se neboj, ale já ti za sebe můu říct, e největí strach jsem měl z obyčejný metrákovky. Letecký, samozřejmě.

To tu byl ná pyrotechnik snad druhej den, moná třetí, za to bych u ruku do ohně nedal. oupli nám ho sem z kraje, e prý si někde na Slovensku udělal pyrotechnický kurs. Je to myslím na půl roku a kolí to kluci od armády.” Peka se na chvilku

zarazil. Proč o tom vlastně mluvím … a jo … tak nám řekli, e na sídliti Větrov leí ta potvora. Kdyby to bylo jenom stavenitě, tak bych řekl, vzal to čert, ale to bylo uprostřed obydlenejch domů. Zná to přece, architekt si naplánuje trávu,

7

pět let mu tam vydrí, ale pak se přijde na to, e by tam bylo místo jetě pro jeden barák. No a začnou se hloubit základy, e jo. A na třetí rýpnutí líce bagristi najdou pumu. Jeli jsme tam s ákem a Lojzou Bauerem. Pyrotechnik byl celou cestu tak

bledej, e u jsem si pomalu začínal myslet, e místo kursu chodil za kolu. Ale přiel k tý pumě, kouknul na ni a povídá - to je fajn, tu já znám. Trochu s ní zakroutil, pak se v ní pohrabal, a to ti povídám, ani se mu ruce neklepaly, pak jsme ji hodili do volhy na zadní sedadlo a odvezli do lomu. Tam se práskla. A celou tu dobu měl ten ák keců o lidech, co jim utrhla prsty na rukou pitomá flobertka. Je to prostě ďábel, končil Peka uznale. A říkám ti to jenom proto, aby sis nemyslel, e tě ze koly dali někam na mizernou taci. Koukej se kolem sebe, jsou tu sami odborníci.

Blecha u drahnou dobu poslouchal Pekův monolog. Cukaly mu koutky, protoe

znal praporčíka přinejmením zrovna tak, jako ti, co tu spolu slouili deset a víc let.

Morous, bubák, rejpal. Nikdo mu jinak neřekl. Ve vem chtěl mít poslední slovo, take se dost lidí cítilo dotčeno, e má připomínky k jejich pokynům. Ale nebylo to tím, e by nectil disciplínu. Právě naopak. Jenom rád mluvil, to bylo vechno. Nit na nikom nenechal suchou. Ale jenom do té chvíle, ne s ním někdo začal souhlasit. Pak se

otáčel přímo zázračně. A sáhnout na jejich oddělení, to u povaoval za poloviční zločin.Tohle vechno tedy Blecha věděl a proto nechal vychválit pyrotechnika a do nebe. Konečně, nedá se říci, e by si to nezaslouil. Blechovým pomohl jednou také.

To kdy koupil kousek od Koněpruských jeskyní chalupu a její bývalá majitelka mu

řekla: Jinak je vechno v pořádku. Jenom ty pancéřovky jsem nemohla najít.

Jaké pancéřovky? vyděsil se tenkrát Blecha a hledal očima záchranu v manelce,

která si vak nevzruivě pumpovala do skleničky tu nejchutnějí vodu na světě.

Alespoň to tvrdila. To máte tak, pokračovala dál ta paní. Tatínek byl za války v odboji. Někdy v třiačtyřicátém roce mu hrozilo prozrazení a tak zakopal vechny

zbraně. Taky granáty a pancéřové pěs-ti.tMaminka to alespoň říkala. Pak tátu odvezli do koncentráku. Asi to tenkrát, chudák, tuil. Otřela si zavlhlé oči. Maminka pak překopala pozemek alespoň desetkrát. Já později také. Ale nic jsme nenali.

8

Blecha se přítí sobotu dohodl s ákem, ten vzal minohle-dačku a dali se do práce.

K večeru u necítil ruce. Musel toti vdycky zabořit krumpáč tam, kde ákova

minohledačka pípla. O tom, kolik můe být na takovém dvorku v zemi eleza a

hřebíků, se Blechovi v ivotě ani nezdálo. Kdy u toho chtěli nechat, vzal si

pyrotechnik na pakál velice starou a u zpuchřelou králíkárnu. Pod jejím dnem byly čtyři pancéřovky a dvě krabice granátů …

Při téhle vzpomínce vpadl poručík ák do dveří: Jsem tu, kde máte miny?

Blecha se na něho vyčítavě podíval, jako by chtěl říci: jetě si tu budeme hrát na malé kluky. Podíval se na hodinky a pak řekl: Stačí jedno auto, instrukce podám za jízdy. Jedu já, Bauer, ák a Peka. Bláha, Kučera a ídlo tu zůstanou pro vechny případy. Spojení rádiem přes dozorčího důstojníka. Vezměte mne s sebou, zaprosil strámistr.

Tak pojď, eléve, pokynul rukou Peka, jetě ne stačil Blecha cokoli říci.

V první moment chtěl poslat ídla zpátky, ale kdy viděl, jak bleskurychle zapadl na sedadlo vozu, mávl rukou.

2

Na nádraí přili jinou cestou, ne kudy se chodí běně. Blecha nestál o mnoho

povyku, i kdy přísluníci Bezpečnosti nebyli v těchto místech ádnou zvlátností.

Zejména hlídky v uniformách se tu ukazovaly velice často. Přicházely ve dne, ale

jetě v kratích intervalech v noci. Nádraí patří u odjakiva k místům, která povaují za ideální byt” k přespání a dočasnému útulku lidé na útěku či ne zrovna s čistým svědomím. Zkrátka takoví, kteří měli u co činit nejenom s Bezpečností, ale i prokurátory a soudci.

Jindy by jim Blecha určitě věnoval náleitou pozornost, ale dneska, lépe řečeno v tuto chvíli, nechtěl. Pak se vak přece jenom rozhodl jinak. Poslouchej, benjamínku v uniformě, tak na tebe spadl dost závaný úkol. Vyrazí do haly. Vezme to nejprve přes restauraci a potom si to namíří k automatickým úschovnám zavazadel. Bude

se tvářit náramně přísně, take větina naich klientů, alespoň těch, co známe,

vezme nohy na ramena.

9

Za nikým se nepoene. Jasný? V klidu dojde a k úschovně a na osmnácté

schránce natočí čtyři sedmičky.”

;,Pět, soudruhu nadporučíku,” upozornil ho ídlo, sám jste to říkal.”

A teď říkám čtyři. Pátá je na tobě, Láďo,” obrátil se k ákovi. A ne aby ti to bouchlo jako před rokem klukům v Karlovicích ten kufr. Byla by tě přece jenom koda. Zlom vaz.”

Pyrotechnik se opřel o stánek s opékaným kabanosem a natáhl vůni přepalovaného

omastku. Nekodil by jeden kousek, pomyslel si, proklínaje v duchu svůj lučník. Ze svého stanovitě dobře viděl, jak Blecha s Pekou a Bauerem zaujímají místa v

rozích haly, odkud byl přehled nejenom směrem k perónu, ale hlavně k úschovnám.

Strámistr vzal svou roli skutečné váně. Konečně, Blecha přece určitě věděl, proč to nařídil. Před ídlem se zvedlo z lavičky pár muů, podle jejich krátkého a popravdě řečeno ne příli elegantního sestřihu vlasů, usuzoval ák na nedávno proputěné

vězně. Napadlo to zřejmě i ídla, který, ačkoli je stejně jako ák viděl poprvé, přidal do kroku. Pak si vzpomněl na poučení, jeho se mu dostalo a donutil se zpomalit.

Staří známí, usmíval se Blecha za sloupem. Tak u jsou zase doma. Budeme se po

nich muset občas podívat.

Jinak vládl v hale naprostý klid. Čas kolem sedmé hodiny večerní byl pro zdejí

nádraí tak trochu oddechovým. Pořádný provoz začne zase a kolem desáté.

ídlo doel ke schránce označené velkou lutou osmnáctkou. Zlehka se jí dotkl prsty v rukavicích, které si natáhl, aby nezničil případné daktyloskopické stopy. V tu chvílí si uvědomil, e je mu najednou horko. Cítil i pot smáčející mu vlasy pod brigadýrkou.

U ji chtěl sundat a otřít si čelo kapesníkem, kdy si uvědomil, e se na něho určitě dívají. Jistě by si mysleli, e jsem měl strach, třeba by se mi i smáli. A já se přece nebojím. Kdy se nebojí ák, a měl by nárok …

První sedmička zlehka cvakla. Trochu se otřásl. Druhá a třetí naskočily vzápětí. Čtu asi moc detektivek, říkal si při tom ídlo. Jestli je v tom nějaká zrada, mne nečeká.

Poslední je na řadě pyrotechnik. Tak a mu přeje těstí. Otočil číselníkem po čtvrté a odstoupil od schránek. Najednou nevěděl, co má dělat, kam jít a jen velice neurčitě si vybavoval Blechova slova, která mu v autě zněla tak samozřejmě. Ohlédl se okolo

sebe a zjistil, e nikoho ze svých, kromě áka ovem, nevidí. Zůstal bezradně stát.

10

Pyrotechnik vycítil jeho rozpaky a namířil si to k němu. Kdy ho míjel, upustil na zem alespoň měsíc starý Stadión, který mu z neznámé příčiny stále překáel v kapse.

Sehnul se a syknul přitom nahoru k ídlovi: Mazej k jízdním řádům. A otevřu

schránku, jdi k autu.

ídlo se na něho podíval vyčítavým pohledem, který jako by říkal: Vy toho vichni naděláte ..

Jenome ák u ho nebral na vědomí . Stál u schránky a bez jediného hnutí těla si ji dobrých dvacet vteřin prohlíel. S výsledkem svého pozorování byl zřejmě spokojen, protoe zlehka natáhl ruku a otočil po páté kolečkem číselníku. Pak se otočil dozadu a uviděl Blechu, který mu smluveným gestem naznačuje, e v okolí se nepohybuje

nikdo nepovolaný, kdo by mohl přijít k úhoně, kdyby v té schránce přece jenom bylo něco třaskavého. ák sám sice slyel pouze o jednom jediném případu za posledních est let, ale ten stál dva lidské ivoty. Kriminalisté, kteří tenkrát na podobnou výzvu otevřeli kufr, si nejspí mysleli, e si z nich někdo vystřelil a posílá jim balíček cihel.

Lidé toti podobným způsobem ertují dost často. Jenome, člověk nikdy neví. A

opatrnosti proto nezbývá. Přivřel.oči a pomaloučku otevřel dvířka schránky.

Blecha s Pekou si mohli z dálky vykroutit krky, jak se natahovali na pičkách, aby viděli přes ákova ramena do tmavého otvoru skříňky.

V celé schránce, kam se jinak bez problémů vejdou dva kufry a jetě nějaká ta

aktovka, leela na dně lutá kancelářská obálka. Přesně taková, jaké chybí zpravidla lep a u které si úřednice z podatelen neumí představit odeslání bez předelé

manipulace s lepící páskou nebo arabskou gumou.

Sáhl dovnitř. Nic jiného ne obálka ve schránce skutečně nebylo. Pokynul směrem za sebe a vypadalo to, e si potřebuje trochu protáhnout záda. I kdyby je někdo z

nezasvěcených pozoroval, nemohl by si vimnout, e ák s Pekou vybírají

zavazadlo poněkud podivněji, ne bývá zvykem. Stáli toti u schránky tak, aby na její obsah nebylo příli vidět. Jiné u by to ovem bylo, kdyby měl o sledování zájem ten, kdo obálku do schránky vloil. Ten by si jistě nael odpovídající stanovitě. Jenome pak by zase neuel pozorností nadporučíka Blechy a podpraporčíka Bauera, kteří

doslova čekali, zda se někdo takový objeví. Bohuel, čekali marně.

11

3

Za dvacet minut u stáli kolem Blechova stolu na oddělení. Dívali se na obálku, její

tvar dával tuit, e by uvnitř nemusel být jenom papír. Srandičky, na to lidi uije,

bručel u zase Peka a vůbec se nepodobal tomu jako struna vypjatému mui z

nádraí.

Já bych řekl, e to bude něco váného, pronesl ídlo polohlasem a jetě se

rozhlédl, jestli se mu nikdo z přítomných nesměje.

Určitě, nejspí váná kniha,” zlehčoval opět Peka.

Nech toho, bručoune,” mírnil ho Blecha. Já sám si v tuhle chvíli myslím, e ná

mladík má pravdu. Jenom by mne zajímalo, jestli sám tuí proč. No tak, Pavle,

nenech se prosit.”

ídlo poposedl na idli. Víte, já myslím, e kdyby lo o srandičku, tak by se ten, kdo nám ji připravil, taky přiel pobavit. A vy jste říkali, e tam nebyla ani noha.”

Tak nějak bych to řekl také,” souhlasil Blecha. Nemusí to tak být do puntíku, ale nejspí asi bude.” Vytáhl zásuvku psacího stolu, zalovil v jejích útrobách a vytáhl červený kapesní nů s mnoha elízky.

Sváteční noík, co?” smál se Peka, který nikdy nemohl pochopit, e s ním Blecha nechce přeřezávat dráty nebo odtrhávat rouby, ale pouze jím pilá papír a na

samém vrcholu stupnice tvrdosti stojí pro onen jinak nesmírně parádní nů čerstvě utrené jablko, které je třeba rozpůlit. To Peka měl na své noe jiné nároky.

Blecha jetě několikrát opatrně posunul obálku po desce stolu a pak nejmením

elízkem zajel pod slepované chlopně.

V

kanceláři bylo v tu chvíli tak hrobové ticho, e ustot řezaného papíru muselo

být slyet a na chodbě. Blecha vzal otevřenou obálku do prstů a vysypal její obsah na kdysi dávno bílý stůl. Vyjel z ní hádek celuloidu a začal se kroutit dolů k podlaze.

Blecha nastavil dlaň a nechal do ni tie spadnout tmavou smyčku.

Pásek, e? ozval se ák, který celou dobu od příchodu z nádraí nepronesl ani

jediné slovo.

Hmm,” přikývl Blecha nepřítomně. Pavle, ve skříni je magnetofon.”

Který,” ptal se po vteřině ídlo od otevřeného kancelářského plecháče. Kazeák?”

12

Ne, kotoučový,” předeel Peka Blechu. Na kazetu je pásek moc iroký,” doplnil na vysvětlenou bez petky ironie v hlase.

Natočili pásek z obálky na prázdný kotouč a s napětím, které nevymazaly ani silácké řeči o krouku lovců zvuku a diskdokejů dohromady, očekávali, co se bude dít dál.

Pásek chvíli bez hlesu projíděl hlavou, ale pak začal od půlky slova vyhrávat známý Gottův lágr. Po několika taktech hudba zmlkla a z reproduktoru se ozval docela

příjemný muský hlas: Mluví k vám skupina Dynamit. Poslouchejte pozorně nae

poadavky. Pokud je toti nesplníte, stanete se popravčími řady vaich

spoluobčanů.“Podívali se na sebe, protoe vechny najednou napadlo, e to ten

ílenec, co namluvil pásek, můe myslet váně. Je nás hodně,” pokračoval hlas.

Chceme opustit Československo. Vy se o to postaráte. V určený den a hodinu

přistavíte na určeném místě letadlo, na jeho palubě bude jeden milión

západoněmeckých marek a pochopitelně kompletní posádka. Neuposlechnete-li,

vyhodíme druhý den do vzduchu některý důleitý průmyslový objekt a několik kol.

Prostředků a odvahy máme dost, vechno si dobře rozmyslete. Nedoufejte, e nás

podvedete. Máme spojení se zahraničím. Kromě toho poletíme na skupiny. Odvezete

první a vrátíte se pro druhou na jiné místo. Ta u bude informovaná, zda předchozí let dopadl podle naich přestav. Jestli ne, platí to, co jsme slíbili - budou létat do vzduchu domy a umírat lidé. U vidím,” pokračoval hlas, ,e jste rozumní, kýváte a víte, e vám nezbývá nic lepího, ne poslechnout. Letadlo, doporučujeme vrtulník, ale to u je vae starost, bude létat tak dlouho, dokud nebudeme na druhé straně

vichni. Zdůrazňuji, ádné podvody. Jsme schopni i ze zahraničí podat zprávu o

vaem zákeřném jednání několika kamarádům, kteří z různých důvodů zatím

zůstanou v Československu. Ti za nás provedou destrukční akce, pokud by něco

nevylo. Ale vyjde to. Jste přece rozumní.”

Z pásku se opět ozval zpěv Zlatého slavíka. Ale jen na několik málo okamiků. Tak co, u jste se vzpamatovali?” pokračoval bez jakéhokoliv přechodu hlas z pásku.

Tak dávejte pozor. Přijde to nejdůleitějí. Jestli se rozhodnete splnit nae

poadavky, a nic jiného vám ostatně nezbývá, dáte za týden, to je dvacátého pátého listopadu, do vech českých deníků tisknoucích se v Praze, tento inzerát. Text musí být přesný, tak pozor.

13

Napíete - prodám estibarevnou, tónovanou hylarioskopii. Nabídky na číslo telefonu … Tady udáte číslo, na které vám potom zavoláme a určíme den, čas a místo přistání letadla. Inzerát bude mít značku astná cesta. Tím končí skupina Dynamit svůj

poadavek. Na závěr jetě doporučení. Nehledejte nás. Nepovede se vám to a my

bychom mohli udělat něco, co zatím máme v plánu jenom v krajní nouzi.

Nezapomeňte na to.

Chvíli se nikdo z nich ani nepohnul. Řeč z pásku byla příli souvislá, ne aby si mysleli, e ji pronesl někdo po návratu domů z hospody.

První se zvedl od stolu Blecha: Nesahejte na to, chlapi, poádal je. Jdu za

operačním. Musí sem zavolat náčelníka správy a dalí kluky. Přinejmením.

A nepočkalo by to do rána, ozval se nepřesvědčivé Peka. Já taky nijak nemiluju, kdy mě taháte z postele nebo od televize.

Nepočkalo, Petře, obrátil Blecha hlavu. A ty to ví stejně dobře, jako já.”

4

Přesně čtyři měsíce před touto událostí se Josef Folmava protáhl na tvrdém kavalci a pomalu začal otevírat oči. Zdravíčko, éfe, vítal jeho probuzení spoluvězeň od

stolu. U jsem myslel, e tě budu muset vzbudit. Člověče, takovej slavnej den a ty se bude válet v pelechu.”

Co blbne, jdu prostě domů, tak jakýpak okolo toho tráchy.” Folmava, kterému zde spoluvězni po čtyři roky neřekli jinak ne éf, se začal oblékat. Kalhoty, koili, blůzu.

Zelená uniforma, vzor dvacet jedna, kterou kdysi dávno nosili vojáci a teď dosluhuje v nápravně výchovných ústavech. Za dvě hodiny se narazím do vlastního kvádra.

Tohle si můou třeba serat.”

Já bych el pryč i v tomhle, to mi věř,” znovu se ozval druhý mu v místnosti. Jetě, e to nebude dlouho trvat a půjdu za tebou.”

Jasan, Kudrno. My, starý páky, přece něco vydríme. Kdy to tak vezme, vodbručel jsem u v týhle díře a jí podobnejch poctivejch devět let.

14

Páni policajti a páni od soudu mě vlastně okradli o nejlepí roky. A nikdo z nich tu s náma neseděl. Zajímavý co? zachechtal se Folmava.

Bylo mu jedenatřicet a u jeho první střetnutí se zákony mělo punc otrlosti. V

sedmnácti letech přepadl vedoucí koenictví, která nesla na potu trbu. Uhodil jí do hlavy olověnou trubkou, kterou doma odmontoval ze starého lustru. Vedoucí měla

těstí, e se to stalo v třeskutých mrazech, kdy nosila pořádnou beranici. Rána ji jen omráčila. O peníze by sice bývala přila, ale celou scénu zpozoroval náhodný chodec a dal se do běhu za prchajícím Folmavou. Dostihl ho blízko náměstí, a ani by se

dlouho rozmýlel, vyrobil mu pod okem parádní monokl. S touhle ozdobou a takou,

ukrývající třicet tisíc korun, dovedl Folmavu na Bezpečnost.

Byl z toho první a hned nepodmíněný trest. Od té doby si připsal dalí tři. Vechny za násilnou trestnou činnost. Jetě jednou a půjdete rovnou do třetí nápravně výchovné skupiny, Folmavo, oznamoval mu předseda senátu při posledním přelíčení. Jenome

jemu to bylo úplně jedno. I za branou ústavu si dokázal zjednat mezi jemu podobnými respekt a autoritu. Měl tvrdé pěsti a nikdy se dlouho nerozmýlel, kdy jich má pouít.

Folmavo, no tak poslouchej u, éfe, cloumal s ním Kudrna. Sedí tu jak

náměsíčník. Snad ti není toho kavalce líto?”

Co by ne. Kdoví, kdy se zase pořádně vyspím.

Na to se teď vykali. Kudrna ztiil hlas. Nezapomeň, jak jsme se domluvili. Nejlepí jsou malý kousky. Miniatury. Takový se nejlíp schovají v auáku a celníci jen protáhnou ksichty. Ale kdy se ti povede ukrást něco velkýho, prodáme to taky. Můj rakouský zákazník bere vechno. Jedno si ale pamatuj - ádnej póvl. Má přehled, to bys asnul. Nakecá mu, e soka je vzácný kousek z kostela v Litoměřicích a on ti za měsíc řekne, e tam nikdy podobná nebyla, e ten střep z kapličky u pole nemá

ádnou cenu a nedostanu tím pádem ani ilas. Protoe on platí v tvrdejch. Jenome to u jsem ti vechno říkal, co?

To ví, e jo, Kudnáči,” blahosklonně pronesl Folmava. Zaměřím se na zámky a

galérie, případně na kostely. Kápne z toho určitě pěknej keft. Ale ne aby ses pokusil brát mě na hůl, to by se ti zatraceně nevyplatilo.

Tak se měj, éfe, loučil se s ním Kudrna. Adresu zná a Brno zase není tak veliký, 17

abys mě v něm nenael. Je červen, já jdu v říjnu domů, to u bys moh mít něco

připravenýho, ne?

Vechno bude, spolehni se, byla poslední Folmavova slova, pronesená na světnici odsouzených.

Dveře se rozlétly a uniformovaný referent kývl na Folmavu: Máte dnes proputění.

Pojďte se mnou. Začneme od účtárny.

Za čtyři roky, které tu Folmava strávil, si snaivci vydělávali u sklářských brusů poměrně sluné peníze. Nejene se jim podařilo zaplatit větinou vechny dluhy,

pokud samozřejmě nedosahovaly závratných výek, ale jetě jim zbývalo dost na

přilepenou v prvních měsících ivota na svobodě. Folmava ovem mezi ty pracovité nepatřil. Nebyl sice notorický neplnič normy, ale to jenom proto, e si nechtěl na sebe potvat mistry z provozu. Proč si zbytečně komplikovat ivot, říkal pokadé Folmava svým kumpánům. Kdy splní normu a nedělá tu moc velký vírvál, nikdo si tě

vlastně ani moc nevimne.

Moc jste si toho tady neuetřil, Folmava, řekl mu účetní a přisunul papír k podpisu vedle u na stole vyrovnané hromádky bankovek. Jetě, e nemáte děti. To by vám

asi nezbylo vůbec nic.”

Měl jsem veliký sráky.

Já vím, těch padesát tisíc, co se ztratilo, se splácí dost dlouho. Zvlá, kdy k tomu připočítáme náhradu kody a vechny výdaje. Ale na to vám zase nějaká stovka přece jenom zbyla. Tak to hned neprochlastejte a začněte u konečně pořádně

makat.

Nech si svý rozumy, dědku, nikdo ti o ně nestojí, myslel si Folmava v duchu, ale

nahlas odpovídal něco v tom smyslu, e u je to naposledy, e ho u soudu nikdy

nikdo neuvidí, a tady taky ne, pořádnej ivot je pořádnej ivot, to přece ví kadý.

Starý účetní, který u vyplácel proputěné vězné více ne dvacet let, si ovem taky myslel svoje. Podobných průpovídek, třebas v tu chvíli i váně míněných, slyel

tisíce. Větina z těch, kdo je pronáeli, se ovem brzo vrátila zpátky. A u přímo sem, či do jiného zařízení.

V dalí kanceláři dostal Folmava propoutěcí doklady a poučení, e si má vyzvednout občanský průkaz do tří dnů v místě svého trvalého bydlitě. Přiblině ve stejnou dobu by měl nastoupit zaměstnání. Zejména, kdy odmítl nabídky zdejího sociálního

kurátora s tím, e se o práci umí postarat sám.

18

A hergot, zaklel, kdy mu skladník atstva, vězeň jako on sám, podal igelitový pytel s jmenovkou. Teprve v tu chvíli si toti uvědomil, e ho před čtyřmi roky sebrala

Bezpečnost bez saka, které zahodil aby se mu lépe utíkalo. Mrznul pak dva dny ve

stozích a kůlnách jenom v koili, protoe počasí, navlas stejné jako to dnení, přálo snad jenom otuilcům.

Nemá tu nějakej zbytečnej kabát? zeptal se skladníka.

Jenom vojenskou kopřivu a jetě bys ji musel vrátit, informoval ho skladník s očima upřenýma na několika balíčcích cigaret, které viděl ve Folmavově tace. Člověče, koukej, kolik tu celý ty roky bylo kouření. To sis nemohl vzpomenout? Mohli jsme

bánit oba.”

Folmava, který ani teď nechápal, proč se tenkrát zbaviI saka, ale aktovku stále tisknul do podpaí, jen kroutil hlavou. Vezmi si je vechny. Ale kouřit to u asi nepůjde.”

Za pár minut na to vyslechl poslední ponaučení a počkal, a mu dozorčí u vchodu

stisknutím bzučáku oznámí, e je brána otevřena.

Vykročil. Chvilku se tvářil hrdinsky, ale po několika krocích mu bylo jasné, e jen v koili a roztrhaných kalhotách daleko nedojde. Věděl, e cestou k vlaku musí přes malé náměstíčko, snad jetě meního městečka. Kdy uviděl firmu s nápisem oděvy,

nerozmýlel se ani vteřinu.

Dobrý den, co si budete přát,” vyběhla zezadu k pultu mladá prodavačka. Stačil jí jeden jediný pohled, aby věděla, s kým má tu čest. Nebylo to pro ni ádné překvapení. Proputění vězňové se mnohdy stavovali v jejich krámku právě cestou

na nádraí. Jedni měli na sobě letní trička a potřebovali kabáty, druzí tlusté svetry, kdy bylo na koile. Podle toho, v kterém měsíci jim začal výkon trestu. Ale chodili sem také ti, jejich oděvy u dávno vyly z módy a na nich se podepsalo dlouholeté skladování.

S klidem si tedy prohlíela příchozího a v duchu odhadovala, jaké asi bude mít přání.

Chtěl bych něco na sebe,” ozval se konečně.

A co by to mělo být, prosím.

Nevím. Snad kalhoty a nějaká bunda. Koile asi nevedete, co?” Mluvil tie a skoro prosebně.

Máte těstí. Vedeme vlastně vechno. Kromě bot, ovem. Ty si budete muset koupit vedle.” Dívala se na něho a najednou ji napadlo, e tenhle docela pěkný chlap by měl přece jenom dělat v ivotě něco pořádného a nenechat se zavírat.

19

Vycítil nějak, e přemýlí o něm, a nasadil úsměv k rozhovoru. Víte, slečno ..

Vím, skočila mu okamitě do řeči. Kalhoty, koili a sako nebo bundu. Ale myslím, e si asi vezmete raději nějaký lamiňák, abyste si nemusel kupovat jetě kabát.

Cítil se uraen ve své jeitnosti. Tak ona se s ním odmítla bavit, s ním, kterého poslouchali vichni spoluvězňové. Rozhodl se, e ji natve. Ne, rozmyslel jsem se.

Koupím si prvotřídní aty a tamhleten světlý plá. Pokud mi ovem nebude úzký v

ramenou. Já si zatím skočím vedle pro polobotky a vy mi vyberte něco, co mi bude

sluet. Nejraději mám hnědou, víte.

Přidrel za sebou skleněné dveře, aby nepráskly, a byl venku.

Nepřijde, říkala si prodavačka. Ale mýlila se. Za necelou čtvrthodinku byl Folmava zpátky. Společně pak vybrali oacení včetně koile a vázanky. Zaplatil skoro dva

tisíce a a venku si připustil, e by ho kalhoty se svetrem, pod kterým by koili nakonec ani mít nemusel, přily maximálně na polovinu. Ale nelitoval. Věděl, e aty dělají, nebo v opačném případě nedělají, dobrý dojem. Záleí prostě na tom, v jakém jsou stavu. A hlavně, jestli vůbec jsou.

V

nádraní restauraci, kde se rozhodl počkat do odjezdu svého vlaku, se k němu

připotácel pinavý mladík: Kámo, dej na pivo.

Poloil na stůl desetikorunu a řekl mu: Vezmi dvě. Vypili je beze slova.

Skoč pro dalí, otočil se Folmava k mladíkovi.

Proč ne. Ale musí je zase zaplatit. Já jsem úplné černej.

U jsem je zaplatil. Pětka ti přece v nádraní pelunce musí na čtyři piva stačit. Ve Folmavově hlase byl znát hněv.

Ale co obsluný,” pokusil se mladík obhájit své jednání.

Zmiz,” sykl Folmava a vyel z přetopené restaurace na větrné nástupitě.

5

Nálada, kterou měl, kdy opoutěl obchod v novém oblečení, byla ta tam. Hadry za

dva klacky a přece se ke mně hlásí kdejakej drban, zlobil se.

20

Nebo je to tím, e na kopec k hradu je to odtud tak blízko?

Na konci nádraíčka se v zatáčce objevil motorák. Chraplavě troubil, dávaje tak

hlasitě znát svou přítomnost pouhým dvěma cestujícím, kteří plhali po jeho strmých schůdcích. Vagón byl víc ne poloprázdný. Folmava se uvelebil u okna. Měl hlad a

nadával si, e si měl dát místo piva raději něco vydatnějího, co by doplnilo chybějící kalorie. Nemyslel při tom ovem na jídlo. Před očima mu korzovaly láhve s rumem, mysliveckou, viňákem, ale i skotskou a francouzskými koňaky. Podle toho, jak by na tom byl finančně. Teď spí na rum, ale bývaly také jiné časy …

Ze vzpomínek ho vyruil a průvodčí: Konečná stanice. Vichni vystupte. V Býticích je dalí přípoj na rychlík do Brna, Prahy a Děčína. Na opačný směr je třeba hodinku počkat. astnou cestu přeje čeesdé.

Hláení jak v letadle, řekl si Folmava, i kdy sám nikdy v ádném neletěl. Ale v řadě filmů to tak bylo. Jenom s tím rozdílem, e to místo olysalého strejdy hlásila fená letuka. A jetě k tomu do mikrofonu.

Vystoupil, zařadil se do fronty u stánku s občerstvením a řekl si o placatou láhev becherovky. K ní si nechal přibalit jetě dvě obloené emle. Kdy pak v kupé

rychlíkového vagónu rozbalil tenhle balíček, usoudil, e vzhledem k zelené barvě

salámu udělal dobře, e si koupil zrovna aludeční likér.

V Praze přestoupil znovu na osobák. Za dvě hodiny jízdy byl doma.

Matka ho příli nadeně nevítala: Tak co, Pepíku, konečně zase tady, e jo.  Seděla na nízké stoličce u kamen a snaila se zapálit cigaretu od rudého uhlíku, který drela na lopatce. Tak u si někam dřepni, a mi nevynese spaní.

Kde je fotr? A brácha,” zeptal se.

Fuč, kde by byli.

Jak to?

Co, jak to?

No jak to, e jsou fuč.

Nás se tak budou ptát, co mají dělat,” horlila matka. Konečně, já jsem ráda, e vzali roha. Pepíka, jako tvýho zlatýho tatínka, najde u Slámovky, no u tý doroty.

Odstěhoval se tam, sotva tě naposled zabásli. Sám u byl od tý doby v báni dvakrát, ale zná to, vdycky jenom na pár měsíců. Na pořádnej flastr se nikdy nezmoh.”

21

Karel se taky oenil?Taky, ale na něj se ani neptej.

Nechce se k nám ani znát, mám pravdu?”Jako vdycky, Pepo.”

Kam se odstěhoval?”

Prej do Prahy. Dálkově vystudoval i vysokou. To je vechno, co o něm vím. Má prý se dobře. Ale ne aby starý mámě poslal alespoň pár floků na přilepenou.” Najednou se zarazila a podívala se zvídavě na svého starího syna: A co ty, co jsi mamince přivezl?”To ví, e s prázdnou nejdu,” odbyl ji. Ale nepočítej s tisícovkama. Můu do tebe vrazit nanejvý pár stovek. Sám mám hluboko do labu.“Natáhla ruku: Alespoň něco. Zadarmo se mi tady toti roztahovat nebude.”

Za půl hodiny si neměli co říci. Mlčky na sebe jetě nějakou chvíli pohlíeli a pak Folmava vstal od stolu a beze slůvka rozloučení opustil místnost. Matka ani

nepozvedla hlavu. Teprve za hodnou dobu vstala od kamen, vytáhla ze stolu

otlučené zrcadlo a kdysi snad čistou kabelku, vysypala její obsah na stůl, nala

rtěnku a tuku na obočí a za tichého pobrukování začala vylepovat svůj dost

zbědovaný zevnějek.Josef Folmava strčil do lítacích dveří v restauraci hotelu Labu

s gestem granda. Chybělo jen málo a býval by do nich pro větí efekt i kopnul.

Nejednou si za poslední čtyři roky vykresloval svůj návrat. Právě v téhle hospodě oslavoval kadý úspěný tah, kadou korunu, ke které přiel. Tady platil za vechny hosty a kamarády a tady také, nebylo-li jiného zbytí, dokázal zatnout sekeru dost hluboko.Zůstal stát u prvních stolů a čekal, co se bude dít. Nikdo vak jeho příchod nekvitoval bouřlivými ovacemi, jak si to představoval a vysnil. Lidi, kteří zde večeřeli nebo upíjeli kávu a víno, ho toti vůbec neznali. Ani on neznal je. Kdyby nevěděl, kam vstoupil, určitě by rychle vycouval. Nepoznal toti ani restauraci. Kdysi ponurá a začouzená místnost se změnila k nepoznání. Koberce, kytičky na stolech, světlo,

tlumená hudba z reproduktorů. A nad tím nápis, e pivo se podává pouze při jídle.

Cedulku s upozorněním na druhou cenovou skupinu Folmava samozřejmě

nepřehlédl. Přesto si vak sednul. Jídelní lístek,” ohlásil číníkovi, který se bez zřejmého zájmu přiblíil na dosah jeho stolu.

22

,,U kolegy,” dostalo se mu ponaučení.

Zkusil to jetě dvakrát. Ale pokadé bez úspěchu. Najednou dostal nápad. Docela

nespolečensky chytil vrchního za frakové krovky a ohlásil mu: Knihu přání a

stíností.”

Vrchní dvakrát polknul. Jistě, ale je třeba kazit si oboustranně večer? Máte určitě pravdu, pane, ale jednoduí bude, kdy mi to řeknete a já zjednám nápravu ihned.

Něco vám u nás nechutnalo?”

Neměl jsem tu příleitost cokoli okusit. Ale jako vaeho kolegu mne doslova uráí způsob zdejí obsluhy,” rozčiloval se Folmava.

Pán je z brane?” pohotově se snail převést řeč vrchní.

Ovem.”

Zaučen nebo vyučen?” pokračoval tónem, na který Folmava přistoupil.

Vyučen, pane vrchní, vyučen.”

A v kterém podniku ráčíte tou dobou pracovat?”

Momentálně v ádném.” Folmava se zkoumavé podíval na vrchního. Po dlouhých

měsících se vracím domů. Já v tomhle městě toti od malička bydlím.”

Pán pracoval v cizině?” veholil mu ve fraku, ale u z tónu, kterým vyslovil otázku, bylo zřejmé, e to nemyslí váně.

Ne.” Folmava neomylným instinktem cítil, e si s vrchním rozumějí. Malá dopravní nehoda, pane kolego.”

Přímo za provozu?” sondoval vrchní dál.

Ano, ale v jiném oboru,” připustil Folmava.

Ale to je mi opravdu líto,” uklonil se vrchní teatrálně, jako by před chvílí nebyl ani promluvil. Jaké je vae ctěné přání?”

Jídelní lístek.”

Měl ho na stole, ne se stačil znovu rozhlédnout. Vrchní ho přinesl osobně. Poručil si játra na rotu s pomfrity, jednu plzeňskou dvanáctku k tomu a pak kávu. Jedl a stále jetě čekal, zda se tu neobjeví někdo z jeho bývalé party či alespoň známých. Něco mu sice říkalo, e pro kluky je teď z jejich kvelbu moc feácký lokál, do kterého se nepotáhnou, ale přece jenom doufal, e alespoň někdo z nich uvidí jeho příchod,

dokud je jetě při penězích.

Míchal kávu, kdy se nad něho naklonil vrchní. Pan vedoucí by s vámi rád mluvil.

Jestli máte zájem, obtěujte se laskavě do jeho kanceláře.”

Hlavou ukázal, kterým směrem má jít. Folmava vyel k výčepu a zaukal na dveře,

23

na nich na rozdíl od vech ostatních nebyla ádná tabulka. Prý jste se mnou chtěl mluvit?

Sedni si,” pokynul mu zavalitý mu v bílém pláti a japonskou minikalkulačkou v

ruce. Hned to skončím. Trvalo to opravdu jen pár vteřin a vedoucí se u rovnal nad Folmavou: Václav Grégr, jméno mé.

Folmava. Folmava Josef.

Nebudu se zbytečně rozkecávat, ujal se vedoucí znovu slova. Ty jsi přiel z lapáku, jsi vyučený číník a nemá zakázanou činnost v oboru. Je to tak?

Folmava místo odpovědi jen kývnul. Vedoucí se ale u nenechal ničím zabrzdit.

Jsem toho názoru, e potřebuje flek. Já ti ho nabízím. Zatím bez kasírtaky, to doufám pochopí. Ale za sluných podmínek. A se trochu omrkneme, popravdě spí

já tebe, bude z toho moná i frak ve druhý směně. Ferda, tedy ten co ho u zná, je prvotřídní, ale Straka je lempl a lajdák, kterýmu snad u nejde ani o peníze. Co tomu říká?

Asi tohle, éfe, zarazil se, kdy slyel, e oslovuje vedoucího přesně tak, jak byl zvyklý se nechávat titulovat sám. Upřímnost za upřímnost. Výuční list sice mám a nějakou tu praxi taky, ale v lokálech, kde se servírovaly jen buřty nebo tlačenka s cibulí a kde nezáleelo na tom, jakým směrem čouhá ucho půllitru. Ale flek potřebuju, i kdy mi soudce, zapla pánbůh, nedal ochrannej dohled. Co se pověsti týče, pár

kraloupů jsem měl, ale ani jeden nebyl z rachoty. Ve skladu nekradu, kamarádům

nalejvám zdarma jen tenkrát, kdy to za ně můu zaplatit. To si nakonec máte

monost zjistit.

Nech si ty vyprávěnky. Potřebuju chlapa s výučním listem. Těch jalovejch jídlonoů, co se nikdy nenaučejí víc, ne polejt hosta omáčkou, mám u plný zuby.

Kdy mám tedy nastoupit?” zajímal se Folmava.

Koukni, teď se vra ke stolu, dej si na podnik, teda půjde to stejně na moji účtenku, jetě nějakou delikatesu. Zítra si o-běhni úřady a pozítří a jsi tady v půl esté ráno s občankou. Razítko ti zařídím na podniku sám.”

t,Souhlas,” přisvědčil Folmava, ale proč tak brzo ráno? Copak jsme mléčný bar?”

To ne, ale hotelová restaurace, jestli sis toho jetě náhodou nevimnul,” rozchechtal se vedoucí.

24

6

Byla středa a Folmava měl první dva dny volna. Matce doma nemusel sice nic říkat, ale přesto se dal slyet, e si za poctivě vydělaný peníz můe vyjet na nějaký výlet.

Měla sice připomínky, ale těch si nevímal. Na autobusovém nádraí sedl na spoj

jedoucí přes Merklanov a celou cestu si listoval v turistickém průvodci. Tohle místo bylo poměrné neznámé. Přesto autor textu sliboval několik zajímavostí a

pamětihodností. Architekturu kostela Nanebevstoupení Panny Marie Folmava vynechal. Zato se velmi pozorně začetl do dvou následujících odstavců. Stálo v nich, e mezi klenoty řezbářství patří čtyřicet est centimetrů vysoká soka Madony,

pocházející asi z roku 1387. Druhým předmětem Folmavova zájmu se stal popis

obrazu svátého těpána, jeho autorství je připisováno známému starému,umělci. Ví se dokonce, e obraz měl původně zdobit biskupské sídlo. Historici se pak v

názorech rozcházejí. Jedni tvrdí, e obraz, který je nyní v Merklanově, se samotnému mistrovi příli nelíbil, a tak namaloval dokonalejí, jiní zase naopak tvrdí, e

merklanovský těpán je daleko působivějí a je zde jen proto, e se rozměry plátna zdály biskupovi příli malé.Folmavovi vak vyhovovaly ve vech směrech. Vystoupil v Merklanově a dal se rovnou ke kostelu. Mučila ho ízeň, ale rozhodl se neriskovat a nechodit lidem raději zbytečně na oči. V kostele se drel spíe po straně, ne v hlavní lodi. Ostatně, předměty jeho zájmu stejně zdobily boční oltáře. Rozhlédl se kolem sebe a kdy se ujistil, e není nikým pozorován, ouchl loktem do Madony, která

vypadala, jako by chtěla kadou chvíli z oltáře spadnout. Zdání vak klamalo.

Folmava cítil, e její podstavec je něčím přichycen. Znovu do soky strčil a teprve na podruhé cítil pod prsty lehký pohyb. Zabral po třetí a půlmetrová soka se u zcela znatelně rozkývala. Najednou si uvědomil, e tohle nechtěl. Stačí, aby kdokoliv chtěl utřít z Madony prach a musí přijít na to, e sokou se hýbalo. Pak ji připevní třeba elezným roubem a to u nejde odříznout bez kraválu. Podíval se na vedlejí oltář s vyhlédnutým obrazem. Tebe budu muset oelet, těpáne, meditoval. Kdy teď

odnesu Madonu pod kabátem, nikdy se sem u pro tebe nebudu vracet.

Otočil se a vyel před kostel. Náves byla liduprázdná. Vrátil se k oltáři a ani vyruil dvě staré babičky z jejich rozjímání, utrhl Madonu z podstavce.

25

Tie to ruplo, ale eny v černých átcích se ani neotočily.

Zabalil soku do kabátu a ten si dal přes ruku. Sluníčko u natěstí vypadalo

doopravdy červnově, take svlečený baloňák nemohl být nápadný. Na druhé straně

ovem při pozornějím pohledu bylo vidět, e bílá látka skrývá předmět, podobající se podle obrysů kusu polena.

Folmava nevímavě minul autobusovou zastávku a pochodoval z Merklanova pěky.

Byl by se nejraději rozeběhl, ale věděl, e to je teď vlastně jediné, co si nemůe dovolit. S úlevou zjioval, e kromě utěkaných vesnických voříků si ho nikdo

nevímá. Volným krokem doel a do polí. Teprve v patřičném odstupu od vesnice si sednul pod strom. Zapálil si a rozhlíel se pozorně okolo sebe. Vtom upoutala jeho pozornost drenání trubka, zasypaná u zpola suchou hlínou. To je ono, napadlo ho.

Sehnul se a nacpal do otvoru soku

V

s kabátem. Pak se zvedl a rychlými kroky doel do sousední obce. Místo

autobusu zvolil za prostředek k návratu vlak. Doma popadl ze sklepa otlučený kufr.

Krejčovským centimetrem změřil jeho boky a s uspokojením vydechl. Rozměry

odpovídají velikosti goticky hubené sochy. V osm hodin večer byla u drenání trubka zase prázdná. Josef Folmava seděl v tu dobu v Parolodi. Grégr toti zakázal

personálu chodit na pivo do vlastního podniku: Dělá to zlou krev, mládenci,”

vysvětloval své rozhodnutí. Hosti si pak říkají, e je napřed okubeme a pak

sejdeme rozoupnout. A mají v zásadě pravdu. Take, co se toho týče, flámovat

musíte mezi těmi lidmi, kteří nechodí k nám. A to je buď Paroloď nebo Orient. Vyberte si.”

Paroloď byla kdysi honosná hospoda, zabírající tři patra secesní budovy. V přízemí byl bufet nevalné pověsti, v prvním patře pak restaurace, do ní se uchyloval ve

volných chvílích Folmava, a úplně nahoře bar. Říkalo se tomu horní paluba. Ve dne a za plného světla by sem snad soudný člověk ani nevstoupil. Odřený a potrhaný ply

rádoby diskrétních boxů pamatoval u mnohé. Stejné tak barman a tři muzikanti, kteří tu kromě středy a čtvrtku trávili vechny večery v týdnu, aby se ráno proměnili v přičinlivé zaměstnance, spěchající se vyspat do svého podniku. Folmava tu seděl po odpolední výpravě a usrkával patně vychlazené ampaňské. Nedalo se říci, e by z jeho obličeje bylo moné vyčíst alespoň nějaký rys spokojenosti. K té měl opravdu daleko.

26

V prvé řadě ho zklamal vedoucí v Labuti. Připadal si jako v učňovském středisku.

Grégr hlídá normy, míru i obsluhu. Na co mě tedy bral, hergot? Ne,e by z něj občas nějaká koruna nevypadla, alespoň kluci na ichtě říkají, e dovede být uznalý, ale on si to představoval jinak.

Druhý problém je s Kudrnou. Přijde z báně koncem srpna. Peníze taky nebude mít

hned po ruce. Co tedy prodat soku někomu sám?

Zhluboka se napil a hned ten nápad v sobě potlačil. Kdepak, s takovýmhle zboím je lepí se moc neukazovat. Jestli má Kudrna monost dostat věci přes kopečky, je to nejbezpečnějí způsob prodeje. Dokonce za valuty. Uklíbl se. Na to mu nenaletím. I kdyby jeho zákazníci skutečně platili v tvrdé měně, jemu určitě Kudrna vysolí koruny a s ilinky či markami bude sám keftovat dál. To by ho přece nesměl znát.

Nejhorí je to ale doma s matkou. Pomalu aby se bál nechat sako přes idli. V

jednom kuse mu rabuje kapsy i peněenku. Předevčírem si dokonce přila pro peníze do Labutě na plac. To by takhle dál nelo. Ne, e by jí někdy nedal, ale musí být, sakra, sám z něčeho iv. A potom, matka pije a moc. Není divu, e od ní otec

zdrhnul. I kdy si asi nepolepil.

Housle, harmonika, buben a klavír začaly tangem dalí sérii. Nástrojů bylo v tu chvíli víc ne muzikantů. Bubeník toti obstarával svoji chudičkou soupravu jen nohama.

Rukama tahal měchy věkovité chromatiky. Cikánko ty krásná, linulo se z otevřených oken.

Folmava vstal a namířil k boxu, ve kterém seděla spolu s přítelkyní asi čtyřicetiletá ena. Obě přily prokazatelně bez partnerů, ale o blondýnku u projevoval ivý zájem chlápek od sousedního stolu. Mlčky se tedy naklonil nad černovláskou. Zamáčkla v

popelníku cigaretu a vstala. Chvíli tančili mlčky. Pak si Folmava znovu viml

bubeníkova výkonu, ukázal na něj své tanečnici a zeptal se: Myslíte, e bere dvě gáe?

To nevím, řekla s rezignovaným úsměvem, ale můu se ho zeptat, jestli vás to

opravdu zajímá.”

Víte, e ano, popíchl ji, protoe nevěřil, e si o informaci někomu z kapely řekne.

Jenome ona se mu zlehka vykroutila a zamířila k baru.

Edo, obrátila se na barmana v zástěře, prý jestii bere Vařečka dvě gáe.

Tři, dal se nevzrueným hlasem barman do konverzace. ,,On je toti jetě kapelník ramlu a rozepisuje pro něj noty.

27

Neříkejte,” podivil se Folmava. Za celou dobu, co tu sedím, jetě ádný partesy neotevřeli.”

To máte jistě pravdu, ale kdybyste tu náhodou seděl třeba v devětačtyřicátém, tak je jetě měli. Od těch dob hrajou vechno zpaměti. A novinky v repertoáru zásadně

odmítají.”

Tři gruziňáky,” objednal Folmava, kterému se barman na první pohled líbil.

Ten naléval a přitom lehounce pomlouval kapelu dál. Jejich poslední velkou akcí byly taneční v edesátém roce. Pak u toho museli nechat. Ale ne svou vinou. Oni hrají pořád stejně. Jene ta mláde je dneska straně náročná. A uznejte sami, můe snad Vařečka zpívat jako Korn? rajer taky není ádný virtuóz, zkrátka co si budeme

povídat, zakotvili tady a já jsem rád, e tu jsou. Levnějí kapela snad ani na světě není.”

7

Bylo chvilku před půlnocí, kdy se Folmava, sedící u dobré dvě hodiny s

černovláskou u stolu, začal zvedat. Měli bychom jít, Majko, začíná to být přili

hlučné.”

Kdy myslí.” Majka Bartůňková se ani nesnaila protestovat. Dělala vechno pro to, aby si nezkazila tenhle večer, který spěl ke konci, k němu muselo dojít. Dnes se ale docela těila. Vdy ten kluk, ten Pepík Folmava, i kdy je o pár roků mladí, má mrnc a vychování.Zaplatil a rezolutním gestem zarazil její ruku, sahající po kabelce.

Já jenom, aby sis nemyslel…“Vedla ho oklikou. Neměla nic proti tomu, aby skončili v posteli, ale nechtěla tam skočit rovnýma nohama. S tímhle Pepíkem se tak dobře mluvilo, člověk mu mohl říci o svých starostech a on poslouchal celý večer a ani

trochu nebyl otrávený… Mám teď problém s klukem. To ví, je mu devatenáct a táta mu schází. Nebo spí tvrdá ruka, říkej tomu, jak chce. Učil se klempířem, ale

nezvládl závěrečné zkouky. Tak jsem mu dala na řidičák. Udělal si trojku. Běela jsem s tím k jednomu známému do fabriky, aby ho vzali jezdit. On to risknul, a ten můj moula se mu odvděčil tak, e mu za čtyři dny naboural zbrusu novou

dvanáctsettrojku. Od té doby do ádné práce nenastoupil.

28

Prý se mu to do vojny nevyplatí. Jenome narukovat má skoro a za rok. Do té doby nevím, co s ním.” Stiskla Folmavovu ruku a otočila na něho slzami zamlené oči.

Mohl bych to s ním zkusit u nás v podniku. Myslím se mnou na place. Mám u éfa

postavení, snad by na mou přímluvu d a l … ” Mlčky uli dalích pár desítek metrů.

Poslouchej, kde ty vlastně bydlí?”

Zarazila se. To je právě to. Třicet kilometrů odtud. Sem si občas jezdím zatancovat.

A spím pak u Mileny, ví, u té, co s námi ze začátku seděla. Jenome zrovna dneska se mi k ní nechce.”

Tak pojeď k tobě.”

A vydrí čekat? Vlak jede a za dvě hodiny.”

Ráno u snídaně se seznámil s Bořkem. Kluk se tvářil, jako kdyby chtěl propíchnout Folmavu příborovým noem. Zvlá tehdy, kdy host začal mluvit o práci.

Nechte si svý rady, jo, já o ně nestojím.”

Počkej, nechci tě do ničeho honit, ale říkal jsem Majce, tedy tvý mámě, e bych to s tebou zkusil u nás v hotelu.”

A co bych tam dělal? Nejspí poskoka, co?”

Folmava na sebe dal s odpovědí čekat: Moná opravdu poskoka. Vlastně

doopravdy. Číníka. Přines, podej, za moc to dneska nestálo, to vechno vyslechne

během ichty tisíckrát. Ale je to pořád lepí, ne házet lopatou. Tak si to koukej rozmyslet.”

Nemám zájem,” odsekl Bořek a tvářil se, e je mu líto hovorem promarněného času.

Tak to tedy pr, hoánku. Vazba jsi, e bys moh jít ke speditérům, a nechá se ivit od mámy? Bejt můj kluk, rozflákal bych ti zadek bejčákem!” Folmavovo rozčilení bylo hrané. Ve skutečnosti mu příli nezáleelo na tom, jestli mladý Bartůněk dělá nebo ne. Ale protoe Majka o tom s přestávkami mluvila vlastně celou noc, dolo mu, e jí na synově budoucnosti hodně záleí. Teď se jí chtěl zavděčit a odhadl to správně.

Nenechal se zmýlit jejím uklidňováním, ani výmluvnými pohledy, které vysílala do

míst, kde seděl Bořek. Ale ten si jich u nevímal. Dojedl topinku s vajíčkem a zvedl se. Nevím, kdy přijdu, moná a v noci.”

Bez pozdravu opustil byt.

koda, e já u budu muset také jít,” zaeptala Majka. Dneska bych byla nejraději doma,” vstala a podívala se na nástěnné hodiny, jenome to nejde.”

29

Co by to nelo, divil se Folmava. Zavolej do obchodu, e chce na dneek den

volna, e za to půjde k pultu místo některého sobotního volna. Nebo a ti dají den dovolené.

A ty bys tu mohl zůstat, Pepo?

Jistě, kvůli tomu chci, abys zůstala se mnou.

Dola do předsíně a zvedla telefon: Galanterie? To jsi ty, Věruko? Zavolej mi

vedoucí. S omluvným úsměvem sáhla po klice a zavřela za sebou dveře. I přes jejich skleněnou výplň slyel, e mluví o něm. Vrátila se a celá zarudlá zůstala stát v

prostředku jídelny. Nemusím tam, tedy pro dneek zcela výjimečně.

Protáhl se a podíval se na ni se zjevnou ádostivostí: Take to bychom snad

nemuseli, také jenom pro dneek, vůbec vs t á v a t … “

Rozběhla se k němu a padla mu okolo krku.

8

Pepíku, na trojce sedí nějaký mladík a chce se nechat obsluhovat výhradně od tebe.

Mám ti na to půjčit frak?” halasil vrchní v kuchyni, kde u malého stolku seděl Folmava a dopřával si opoděný oběd.

Neblbni mi hlavu, Ferdo, a vyjadřuj se srozumitelně,” prohodil mezi sousty. Bylo vak vidět, e zájem má. Utřel si ústa do ubrousku, uhrábl vlasy a vypochodoval z kuchyně.

Ten Pepík je cvok,” ulevil si kuchař. On si snad myslí, e mu tu omáčku budu pořád ohřívat. Kalu na něj. Dostane za trest dietu.”

Ačkoliv neměl Folmava vůbec ádnou představu o tom, kdo by mohl být člověk

shánějící výhradně jeho, přesto se nad přítomností Bořka Bartůňka zarazil. Naprosto nevěděl, co si o tom má myslet. Proto se k němu také začal chovat jako k

normálnímu hostovi: Dobrý den, jaké je vae přání, prosím … “

Nech si to divadýlko pro někoho jiného, buď od tý lásky,” pronesl mladík rádoby

znuděně. Sedni si, potřebuji s tebou o něčem moc důleitém mluvit.”

Po těchto slovech by mu Folmava nejraději vrazil pár facek, ale věděl, e si to v tento moment a dokonce ve veřejné místnosti nemůe dovolit.

30

S úsměvem na tváři, ale nesmírně zlobně odpověděl: Od kdy si tykáme, mladej? A

co si vůbec dovoluje mě sem chodit otravovat?

,,Nevyskakuj, kamaráde. A si spolu troku pokecáme, bude se tvářit jinak. Čekám tě v est, to u bude mít padla, v Parolodi. čao, kámo. Odporoučel se a nechal

překvapeného Folmavu stát u prázdného stolu.

,,Kdo to byl?” ptal se po chvíli Ferda.

Jeden známej, odpověděl trochu nepřítomně.

Co chtěl, vyzvídal vrchní dál.

Slíbil jsem jeho máměe se zeptám, jestli by tu pro něho nebyl flek, odpověděl mu Folmava, kterého v tu chvíli nic jiného nenapadlo.

A proč jsi ho tedy, Pepíku, nezavedl rovnou ke mně? ozval se za plentou hlas

vedoucího. Vypadal dobře, asi bych ho bral.

Není vyučenej, bránil se Folmava.

Kdo z týhle ichty je, oponoval vedoucí. Ty, Ferda a Blanka za výčepem. Jenome ta jde za pár dní na mateřskou. Take ty bys mohl jít k pípě a kluk k Ferdovi na plac.

To by nebylo patné, díky éfe, já to Majce řeknu.

Majce ani nemusí,” smál se u dopředu vedoucí svému vtipu, ale kluka přiveď.”

Jenome Folmava měl právě teď úplně jiné mylenky. Co mi ten parchant zatracený

můe chtít, ptal se sám sebe nejmíň po sté. Za ty tři týdny, co u Majky bydlí, se synáček pořádně ani neukázal doma. Máma sice tvrdí, e tohle dělá od té doby, co jí umřel manel. Je to dva roky zpátky a kluk prý je z toho pořád nějak vyinutý.

Ne snad, e by si dělal starosti, jestli Bořek bere Folmavovo souití s jeho matkou nějak na vědomí. Hlavně, e on se u ní cítí dobře a e mohl konečně vypadnout od

věčně namazané mámy, která by mu nejspí ukradla i poslední ponoky. Zaplail

tuhle nepříjemnou mylenku vzpomínkou na včerejí odpoledne. Majka se toti

rozhodla, e předvede Pepu svým kamarádkám z galanterie. Jenome neměla na

mysli jenom takové nějaké letmé okouknutí, ale chvíli v útulné maloměstské

kavárničce. Ne odeli z domova, vtiskla Majka Folmanovi do ruky svitek stokorun.

Zapla útratu i za holky. A zbytek si nech, dal jsi mi celou dobírku a určitě nebude

mít ani korunu.”

Ten zbytek činil přes dva tisíce a proto se teď Folmava usmíval.

33

Do Parolodě vstupoval s pevným odhodláním, e se z takhle pohodlného hnízdečka

vytlačit nějakým usmrkancem nenechá.

Bořek seděl zády ke dveřím a Folmavova příchodu si ani nemohl vimnout. Otočil se teprve, kdy mu Folmava zaklepal na rameno. Co stojí, dřepni si.” Tón, s jakým to pronáel, dával tuit, e nálada se mu od odpoledne nikterak nezlepila.

Folmava se chvíli rozhlíel okolo sebe, protoe nechtěl v klukovi vzbuzovat dojem, e si sedá příli ochotně. Zvědavost v něm vak hlodala, i kdy by se sám nezačal ptát za ádnou cenu. Věděl, e nervy mladého Bartůňka musí povolit dřív. V tomto ohledu měl pravdu.

Tak jsi se rozhodl, e nás poctí svou trvalou přítomností, jestli tomu dobře

rozumím.”

Budu ít s tvou matkou, nikoli s tebou,” odpověděl mu Folmava velice klidně.

To si ale jenom myslí.”

Teď u toho měl Folmava právě dost. Nebyl zvyklý nechat se od někoho natahovat

na skřipec, zejména ne od kluků Bořkových let: Podívej se, jelimánku, jestli ti o něco běí, tak to koukej honem rychle vyklopit, dokud jsem ochotnej tě poslouchat. Přesně za pět minut tady od toho stolu zvedám kotvy. Tak se koukej vymáčknout.”

Bartůněk byl zpocený vzruením. Jestli půjde pryč, tak nejenom z hospody, ale i od nás. Vyklopím, co vím, ale ne tobě, ale mámě. Je sice dost pitomá na to, aby se

zahazovala s kadým strejcem, který jí nabulíkuje, e si ji vezme, ale taková zase není, aby se musela nechat oblbovat od kriminálníka.”

Folmava mlčel. Kdyby čekal vechno, pak tohle ne. Odkud se to mohl ten syčák

dozvědět? Je sice fakt, e podobné věci se dlouho neutají, ale na druhou stranu zase byl tak dlouho z domova, e u ho v tomhle městě pomalu nikdo nezná. Nato v

jiném a třicet kilometrů odtud.

Co ti kdo nakukal?”

Nech toho, to nespolknu. Můu ti dokonce přesně říct, za co jsi kdy seděl a kolik jsi vyfásnul. Hodil na stůl zmačkaný papírek, na kterém byly vechny údaje, o nich

mluvil, načmárány rozmazanou propisovačkou.

Dobře,” připustil Folmava. Seděl jsem. Nejsem první ani poslední. A co má být?”

Skoro nic. Jenome ty nějak moc stojí o to, abys u nás zapustil kořeny. Mně je to úplně jedno, ale jestli to myslí váně, bude tě to něco stát.

34

Potřebuju deset tisíc. A tvoje ctěná matinka taky. Do týdne.”

Rázem bylo Folmavovi jasné, kde vzal Bartůněk vechny informace. Je to smutné,

pomyslel si, kdy člověka prodá vlastní máma za deset papírů Na co ty prachy potřebuje?”

,,Do toho tobě nic není. Ty je musí navalit a mytec. Jinak se pakuj.”

Fajn, já se jen ptal,” jemně odtuil Folmava, který po utrpěném oku zase přicházel k sobě. Byl natolik dobrý počtář, aby mu bylo jasné, e těch dvacet tisíc není rozhodně patná investice. I kdy v jeho případě soud ochranný dohled nenařídil, dobře věděl, e kriminálka se o něho zajímat bude. A samozřejmě tím víc, čím pochybnějí ivot povede. Pak se nedostane k ádnému pořádnému keftu bez nesmírného rizika, to je

stará pravda. Kdeto takhle, v duchu se usmál, zaměstnání má, ije se spořádanou

enskou a pomáhá jí vychovávat ne právě zrovna podařeného syna Ty poslouchej,”

otočil se najednou k Bořkovi, kdy u mi tyká a jak to tak vypadá, budem spolu

sedět u televize v jednom obýváku, já pro tebe mám taky návrh.”

Sem s ním,” zatvářil se Bořek sebevědomě.

Půjde makat. A to hned od zítřka.” Teď se zase on díval na překvapeného

Bartůňka, který nechtěl připustit, aby se mu situace vymkla z ruky. Ne snad, e by Folmavovi lo o to, aby syna nemusela ivit matka. Takové starosti si nepřipoutěl.

Ale chtěl se pojistit. V případě zdárných obchodů s uměleckými předměty, které měly začít po Kudrnově návratu z vězení, do něho ostatně zbývá pár týdnů, nesmí nikdo Folmavovi zkříit cestu kvůli příivnictví mladého Bartůňka. Kluka budou hlídat a mne si náhodou někdo vimne v nevhodný okamik a je zle, říkal si. Kdepak, kluk musí

někde nastoupit. A nejspí u nich.

Jenome Bořek byl zcela opačného názoru. Nevím, proč bych se chodil dřít, kdy ty vyklopí deset táců.”

Ne dřív, dokud ty nebude mít templ o zaměstnání, a to pěkně vykreslenej v

občance.”To se nedočká.”Tak nepočítej s prachama.”A ty zase s tím, e u nás zůstane.”

Jenome ty, příteli, taky nezůstane spát u maminky v bytečku,” vynesl Folmava svůj trumf.Jak to, e ne?”

35

Toti věci se mají asi takhle, chlapečku, otočil se od Bořka a objednal u číníka po velkém rumu pro kadého, kdy ty vyklopí mámě, za co jsem seděl, je docela

moný, e mě vykopne. I kdy to není stoprocentně jistý. Ale dejme tomu, e u mne tedy nebude chtít ani vidět. Co myslí, e se stane? Zvedl skleničku a ukl si s Bořkem, který ho chtě nechtě musel pozorně sledovat. Zabalím si prostě svejch pět vestek a nastěhuju se zpátky k mámě. Bohatí o dvacet tisíc, protoe nebudu muset klopit ani tobě, ani jí. To bude vekerá změna, která přichází v úvahu u mý osoby.

Jenome s tebou to bude horí.” Nevím proč  odsekl Bořek, ale u méně suverénně.

Protoe já se pak seberu, zajdu na policii a řeknu jim - prosím vás pánové, tamhle ten chlapec u dlouho nepracuje a chudák maminka mu musí dávat i na kino. Oni pak půjdou, a zbalí tě. Já jim jetě řeknu, jak ses mě snail vydírat, a má to spočítaný nejmíň na deset měsíců a moná i na rok. Natvrdo.”

Jenome ty bys přece neel pomáhat policajtům. To kriminálníci nikdy nedělají,”

chytal se Bořek stébla. Větinou ne, ale pokud můou utopit takový chcípáky, jako se ty, tak klidně,” cedil ze sebe Folmava jen s těko utajovanou zlobou. A potom, pro tebe nejsem ádnej kriminálník. To bylo naposled, co jsi něco podobnýho vypustil z huby. Jetě jednou a ádnej doktor na světě tě u nedá dohromady.”

Pepo, přece se nebude hned vztekat,” uklidňoval ho Bořek. Jak to vypadá,

můeme se docela dobře dohodnout. Já teď například půjdu s tebou přijmout ten flek.

Co ovem neznamená, e by se na těch penězích něco měnilo.”

Marie Bartůňková vyprávěla následující dva dny v obchodě kolegyním, jaký výchovný vliv má Folmava na jejího syna. Sehnal mu dokonce práci, kde budou dělat spolu.

Pak se v návalu radosti rozeběhla do spořitelny a odtud na autobus.

V krajském městě zamířila do Mototechny a večer stála před domem nová kodovka.

To máte, kluci, ode mne dárek,” řekla zjihle. Můete s tím jezdit na ichty. Kvůli tomu jsem to auto vlastně koupila. Hned zítra řeknu panu Jiránkovi, e nám musí zpátky uvolnit gará. I kdy to tak nepospíchá. Hlavně, e u mne budete oba kadý večer o hodinu dřív.”

36

9

Červená kodovka elegantně krouila zatáčku za zatáčkou a hravě zdolávala úskalí

Jizerských hor. Folmava se za volantem musel plně soustředit na jízdu. Byl na cestě u přes dvě hodiny. Ráno řekl Majce, e musí za bratrem a dělal, e se chystá na

autobus. Divila se, proč prý si nevezme vůz. Chtěl jsem ho tu nechat Bořkovi, ví

přece, e jde ve volnu zaskočit za nemocného pingla z druhý ichty, tak aby to měl pohodlnějí . . P o l í b i l a ho na tvář a div se nerozplakala nad jeho pozorností. Přesně s tím ovem počítal. Věděl, e ho autobusem odjet nenechá. Chvíli se sice zdráhal, pak si ale zastrčil doklady do kapsy saka s tím, e počká na Bořka a hodí ho alespoň do podniku. Večer by se tam vlastně mohl i stavit. Jestli se ovem nevrátí o hodně dřív. Přivezu ti dneska ty prachy,” řekl pak Bořkovi cestou.

Je na čase,” zaznělo mu jako odpověď nepříli příjemně. Konečně, tvoje máma tě

uhání víc, ne já.” Bartůněk měl pravdu. Folmavova matka u nadělala po sousedech tolik dluhů, e potřebovala uspokojit alespoň ty nejneodbytnějí věřitele. Vůbec jí při tom nelo o dobrou pověst, ale o prostou skutečnost, e jestli dluhy nevrátí, u jí nikdo nepůjčí. A kampak půjde, a nebude mít ani korunu a ízeň větí ne kostelní vě? Pět tisíc by to bývalo spravilo, ale ona věděla, e její povedený synáček

dokázal, kdy chtěl, sehnat i víc. Tak a se stará. V tomhle ohledu si matka se synem neměli co vyčítat.

Tolik peněz, kolik po něm máma s Bořkem poadovali, vak Folmava neměl. Pravda,

vedoucí Grégr mu dával po kadé skončené směně do kapsy stovku mimo plat, a to

nebylo patné, ale opravdovské kefty si uhlídal nejspí sám. Pokud je vůbec ve

velkém dělal, pak do nich Folmavu netahal. Ten ale dobře věděl, co pro něho

znamená klid v bytě Bartůňkových a tak téměř vechny peníze dával Majce. Věděl,

e se mu tahle investice vyplácí u dnes. Na auto by se určitě nezmohl a synáček v něm pomalu ani nesmí sáhnout na volant. To a jestli já laskavě dovolím. Při

vzpomínce, jak posledně ebral o svezení, se musel Folmava začít hlasitě smát a

málem přitom přehlédl značku, ohlaující zúení vozovky a práci na silnici. Vletěl do výmolu, jen to se kodovkou zamávalo.

Znovu se soustředil pouze na jízdu. Po několika kilometrech hlásila místní tabule, e je v cíli cesty.

37

Měl namířeno do Zakřové a byl tam. Zastavil na návsi.

Prosím vás, kde tu bydlí Karel Netopil?

Otázaná ena se na něho podívala trochu nedůvěřivě. Ten t a k o v e j …  a rukou naznačila gesto, kterým se vude na světě definují blázni.

Cvok, jen to řekněte, povzbudil ji Folmava. To je on.

Prohlíela si jeho i auto, kroutila hlavou, ale připomínky si odpustila. Pojedete a na konec vsi a nebudete nikam odbočovat. Poslední barák po pravé straně. Nemůete se splést. Taková pastouka tu jiná není.”

Poděkoval a znovu nastartoval. Netopilův dům vypadal u zdálky opravdu jako

barabizna. Proti novým, anebo alespoň nově renovovaným stavením připomínal

barák po náletu. Folmava se tomu nedivil. Za ta léta, co znal Netopila, věděl, e ten člověk se pokud mono ani nemyje. títil se ho, ale vdycky se k němu vracel.

Netopil si toti hrál na blázna. U po celá dlouhá léta. Moná to bylo i trochu v něm, alespoň ten základní nedostatek hygieny a pořádkumilovnosti by o tom nasvědčoval.

Nikdy v ivotě neuklízel, vyprat si koili, to u povaoval za zcela nemístný luxus. A co kde upustil, to tam zůstalo na dlouhé měsíce leet. Miloval věci, předměty velké malé, drahé nebo jen za pár estáků. Co Folmava ukradl, to mu Netopil vdycky

dokázal schovat a po čase i výhodně prodat. Protoe jeho, blázna, se nikdo nikdy

neptal, odkud ty věci má. Kdy se vrátil z obchodních cest, jak říkával často

několik dní trvající nepřítomnosti, vyplácel Folmavu s gestem bankéře. V ten moment přestal být blázen. Velice přesně toti věděl, kolik si má z kadého prodeje nechat. A nebylo toho málo.

Kdy Folmavu naposled zadrela Bezpečnost, Netopil se ztratil z města. Za pár tisíc, jak se Folmava později dozvěděl, koupil tuhle chatrč v Jizerských horách. A Folmava věděl, anebo si alespoň myslel, e ví, proč.

Opatrně zaparkoval auto u kraje silnice a vystoupil. Chvíli se díval do pinavých oken a kdy se nikde nic ani nepohnulo, zabouchal na venkovní dveře. Zase nic. Karle,”

zavolal. V ten moment se vzadu za barákem otevřela dvířka dřevníku a starí otrhaný mu se snail zmizet v polích, táhnoucích se k blízkému lesu. Bez ohledu na své

světlé kalhoty a polobotky skočil Folmava do mokré vojtěky a rozběhl se za utíkající postavou. Stačilo mu sto, moná sto padesát metrů a drel otrhance za rukáv

něčeho, co snad kdysi bývalo módním montgomerákem.

38

Snad bys přede mnou nezdrhal, Karlíčku, ptal se Folmava, kdy u seděl na

rozvrzané stoličce uvnitř domu. Dlouho a pečlivě ji opraoval, ale pak si na ni pro jistotu poloil jetě kapesník.

Proč bych utíkal, pronesl Netopil nepřesvědčivě. Chtěl jsem se jen trochu projít, kdo mohl vědět, e zrovna ty se tady v tuhle chvíli ukáe. Myslel jsem, e ti zbývá jetě rok.

Dej pokoj, prosím tě. Jakoby nestačilo, co jsem vyfasoval. Jetě mi přidávej, jsi horí ne prokurátor.

Já jsem rád, Josef, e u jsi zpátky,” pospíchal Netopil, aby smazal předchozí dojem.

Ale on i Folmava cítili, e se mu to příli nedaří.

Podívej, Karle, já nebudu dlouho chodit kolem horký kae. Ne mě zhaftli, dal jsem ti do úschovy padesát tisíc. Celou dobu jsem drel hubu, kam jsem ty ukradený peníze ulil. Pořád jsem mlel svou, e u jsem je utratil. Dali mi je sice k náhradě, ale já dobře věděl, kde v kadou chvíli jsou. Teď je potřebuju, tak jsem přiel. Koukej je navalit. S

těma deseti tisícema za úschovu samozřejmě nepočítám, dohodli jsme se přece

jasně. Ale těch čtyřicet papírů tu mám.” Podíval se na Netopila, který při těch slovech čím dál tím více blednul a zelenal. Nebo snad ne?” zeptal se s jasnou výhrukou v hlase. Počkej, Josef, nepospíchej tolik, vechno se dá nějak do p o ř á d k u … “

Víc ani říkat nemusel. Folmava věděl zcela přesně, e ze svěřených tisíců nezůstal Netopilovi ani haléř. Teď u mu bylo také jasné, proč se odstěhoval z Karlovic a

zakotvil v téhle díře. Chtěl ho mít daleko od sebe. Tak daleko, e ani nejlepím

klukům z bývalé party, kteří si u něho, podobně jako Folmava, uschovávali kradené věci, neřekl, e balí. Trvalo jim dost dlouho, ne sehnali alespoň trochu schopného překupníka jako náhradu. O Netopila přestali mít zájem a jenom náhodou se

dozvěděli jeho adresu. Někdo si ji tenkrát dokonce napsal, take mohli Folmavovi

poslouit, kdy se po bývalém parákovi začal shánět. Nebýt Bořka a jeho

vyděračskych nápadů, nechal by Karla jetě nějaký měsíc na pokoji. Člověk nikdy

neví, koho můe mít v zádech. A oněch padesát tisíc pány esenbáky rozhodně jetě

nepřestalo pálit. Co kdyby mu pověsili někoho na paty s tím, e je jenom otázka času, kdy je k penězům přivede? Tohle si připomínal cestou, nadával si do zbrklounů,

39

kteří se nechají donutit k nepředloenostem od puberáka a stále kontroloval zpětné zrcátko, jestli za ním nikdo nejede.

Sketo, hajzle, zabiju tě, cedil teď nenávistně skrz zuby a pomalu se sunul k

Netopilovi. Já riskuju pomalu krk, nechám se honit, kličkuju, pak zapírám, protoe si říkám, kdy se mi takováhle rána zase povede, a ty, zloději zlodějská, mi udělá tohle?

Kdy mi ty prachy vrátí? Přemýlej rychle, protoe já nemám čas čekat.

Do půl roka, Josef, měj strpení, vdy ti povídám, e jde brzy. Kdyby to bylo tak, jak jsem myslel, měl bych vechny háky u dávno pohromadě.

Co jsi s nima udělal, zeptal se Folmava rezignovaně.

.Netopil mlčel. Folmava zřejmě věděl proč, protoe jen nevěřícné zakroutil hlavou.

Neříkej mi, e jsi tolik peněz nastrkal do enskejch.

Do jedný, Pepo, jenom do jedný. Kdy jsem jí dal poslední halíř, víckrát nepřila.

Hochu, řekl Folmava téměř smířlivě, já se jí vůbec nedivím. Vdy se na sebe

podívej.

Proč, já se znám.

Tak jo, vzdychl si Folmava. Měl bych tě fakticky utlouct k smrti, ale co si na tobě vezmu. To ví, e kdybych věděl, e tu ty prachy někde má a zapírá je, e bych se ani chvilku nerozmýlel. Konečně, tohle já se dozvím. Potkal jsem toti Kopeckýho a ten tvrdí, e s tebou v poslední době udělal pár prodělečnejch keftů, take bys

docela bez koruny být neměl.

Bez předchozího varování skočil a pratil pěstí Netopila do aludku. Ten se bez hlesu skácel na nemytou podlahu. Folmava nad ním dlouhé vteřiny stál ve střehu a kdy

otrhanec otevřel oči, zvedl ho za vlasy a pak udeřil znovu, tentokrát do obličeje.

Počkej,” zasípal Netopil. Něco bych snad přece jenom nael.

To by sis ale musel pospíit,” soukal ze sebe Folmava. Za chvíli toti přestanu mít o peníze zájem. Znovu se trefil na Netopilův aludek a pak si klidně sedl na místo, odkud předtím vyskočil.

Netopil se drahnou chvíli zvedal, motal se, ale pak namířil rovnou ke staré almaře.

Dlouho z ní vytahoval hadry a velijaké harampádí, ne vyndal na světlo plechovou krabici, v ní původně měly své domovské právo lázeňské oplatky.

40

Podal ji Folmavovi. Víc nemám.

Nebyly to ani celé čtyři tisíce. Věděl, e ty ho v tomhle případě nevytrhnou. Sebral dvě pětistovky a podal Netopilovi krabici zpět. Vzal ji s výrazem naprostého

nepochopení. Jsi lump, Karle, ale bez peněz tě přece nenechám. Konečně, mohl by

sis nějaké vydělat. Mám s sebou takovou věcičku, za kterou mi u jeden moc bohatej pán nabízel patnáct tisíc na ruku, vymýlel si. Věděl dobře, e Kudrna přijde z vězení a v říjnu a protoe je teprve září, není mu Madona, ukradená v Merklanově zatím k ničemu.

Co je to? ptal se Netopil u zcela obchodně.

Soka. Gotická. A straně drahá,” poučoval ho Folmava a el pro ni do kufru auta.

Byl rozhodnut nechat ji Netopilovi za poloviční cenu, na kterou ji sám odhadl.

Riskovat s kradenou sokou zpáteční cestu se mu u nechtělo.

Jenome Netopil neprojevil zájem. Ví to přece dobře, Josef, e já jsem na pořádný věcí. Přines psací stroj a já ti zaručuju, e za něj, pokud bude slunej, kápne alespoň tisícka. Přines magneák a Karel u se postará, aby si ho nějakej frajer koupil. Přines prostě co chce, ale jenom ne věci, kterejm nerozumím a na který nemám odbyt, e jo.”

Se vůl,” mávl nad ním Folmava rukou. Ale jak myslí. Přivezu ti tedy pořádný věci, ale pak sebou bude muset házet. A koukej etřit, abych z tebe těch čtyřicet papírů nemusel vymlátit.” Bouchl dveřmi, skočil do auta a ani nastartoval, začal sjídět kopec, svaující se do vsi.

10

Nebylo jetě ani poledne a Folmava seděl u pobryndaného stolu kdysi vyhláeného

motorestu. Objednal si unku s vejci, protoe se domníval, e na ní kuchař nemůe nic zkazit, ale kdy se dozvěděl, e unka dola během dopoledne, dal si s tichým odevzdáním přinést gulá. Byl přesně takový, jaký tu očekával. Přehraboval se v

klikách a lachách a hledal alespoň kousek poctivého masa. Kdy ho stále

nenacházel, zaměřil se raději na omáčku a knedlíky, podobné pijavému papíru.

Najedl se, spíe vak zaplácal aludek a řekl si, e to s kuchyní v jejích hotelu přece jenom není tak patné a e člověk má čas od času okusit něco jiného, aby si dovedl vlastního váit.

41

Z úvah ho vyruil příjezd těkého kamiónu s vlekem. Poznávací značka, ale i křiklavé nápisy na plachtách sdělovaly, e je z daleka. Dvířka vysoko posazené kabiny se po obou stranách otevřela a na zem seskočili řidiči. Bez dlouhých průtahů si to namířili rovnou k motorestu. Sedli si k vedlejímu stolu a poloili před sebe cigarety a

stokorunu. Víc nic. Folmava se zamylené podíval ke kamiónu. Pak vstal, u výčepu

zaplatil a odeel na parkovitě. Odemkl a nastartoval kodovku, ale neodjel. Z druhé strany, odkud nebylo z motorestu tak vidět, se připlíil ke dveřím náklaďáku. Zdvihl ruku vysoko nad hlavu a zkusil kliku. Povolila. Jetě jednou se rozhlédl kolem sebe, pak se vyvihl na schůdky a zapadl mezi sedadla v kabině. Chvíli se nehýbal, jenom rozhlíel. Jeho pohled padl na malou koenou aktovku, která se povalovala na

sklopeném sedadle druhého řidiče. Sáhl po ní, kvírou mezi dveřmi se přesvědčil, e v okolí nikdo není a vyklouzl z kabiny. Dvěma skoky byl u kodovky, zařadil rychlost a protočil motor do obrátek.

Zastavil a po padesáti kilometrech ostré jízdy. Zacouval na lesní cestu a teprve tam otevřel taku. Jetě dřív, ne začal jednotlivé věci vyndavat a rovnat na klín, věděl, e sáhl dobře. Doklady od vozidla, pasy a řidičské průkazy poloil na jednu hromádku.

Peníze a poukázky na naftu na druhou. Pomalu listoval balíčkem bankovek.

Páni, to jsem měl kliku, jásal, kdy odpočítával desátou stomarkovku. Koruny ho

nezajímaly, ostatně bylo jich opravdu jen pár. Zřejmě na oběd a malé občerstvení.

Tuzexových poukázek na naftu bylo o to víc. Posádka se zřejmě chystala tankovat při průjezdu naím územím. Studoval doklady o nákladu a i kdy německy neuměl ani

slovo, vyrozuměl, e kamión má namířeno ze védska na jih Evropy. Jetě těstí,

říkal si Folmava, e v Rakousku i výcarsku musí tiráci platit naftu ve valutách. Jinak bych tu měl jen pár úvěrových papírků, jako jsou tyhle. Chybělo málo a byl by k nim přiloil hořící zápalku. Pak ho vak cosi napadlo a spálil pouze nákladní listy a technické osvědčení. Ostatní strčil do přihrádky v palubní desce.

U nejbliího benzínového čerpadla zastavil. Plnou, poručil obsluze a pak sáhl pro poukázky. Chtěl bych se na něco zeptat, řekl a ukázal pumpaři balíček poukázek.

42

Tohle jsem před chvíli nael na silnici. Div jsem to nepřejel. Na co to

je? Pumpař se díval střídavě na Folmavu i na bločky. Moment, zeptám se paráka.

Místo něho se vak k Folmanovi o minutu později blíil ramenatý pořízek. Ty

poukázky mi asi vypadly z kapsy, kdy jsem si byl u silnice odskočit. Jsou toti moje,

začal a čekal, jaký to na Folmavu udělá dojem. Jenome ten ani nehnul brvou.

Chcete asi nálezný, co by ne, n a t o máte právo. Pořízek pokračoval, ale u ne tak jistě. Nabízím vám pětikilo a nemusíte platit tu načepovanou bandu. Souhlas?”

To by lo, kývl Folmava a nechal si strčit bankovku do kapsy. Není to sice moc, říkal si, ale nemusí vdycky pret. Domů nepospíchal. Odstavil auto na odpočívadle, ale zůstal v něm sedět. Přemýlel, jak odbyde matku a Bořka. Ne e by si z jejich

poadavků něco příli dělal. Věděl, e jim můe kdykoliv říci, a mu vlezou na záda a jediné, jak se mu za to mohou odvděčit, e ho shodí u Majky. Vadilo by mi to? Tak se ptal sám sebe. A čím častěji si tuhle otázku klad, tím víc docházel k názoru, e asi ne. U Bartůňkové se mi sice neije zle, ale přece jenom musí hrát ustavičné

divadýlko. Od té doby, co je doma, a to je u déle ne tři měsíce, nevynechal

například ani směnu. Kromě dnení aktovky a soky z kostela, za kterou můe dostat peníze zřejmě jedině od Kudrny a to jetě musí pár dnů čekat, nic neukradl, dokonce se ani o nic nepokusil. Vidět ho tak parta z basy, určitě by se smíchy neudrela. éf coby vzorný pracovník a skoromanel. Ale co, dělám dobře, přesvědčoval sám sebe.

V minulosti jsem vdycky dopadl patně, protoe jsem jednal ukvapeně. Bez velkého plánu a bez zajitění. Teď se nemusím nutit do spěchu. Mám čas. A uhodím tehdy,

a se to vyplatí a bude to tutovka. Ve velkém. S takovými znalostmi, jaké mám, by v tom byl čert, aby se mi jednou nepovedla pořádná trefa. A pak sbohem, Bartůňková i tohle město. Vyrazím do Prahy. Jestli je někde ivot, tak je to jedině tam. Odbarvená Květa, co chodívala nejpřepychověji oháknutá a tvrdila, e od Jalty dolů jí patří celý Václavák, bude zírat. Jenome tentokrát se na ni pro změnu vykalu já. Pak si

budeme kvit.

Zaparkoval před Labutí a veel do restaurace. Bořek na něho kýval, ale nemohl se k němu rozeběhnout, jakkoli na něm bylo vidět, e by to nejraději udělal. Jenome

vechny stoly byly obsazené a tak se měli číníci co ohánět. Folmava tedy stál mezi dveřmi a čekal.

43

Bořek se kolem něho mihnul, kdy běel do kuchyně. Počkej na mě v autě. Tady si

není ani kde sednout. A na atnu se mi nechce, ví proč ..

Folmava sice nevěděl, ale kývnul. Koukej to u zapíchnout, doporučil, za půl

hodiny máte zavírat a jetě nosíte jídlo. Kdo to kdy viděl.

Ne stačil vykouřit v autě cigaretu, seděl Bořek vedle něho. Tak co, má?

Odpověď dlouho nepřicházela. Teprve za hezkou chvíli Folmava promluvil: Tak se

podívej, milánku, mám. Otevřel peněenku a nechal Bořka podívat na růek

stomarkovky.

Páni, valuty, to je rádlo.

Jenome z těch nedostane ani floka. Rozhodl jsem se, e tobě i mámě nakalu.

Pokud se tebe týče, kdy se začne stavět na zadní, roztrhnu tě jako hada.

Bořek mlčel a díval se překvapen na Folmavu, který na něho dosud působil dojmem

měkkého chlapa.

Pohráli jsme si, pokecali, ale teď toho mám právě tak dost.

Jenome já peníze nutně potřebuju,” ozval se po chvíli Bořek. Moc nutně.

Tak si je koukej opatřit, řekl Folmava. Jak, to je tvoje věc. Ale nesna se je dímat ze mne.”

Mohl bys mi alespoň píchnout,” zkusil to Bořek nesměle.

To bych mohl. Jak si to představuje?”

Ví,” mluvil Bořek pomalu, mám jetě jednoho kámoe a s ním jsme tuhle vlezli do jedné chaty kousek odtud. Docela sluně jsme se tam napakovali. Jenome ve věcech a ne v penězích.”

Pořád jetě nevím, proč mi to vechno vykládá,” tvářil se Folmava nechápavě, i

kdy dobře věděl, co bude následovat.

Bořek také bez dlouhých rozpaků vypálil: Myslel jsem, e ty se v těchle věcech

vyzná, take bys nám mohl zařídit, aby to někdo prodal.”

Folmava se tvářil překvapeně. Nejsi tak trochu na hlavu?” Počkal, a jaký dojem

jeho výpad na Bořka udělá a pak pokračoval: Ty si myslí, e se dám sbalit kvůli pár hadrům a nějaké staré televizi?”

Jak jsi, prosím tě, přiel na televizi?”

Lidi to dneska bez televize nevydrí ani na chatách. Jenome novou si tam dá

málokdo. Větinou u tu, co mu doma doslouila,” kolil ho Folmava.

44

Tak v tomhle případě jsi vedle, Pepánku,” radoval se Bořek, e přece jenom

přetrumfne svého společníka. V týhle chatě nebyl ádnej starej krám, ale přímo

japonskej zázrak. Barevná, tranzistorová, přenosná. Značka Sony. Co ty na to?”

To bylo vechno, co jste tam vyáhli?”

Jetě fůru jinejch věcí, jinak bych s tím za tebou nelezl. Italskej psací stroj, americkou minikalkulačku, dvoje výcarský digitálky, trochu zlata - a v garái spoustu fajnovýho vercajku. Samý gola klíče, vechno ve chrómu a tak.

To mi řekni, Bořku,” zamyslel se na chvíli Folmava, jak můe někdo nechat

takovýhle poklady v nehlídaný chajdě. To musí bejt blázen.

Ale ne, namítl Bořek. Náhodou jsme si to zjistili. Je to nějakýho doktora, kterej se rozvádí a vechny svoje věci si přivezl na chatu, aby mu to manelka nesebrala.

Folmava se začal smát. Stejně o to přiel, kořen. Kolik zato chce?

Dvacet papírů, vyhrknul bez rozmýlení Bořek. Bylo znát, e o téhle částce u

uvaoval před rozhovorem s Folmavou.

Kolik?

No, přece dvacet, slyel jsi dobře. Tolik ty věci ocenil skutečnej odborník, řekl Bořek u s mení jistotou.

Tak a je taky za tu cenu prodá,” řekl resolutně Folmava. Chvíli se tvářil uraeně, ale pak byl první, kdo přeruil nastálé ticho: Úplně na rovinu, kamaráde. Kdybys ty krámy el koupit do bazaru, o fungl novejch samosebou nemluvím, tak bys za ně asi doopravdy těch dvacet táců dal. Jenome tohle je kradený, a chce nebo ne. ádnej kupec za to takový prachy nedá. Vezme si to jedině tehdy, kdy se mu to bude zdát jako dobrá náhodná koupě. Za vechno dohromady by se mohlo říct moná deset

táců. Ale o polovinu tě připraví překupník, protoe ten z toho musí mít taky k  e f t … 

To je ale pinavost,” rozčiloval se Bořek.

Mlč, cucáku, to je normálka,” okřikl ho Folmava. Riskuje při nejmením jako ty, svý prachy si zaslouí.”

Tak co mám dělat? Jsme na to dva. To kadýmu zbydou mizerný dvaapůl tisíce.”

A to jste vlastně jetě nic neprodali, take … “

Okamik, ke kterému celý rozhovor spěl, nastal. Folmava se tvářil, jako by ho

Bořkova ádost zaskočila. Pak se ozval: No, je to pro mne velkej risk, to uzná. Ale pro tebe bych to udělal. Samozřejmě za podmínek, o kterých jsme mluvili. Jsem sice cvok, e nastavuju kejhák zadarmo, ale kdy jsi tak potřebn e j …

47

Zařídím to jetě dneska v noci. Mámě doma řekni, e jsem musel vzít mimořádnou

ichtu v baru, kdy jsem se pro tebe stavoval. Jeď vlakem, ale domů zavolej

telefonem, a nás Majka nenechá hledat esenbákama. To by mohlo bejt povyraení.

Jo, toho tvýho kámoe mi přiveď ukázat. Do tý doby mu o mně neřekne ani slovo.

Já u jsem mu řekl, Pepo. Ale on umí mlčet.

No to jsem tedy moc zvědav. Protoe jestli ne …  změřil si Folmava Bořka, tak se potom máte oba na co těit.

Odjeli do jakési kůlny na kraji města, odkud Bořek vynáel ukryté věci a nakládal do kufru auta. Rozloučili se beze slova. Folmava zamířil tam, kde ji dneska byl - k Netopilovi. To ovem Bořek nevěděl, ani se mu s tím Folmava nehodlal svěřovat.

Stejně tak jako s tím, e místo pěti tisíc, o kterých mluvil, dostane sám Folmava částku téměř dvojnásobnou. Bořkovi dá samozřejmé jen to, na co ho připravil.

11

Bořkův kamarád se jmenoval Vojtěch Karas a jeho ivot byl pro mnohé záhadou.

Chodil na průmyslovku, byl ve čtvrtém ročníku a nikdy se dosud nestalo, e by přinesl domů horí známku ne dvojku. Kam chodili ostatní kluci v dínsách a opraných

bavlněných tričkách, tak na sebe navlékal pomalu černé aty a běloskvoucí koili. K

dospělým se choval vybraně a sluně, na otázky odpovídal s jistou elegancí a zdálo se, e ne něco řekne, pořádně si to rozmyslí. Byl samé děkuji a prosím, a to jeho vrstevníkům lezlo na nervy. Pak náhle ztloukl svého souseda v lavici tak, e mu

chirurgové museli v obličeji nadírkovat estadvacet stehů a přitom kroutili hlavami, jak je moné, e to neodnesly kosti. Město bylo nad tím činem vzhůru nohama, ale Vojtěch byl u druhý den zase tím známým sluným Karasem. Řekli si tenkrát, e mu nějak přeskočilo, ale na vyetření k psychiatrovi ho neposlali. Po několika měsících přeskočilo Vojtovi znovu. Pak opět. Stále se to bralo jako nějaké nepochopitelné

vyinutí smyslů. A nikdo se přitom nepozastavil nad zřejmým faktem, e intervaly

Vojtěchova násilnictví jsou čím dál tím kratí.

48

S Bořkem se seznámil na diskotéce a padli si do noty. Vojta byl duchem a Bořek

tělem, jak tomu občas říkali. Táhli to spolu u druhým rokem, chodili na mejdany, zkusili si začichat nafetovat se tvrdí drogou, v podstatě ve stejnou dobu začali nabývat i své první zkuenosti s nepříli odmítavými dívkami z party. Vechno by jim tedy vycházelo podle jejich představ. Jen jedna věc je tíila - stálý nedostatek peněz.

Kdy byli naposledy v takové tísni, e si museli vypůjčit na cigarety, napadlo Bořka, e by mohl říci Vojtovi něco o svém papínkovi, jak Folmavu často nazýval. Vojta se zamyslel a pak přiel s návrhem, zkusit to jako Folmava. Krást.

Okradou tě v restauraci, v obchodě i jinde, řekl tenkrát Bořkovi. A ty jim jetě dá pořádnou dikreci. Nad tím se nikdo nepozastavuje. Proč bychom si teda měli dělat výčitky, kdy něco ukradneme v pravém slova smyslu. Efekt je stejný.  Na nápad

vykrást chatu doktora Malého přiel také Vojta. Realizoval ho vak Bořek. Pak el za Folmavou. Na tom se s Vojtou domluvili. Počítali sice s částkou o něco větí, ale i tak se cítili spokojeně. Zkuený kriminálník jim dělal poslíčka. Kdo se jednou nechá chytit, říkal Bořkovi Vojta, ten nemůe mít moc filipa.

Shodou okolností si něco podobného myslel Folmava o dvou malých zlodějíčcích,

kteří by mu chtěli konkurovat.

Seznámení Folmavy s Karasem proběhlo vcelku hladce. Dolo k velmi rychlé úmluvě.

Podle ní to kadý z trojice potáhne na vlastní pěst. Teprve při větích akcích, tam, kde by Bořek nebo Vojta nevěděli, co a jak, měl zasáhnout Folmava. On sám pak

slíbil, e a najde něco pořádného, pozve je ke společné práci. Podle toho, čí to bude nápad a plán, se bude dělit i kořist. Folmava ve vech případech obstará prodej

kradených věcí.

Tahle úmluva se uskutečnila na začátku října. U za čtrnáct dní startoval Folmava kodovku a vydal se k Netopilovi, protoe Vojta s Bořkem vyuili onemocnění hlídače v autobazaru. Bořek, který se v tomhle oboru přece jenom vyznal, odmontoval za

jednu noc z estnácti vozů vechna přídavná zařízení a parády, které tam jejich

majitelé navěsili.

Netopil dal Folmavovi osm tisíc. Bořek s Vojtou dostali čtyři. Dva si Folmava nechal za údajný prodej a dalí dva zapřel.

Přítí týden přinesl Vojta s Bořkem pět védských motorových pil. Vykradli

maringotku lesních dělníků. Kadá pila sama o sobě u představovala sluný kapitál.

49

V následujících dnech udělali jetě sklad drustva Mechanika, kanceláře Restaurací a jídelen, dvě mateřské koly a jednu chatu. Folmava se nestačil divit: Brzděte, kamarádi, brzděte. Tenhle fofr by se nemusel vyplatit.”

Jenome ti dva cítili v kapse stálý příliv peněz a byli jako k neudrení. Pomalu obden se jim dařilo někde něco vykrást. Přesvědčeni o své nepolapitelnosti, pokoueli těstí i jen tak, náhodně. Mnohdy jim noční výlety nevynesly víc, ne staré hodinky, jindy ovem docela sluný kapitál. A se přitom vdycky divili, e si na cennosti nedávají majitelé větí pozor.

V okrese u z toho začínal být poprask. Bořek s Vojtou se chystali do dalích

podniků. Jenome zapomněli, e je tady jetě Folmava.

Naloil je do auta a odvezl za město do známé stylové vinárny. Pozdravil se s

obsluhou, protoe číníci se větinou znají. Objednal láhev Tramínu, kterým byly

zdejí sklepy proslulé. Dlouho se bavili o vem moném. A se oběma mladíkům

zdálo, e je sem Folmava vyvezl opravdu jenom na skleničku. To byl vak omyl. Teď k věci, panstvo. Jestli bez mého svolení jetě jednou do něčeho vlezete, chytnou vás druhej den poldové.”

Neví, jak by to dokázali?” vysmíval se Bořek. Zatím běhají po okolí a prověřují takové, jako jsi ty. Tak se nepla.”

Folmava se na něj podíval pohledem, který nevěstil nic dobrého. Já jim řeknu, kam mají jít.”

Vojta se tvářil, jako by nevěřil svým uím. Prosím vás, pane Folmava, ráčíte si

uvědomovat, e v tom jedete s námi?”

Neráčím,” opičil se po něm Folmava Pro kadý z těch dnů, na kadou hodinu a

minutu, ve které jste něco kradli, mám alibi. Buď jsem byl v práci, doma nebo v

hospodě mezi lidma.”

Tak ty jsi se sychroval, jo?” procedil Bořek.

Ne, to ne, s úsměvem odpovídal Folmava. Jenome tak u to ve světě chodí - kdy

nic zlého nedělá, tak má tolik svědků, kteří ti to dokáí, e je ani nepotřebuje.

Obráceně to bývá horí. Vude jsou vae stopy. Jestli si myslíte, kdy jste si vzali na práci rukavice, e vás to zachrání, tak jste taky na omylu.

My rukavice nepotřebujeme. Otisky prstů přece nebudou Bezpečnosti nic platné.

Nejsme v evidenci.”

Zatím nejste, chlapečkové, ale kdy bude mít policie hláku, tak si to srovnání

snadno udělá.”

50

Dobře, pořád nevyhrouj. Píchne to ty na nás, my ti to vrátíme, oznamoval Bořek.

Třeba si myslí, e to bude mít jednoduí ne my, ale stejně v tom nakonec

uvízne. Tak nevyskakuj.”

Folmava věděl, e má Bořek pravdu a dost se divil, jak na to mohl přijít. Rychlejí uvaování čekal spíe od Vojty. Nikdy ho sice nenapadlo, e by mohl kluky shodit, na to mu a příli vynáeli. On při tom vlastně nemusel ani asistovat. Odvézt věci k Netopilovi a inkasovat. To byla jeho starost. A protoe Netopil mu po malých

částkách splácel i rozfofrované peníze, byl spokojen. Věděl sice, e ty peníze, které mu Netopil třesoucí se rukou dává, si na druhé straně nechává za prodej věcí jaksi navíc. Ale věděl také, e proti tomu není obrany.

Z příliné aktivity mladých kompliců měl vak skutečné obavy. Celou dobu, kterou oni vylamovali zámek za zámkem, nosil v hlavě plán, který by snadno a najednou dal víc, ne celé jejich pachtění. Ale na to, aby ho mohl uskutečnit, je potřeboval. Oba.

Měl bych kauf, to je to, proč nechci, abyste se proflákli předčasně, řekl jim. Kdyby to vylo tak, jak si představuju, mohlo by to hodit alespoň sto tisíc.

Pro kadýho? vydechl Bořek s úasem.

Jenom mi tu, prosím tě, neblbni, mírnil ho Folmava. Pomalu měsíc se honíte a co z toho máte. Kadej ani ne deset tisíc. A teď bys z jedné rány chtěl mít tři sta. Budeme rádi, kdy tam bude těch sto pro vechny.

To znamená slabých padesát, zafilozofoval si Vojta. Protoe povinnou ztrátu za prodej přece nemůeme vynechat.

Tenkrát u nic prodávat nebudeme. A u asi nikdy ne. Výjimku uděláme jediné

tenkrát, a uvidíme, co dá Kudrna za soku a za ty pily, co se mi nepovedlo udat.

Folmava se na chvíli zamyslel. Ale i potom budeme moc opatrný a prodávat budeme

jen za valuty. Jinak se to toti nevyplatí.

A co chce dělat? divil se Vojta.

Jít jenom po hotovejch penězích, řekl Folmava. Nemá problémy ani ztráty s

prodejem a je nejmení riziko, e tě vyhmátnou. Vechny stovky jsou přece stejný.

A na čísla, poznamenal Vojta.

Počkejte, přeruil je Bořek, tak o co vlastně kráčí? Na co se půjde?”

Dozví se to včas,” řekl tajemně Folmava, hodně brzo.”

51

12

Byla neděle, kalendář sice vystrčil na obdiv červenou pětadvacítku, ale po sluníčku nebylo venku ani potuchy. Do poloviny října panovalo druhé léto, ale poslední týden nestál doopravdy za nic. Nadporučík Blecha stál na nádvoří výkupního skladu ovoce a zeleniny a neustále si ohrnoval límec tenkého baloňáku. Kdybych si vzal pořádnou bundu, huboval. Ale stejně mu nezbývalo, ne odevzdaně mrznout. Ručičky na

hodinkách ukazovaly půl deváté a pořád to jetě bylo kalné a ospalé ráno. Takové, jaké je vechny zastihlo doma před dvěma hodinami, kdy jim operační důstojník

telefonicky oznámil, e mají veho nechat a přiběhnout na správu. Je tu větí

vloupačka. Kde?” zeptal se Blecha jetě, ale operační ho u neslyel, protoe

vytáčel dalí číslo.

Peka s Bauerem na tom byli v tuto chvíli o něco málo lépe. Pracovali pod střechou.

Fotografovali, snímali otisky, měřili, zkrátka dělali to, co se v podobných případech na místě činu zpravidla dělá. Fotoblesk Bauerova aparátu zalil u poněkolikáté svým ostrým a ne zrovna příjemným světlem kancelář vedoucího. Přesněji řečeno místo,

kde v koutě za plentou měla stát nedobytná pokladna střední velikosti. Měla, ale

nestála. Za závěsem, volajícím po čistírně, zbyl jen její podstavec. Otevřené okno dávalo zcela jednoznačně tuit, jakou cestou se téměř tři sta kilogramů váící kasa dostala ven.

Hotovo,” hlásil Peka Blechovi. Alespoň tady uvnitř. Teď jdeme odlít stopy

pneumatik tamhle z té cesty. Jestli tam ovem budou pro podobné kousky alespoň

trochu podmínky.”

Nadporučík pokývl a věděl, e mu Peka rozumí. Znali se natolik dobře, aby si

nemuseli určité věci říkat dvakrát. Hodíme sebou, to ví, e ano,” zahlaholil tedy Peka a s kufírkem v ruce odcházel k výjezdu ze dvora.

Pojďte dovnitř, pane vedoucí,” obrátil se Blecha na malého mue v modrém pláti, jaký je snad odedávna jakýmsi skladnickým stejnokrojem. Pod ním měl vak

oblečenou silnou vatovanou vestu, co napovídalo, e tenhle zdrcený chlapík nedělá v oboru týden nebo dva, ale přinejmením roky. Jako kdyby četl Blechovy mylenky, spustil sám od sebe: Jsem v brani u pomalu třicet roků, a tohle se mi jetě

nestalo.”

52

Klid, hlavně klid. Vechno se vysvětlí,” uklidňoval ho Blecha, kdy viděl, e vedoucí je na pokraji zhroucení.

Pane Pánek, ukradli nám jetě vozejk,” houkl do okna noční hlídač, který vyvíjel a teď značnou aktivitu.

Neukradli,” informoval Pánka nadporučík. Jenom na něm odvezli káču ze dvora k

autu. Ted ho mají v práci technici. Ale kdybyste mohl tak nějak od začátku … Co jste za podnik, jaké tu panují praktiky, proč tu máte tolik peněz v hotovosti a podobně.

Něco u samozřejmě vím a spoustu se toho domýlím, ale přesně bych to potřeboval

slyet právě od vás. Na podrobnosti se budu samozřejmě ptát průběně.”

Vedoucí se nadechl a pak neočekávaně vyrazil: Nedáme si kafe? To tady toti

zůstalo.”

Blechou projela příjemná předtucha. To bych si dal. A dokonce velice rád.”

Pánek postavil konvici na vařič a sypal do pořádných álků vrchovaté ličky hnědého práku. To máte tak, já kdy si brzo po ránu nevypiju svůj obligátní smráček, tak celý den stojím za zdrávas královno.”

Blecha na to neříkal nic, protoe sám trpíval podobnými pocity. Ani jeden z nich si kávu neosladil. Tahle maličkost, kterou Pánek zřejmě náleitě ocenil, způsobila, e malý vedoucí se stal náhle hovornějím. My patříme pod spotřební drustvo,” zalovil ve vypáčené zásuvce a poloil před nadporučíka papírové desky. Ovoce a zeleninu vykupujeme u spoustu let. A opravdu ve velkém. Moc se to u nás ani neví, ale třeba v období ranné zeleniny nakládáme například salát v noci na polích rovnou do

kamiónů a ty u jsou v est ráno na hranicích a v deset třeba ve Vídni nebo večer v Helsinkách. Keft je to velice slunej. Na větinu ovoce není takový fofr. To se za den nezkazí ani nepovadne. Take to nakládáme tady u nás. A kdy mám říct úplnou pravdu, tak toho zase tolik neexportujeme.”

Dal si pořádného loka a pokračoval: Nevykupujeme ovem jenom od drustev; ale i

od soukromníků. Zvlátě teď, na podzim. Co myslíte, kdy má někdo dvacetiarovou

zahradu a na ní dobré odrůdy jablek, vydělá si v průměrném roce pěkné peníze.

Pěstitelů je tu v irém okolí hodně, to víte jistě sám. A ti přijídějí k nám do výkupu vlastně kadý den. Máme sice odhad a praxi, ale na korunu přesně nikdy neurčíte, kolik budete přítí týden potřebovat. Protoe soukromníkům, těm se musí platit

hotově, na dlaň. No a kvůli tomu jsem měl v kanceláři tu kasu a v ní osmdesát tisíc.

53

Počítal jsem, e by mi mohly do středy vydret.

Počkejte, pane vedoucí,” přeruil ho Blecha. To jste nebyl povinen přes sobotu a neděli vracet peníze do města bance?”

Byl a nebyl,” připustil opatrně Pánek. Jak se to vezme. Ná vnitřní předpis říká, e v kanceláři nesmí přes noc zůstat hotové peníze nezabezpečené a nehlídané. Já měl obojí. Hlídače i pokladnu.Je sice fakt e na sobotu a tak … ale léta letoucí se to vedlo takhle.

Hm, to z vás máme radost, zabručel Blecha spí pro sebe ne pro vedoucího.

Věděl někdo o tom, e tu peníze zůstávají?

Jejej, kde kdo, zasmál se Pánek.

Alespoň to nebudeme mít tak jednoduché,” odtuil s ironií v hlase nadporučík.

Do otevřených dveří strčil hlavu strámistr ídlo: Praporčík Peka vzkazuje, e můete poslat kluky z obvodního oddělení pryč, e u tu nebudou nic platní.”

Vyřiď Pekovi, a si laskavě uvědomí, e rozkazy tu dávám já. Nikoho nesmí ani

napadnout, aby el domů. I kdy souhlasím s tím, e tady u opravdu moc platní

nejsou. Take oni a s nimi ty, Kolář, Bláha a Kučera oběhnete celé okolí. Promluvíte s kadým, kdo bydlí v okruhu skladu a mohl v noci nebo nad ránem něco slyet,

moná i vidět. O co jde, víte, to vám nemusím vysvětlovat. Běte na to.”

ídlo klusal z kanceláře se spokojeným výrazem. Na kriminálce byl veho vudy dva měsíce, hned po příchodu ze koly. Nebývalo to sice pravidlem, mladí přísluníci si větinou odbývali učednické roky v pořádkové a hlídkové slubě, ale ídlo měl

nejlepí reference a tak to s ním na skupině obecné kriminality zkusili. Projevoval postřeh a přes mnohdy naivní nápady začátečníka si nevedl patně.

Sotva se za ním dveře zavřely, vzápětí znovu někdo mačkal kliku. Na prahu stál

noční hlídač Věčný. ,,Já jsem c h t ě l … “

Pojďte dál, stejně bych pro vás musel dát poslat,” zval ho Blecha. Staříkovi se

prokazatelně do místnosti nechtělo. A Pánek vstal, postrčil ho na idli ke stolu a zavřel dveře.

Pane Věčný,” začal Blecha a díval se přitom do otevřeného zápisníku, poloeného

na stole, jak je moné, e noční hlídač neví, co se tady v noci dělo?”

54

Věčný sklonil hlavu a díval se upřeně do země. Odpovědět mu bylo velice

nepříjemné. Jetě teď ho bolela hlava po spoustě piv proloených mysliveckou a

rumem. Věčný toti v noci nehlídal. Ve vesnici pořádali poárníci zábavu. Byla to první pořádná tancovačka sezóny. Nesměl na ní chybět. Zvlátě včera, kdy mu bylo

pětaedesát a on se rozhodl pozvat kamarády na skleničku k výčepu. Říkal Pánkovi, e hlídat nepůjde, a si na tu noc sedne do kukaně třeba sám. Ale vedoucí nechtěl ani slyet. Věčný tedy k alu svých kamarádů, ale i k svému vlastnímu, v est hodin večer do skladu přiel. V tace měl kromě svačiny jetě láhev albánského koňaku,

kterou dostal k narozeninám od syna. Ze začátku směny se chtěl jen trochu zahřát, pak u pil na vztek. V devět hodin byla prázdná láhev zapomenuta na stole a Věčný pochodoval do Oldřichova, aby splnil to, co přátelům slíbil. Do skladu se u nevrátil.

Pořádně zmoený zamířil rovnou domů. Tam ho také nael denní hlídač, který celou

spou objevil. Tohle vechno vysvětloval Věčný nadporučíkovi s provinilým

úsměvem koláka, který sice ví, e provedl něco, co neměl, nebo co se nesluí, ale který přesto doufá, e to učitelka nebude brát tak váné.

Blechovi připadl pomalu stejný úkol. Teď u je na křik stejně pozdě, řekl si, vstal a podal Věčnému ruku: Běte klidně domů, kdy vás budeme potřebovat, zavoláme

vás. S netajenou radostí se hlídač odlepil ze idle a zmizel po pár vteřinách mezi otevřenými vraty..Blecha se u dlouho nezdroval. Rozloučil se s vedoucím a

Pekovi nařídil, aby hned, jakmile tu skončí, přijeli vichni na oddělení. Musí se udělat plán dalího postupu. Tak a kadý připraví, co zjistil.

Odpoledne ve čtyři hodiny byli u alespoň o něco moudřejí. Pachatelé, kteří museli zcela jistě vědět, e ve výkupním skladu bývá větí částka peněz v nedobytné

pokladně, vnikli do nehlídaného objektu tak, e přelezli zamčená plechová vrata.

Páčidlem pak uvolnili závoru, ale autem dovnitř nevjeli. Vyrazili okno u kanceláře vedoucího, vlezli dovnitř, vypáčili zásuvku od psacího stolu a pak naloili pokladnu na vozík, odvezli k autu a naloili. Celý postup svědčí o dobře připravené akci, ale zároveň i o tom, e nikdo z pachatelů, kteří byli s největí pravděpodobností dva, třetí ovem mohl sedět v autě a nevystoupit, neuměl otevřít trezor na místě. Museli ho odvézt a to znamená, e ho budou rozřezávat v nějakém úkrytu.

55

Tady je jejich slabé místo. Blecha zavřel zápisník a podíval se po svých lidech: Fůra věcí zůstává zatím nevyjasněna. Například to, jestli opilecký výlet nočního hlídače byl náhodnou nebo naplánovanou skutečností? Dalí věc, která zůstává záhadou, proč vypáčili psací stůl a přitom z něho nevzali ani seívací sponku ..

Vzadu v kanceláři vyletěla ruka nad hlavu. Pavel ídlo s ní třepal a upozorňoval na sebe nadporučíka. Co je Pavle, hlásí se pořád jako ve kole, usmál se Blecha.

t,Já bych měl tuhle připomínku. Kdy jsme skončili s kluka-ma debaty v domcích

okolo skladu, kde prý stejně nikdo nic nemohl slyet, protoe vítr hrozně lomcoval s plechovou střechou garáe, zaskočil jsem jetě k Pánkovi. Zeptat se, jak dlouho u je ten plech utrený. Řekl mi, e půl roku, ale o to teď nejde. Mně také zásuvka nelezla do hlavy, tak jsem se zeptal, co v ní chybí.

Nezdruj, napomenul strámistra Peka. To u tady bylo.

Ale Blecha dal gestem jasně na srozuměnou, e má Pavel pokračovat. Povídám

tedy: nejde mi o to, co ukradli, víme, e ze stolu nic. Ale co tam chybí proto, e jste to tam nedal vy sám.”

To jsi mu vysvětlil velice srozumitelně, co od něho chce,” ozvalo se znovu z

Pekova místa.

On věděl, jak to myslím,” odpověděl mu s pocitem uspokojení Pavel. V té zásuvce toti chyběly klíče od trezoru.”

Vechny hlavy se najednou zvedly. Strámistr si to uvědomil a zrudl. Já vás nechci poučovat, to ne, já jenom … “

Ty omluvy si schovej do tanečních, a lápne mistrové na střevíček,” pobízel ho Peka, který jako vichni pochopil, e Pavla napadla mylenka tak rovná a správná, e je a s podivem, proč se na toté nezeptali oni sami.

Prostě, vedoucí Pánek má v tom uplíku vdycky přes den klíče od trezoru. Ale na

noc, a taky na soboty a neděle, si je bere domů.”

ídlo domluvil a bez jediného slova navíc si sedl na své místo. Ohromený Blecha

obeel stůl a poplácal Pavla po zádech. Navrhnu ti odměnu. Jen co s tímhle

skončíme.” Obrátil se k ostatním: A já se prosím toho Pánka ptám alespoň stokrát, co se mu ztratilo ze stolu.”

56

Vcelku pravdomluvně tvrdil, e nic, smál se u Bauer.

Blecha se zase posadil a čekal, a se v místnosti přestanou chlapi mezi sebou

dohadovat. Vechno je tedy jinak, nebo alespoň v jiném světle. Teď to vypadá, e odvezení kasy bylo nouzovým řeením, protoe ve stole nebylo to, s čím najisto

počítali - klíče od jejího zámku. A o těch klíčích mohl vědět nejspí ten, kdo ve skladu někdy něco prodával a viděl, kam vedoucí klíče ukládá. Take, napřímil se za stolem, osvědčená sestava ídlo, Kolář, Bláha a Kučera vyrazí do skladu jetě

jednou. Vezmou tam účetní doklady a projdou je za poslední měsíc a rok. Za měsíc

mi napite kadé jméno, za rok ta, která budou v knize víc ne třikrát. A to budete mít, vydáte se za těmi lidmi, kteří jsou ve skladu nejčastějími hosty. Prověříte jejich alibi a také to, jestli o způsobu proplácení s někým v minulosti nemluvili, jasné?”

Kývli a li. Blecha chtěl pokračovat, ale vedle jeho zápisníku, ve kterém se chystal zalistovat, zazvonil telefon. Zvedl sluchátko a poznal hlas náčelníka.

Nadporučík Blecha, slyím.”

Jendo, a skončí poradu, stav se u mne.”

Vy jste tady v budově?”

Ne, doma, ale stejně jede okolo.”

Za půl hodiny jsem u vás.”

Dobře, čekám tě.”

Blecha zavěsil a na tvář mu naskočil starostlivý výraz. Jedu na koberec,” oznámil.

To my raději mizíme,” ozvalo se s účastí auditorium a ztratilo se z kanceláře.

13

Náčelník okresní správy SNB v Litavě podplukovník Matějka seděl v pokoji zabalen

do přikrývky a usrkával z kameninového půllitru horký čaj. Já se snad té chřipky nezbavím,” řekl omluvně a ukázal Blechovi na protějí křeslo. Jinak bych el za

tebou na správu a nezdroval tě touhle zdvořilostní návtěvou.”

Nadporučík mlčel, protoe věděl, co ho čeká. Nemýlil se.

57

Podívej, Jendo, neber to jako výčitku, ale u pomalu dva měsíce ti řádí v rajónu parta, o které nic neví. Kolik u toho mají na krku?”

Devatenáct případů,” hlesl nadporučík. S tím dnením moná dvacet,”

Myslí, e to k sobě patří?” ptal se náčelník.

Na první pohled ne, to předtím je amatérská práce. Zámek odemknout neumí, tak

rozkopnou dveře krumpáčem. Spousta vandalismu a řekl bych i náhodných akciček.

Kdeto ten výkupní sklad udělal profesionál, to muselo být dopředu naplánováno.

Také je nepřivedl do úzkých neúspěch a od úmyslu neucukli,” řekl Blecha a v

krátkosti vyloil náčelníkovi, jak to bylo s klíčem a odvezením pokladny.

Proč tedy myslí, e to má souvislost?” ptal se Matějka.

Protoe na tomhle je dokonalý pouze ten plán. Ale provedení je zase tak vandalské.

Vylomená vrata, vypáčená zásuvka, vyraené o k n o . .

Matějka do sebe nalil zbytek čaje a pak tie, aby to manelka v kuchyni neslyela, poádal Blechu o cigaretu. Ale ty nekuř, povídám, kdyby sem Krista vletěla, kouří

jako ty, jasný?” Zapálil si, dusil v sobě kael a pak teprve pokračoval. Ty z toho tedy vyvozuje … “

To co teď vy, soudruhu náčelníku. e ty amatéry začal nejspí řídit odborník.”

Vyloučit to nelze, to má pravdu,” souhlasil náčelník, ale nemůe se na to upnout jako na jedinou verzi.”

Já vím,” souhlasil Blecha.

Já taky,” nechtěl ho pustit Matějka k řeči. Jenome to je vechno málo. Lidi z okresu jsou u dost natvaný a řekněme si popravdě, mají na to nárok. Musí tu partu odhalit co nejdřív. Zatím jste s tím moc nehnuli.” Zvedl ruku v gestu, které mělo Blechu

uklidnit. Nejsi tu pro to, abych ti něco vyčítal. Já taky vím, e od té doby, co marodí Maek s tím srdcem, dělá kromě vlastní práce jetě náčelnickou papíraři-nu. Ale i to by ti mohlo v tomhle případě pomoci. Ví alespoň, co se ustne v celém okrese, na co narazí chlapci z obvodních oddělení.” Náčelník se náhle zarazil: Zkusil jsi se spojit s dopraváky, aby ti to auto, o kterém jsme mluvili, nali oni?”

To je těké, byla to podle veho kodovka s radiálními pneumatikami. Myslím, e

estkami,” zalistoval v notýsku. Byly nejspí nové, nebo hodně málo jeté. Takový vůz se nehledá snadno.”

58

Ale za pokus to stojí. Má můj souhlas k vyburcování půlky okresu. Tu ňůru musí

přetrhnout. Ale rychle. Jinak budou kody o hodně větí.

Venku na chodníku se Blechovi vrátila nálada. Měl z tohoto rozhovoru trochu obavu.

Ale náčelník nad nimi jetě nezlomil hůl a jak to vypadá, jetě dlouho to udělat

nehodlá. I kdy jim to teď moc nejde. Skočil do auta s tím, e bude dobré, kdy

klukům celý rozhovor vylíčí. A vědí, na čem jsou.

Na dvoře před garáemi nael Jirku Bauera, jak s truhlářským metrem obchází nově

přidělenou kodovku. Váený náčelníku, protahoval slabiky, aby Blechu potrápil, na něco jsem přiel.

No tak se vymáčkni, netrpělivě pobízel Blecha.

Ale Bauer byl rozhodnut tuhle chvíli náleitě vychutnat: Podle stop jsme říkali, e to auto byla kodovka a e to je zoufale málo, protoe od embéčka počínaje se rozměry na spodku vlastně nezměnily, je to tak?

Je, a co má být? nechápal nadporučík.

Jenome já jsem přiel na to, e to můe být jenom nová kodovka, tedy myslím od stopětky po géelesku, ale jenom tahle.

Co ti dává jistotu?

Dveře, kamaráde, dveře, jásal Bauer zcela nepokrytě. Rozměry káči přece známe, na střee ji neodvezli, protoe to by ádné osobní auto nevydrelo. Tudí ji museli dát na zadní sedadlo. A u ádného z předchozích typů kodovek neotevře dveře tak zeiroka, abys tam tu potvoru narval. Jenom u nové a je to jetě na milimetry.

Nadporučík udeřil Bauera pěstí do prsou a rozeběhl se do schodů. Za chvíli stál nad telefonem a volal do bytu náčelníka dopravního inspektorátu. To jsi ty, Karle? zeptal se pro jistotu, kdy se mu na druhém konci linky ozvalo stručné Dub.

Jasně, co chce v neděli zvečera, Honzo? Nebo ví co, přijďte s Lídou na kafe.”

Na to mám tak akorát čas,” zabručel Blecha. Ale něco bych od tebe potřeboval.

Kdyby náhodou tvoji kluci, nebo někdo z oddělení venku, narazil na novou kodovku, která můe být někde kolem sloupků nebo zadních dveří pokrábaná a otlučená, jak

se jí na zadní sedadlo cpala objemná elezná pokladna, tak a ji zadrí a dají mi vědět.” Jinak řečeno, máme se po takovém autě podívat. A můe mít třeba jetě

roztrený potah sedadla, jestli se nemýlím.”

59

Přesně tak.

Celá dopravka tím pádem děkuje přátelům z kriminálky, protoe sama by jistě

nevěděla, co si nudou počít.

Počkej, Karle, já ti to příleitostně oplatím,” řekl Blecha.

Znám tvé sliby. Ale jednou vám doopravdy dám radar a půjdete si poslechnout ty

řeči, a dáte někomu padesátku pokuty. To bude neděle, uvidíte. Ale jinak se můe

spolehnout. Dělám to nerad, ale musím ti ř í c t . .

Blecha opatrně zavěsil, protoe věděl, jaké výčitky, i kdy ne doopravdy míněné, by následovaly.

14

Folmava navrtával do silného boku pokladny u kdoví kolikátý otvor. Bořek s Vojtou stáli opodál a čekali, kdy ho v té činnosti budou mět vystřídat. U druhý den se takhle pachtili, ale výsledek stále nepřicházel. Dneska ráno dal Folmava dokonce Bořkovi ránu pěstí. Tady bude vdycky platit, co řeknu já,” křičel. A komu se to nelíbí, ten a táhne. Pak se vichni uklidnili a střídali se v obsluze vrtačky. Teď ji převzal Vojta a pomalu tlačil na rukoje. Nikdy bych neřekl, co dá za fachu otevřít káču. Jak to můe někdo zmáknout za noc?”

Folmava, který si třel u křečemi svírané zápěstí, vstal a odstrčil Vojtu od pokladny.

Počkej, zdá se to být prasklé.” Zvedl ze země masívní páčidlo, nasadil do

předvrtaného otvoru a zabral. Kov malounko povolil. Pak se do tyče opřeli vichni tři najednou. Trhlina v boku trezoru se začala zvětovat.

A je to,” oddychl si Bořek, kdy si Folmava klekl k otvoru a prostrčil jím ruku. I na něm bylo vidět, jak je nervózní. Nořil ruku hlouběji, ale pak sebou najednou celý trhnul a vytáhl na světlo, co drel mezi prsty. Dva přepáskované balíčky stokorun.

Znovu zalovil. Dalí balíček padl na podlahu garáe. Bořek s Vojtou zajásali nad

osmým a posledním balíčkem. Pak u zvonily jen drobné mince a vylétla sem tam

desetikoruna.

krábnul ses, Pepo,” upozornil Folmavu Bořek, kdy vechny přelo první opojení.

Folmava se podíval na ruku, po jejím hřbetě stékal slabý pramínek krve.

60

To je dneska u podruhé, jestli se nepletu. Asi jsem zachytnul tady o ty ostrý

okraje, řekl a ukázal na otvor. Vyndej z auta lékárničku.

Vojta mu přelepil krábance leukoplastí. Co teď?

Zase jenom makat, hoíci,” pronesl Folmava. My s Bořkem musíme do práce a ty

se koukej ukazovat někde, kde je hodně lidí. Sna se jim vsugerovat, e u tři dny jsi nepřetritě s nima, e ses vlastně nikam ani nehnul. Tady má tisícovku a plav.

Coe? divil se Vojta. Má mě snad za cvoka? Vechno ostatní chce sbalit sám

nebo se budete dělit s Bořkem? Nebuď pitomej, uklidňoval Vojtu Bořek. Josef mi u vechno vysvětlil. Ani my si nevezmeme víc. Musí se nějakou chvíli počkat. Jak by to taky vypadalo, pořád jsme byli vorc a najednou utrácíme jak králové.”

Dobrý, ale jestli mne chcete podfouknout…Nech u si ty blbý kecy, zarazil ho Folmava. Abys viděl, e jedeme férovou jízdu, tak tě bereme do dalí velký věci.

Do jaký?” Dozví se to zítra večer. Přijď v osm, a na minutu přesně.” Vojta vyklouzl za garáová vrata a Bořek s Folmavou naloili pomocí dvou prken na zadní sedadlo rozkuchanou kasu. zamaskovali ji přikrývkami a vyrazili. Za městem zastavili a

vyhodili pokladnu do mělkého příkopu. Druhý den večer se seli před garáí,

kodovka u byla venku a Bořek túroval motor. Folmava si pro tentokrát sedl vedle k Bořkovi a ledabyle prohodil: Do Bystřan, pane taxikáři.” Cíl jejich cesty nebyl městem ani typickou vesnicí. Říkalo se jí středisková obec, ale místní občané si potrpěli na noblesnějí pojmenování a hlásili se o právo nazývat Bystřany městy-sem. Kdy

projíděli návsí či náměstím, podle toho, jak kdo tohle místo pojmenovával, ukázal Folmava na osvětlenou budovu s nově nahozeným průčelím. Objeď to jetě jednou,

Bořku, zastav tamhle vzadu, ale tak, aby bylo vidět na ten znovicírovanej barák.

Bořek poslechl a po pár desítkách metrů jízdy lápl zlehka na brzdu. Folmava se

vysoukal z bezpečnostního pásu a nařídil oběma, aby také vystoupili. Otevři vzadu haubnu, nařídil Bořkovi. Kdyby něco, děláme, e se nám auák přehřál a tak si

musíme dát chvíli voraz, jasný?Oba kývli a čekali, co se vlastně bude dít. Věděli, e jen tak

63

pro nic za nic sem nepřijeli. Folmava se také nenechal dlouho prosit. Tak aby bylo jasno, ten barák, na kterej se koukáme, je spořitelna a pota dohromady. Kadej

čtvrtek se odtud odváejí pěkné peníze, nevím sice za co, ale to nás tak dalece

nemusí zajímat. Faktem je, e ve čtyři odpoledne je tu potovní auto a ty prachy

nakládá. Take my tu musíme být jetě o půl hodiny dřív se vím hotovi.

Se vím, to je s čím, zeptal se Vojta.

No přece s vybráním té spořitelny, troubo. Proto jsme tady.

Bořek s Vojtou viditelně pookřáli. Úspěch ve výkupním skladu jim vrátil důvěru ve Folmávovy schopnosti a tak se jeho dalím pokynům podřizovali vcelku bez protestů.

Vojta prohodil spí jen mimochodem: Má to smysl, kdy jsme teď v balíku?

Folmavovi přelétl přes obličej pobavený úsměv. Osmdesát papírů není ádnej balík.

A potom, pořád přece nebudeme někde lítat. Jen si uděláme takovou slunou

stokorunovou zásobičku na pár let dopředu, dokud nám to vychází. Umění je toti

včas přestat. Ale zase ne příli brzo, dokud nemá dost, musí tvrdě makat. To je zákon.”

To kolení si nech na doma,” přeruil ho Bořek. Proč jsme tady?”

Podívat se na baráček pěkné v klidu. Dávejte pozor, zvlá ty, Vojto, protoe Bořek bude tentokrát sedět v autě s nohou na spojce a zařazenou rychlostí.”

Bořek zjevně nesouhlasil: Tím se auto ničí.”

Pro tu chvíli se to nezblázní. Nemůeme potřebovat, aby ses v rozhodující chvíli pral se altpákou a nemohl tam nacpat jedničku a rozjet se.” Folmava zakroutil hlavou

jako kdyby chtěl říci něco o nechápavosti, ale pak pokračoval: Bořek sedí v autě a čeká. My dva, Vojto, půjdeme dovnitř. Ty rovnou k okénku. Je to druhé vlevo. U toho prvního jsou balíky a dál do prava sportka a poukázky. Strčí na pult pytel a řekne, e chce vechny peníze, co tam mají. A a sebou koukají hodit, protoe je dríme na muce. Já ti budu krýt záda nabitou bouchačkou.”

Ty nějakou má?” divil se Bořek.

Jasně, u moc let, ale zatím jsem ji na nic nepotřeboval.”

Myslí, e bude střílet?

A budeme utíkat, tak dám ránu do vzduchu, aby to lidi poplailo.

64

Co kdy nás chytnou?

Takhle blbě jste se ptali u naposledy. Nemůou nás chytnout. To jsou perfektní

plány, to co vám tady vykládám. Přemýlel jsem o nich jetě dřív, ne mne policie dostala do basy. Nebýt toho, u jsem to tu dávno vybílil. Takhle se to vlastně

oddálilo.

Kolik by to mělo vynést?”

Nejmíň jako výkupní sklad. Ale je to větí risk, to připoutím. Jenome zase na

druhou stranu, ve dne tě nikdo tak bedlivě nesleduje. Bořku, těsně před vesnicí

sundá z auta čísla a vichni si natáhneme na hlavu punčochy. Vypadá to

straidelně.”

A co já,” divil se Bořek. To si mne hned kadý chodec prohlídne a jsem v háji jetě dřív, ne vy vlezete dovnitř.”

Má zcela výjimečně pravdu, kámo. Tak pro tebe ta paráda neplatí. Jinak jsme

domluveni. Zítra je čtvrtek, jde se na věc.”

Nemohlo by to počkat do přítího týdne,” přemýlel Vojta. Abychom toho neměli

moc najednou.”

To je právě nejlepí. Kadej by řekl, e si dá pokoj. Jenome ty ne a ne. Take je vechny zblázníme a budeme pořád vepředu alespoň o pár dní. Ale abychom tu moc

nekecali. Na zítřek se musíme vyspat a mít nervy v pořádku. Jak si na tom, Vojto?”

Dobře.”

A ty Bořku?”

Taky, éfe.”

Kdy uslyel Folmava, e mu zase někdo řekl tak, jak na to byl po léta zvyklý, jenom něco zamumlal a pak se viditelně spokojen rozvalil na přední sedačce.

Druhý den byli u od rána přece jenom dost napjatí. Chvíli po poledni proto Folmava navrhnul, aby si vyjeli na svačinu do Vlkova, odkud to nebude do Bystřice u tak

daleko. Bylo za pět minut půl čtvrté, kdy Bořek zastavil auto přímo před dveřmi

domu, na který se včera dívali z uctivé vzdálenosti protějího rohu náměstí. Na

chodníku nikdo nebyl. Folmava s Vojtou se na sebe podívali, narazili obličeje do

černých silonových punčoch, zavázaných nahoře na uzel a vyběhli z vozu. V malé

dvoraně poty a spořitelny zároveň byly v tu chvíli tři eny. Vem ztuhla krev, kdy se najednou mezi nimi objevili maskovaní mui. Nikdo se ani nehne. Jinak okamitě střílím,” křičel Folmava a mával pistolí enám před očima. Stará Kadrnoková se

nadzvedla na pičkách. Potom omdlela a s temným uchnutím dopadla na dladicemi

vykládanou podlahu.

65

Nikdo si toho v tu chvíli příli nevímal. Úřednice za přepákami nechápavě koukaly, co se děje a chvěly se při pohledu na dvě postavy, a příli podobné těm, co byly zvyklé vídat jenom v dobrodruných filmech.

Vojta přiskočil k okénku a poloil na přepáku sportovní pytel, jaký pouívají na výstroj hokejisté. Vechno, co tu máte, naházejte do toho vaku. A ádné podrazy

nebo hned střílíme.”

Mladá ena sedící u stolu za sklem začala beze slova házet na dno pytle bankovky z plechové skříně. Bude toho s bídou jako ve skladu, pomyslil si Vojta a pozorovali přitom pomalé a ustraené eniny pohyby. Ale ani to není zase tak málo, aby se lov nevyplatil. Páni, za chvíli budou v takovém balíku, e si koupí auto sám pro sebe i kdyby to měl být do začátku jenom trabant. Nepotřebuje se dát u vozit těmi

nafoukanci, co ho nechtějí pustit za volant jenom kvůli tomu, e dosud nemá řidičák.

Představil si, jak se řítí obrovskou rychlostí po dálnici a vedle sebe má nějakou přítulnou dívku. Jenome sen netrval dlouho.

Kluci, bacha, auto je tady!” Otočili se po hlase a uviděli Bořka, který ukazuje za sebe.

Pryč!” houkl Folmava. Nechali veho a vyrazili ke dveřím. Plátěný pytel dopadl

zvolna na dno plechové skříně. V tu chvíli v něm bylo bez edesáti korun rovných sto dvacet dva tisíc.

Vmiku stáli na chodníku před spořitelnou. Automobil na převoz cenných zásilek stál zaparkovaný těsně za jejich kodovkou. Vystupovali z něho dva mui, kteří se čemusi velice spokojeně smáli. Je docela moné, e nebýt nasazených punčoch na hlavách

Folmavy s Vojtou, byli by trojlístek lupičů nejspí nechali bez povimnutí projít okolo.

Takhle se vak zarazili a nevěřícně se dívali na tři prchající postavy. Stůjte, ani krok dál!” zavolal větí z nich a rozeběhl se ke kodovce. V tom do ticha náměstíčka třeskla rána, ten mu klopýtl, u neběel, jen se chytil za prsa a po dalích dvou vrávoravých krocích upadl. Folmava otočil revolver směrem ke druhému mui a

několikrát za sebou zmáčkl spou. To u se Bořkovi podařilo konečně nastartovat a s divokým pískotem pneumatik opustit Bystřici.

Nikdo je nepronásledoval. Vichni, kdo se po výstřelech shromádili na náměstí,

hleděli spí zavolat sanitku pro nehybného a dosud na zemi leícího mue.

66

Hoď to někam na polní cestu, nařizoval Folmava Bořkovi.

Proč, lepí bude fofrem domů.

V ádném případě, musíme se napřed poradit, co dál. Vechno musí hrát

dohromady jak filharmonie. Ve chvíli, kdy by to začalo skřípat, na sebe můeme

hloupě upozornit.

Copak nás u nehledají? ptal se překvapeně Vojta.

Folmava se na něho podíval s opovrením: Pokud jsi té kočce u přepáky nedal

vizitku, tak nikdo ani netuí, kdo jim chtěl vybílit kampeličku.

Ale co ten chlap, po kterém jsi střelil? Vojta se ptal a ve tváři měl vepsány

pochybnosti.

To nevím,” odsekl Folmava. A taky mne to moc nezajímá. Mohl to koupit, to je fakt, ale taky nemusel a plácnul sebou jenom proto, e byl podělanej.”

To snad nemyslí váně,” začal Vojta znovu, kdy u Bořek brzdil na lesní cestě

kousek od hájovny. Co jestli je po smrti? Ví kolik by nám dali?”

Náhodou úplně přesně, ty straáku. Jenome na to, aby nám něco mohli přiít, nás musej v první řadě chytit a v druhý něco dokázat. A jim se nepovede ani jedno ani druhý.”

Počkej,” zarazil ho Bořek. Tobě je opravdu fuk, jestli ten chlap ije nebo ne?”

Folmava si stoupl proti nim a z očí mu lehala zlost. Netvrdím, e střílím po lidech s nějakým nadením. Je to koneckonců, vdycky přitěující okolnost. Ale ne bych si nechal nasadit klepeta a vodvést do krimu, to budu raději střílet. Jestli se vám to nelíbí, koukejte plavat. Kadej si půjdeme vlastní cestou. Uvidíme, kdo po ní dojde dál.”

Ty bys nás teď nechal ve tychu? ozval se Vojta.

Pokud budete mít pořád tyhle starosti, tak ano. Buď půjdete se mnou, a to znamená dret hubu a poslouchat rady zkuenějího, nebo táhněte. Víckrát to u opakovat

nebudu!

No tak neblbni zase ty, Josef, přistoupil k němu Bořek. Jenom nám trochu ujely nervy, to se snad přihodí kadýmu.

Ne e by se to někdy nestalo i mně, připustil Folmava, ale kdy o něco jde, nebo teče do bot, to se musí rozum dret pořádně v hrsti. Jinak je toti zle. Přestat se ovládat, znamená začátek konce. Take panstvo, rozhlédl se po Vojtovi s Bořkem, v rychlosti přimontujte zpátky číslo na auák a jde se.”

Kam?

Na houby. Musíme si přece nějak opatřit alibi. Nebo jistota je sychr, jak říkala ta paní Voenílková, co se tak bála samoty, e se v půl roce čtyřikrát vdala a ani jednou se předtím nestačila rozvést.

67

,,Co je to za blbinu? divil se Bořek.

To jsem vám jetě nevyprávěl? ptal se jich Folmava. Tak to mi to někdy

připomeňte, to je toti úasnej fór.

Skoro dvě hodiny se courali po lese a házeli do taky pomalu vechno, co vypadalo alespoň na první pohled na jedlé houby. Ani jeden z nich houbařem nebyl, ale o to jim v ten moment nelo. Houby měly být pouze důkazem pro případnou silniční kontrolu, e jsou téměř od oběda v lese.

Pistoli zabalil Folmava do hadrů a zahrabal pod vysokým dubem, stojícím

osamoceně uprostřed paseky. Pak si odsypal do druhé taky část hub a vydal se na

autobusovou zastávku, vzdálenou jen několik set metrů odtud. Vojta s Bořkem odjeli autem. Folmava jim namluvil, e rozdělit se je taktičtějí.

V Bystřanech byli tři chlapi. Takhle budou dva a jeden a nikomu to nebude tak

nápadné. Pravý důvod byl vak jiný. Folmava se rozhodl nevystrkovat hlavu

zbytečně. Přespal na stole v atně a teprve, kdy se druhý den ráno v restauraci

dozvěděl od Bořka, e je cestou nikdo nezastavil a e je vude klid, vrátil se k Majce.

Namluvil jí, e musel zůstat přes noc u matky, která se nějak necítila dobře. Toté

pověsil na nos i Bořkovi, který se sice tvářil nepřesvědčeně, ale Majka byla s tímto vysvětlením spokojena. Ostatně, jako s kadým, které ji Folmava při nejrůznějích příleitostech nabídnul.

Za týden po události přila Majce pozvánka, aby se dostavila se svým vozidlem k

technické prohlídce na dopravní inspektorát. Poloila blanket na stůl a nevěřícně zakroutila hlavou: Co je to za móresy, zvát úplně nové auto ke kontrole.

Ale to ví, mají technickou zkuebnu a chtějí dokázat servisům, e odflakují nejen opravy, ale i garanční prohlídky, v tom je to. Samosebou, e kdy nebude mít něco v pořádku, e ti hned nasolej pořádnou pokutu, na to jsou oni stavěný,” ozval se od televize Folmava.

Pepíčku, viď, e tam s auákem zajede, já bych se moná ani netrefila do vrat,

stejně s ním nakonec jezdí hlavně ty.”

A Bořek, Majko, nezapomeň, e tvůj pan syn nemá řidičák jenom pro parádu.”

Nebude mi to věřit,” přitulila se Majka k Folmavovi, ale jestli mám z něčeho radost, tak z toho, jak na tebe Bořek dá. Kdo ví, jaké bych s ním měla problémy, nebýt tebe.”

Povzdychla si. Jen kdybyste nemuseli dělat tolik přesčasů.”

68

To ví, holka, akumulace je akumulace, na tu si ná pan vedoucí nedá áhnout. Ale zase na druhou stranu nějakou tu kačku domů přineseme, take se to rentuje.

V den a hodinu uvedenou na pozvánce odjel Folmava na kontrolu vozidla. Myslel, e přijde na řadu hned, ale kolem střediska bylo takových aut, e se vechna ani

nevela do dvora a musela stát venku před vraty. Folmava utáhl ruční brzdu a el se podívat dovnitř, aby zjistil, jak dlouho bude muset čekat. U diagnostických přístrojů stál hlouček oférů kolem poručíka v zamatěné kombinéze. Já mám dva měsíce

starého igulíka, rozčiloval se jeden z řidičů. A vy mne budete tahat po prohlídkách a navíc tvrdit, e mám patně nastavenou geometrii na přední nápravě. Vdy je to k smíchu. K smíchu jsou dvě věci,” nedal se zaskočit poručík. První, e to vechno děláme kvůli vám, řidičům a vaemu pocitu jistoty. A ta druhá,” sehnul se a přejel rukou po levé přední pneumatice, jsou vae gumy. Sjídějí se dovnitř. Tam u je pomalu jenom plátno. To není patná kvalita pneumatiky, mohu vám to dát třeba

písemně, ale geometrie. Pro mne a za mne si ji přestavět nedávejte, k tomu nikoho nutit nemohu, ale upozorňuji vás, e a budou vae auto tak po tisíci kilometrech jízdy prohlíet při kontrole někde na silnici, odeberou vám osvědčení o technickém průkaze, protoe budete mít vzorek nií ne jeden milimetr. To vám dám taky

písemně.” oféři okolo se začínali smát, ale poručík stále jetě nekončil: Ani pak si jetě nemusíte dát s geometrií nic dělat a myslet si o nás své. Ale pneumatiky budete muset koupit, s tím u se nedá hnout. Bez nich bychom vám nevrátili osvědčení. Po dvou tisících kilometrech, moná po třech, se bude celé představení opakovat. To

bude nekonečný kolotoč. Vy budete platit pořád nové a nové gumy a já tvrdit, e by to spravil ikovný mechanik za pár minut a korun.”

Okolo se u smíchy nemohli udret, protoe pohled na poučovaného majitele

igulíka, který měnil pózy od vzteku a do opravdového zájmu, byl skutečně legrační.

Tak dalí, prosím, u tak jsme za plánem,” pobízel poručík, a nemusí ti venku

dlouho čekat.”

Na ploinku před paltest si najela bílá kodovka. Mechanik ji začal připravovat ke kontrole, kdy se poručík naklonil dovnitř vozu, podíval se na zadní sedadlo a zeptal se majitele: Od čeho máte takhle zrychtované potahy?”

69

Ale, mávnul mu rukou, stavím chatu, to víte, převáím v tom, co se dá.

Jen abyste nepřekročil povolené zatíení,” říkal poručík a obcházel vozidlo ze vech stran. Kde máte tu vai stavbu?”

Na Podskalsku.

Kudy tam jezdíte? Okolo výkupního skladu?”

Prosím vás, to bych si zajel. Přece výpadovkou u trafačky.”

Hm,” zapřemýlel poručík. A kde jste byl předminulou sobotu večer?”

Folmava u dál neposlouchal. Poslední dvě otázky z něj doslova vyrazily dech. Jdou po nás, je to jasný. A vědí, e u skladu byla kodovka. Jetě, e jsem vlezl dovnitř.

Alespoň jsem se vyhnul nepříjemným otázkám. Polu sem Bořka, bude rád, e můe

dělat důleitého. Nastartoval a vyjel z řady čekajících. Najednou ho vak napadlo, e to vechno můe být jenom léčka a e tam vichni čekají na to, a přijede Bořek nebo dokonce on. Nevěděl sice, jakých stop se mohla kriminálka chytnout, protoe podle něho po sobě ádnou nezanechali. Ale v takovýchto situacích byl ochoten připustit, e se můe mýlit. Jeho předchozí dopadení a tresty ho poučily, e člověk si můe

věřit hodně, ale nikdy ne na sto procent. Tuhle pravdu byl ovem schopen přiznat jen sám sobě, nikomu jinému.

Strčil auto do garáe a vyběhl po schodech do bytu. Zalistoval v telefonním seznamu a vytočil číslo Bezpečnosti. Kdy se ve sluchátku ozval hlas telefonistky, poádal ji, aby ho přepojili na dopravní inspektorát. Mám takovou věc,” začal, kdy to ve

sluchátku cvaklo, paní Majka, tedy Marie Bartůňková, měla mít dnes mimořádnou

technickou prohlídku, ale musela bohuel odjet za nemocnou matkou. Poádala mne,

abych ji u vás omluvil a já na to skoro zapomněl.”

To nic,” slyel odpovídat mladý hlas. Pozveme ji na jiný termín. Kdo volal, prosím.”

Folmava u chtěl poloit sluchátko, ale na poslední chvíli se vzpamatoval: Její

známý, Kalous.”

15

Potřebovali bychom s Bořkem pár dní dovolené, pane Grégr,” začal Folmava, sotva

přiel odpoledne do práce.

70

Bořek tam byl u od rána, ale on si vzal půl dne volno, aby mohl zajet na inspektorát a Grégr mu ho poměrně ochotně dal.

No, copak o to, nárok na pár dní máte, pokrábal se vedoucí na hlavě, dokonce je teď takové mrtvé období, e by se to mohlo podniku hodit. Od kdy byste chtěli?

Co říkáte pondělku,” navrhnul Folmava, jako by na tom zase tolik nezáleelo.

Dneska je středa,” zapřemýlel Grégr, tak to by bylo v zásadě moné. Kolik toho chcete?”

Já bych řekl čtrnáct dní.”

Neblázni, Josef, tolik jste toho zase neodpracovali, zvlá Bořek ne.

Pane vedoucí, mějte uznání, tak nám dáte trochu forus, jak se říká, e jo,

vemlouval se Folmava. Vdy my to potom odpracujeme. Chceme toti vyrazit s

Majkou do Krkono a přece byste nedopustil, aby kadý z nás tří odjíděl domů jiný den.

Tak dobře, Pepo, ukecal jsi mne, souhlasil vedoucí. Ale abyste to neměli lacino, tak mi přijdete v sobotu píchnout na svatbu, co tu máme.

No, my jsme chtěli původně u v sobotu odjet, začal Folmava opatrně, take … 

Vyberte si, buď dostanete dovolenou s forusem, ale v sobotu přijdete, nebo se budu rozmýlet, jestli vám vůbec nějakou mohu dát, pronesl náhle vedoucí zcela

rezolutně.

Tak dobře, souhlasil Folmava, a je tedy po vaem. Vklouzl do kuchyně, kde seděl Bořek na idli a dohadoval se s kolegyní z kavárny.

Bořku, nařizoval, nech řečí, popadni jedno kafe a mazej s ním na čtyřku.” Oslovený se otočil, ale moc chuti poslechnout zřejmě neměl. A kdy si viml Folmavova pohledu, rychle vstal. Servírka se rovně odporoučela.

Folmava utkvěl očima na klimbajícím kuchaři a kdy se ujistil, e o jejich rozhovor nejeví ádný zájem, zaeptal: Od pondělka si bereme dovolenou. Jedeme s Majkou

na hory.”

Co blbne?” plail se Bořek, jakou dovolenou?”

Nechápavě kroutil hlavou a pokračoval: Já si ji chci uetřit na léto a někam si

pořádně vyrazit. Na hory si jeďte sami.”

Neřvi tu,” napomenul ho Folmava. Udělá to tak, jak jsem řekl. Jdou po nás toti policajti!”

Coe,” svezl se Bořek zpátky na idli, já jsem to t u  i l … a proč nevezmeme roha u dneska?”

71

Tak blízko jetě nejsou, abychom museli zdrhat narychlo a tím na sebe upozornit.

Poslechni mě a uvidí, e bude vechno zase v čajku. Folmava to říkal s jistotou, která Bořka, alespoň pro tento moment uklidnila. Teď na sebe hoď kabát a skoč za Vojtou. Musí mu říci, o co jde. V neděli e mizíme. Ale a si pro doma vymyslí

nějakej kec, kterej by vydrel alespoň těch čtrnáct dní. Třeba, e jede na kolení, to my řekneme Majce taky.”

Bořek se zvedl, na nic se neptal a namířil ke dveřím do atny personálu. Moc ho

nepopla, volal za ním Folmava, ádná kae se nejí horká. Večer a přijde k tobě, mám jeden dobrej n á p a d … 

V est hodin večer ze sebe shodili smokingy a bílé koile a vklouzli do svetrů. V sedm u seděli okolo stolu v Bořkově pokoji a probírali společně s Vojtou události

posledních týdnů.

Nejlepí by bylo, zdrhnout napořád, někam za hranice, začal najednou Folmava.

Tam by se člověk nemusel schovávat, peněz by měl jako lupek, auta, holky,

vechno ..

Kdo říká, e bychom to nemohli zkusit, připojil se Vojta. Táta mi dal dokonce

několik adres, na kterých bychom se mohli dovolávat pomoci. Pár je jich ze

západního Německa, dvě ze výcarska, jedna z Belgie a jedna z Itálie. Vechno

Čei, co odtud před časem vypadli.

Jak na to přilo, e ti doma dali tyhle adresy? zeptal se Folmava výhruně.

Jednodue, odsekl mu Vojta zjevně nepostraen. Kdy od nás Bořek odeel, řekl

jsem otci, o co jde. Moc radosti neměl, ale pak říkal, abych se koukal dostat ven, tedy jako za kopečky. e je to sice risk, ale pořád lepí, ne sedět a čekat, jestli si pro mne někdo nepřijde. Kdy se to povede mně, zkusí to pár měsíců po mně táta s mámou taky. A pak mi dal ty adresy. Vem jetě napíe. Má venku fůru známých. Nejlepí

prý v tom západním Německu a potom v Americe. Ty adresy jsou,” přehlaboval se v

kapse, tady.

Měl bych ti sice rozbít hubu, e jsi kecal, chopil se Folmava zase řeči, ale fakt je, e tohle, co jsi přinesl, je terno.”

Bořek, který do této chvíle spíe mlčel, se teď ozval: Jak si myslíte, e se dostaneme za hranice, na Západ? Nemáme ani pasy ani víza, pěky jako ve filmu je to taky blbost, protoe to nás pochytají, sotva se objevíme u drátů.”

72

Tak tuhle stránku věci nechte laskavě na mé osobě.” Folmava se k údivu obou

natáhl na gauč a teprve po chvíli pokračoval: Jestli se nemýlím, na jedné chatě, co jste spolu udělali, byl magnetofon. Kotoučová mainka, e. Místo abyste mi ho dali do prodeje, schovali jste si ho jako uličníci. Tak ho koukejte přinést a poloit na stůl.

Doufám, e k němu máte i mikrofon.”

Kývli a zatímco lovili aparát ze skříně a připravovali ho k nahrávání, přeříkával si Folmava v duchu slova, která snad opakoval po tisící. Při svém posledním trestu si s Kudrnou a dalími mukly vymysleli podle nich nejbezpečnějí útěk za hranice - ten, kdy se o dopravu uprchlíků musí postarat sama Bezpečnost. Měli do posledního

detailu promylen i způsob, jak ji k tomu donutit. To u nebyl tak úplně jejich nápad.

Viděli to sice kadý zvlá, v jednom japonském filmu, na jeho jméno se nemohl ani jeden upamatovat. Tam se hrdina nechal odvést vlakem, ale oni se rozhodli, e

nebudou tak malicherní a nepohrdnou letadlem. Teď se to vechno hodí.

Je magneák v pořádku, stoprocentně?” zeptal se Folmava.

Jasně.”

Tak teď dávejte pozor, co vám řeknu,” začal Folmava a vzal do ruky mikrofon. To, co nahraju, odstřihnu a dám do obálky. Vy ji odnesete na nádraí do automatické úschovny zavazadel. Detaily vám jetě vysvětlím.”

A co dál,” ptal se Vojta dychtivě.

Co by,” napínal je Folmava. Na tom pásku bude nae ultimatum. Poletíme

vrtulníkem,” dodal a podíval se, jaký to na jeho společníky udělalo dojem. Já v

pondělí, to máme osmnáctého listopadu, zavolám odpoledne na policii, a si jdou ná

vzkaz vyzvednout. A vy ten pásek dejte taky do osmnáctky, a je to stylový. Za půl hodiny po tom nám jede vlak a na pár dní se ztratíme z dohledu.”

Myslí, e budou chtít dát vrtulník i s pilotem?” ptal se Bořek.

Budou nám toho muset dát mnohem víc,” řekl pomalu Folmava. Jak to udělají, to u je jejich starost.” Zmáčkl páčku a začal bez jediného přeřeknutí namlouvat text, jako by ho měl před sebou napsaný: Mluví k vám skupina Dynamit. Poslouchejte pozorně nae poadavky. Pokud je toti nesplníte, stanete se popravčími řady vaich

spoluobčanů … 

73

16

Podplukovník Matějka stál uprostřed místnosti kriminálky a zamyleně poslouchal

slova, odvíjející se společně s kotouči magnetofonu. Útrky výhrůek se mu vrývaly hluboko do p a m ě t i … letadlo a milión západoněmeckých marek … spojení se zahraničím … destrukční akce … inzerát.

Co tomu říká, Honzo? Myslím, jaký to na tebe dělá dojem, zeptal se po chvíli

natočen hlavou k Blechovi.

Na srandičku to nevypadá, řekl nadporučík po vteřině zaváhání. Je to sice vechno trochu divadelní, ale něco mi říká, e to ten hoch nepodniká sám.

Musíme předpokládat, e jde opravdu o vánou věc, i kdyby to tisíckrát vypadalo

jako legrácka. Jenom jedno mne na tom trochu zaráí - proč si ta skupina, kdy

připustíme monost její existence, vybrala za prostředníky právě nás?”

Jaképak prostředníky, divil se Blecha. Vdy si diktují dost tvrdě.”

To je sice pravda,” připoutěl náčelník, ale jistě nepředpokládají, e seeneme milión marek. Oni prostě chtějí, abychom se vím museli do Prahy. Tím ale na sebe berou větí riziko, bude po nich pátrat víc lidí. Jsou si prostě jistí.”

Blecha se zatvářil nespokojeně. Vdy my o nich nevíme vůbec nic. Ale doslova ani písmenko. Ani to, jestli jsou odtud nebo třeba z druhého konce republiky. Jak je tedy máme hledat? Koho?”

Honzo, já vím, má na krku ty vloupačky a potom jetě tu kasu ve výkupu a pokus o bystřickou potu, nezávidím t i … Ale e se zatím nemůe hnout z místa

neznamená, abys věel hlavu. Konečně, trhá ti ji někdo? Kolikrát jsem vám říkal, e kdy jsem na tomhle okrese nastupoval, dosáhli soudruzi veliký úspěch. Odhalili

pachatele brutální vrady. Hledali ho jedenáct let. Neříkám, abys to protahoval tak dlouho,” usmál se podplukovník Matějka, ale vzhledem k téhle skutečnosti jsi vlastně jetě ani nezačal.

A co s tímhle? ptal se Blecha. To se přece naí skupiny také týká.”

Ano, souhlasil náčelník. Tahle záleitost je doslova věcí nás vech. Jenome úkoly rozdělím a po konzultaci na krajské správě, popřípadě v Praze. Zatím si pamatujte, e kadý zloděj, násilník nebo absentér, zkrátka kadý přestupce zákona, se kterým se v následujících dnech setkáte, mohl namluvit tenhle pásek.”

74

Ukázal rukou k magnetofonu a pokračoval: Podle toho se musíme zařídit. Prověřte

kriminálně závadové osoby, zařiď zpřísnění ochranného dohledu. Jinak by bylo

náramně dobré, kdyby se ti povedlo ukončit alespoň jeden z těch případů … Jak je na tom raněný řidič, u jsem nastačil zavolat sám do nemocnice.”

Zázrak to není,” řekl Blecha. Ale vylíe se z toho bez následků. Jenom to bude delí dobu trvat, tak mi alespoň říkal doktor.”

Fajn,” plácl náčelník Blechu po rameni a přeel k technikům: Zabalte mi pásek i obálku a napite k tomu své poznatky.”

Nebude jich moc, soudruhu náčelníku,” řekl nepříli vesele Peka.

Alespoň něco,” ukončil náčelník debatu. I ta sebemení stopa je pro začátek dobrá.”

Kdy odeel, podíval se Blecha po těch, co zůstali sedět či stát v místnosti a s

povzdechem v hlase oznámil: Jestli si někdo myslel, e půjde domů, má bohuel

smůlu. Musíme si znovu ujasnit kadou podrobnost. Sedněte si a někdo a uvaří pro vechny kafe. Mám ho v nejspodnějí zásuvce.”

Seděli a dívali se na sebe přes kouřící álky. Je toho hodně,” začal Blecha pomalu, ale to nás nikterak neomlouvá. Náčelník mi to teď jemně připomenul. Fakt bychom s těmi případy u měli konečné trochu pohnout.

Peka se shrbil nad stolem: Co ten dneek, Jendo? To je taky pro nás, co?

Konečně, proč se vlastně ptám, to je samozřejmost.

Je, Petře. Ne, e by to mělo být středem naeho zájmu, náčelník nám k tomu řekne později podrobnosti, ale zavírat oči nemůeme před ničím.

Strámistr ídlo se chvilku hrabal v kapsách a pak se najednou zeptal: Můu vám

něco přečíst? Udělal jsem si takové poznámky, jak nás to učili ve kole. Víte, mám na mysli tu poslední poradu o souvislosti jednotlivých činů.

Číst to vechno nemusí, poznamenal Blecha, ale shrnutí by nás zajímalo.

Podíval se po ostatních a viděl, e s jeho rozhodnutím souhlasí.

Tedy, já si myslím, e loupe ve výkupním skladu a přepadení poty spolu souvisí.

Bez nejmeních pochyb odvezla pokladnu kodovka.

77

A kodovka ujela se třemi lidmi z Bystřice. Svědci to potvrzují. Dál se dá usuzovat na společného jmenovatele u obou přepadení,podle drzosti a jisté kvalifikovanosti, se kterou byly provedeny. Kdeto série vloupaček, která předcházela, bude něco úplně jiného. Nese amatérské znaky, nikde nebyla zaznamenána přítomnost vozidla,

dokonce ani u onoho kostelíka ne. Co se týká dneka, to je akce, která k nám do

okresu nejspí nepatří. Protistátní ivly se soustřeďují prokazatelně spí ve velkých městech a někdo z nich si nael efektní způsob, jak vzít roha do emigrace.”

Jaký je tedy tvůj závěr?” zeptal se Blecha.

Rozdělit se na dvě skupiny. Jedna by dělala tu potu a sklad a druhá by si vzala na starost drobnějí vloupačky. Pochopitelně by tu někdo musel zůstat na běnou

agendu. Ten dneek bych asi nechal být, ostatně, ten tu ani nemám napsaný,”

skončil a opět se podíval do papírů.

Peka se u chystal ocenit jeho vystoupení nějakou pepr-nějí, jistě vak dobře

míněnou poznámkou, ale Blecha ho pohledem umlčel. Dobře, Pavle. Kdo dál?”

U jsme to probírali nejmíň desetkrát,” namítl Kučera.

Tak si to zopakujeme po jedenácté.”

Nikdo se vak o slovo nehlásil a tak po chvíli čekání začal Blecha sám: Pavel nemá patné postřehy. Je třeba ocenit, e se vůbec o rozbor pokouí. Ale v jeho slovech bylo moc nejistých předpokladů. My přece nemůeme tak jednoznačně uvaovat, e

se v případech skladu a poty jedná vdy o tuté kodovku. Je to nakonec

nejpočetněji zastoupené auto na naich silnicích. Já bych spí věnoval pozornost

tomu, e asi nebylo kradené. Svědci z Bystřice se sice rozcházejí v určení barvy, ale shodně tvrdí, e nemělo poznávací značku.”

Nato bych nedal, soudruhu nadporučíku,” přeruil Blechu Kolář. Jak si takového

detailu mohli vimnout, kdy si nevimli barvy?”

Vezmi si na sebe sako od uniformy a civilní kalhoty. Pistoli, řemen, branu, zkrátka vechno, co k tomu patří. Ale nech doma čepici. Barvy kalhot se nikdo nevimne,

nebo jen někdo, ale e jsi el bez čepice, to si zapamatuje kadý. S tou značkou je to také tak. Uvědomí si, e tomu autu něco chybí a třeba chvíli neví co. Ale

vzpomene si.”

Jdete na to moc psychologicky, soudruhu nadporučíku,” namítl Kolář. Nevím, nevím … “

78

Blecha pokračoval: Já bych se skutečné zaměřil na předpoklad, e jestli pachatelé odmontovali číslo, bylo auto nepochybně jejich. Kdyby ho toti někde ukradli, pak by si s takovou drobností, jako je státní poznávací značka, hlavu nelámali. Druhá věc je vymezení okruhu pachatelů. Stále mluvíme o tom, e to můe být kdokoliv. Já bych

to tak jistě netvrdil. Připusme konečně, e je to někdo od nás. Jinak mi toti nikdo nevysvětlí, proč tu rozvrtanou káču najdeme pár set metrů za městem. To ji sem zase ti gangsteři vezli a riskovali, e je na bůhvíjak dlouhé trase někdo chytí, nebo e se jim rozvalí pod tou tíhou auto?

Podpraporčík Bauer přikyvoval. Od samého začátku tvrdil, e naloit si do kodovky takovou zátě bylo téměř ílenství a také známka toho, e pachatelé o vozidlech

příli mnoho nevědí.

Blecha uzavřel: Znovu a jetě třeba dvacetkrát prověříme pohyb vech zdejích

pochybných individuí. Kadou trhlinku v jejich alibi je třeba prozkoumat znovu. Tady je seznam, kadý si vezmeme tři a vyrazíme. Rozdělení bude tentokráte jiné, ne

posledně. Začneme podle abecedy a já si vezmu hned první tři z kraje, a neříkáte, e jsem nechal vechno na vás. Tedy Andrlík, Doua a Folmava, u si to píu.’ Zvedl hlavu od notýsku. Zítra v deset hodin krátká operativka. Jasné?”

Na prvních dvou adresách Blecha neuspěl. Andrlík si zlámal nohu v koleně a leel u

dva měsíce v nemocnici. Doua byl podnikem vyslán na vzdálenou stavbu a podle

svědectví manelky a sousedů se doma neukázal u dobrého půl roku. Neznamenalo

to sice, e by se nemohl objevit ve městě, ale kdy Bláha prověřoval Douu

naposledy, zjistil, e si nael novou přítelkyni na druhém konci republiky. Má-li volno, jezdí ze stavby rovnou tam.

Folmava Josef, proputěn koncem června z výkonu trestu, pár dní pobytu u matky a

pak u Marie Bartůňkové, zaměstnán jako číník, ije spořádaně, četl si Blecha v

Bláhově záznamu. Pak stiskl zvonek. Chodba se rozzářila jasným světlem a klíč

cvakl v zámku. Dobrý večer, jste paní Marie Bartůňková?”

Ano, co si přejete?” Sáhl do kapsy a ukázal překvapené eně sluební odznak:

Kriminální sluba, nadporučík Blecha. Mohu dál?”

Beze slova otevřela dveře a pustila Blechu dovnitř. Teprve v půli schoditě si jí vrátila řeč. Jdete kvůli Josefovi?”

Ano.”

79

Ale u tady jeden od vás byl.

Jenom pár otázek, paní Bartůňková, řekl Blecha tie. Nebudou dlouho zdrovat.

Pan Folmava je doma?

Není, odjeli s mým synem na kolení, pracují toti spolu.” Na jaké kolení?

Z Labutě v Roudné má být přece interhotel, to jistě víte.” Nevím,” nezapíral Blecha, ale pokračujte.

Poslali je na čtrnáct dní do Krkono, musí se tam naučit dokončovat jídla na vozíku u stolu, flambovat a tak …  Můu se tedy na něco zeptal já vás, znovu se obrátil Blecha na Bartůňkovou.

Prosím, i kdy j a k s i … 

Usuzuji, e víte o svém současném druhovi víc, ne e je číníkem a chodí do

práce.

Jestli máte na mysli to, e Pepík byl zavřený, tak to samozřejmě vím, dodala Marie Bartůňková a její hlas ztratil přátelský tón.

Pak je to v pořádku, promiňte, e to připomínám, omlouval se Blecha. Jistě také víte, proč byl odsouzen? Samozřejmě, e vím,” odsekla Bartůňková u podráděně.

Měl autonehodu. A smůlu, e mu dal kamarád na náklaďák kradený materiál. Vzal to na sebe, dneska toho lituje, ale zpátky u to nikdy vzít nemůe.”

Co je to za nesmysly, divil se Blecha v duchu. Pak se jetě jednou omluvil: Promiňte, já toho mám dneska víc, u půjdu. Jenom jetě dotaz. Kde byl vá druh tuhle sobotu večer?

V práci, kde by byl.

A tento čtvrtek odpoledne? pokračoval.

Také v práci, byli tam oba, Pepa i Bořek, můete se jich zeptat sám, a přijedou.

Oba dny byli v práci spolu?”

Vdycky chodí spolu, výjimka je jenom, kdy jdou zaskočit na nějaký přesčas. Mají toho hodně, jen co je pravda, ale nikdy se nestalo, e by vynechali směnu nebo něco podobného.

V podniku jsou s nimi docela spokojeni, já jsem moc ráda, s Bořkem jsem měla určité problémy, pořád by byl nejraději jen s kamarády, kdyby si byl alespoň vybral jenom takové, jako je Vojta Karas, to byli hrozní kluci, myslím někteří z té jeho p a r t y … “

Proč mi to říká, ptal se Blecha v duchu sám sebe, ale rozhodl se nepřeruit vodopád slov Marie Bartůňkové ádnou otázkou.

80

,,S příchodem Pepy se vechno změnilo. Kluk začal dělat dobrotu a nakonec se

docela skamarádili.”

Kdy zmlkla, ozval se Blecha. Oni si ze začátku moc do noty nepadli, e?

Jak to víte, divila se Bartůňková.

Tuím to.”

Máte pravdu, pane nadporučíku.” Chvilku přemýlela a pak pokračovala: Bylo to

moná tím, e Pepa je o pár let mladí ne já a tím pádem a s i . .

Rozumím,” nenechal ji Blecha dokončit mylenku a zbavil ji tím trapného

vysvětlování, ze kterého měla obavy, jakmile vypustila první slova z úst. Take vy jste s panem Folmavou velice spokojena, konstatoval.

Ano, opravdu velice.

Jak dlouho jste se znali, ne se k vám nastěhoval?” Blecha záměrně poloil tuhle otázku a čekal.

No, jak bych to řekla ..

Pokud mono tak, jak to ve skutečnosti bylo, pomalu odpověděl nadporučík.

Moc ne, teď se mi to těko říká, enské v práci měly ze začátku také postranní řeči, e jako vdovička koukala, aby nějaký slunějí muský u konečně skončil i v její náruči, ale o to mi ani tolik nelo. Těko vám to budu dokazovat…prostě neznali jsme se vlastně vůbec. O to víc jsem přesvědčena, kdy u se známe, e jsem nedělala patně.

Blecha odmítavě mávl rukou. Nemusíte mi nic dokazovat, výběr partnera je čistě

vae osobní věc, já se jenom pro pořádek zeptal. Kdy dovolíte, poslední otázku.

Nepřinesl v posledním období pan Folmava domů větí částku peněz, myslím větí,

ne mohl například vydělat v restauraci?”

Bartůňková zakroutila hlavou. Ne. Vydělá sice dost, ale nejsou to sumy, které máte patrně na mysli.”

Dole na schodech jí podal ruku. Kdybyste se někdy, a u z jakýchkoli příčin,

přesvědčila o svém chybném názoru na Josefa Folmavu, přijďte mi to říci. Zajímalo by mě to.”

Zatvářila se pohrdavě a bouchla Blechovi dveřmi před nosem dřív, ne stačil říci

dobrou noc.

K druhému rozhovoru musel jet autem. Mohl by ho sice vyřídit telefonicky, ale rozhodl se pro osobní jednání. Dojel do Roudné, postavil sluebního igulíka na hotelové

parkovitě a veel do restaurace. Budete si přát,” zaevelil nad ním v okamiku

číník.

81

Pana vedoucího, řekl Blecha a podíval se kolem sebe. Tak ten tu bohuel dneska není. Máte smůlu. Jel na ústředí kvůli přestavbě budovy a vrátí se a za dva dny.

A kdo tu je, koho bych se mohl zeptat na pracovní morálku Josefa Folmavy?

No dovolte, co je vám do toho!  zeptal se číník nasupeně. Kdy vám bude stačit moje slovo a obejdete se bez okamitých důkazů, pak se o to zajímá kriminálka.

Číník byl okamitě ve střehu: A proč by mělo stačit slovo?”

Protoe vám nechci plait hosty tím, e budu ermovat sluebním průkazem či

odznakem,” řekl Blecha a čekal, jaký dojem to na obsluhujícího mue udělá.

Odhadoval správně, zabralo to. Číník s úklonou zmizel a za chvilku ji zval

nadporučíka do kanceláře k provozáři. Blecha po dvaceti minutách s pocitem, e

ačkoli podle plachet a rozpisů byl Folmava v kritické dny v práci, něco tady nehraje.

Dospěl k tomuhle přesvědčení zejména potom kdy zjistil, e do hotelu Montana v

Krkonoích nejeli Folmava s Bořkem ani na kolení, jak tvrdili Marii Bartůňkové, ani na dovolenou, jak prohlaovali v podniku. Telefonickým dotazem přímo z Labutě si

toti Blecha zjistil, e se ádní mui toho jména v hotelu Montana neubytovali.

17

Brno u bylo na dohled a kola rychlíku příjemně kolébala. Ručičky na hodinách

poskočily na dvaadvacátou a venku byla nejenom tma, ale i pořádná zima. Okna

poloprázdných vagónů svítila. Do předvánoční horečky bylo jetě poměrně daleko a

tak se vichni elezničáři doprovázející tento vlak ujiovali, e po duičkovém shonu si mohou alespoň čtrnách dní, a moná i tři neděle, trochu odpočinout. Ten podzimní klid se nějak přenesl i na cestující. Větina z nich spokojeně poklimbávala, zbytek rozpřádal rozhovory na věčné téma o tom, e vánoce by měly být podle veho na

blátě, protoe jaro nestálo za nic a o létě raději ani nemluvit, pěkný podzim to

nezachrání. Jen v jednom kupé nepanovala tahle zvlátní vlaková atmosféra, která

dopadne snad na vechny,

82

kdo stanou na nádraí a začlení se tak do rodiny cestujících. Za zataenými

záclonami Folmava rozhořčeně vysvětloval Bořkovi a Vojtovi důvod jejich spěného

útěku. A do Prahy oba mladíci mlčeli. Ostatně, nic jiného jim ani nezbývalo. Motorák byl obsazen a tak mezi sebou nemohli nerueně prohodit ani slůvko.

V Praze si k nim sice přisedla starí paní, která se vracela domů z lázní, ale ta vystoupila v Kolíně a od té doby zůstali v kupé sami.

Co pořád máte, napřed jste se vím souhlasili a teď nadáváte a divíte se. Folmava se jen velice těko ovládal, zdálo se, e by na oba nejraději křičel a kdyby se nebál skandálu, zřejmě by je i uhodil. Řekl jsem vám jasně, e se mnou chodit nemusíte.

Já se o sebe postarat dovedu, ale s vámi to bude horí.”

Tak nám vysvětli rozumně, proč jsme nepočkali v klidu na ten vrtulník,” rozčiloval se Bořek.

Je vidět, e v tom neumí chodit. Co kdy nám policajti ádný převoz nezabezpečí?”

Donutíme je, sám jsi to říkal.”

Folmava se zamyslel. Není to tak jednoduchý. Donutit je toti nemůeme. Postrait, to ano.

Počkej,” vloil se do rozhovoru Vojta, tím snad chce říci, e s těma destrukcema jsi nás lakoval?”

Ne tak docela.” Vstal a ukázal na balík, ve kterém byla soka Madony. Tady v tom mám navíc pár patron perunitu a tady,” vyndal malou krabičku, rozbuky.” Pomalu ji zase ukládal do kapsy. Víc jsem toho nesehnal. Chlap, co mi to dal, říkal, e na pařezy to stačí. Přece jsem mu nemohl věet na nos, e to chci na baráky?”

Ty jsi tedy dobrej,” řekl Vojta a v jeho hlase bylo znát opovrení. Lakuje i kámoe.”

Jinak byste měli strach, a to já nechtěl. etřil jsem vás, víte,” posmíval se jim Folmava. Ale jak myslíte. Za dvacet minut jsme v Brně. Jdu spát do hotelu, ráno najdu kámoe a prodám mu sochu. Pak pár dní počkám. Do té doby dá někdo do

novin inzerát. Kdo to bude, mne u nezajímá. Kdy splní, co jsem poadoval, poletím.

Kdy ne, postarám se o to sám.”

Nevím jak,” napadl ho znovu Vojta. Měl jsi na tom pásku silný řeči, ale s těma

skupinama to byla blbost. Uvidí jen tři chlapy a půjdou po nás.”

83

Znovu mě přesvědčuje, jak ničemu nerozumí, odpověděl Folmava u

shovívavějím tónem. Právě ty vásty o skupinách nás mohou jedině zachránit. Co

bys chtěl dělat jinak? Obklíčili by nás na místě, které si sami určíme. Ale takhle, jakoby v záloze s dalími lidmi, schopnými veho, to je j i n ý … 

Jen jestli, odtuil Bořek, který se zatím drel trochu zpátky. Rozhodně ale nepočítej s tím, e se nás zbaví. Má v kapse osmdesát papírů a na nás by ses klidně vybodnul. Tak to tedy ne.

Konečně začínáte mluvit rozumně,” pochválil je Folmava. Nechybělo moc a u jste mi začali jít pomalu na nervy. To bylo pořád řečí, kdy se mají pánové pár dní vyspat bez maminčiny večeře. Jenome, hoové, kdyby se náhodou stal nějakej renonc,”

obrátil se k Bořkovi, třeba, kdyby někdo poznal, e u tý střílečky v Bystřici bylo máminý auto, tak máme po plánech, po prachách a samosebou i po svobodě. Kdeto

takhle, i kdyby to nakrásně vechno ruplo, nás můou hledat. Týden to překlepeme a pak se uvidí. Kdy nám nepomůou sami, něco vymyslíme.”

Proto jsi taky nechtěl jet autem, i kdy ti to máma navrhovala,” pokyvoval chápavě hlavou Bořek.

To je dost, e ti to konečně dolo,” odsekl Folmava.

Vagón sebou začal otřásat, jak kola naráela do propletence výhybek před vjezdem

do nádraí. Oblékněte se, jsme tady.”

Kde se ubytujeme?”

Stará zkuenost mi říká, e nejdřív jsou obsazený takový ty obyčejný turistický

hotely. Take my, který máme prachů jako lupek, si vybereme ten nejdraí. Tam

bude jistě volno. A kdyby se zdálo, e není, dáme recepčnímu na čelo pětikilo a

uvidíte, e bude pokojíček i s televizí.”

Folmava měl pravdu. I v tom, e nocleh se bude muset zjednat za pomoci několika

stokorun. Mu za pultem recepce se nejdříve tvářil odmítavě, kdy viděl tři adatele, kteří obloeni kufry a balíkem převázaným motouzy objednávají pokoj na čtrnáct dní.

Teprve, kdy zkontroloval občanské průkazy a zjistil, e Folmava s Bořkem jsou

vlastně z brane, a samozřejmě, kdy se k němu po pultě posunula bankovka, začal

vyplňovat knihu hostů.

Pokojík dostali útulný. S koupelnou a malou předsíňkou. Spíe dvoulůkový s

přistýlkou ne třílůkový, ale na tom nikomu z nich nezáleelo. Stejně tak odpustili recepčnímu, e místo slibované televize byl v pokoji jen malý reproduktor rozhlasu po drátě.

84

Zato vichni brali zavděk telefonem, který stál na konferenčním stolku.

Půjdeme se najíst a potom do baru, navrhoval Bořek.

To tě nesmí ani napadnout, zchladil Folmava jeho nadení. Na jídlo si skočit

můeme, hotelová restaurace má do půlnoci, ale s barem to vypus z hlavy.”

Proč?” nechápal Bořek.

Nestojí to za to, je dost pozdě a museli bychom se převléknout.”

To nemůeme jít v dínách? Doma mě v nich pustili do kadý vinárny.”

To se tedy musí vrátit domů,” poznamenal Folmava.

Proč bychom se nerozoupli,” vloil se do toho najednou Vojta. Večeři si přece

můeme dát v baru. Kdy u jsme si vymysleli kolení, dovolenou a co já vím jetě a museli ssebou tahat kufry s hadrama, tak a je alespoň uijeme.”

Jenome mně se nechce,” řekl Folmava rezolutně. Musím se na zítřejí jednání s

Kudrnou pořádně vyspat. Jinak mne ten pacholek vezme na hůl.”

Proč bys nemohl jít spát,” zachechtal se Vojta. Jdeme sami.”

Těko, vydechl ze sebe Folmava, nemáte toti prachy.

Tak nějaký naval a nevykládej,” rozhorloval se Bořek a natáhl ruku.

Nedám, slyí dobře, nedám vám ani vorla!”

Tak to si honem rychle rozmysli,” varoval ho Bořek.

Mějte rozum,” hovořil klidně Folmava. Kdy vás tam pustím samotné, tak uděláte

nějaký průvih, budete třeba moc kecat a rozhodně byste mohli něco provihnout.

Proto nechci, abyste tam chodili sami.”

Podívali se po sobě a pak promluvil Vojta: Hele, my zkrátka jdeme, i kdybychom tě tu měli zamknout.

S Folmavou to najednou trhlo. Skočil před Vojtu: Tak tohle si ke mně nedovoluj,

smrade, ke mně ne! To bych s tebou byl moc rychle hotovej!

Současně s posledním slovem vrazil Vojtovi koleno do aludku.

Neblbněte, zvolal Bořek a vzápětí ztiil hlas, protoe si uvědomil, e v sousedních pokojích by je mohlo být slyet. Rvete se jak malí kluci.

A budeme se rvát, dokud nám Josef nenakulí alespoň padesát tisíc.

85

Jsem pro, aby si nechal třicet, vydělá na tom o pět víc, ne my. Nám bude pětadvacet stačit.O tom, e by se peníze měly dělit, nepadlo ani slovo, uklíbl se Folmava.

Ale ano, jenome ty jsi nás ukecal, e musíme počkat, a bude klid. Teď sice jetě tak úplně není, ale jsme daleko a za pár dní tu po nás nebude ani stopa.” Bořek

mluvil a sledoval Folmavu.Dobře,” ustoupil Folmava. Ale nedám vám to vechno

najednou, to doufám uznáte, e je blbost tahat s sebou moc peněz. Dostanete kadej pět papírů. To by vám pro začátek mohlo stačit. A nechlastejte hned do němoty. Čím víc nám zbyde, tím lip.

V západním Německu a v Rakousku se prý dají stokoruny vyměnit za marky a

ilinky. Sice jenom někde a s prodělkem, ale co na tom. Něco bychom měli do

začátku.

Budeme mít přece milión, sám jsi nám ho slíbil,” smáli se. Tak přece nebudeme

etřit.” Zabouchli za sebou dveře. Otevřeli je a druhý den skoro před polednem.

Vy vypadáte,” rozčiloval se Folmava. Po celou dobu jejich nepřítomnosti neměl

chvilku klidu. Ze své zkuenosti věděl, e po tom, co mají společně na svědomí, by bylo lepí vůbec se neukazovat venku a počkat, zda vyjde inzerát v novinách. Proto chtěl také promluvit s Kudrnou, zda by jim mohl sehnat nějakou chatu, kde by to

mohli pár dní vydret a nemuseli při tom lidem na oči.

Vojta s Bořkem byli nevyspalí, sotva stáli na nohou. Kde byli, nechtěli dlouho

Folmavovi prozradit. Teprve po dlouhých minutách vyzvídání se dali přemluvit a řekli jména dvou blondýnek, které si je odvedly do bytu jedné z nich.

Co vás ten flám stál? zeptal se Folmava.

Po patnácti stovkách,” uklíbl se Bořek. Je to snad hodně, za tak báječnou noc?

Něco prasklo v baru a zbytek jsme dali na piáno.”

Na jaký piáno?” divil se Folmava.

Na anglický krátký křídlo, vysvětloval Vojta a dodal: Holky toti řekly, abysme dali po tisícce na piáno, ví? Doufám, e jste se moc neodvázali. Myslím hubou. Nevy-kecali jste něco?

Nic, jenom jsme jim řekli, e jsme obchodní zástupci védské firmy. Straně to

zabíralo,” chlubil se Bořek.

To ví, myslel si Folmava, na to ti tak určitě skočily. Nakonec byl rád, e u jsou Vojta s Bořkem na pokoji.

86

Pole je spát a zatímco navtíví Kudrnu, nebudou se nikde courat.

Rozloučil se s nimi a vyrazil.

Jetě dřív, ne opustil bránu vězení, domluvil se s Kudrnou, kde ho má v Brně hledat.

Najde ho nejspí v restaurací Na růku. Dopadlo to podle očekávání. U bytu zvonil marně a tak se po chvilce otálení rozhodl zamířit o několik ulic dál. Balík přitom vlekl stále s sebou a nepoloil ho na zem ani ve chvílích, kdy se jednou rukou pokouel dolovat z krabičky cigaretu a zapálit si. Kdy veel do lokálu, překvapilo ho ticho a klid. Tady přece Kudrna nemůe být, říkal si. Kde jsou ubrusy a do dvou hodin

odpoledne se nesmí k o u ř i t … ne, to bude nějaký omyl. Chystal se vycouvat, ale cestu mu zastoupil úsluný číník. Pán má nějaké přání?”

Hledám kamaráda, měl by tu podle veho být, ale není zde.”

Koho máte na mysli,” nenechal se číník odbýt.

Folmava se dlouho nerozmýlel. Kudrnu, Mirka Kudrnu.”

To jste měl říci hned,” odpověděl číník a tvář se mu rozzářila v úsměvu. Před pár týdny se vrátil z dovolené, na kterou nikdo z nás nechce, e?” halasil a kráčel dva kroky před Folmavou. Vzadu v chodbě rozrazil dveře s nápisem herna a zavolal do mračen cigaretového dýmu: Kudrnáči, uka se!”

Kdy Kudrna uviděl vedle číníka Folmavu, zajásal nadením: éf je tady,” ukazoval na něho prstem a obracel se ke svým kumpánům, kteří tu seděli rozjaření nad půllitry a deco-vými skleničkami. Dvojitýho myslivce pro vechny,” houkl Folmava, protoe věděl, co se od něho čeká. Včetně personálu,” zavolal jetě číníkovi do zad.

Kudrna odvedl Folmavu k prázdnému stolu. Jsme tu sice mezi svejma,” řekl, ale pro začátek si poevelíme sami. Tak co novýho, éfe?”

Folmava neměl v úmyslu zasvěcovat Kudrnu do vech podrobností, ale něco mu

přece jenom říci musel. Jsem na cestách, Mirku, a nejsem sám. Potřeboval bych se na pár dní někam uklidit.”

Kolik vás je?” zeptal se Kudrna, zatímco před ně číník stavěl objednaný destilát.

Se mnou tři.”

Co za to dá a co z toho zbyde pro mne?”

Sumu urči sám,” nabídl Folmava. Co si nechá a co dá pryč mne nezajímá.

87

Přece si rozumíme. Ale kdybys chtěl,” začal pomalu rozvazovat uzle na balíku,

výhodný čen bych s tebou udělal. Ty pro mne seene ten zapadák a já ti bez

nároku na zaplacení nechám tohle.” Odkryl Madonu, obalenou látkou a papírem.

Kudrna chvíli mlčel. Bylo mu jasné, e před ním leí skutečné bohatství. Nechtěl dát najevo překvapení. Ty, éfe, ví přece, e já těmhle věcem tolik nerozumím, musím počkat, a co kupec. Soku bych potřeboval vzít k sobě a teprve p o t o m … 

Dobře,” přeruil ho Folmava, co dostane, je tvoje.”

Kdy nedostanu nic, bude se mi chechtat. Ne, éfe, uděláme to jinak,” mluvil

Kudrna, nebo vytuil, e ho Folmava potřebuje. Kdy se to povede, tak ten tvůj

krám prodám. Dostane do ilinku vechno a mně dá, co uzná za vhodný.

Normálně to dělám za provizi, ale kdy jsi můj kámo, nebudu ji chtít. Ale tu

schovávačku mi bude muset zaplatit hned a na dřevo. Bude to chajda u přehrady,

celoročně obyvatelná, zimou tam nezmrzne. Jsou tam naftový kamna a pár sudů

nafty. Jenome majitel je momentálně dost na suchu. Na kolik dní to bude chtít?”

Deset, moná čtrnáct dní.”

Můe mi dát tři tisíce?”

Jo,” zněla Folmavova stručná odpověď.

Ale kdyby byl průvih, tak budete tvrdit, e jste se do baráku vloupali, jasný?” naléhal Kudrna, který si v duchu vyčítal, e neřekl o pár tisícovek víc.

Za koho mne má,” zvedl Folmava vyčítavě obočí.

Kudrna vstal a houkl na jednoho z pijáků u sousedního stolu: Půjde se mnou,

uloím si u vás tenhle balík, a se s tím nemusím tahat a domů.”

Vrátili se během pěti minut. Pak přesadili Folmavu doprostřed party, která ukrytá zvídavým zrakům ostatních návtěvníků restaurace spřádala v naprosté izolaci své

dalí plány. Folmava se nabídl, e by jim mohl v několika podrobnostech poradit,

protoe, a Kudrna řekne, má přece u také něco za sebou. Poslouchali a nechávali ho platit čím dál více rund, které u ke konci ani neobjednával. Kdy mu číník

spočítal před půlnocí útratu, zapomněl na opatrnost, ke které nabádal Bořka s Vojtou.

Sáhl pod koili a vyndal plátěnou tatičku s mnoha naitými kapsami. Poloil ji na kolena, aby nikdo neviděl její obsah. Bylo by se mu to moná podařilo, kdyby ovem neměl smysly otupělé alkoholem.

88

Zapomněl toti na kamaráda Kudrnu, který ho drel kolem ramen a kterému neula

záplava stokorun. Ten kývl beze slova na ramenatého mue, s ním el odpoledne

uloit soku. Společně se vytratili na chodbu.

Vrátili se deset minut poté, co se Folmava rozloučil. Musel jsem ho obrat a za

rohem, informoval ramenáč Kudrnu a poloil tatičku na stůl.

Kumpán začal počítat obsah plátěného pytlíku a dělit ho na dvě hromádky. Dopočítal a pak se spokojeně usmál: Tak je to správný. Kdy k tomuhle připočítám tu soku, měli jsme dneska astnej den. Stejně je to ale sranda, obrat vlastního partafíru.

Tři roky jsem mu v base dělal poskoka, zasyčel Kudrna nenávistně. Tak to alespoň zaplatil.

18

V práci si vzali dovolenou, ale Bartůňkové řekli, e jedou na kolení. Proč? Tyhle otázky se honily nadporučíku Blechovi v hlavě celou cestu do Litavy. Bude v tom

nějaký podraz, o tom netřeba pochybovat, říkal si. Zvlá, kdy v tom má prsty

Folmava. Na naem okrese měl zatím jenom jeden malér, ten první. Ostatní trestnou činnost prováděl větinou v Praze, ale podle veho, co o něm víme, by mu násilí

docela sedělo. Blecha se díval na silnici, kterou před ním olizovaly paprsky

světlometů. Přemýlel čím dál usilovněji. Něco tady zcela jednoznačně nehraje.

Folmava by podle provozáře měl mít stoprocentní alibi. Byl v práci. Jenome v práci jetě neznamená na place. Mohl také simulovat, e mu není dobře a na dvě tři

hodinky se ztratit nebo se vymluvit, e musí být doma o něco dřív. Moností je přece nespočet. Jestli by se tahle teorie potvrdila, potom…Uvědomil si, e dnení noc u

nic podstatného nezjistí. Folmavova směna měla volno a hledat lidi bůhví kde by

zřejmě nemělo smysl. Nakonec, zítra nastupují. Take je bude mít hned ráno

pohromadě.

Do Labutě se nakonec musel rozjet ídlo s Kolářem. Blecha, který se ráno na

oddělení zastavil jenom aby upřesnil nějaké pokyny, nael na stole lístek s

oznámením, e ho v devět hodin očekává náčelník.

89

Připsal tedy na tabuli jetě pár vzkazů, podíval se na hodinky a kdy v rádiu pípal časový signál, bral za kliku kanceláře o poschodí vý.

Posaď se, Jendo, vítal ho podplukovník Matějka, dá si kafe?

Po ránu nemůe být nic lepího, souhlasil Bíecha.

Náčelník brnknul na sekretářku a dodal: Doktoři by z tebe asi radost neměli. Ze mne ostatně také ne. Proč jsem tě volal, Jendo. Byl jsem na kraji a pak i v Praze. Kvůli tomu pásku. Spousta naich lidí je u celou noc na nohou. Já sám jsem přijel a k ránu. Abys byl informován, co se děje a věděl, co má dělat ty, dávej pozor. Kdy

nebude s něčím souhlasit nebo se ti to bude zdát jako nevhodné řeení, hned mluv.

Blecha se teprve teď podíval na náčelníka pozorně a viml si, e je opravdu hodně unaven. Bylo to patrné i z toho, s jakou chutí vzal do ruky kouřící álek, který jim sekretářka postavila na stůl.

Matějka nečekal ani a káva vystydne a napil se. Praha vytvořila pro tento případ řídící táb. U jsou informováni vichni vyetřovatelé, proč, to jistě tuí. Kadý výslech, který od této chvíle s kýmkoli povedou, musí mít na zřeteli u známá fakta. V

případě, e by vzniklo jakékoli podezření, e dotyčná osoba by mohla být v

souvislosti s celou akcí, je povinností vyetřovatelů informovat táb. Dalí věc je náročná na techniku a na lidi okolo ní. Musí se toti prověřovat budovy, u kterých by mohlo dojít k destrukcím, jak na magnetofonovém pásku vyhroují.

Moment, soudruhu náčelníku,” přeruil Matějku Blecha. Vdy přece vůbec nevíme, jestli si z nás někdo nedělá legraci nebo nevyhrouje naplano. Takhle bude na nohou fůra lidí.

Má pravdu,” souhlasil s ním podplukovník, ale můe naprosto jednoznačně říci, e jde skutečně jenom o provokaci nebo o snahu vyvolat paniku? Kdy mi to potvrdí, budu informovat Prahu a ta jistě potřebná opatření zruí. Ale zaručí se mi? Můe?”

Blecha mlčel. Náčelník chvíli rázoval po kanceláři a pak se k Blechovi obrátil znovu: Ani já, ani ty, ani nikdo jiný si nemůeme vzít na svědomí nějakou liknavost, nebo podcenění věci. I kdyby při vech opatřeních neměli jít nai lidé do postele třeba týden, nedá se nic dělat. Pořád je to lepí, ne aby jeden jediný člověk v téhle

republice přiel k tomu nejmenímu zranění jenom proto, e jsme něco zanedbali.”

90

Vdy já vím,bránil se Blecha. Takhle jsem to nemyslel.”

Kdy je nám tohle jasné,” pokračoval Matějka, vrátíme se k magnetofonovému

pásku. Expertíza, kterou udělali technici v Praze, souhlasí a na několik drobností s tím, co jsme zjistili u nás. ádné otisky ani stopy v běném slova smyslu nejsou

zaznamenány. Na obálce také ne. Jenom pro zajímavost, páska je na horním okraji

trochu potrhaná. Přitom není stará. Hlava magnetofonu bude podle veho v dobrém

stavu, protoe páska v těch místech nemá ádné mechanické změny. Ale co tě jistě

bude zajímat: ten inzerát v novinách vyjde. táb si myslí, e se na něj nikdo nakonec neozve, ale co kdyby. Telefon bude ve dne v noci obsluhovat zkuený kriminalista, který je poučen o tom, jak jednat.”

A co kdy se přihlásí jetě dalí zájemci o tu ..

ádná hylarioskopie neexistuje. Nato pak barevná,” vysvětloval Blechovi náčelník.

Tenhle text si ti hajzlové vymysleli proto, aby se nemohl hlásit nikdo jiný a abychom věděli, e první, kdo zavolá, jsou právě oni.”

A co z toho vyplývá pro nás,” ptal se Blecha. Přesněji řečeno pro nai skupinu.”

To, co je potřeba, dotáhnout a do konce. Výkupní sklad, Bystřany a vloupačky, co tomu předcházely. Podle toho, co u víme, by i tam mohla leet stopa. Ve tábu jsou toho názoru, e kadý případ, který není momentálně ukončen, můe mít s tím

teroristickým plánem nějakou souvislost. Samosebou, e nejednom u nás, ale

kdekoliv jinde. Tak se do toho dej.”

Moná jsem u blízko, kdoví,zafilozofoval si Blecha. Ale je řada věcí, které se musí jetě prověřit. A to nejdůleitějí, pachatele, tedy ty, o nich si myslím, e by jimi mohli být, ty bych si musel vyzvednout z dovolené a nevím z které.”

To u by byla moje starost,” konstatoval náčelník. Přines mi důkaz, e by v tom mohli být namočení a dáme je hledat po celé republice.”

Večer vám řeknu víc,” loučil se Blecha a stál najednou ve dveřích.

Náčelník se na něho překvapeně podíval, ale pak mu dal na srozuměnou, e kdy se

rozhodl takhle bleskové vyskočit, a tedy běí.

Ve své kanceláři sáhl Blecha po telefonu a volal hotel Labu: Měl by u vás být

podpraporčík Kolář a strámistr ídlo, dejte mi jedno z nich k aparátu.” Po chvíli ticha se ve sluchátku ozvalo: Kolář.”

93

Poslouchej dobře, co ti teď řeknu, naléhal Blecha, a bude kontrolovat Folmavovu docházku do práce, a hlavně v ony kritické dny, nespokojí se se ádným papírem.

Pěkně hodinu po hodině. Zeptá se na to vech lidí, co jsou na té směně zaměstnaní.

V kuchyni i na place. Jasné?”

Provedeme, ozvalo se na druhém konci linky. Něco nás snad taky napadne, nebo

si myslíte, e ne, náčelníku?”

Promiňte, já vás nechci podceňovat, ale tak mi jenom napadlo, e třeba ídlo je

mladý a

A já jsem na kriminálce teprve pár dní, je to tak?” dal se slyet Kolář.Je.”

Jenome tyhle věci nás naučili i na obvodech,” smál se Kolář. Ale teď vám něco

povím. Folmavovo alibi, jak vám vycházelo podle provozáře, můete klidně krtnout.

V hotelu se toti mění směny kadou chvíli. Ten potřebuje delí volno, ten zase

támhle to, prostě dohadují se jen mezi sebou a pak to nahlásí vedoucímu. Jenome

Grégr si to píe do kalendáře, protoe tvrdí, e někdo přehled o odpracovaných

hodinách mít musí. Ten kalendář mám v tace a prohláení, která dotvrzují, e tu

Folmava nebyl, dám napsat.”

To je vynikající,” chválil Blecha. .

A ani to jetě není vechno,” triumfoval podpraporčík. Představte si, e ve stejné dny, jako Folmava, si přehazoval směny i Bořek Bartůněk. To je syn eny, co u ní Folmava ije od příchodu z výkonu trestu.”

Tak tohle já vím,” zarazil Koláře Blecha. Dodělejte papíry a vrate se hned zpátky.”

Zavěsil a pak si to namířil rovnou do galanterie, za jejím pultem prodává Marie

Bartůňková.

Co chcete,” optala se nerudně a ani na okamik ji nenapadlo povaovat nadporučíka za zákazníka. Vechno jsem vám u řekla, víc toho nevím. Ostouzíte lidi úplně zbytečně.”

Podíval se na ni a viml si vrásek, které jí zcela nečekaně vystoupily kolem očí. Paní Bartůňková, nemohla byste jít se mnou, nemyslím na oddělení, ale k vám. Proč tu zbytečně připravovat lidem zábavu.”

Kývla a otřela si oči navlhlé slzami. Před obchodem u se neudrela. Jsem já to ale husa, takhle n a l e t ě t … 

Teď bylo na Blechovi, aby se zase pro změnu divil on: Vy u něco víte? Od koho?”

Jak, od koho,” ptala se. Utekl určitě za nějakou jinou.

94

Jakou roli v tom hraje Bořek, to nevím, ale Pepa se u jistě nevrátí.

Vy jste zjistila, e v ádných Krkonoích nejsou?

Ale ne, to mi říkáte novinu. Její hlas byl najednou chladný a jakoby vyhaslý. Sebral mi z domova vechny peníze. Teda, vkladní kníku. Nevím sice, na co mu bude, je blokovaná heslem, ale můe tohle udělat člověk, který mě má rád?”

Blecha neodpověděl. Nebyl milovníkem melodramatických příběhů a v duchu si říkal, e Bartůňková zřejmě příli důvěřovala kadému, kdo měl pro ni jen trochu pěkné

slovo a pohlazení. Jenome to já nevyřeím, na to jsou jiní odborníci, myslel si

Blecha, kdy vstupoval do haly.

Napijte se se mnou,” poádala ho a postavila na stůl načatou láhev gruzínského

koňaku. Chtěl jí říci, e ve slubě se nepije, ale pak mu to náhle připadalo příli

detektivní a ohrané. Zvedl baňatou skleničku a nechal si kapku zlatohně-dé tekutiny sklouznout po jazyku.

Říkal jste před tím venku, e v Krkonoích ani Pepík ani Bořek nejsou. Tak kde

tedy?”

Zakroutil hlavou: Zatím to nevím. A to budu vědět stoprocentně, řeknu vám to.”

Má Bořek v něčem prsty? Myslím v něčem, za co asi hledáte Josefa?”

Blecha se rozhodl jednat s ní na rovinu. Vypadá to, e něco společného spáchali. A není to ani dost málo omluvitelné.”

To jsem zavinila j á . .

Jak to?”

Byla jsem na Bořka slabá. Vechno jsem mu dovolila, usnadňovala cestu,” přestala v půli věty. Ale tomu vy zřejmě nebudete rozumět.”

Nevzpomínáte si, kde byli oba předminulou sobotu?” ptal se Blecha a točil rozhovor jinam. V práci,” odtuila. I v noci?” Právě i v noci.

Jenome my jsme zjistili, e v Labuti nebyli. Co mi na to řeknete teď?”

Zakroutila neastně hlavou. Co bych mohla, jen to, e to musí být nějaká mýlka, doma taky nebyli. Přili skoro a ráno, pomáhali v baru.”

A co ve čtvrtek odpoledne?” útočil Blecha. To byli také v restauraci?”

95

Jistě, proč to vechno, ty o t á z k y . .

Protoe ani ve čtvrtek nebyli tam, kde být měli. Do práce skutečně odjeli, ale nejspí ne do takové, jakou máte na mysli. Odmlčel se. Poslyte,” začal znovu po chvíli, kdy si byl jist, e ho Bartůňková vnímá a sleduje vodil sem Folmava hodně svých kamarádů?”

O ádných nevím,” odpověděla mu unaveně. Alespoň kdy jsem byla doma, tak za

ním nikdo nechodil. Ostatně, myslím, e ani tehdy, kdy jsem já byla v práci a on měl volný den. enská větinou pozná, kdy se v bytě něco dělo a ona u toho nebyla.

Chlap nedokáe nikdy dokonale uklidit, zahladit stopy, tomu vy přece rozumíte … 

Zahladit stopy, to je to pravé, myslel si Blecha, ale nahlas neříkal nic, protoe nechtěl téhle neastné eně přidělávat větí starosti, ne bylo v tu chvíli nezbytně třeba. S

kým se tedy Folmava přátelil, kromě vás, kdy dovolíte, ptal se s nadějí v hlase.

Vlastně s nikým, nevím proč, ale zdálo se mi, e je to citlivě zaloený samotář.

Kromě mne a Bořka vlastně nikoho neznal.

I kdy, zapomněla bych na Vojtu Karase. To je ovem Bořkův kamarád. Je zajímavé,

e se ti tři, i přes věkový rozdíl, tak dobře shodli. Měla jsem z toho pochopitelně radost, nelo mi ani tak

o Vojtu, ale e se Bořek s Pepíkem dobře snáí, to mě velice těilo.”

S jinými lidmi se tedy opravdu nestýkal?”

Ne. Ze začátku se občas stavil u matky a u bratra, bydlí někde v Jizerských horách, tuím, e v Zákřové nebo jak se ta obec jmenovala.”

Blecha byl o dalí poznatek bohatí. Spíe vak o dva. První věc, která mu neseděla, bylo bydlitě Folmavova bratra. Vdy odeel od rodiny do Prahy a pokud ví,

působitě nezměnil. A potom ten Vojta Karas. Je to snad třetí, kterého hledají?

V Bystřici byli prokazatelně tři lupiči, ve výkupním skladu dva nebo tři, rovně

předchozí ňůru měli na svědomí nejméně dva. Bude se na něho muset podívat.

Hned, jak se vrátí na oddělení. Pomalu si u skládal notýsek, kdy ho napadlo poloit Bartůňkové jetě jednu otázku. Ne se rozloučíme, nevimla jste si, e by Bořek

nebo vá druh přinesli domů věci, které by byly třeba starí nebo nějak nasvědčovaly, e je nemohli koupit v obchodě?

Pár takových hračiček tu měli. Japonskou minikalkulačku, tranzistorový televizor a jetě něco, u nevím. Jenome to byly Vojtovy věci a zase si je odnesl.

96

Zůstal tu jen magnetofon a ten si jistě také brzy vezme domů.

Magnetofon? zpozorněl Blecha. Mohl bych ho vidět?” Proč ne,” řekla a zdálo se, e boj, který se v ní od samého začátku rozhovoru s nadporučíkem odehrával, je u konce. Odstrčila oupací dvířka sekretáře a ukázala na jeho dno. Tady je.”

Vyndal ho ven a poloil na stůl. Dlouhou chvíli se na něj díval a pak sejmul z osiček kotouče a začal je pomalu otáčet v prstech. Najednou ho hladký celuloid jemně

krábnul do prstu. Ten výstupek, spíe vak nepatrná výrobní vada, byla několik

centimetrů od vnitřního okraje kotoučku. Dvakrát naprázdno polknul a znovu se

přesvědčil, e se nemýlí. Jenom bych si něco pustil, jestli smím, ptal se a lovil z magnetofonu ňůru. Kotouček s ostrým výstupkem dal tam, odkud ho před chvílí

sejmul, na pravou stranu přístroje. Odvíjet nechal cívku, která tam byla připravena.

Kytarové akordy zaplnily místnost. Ale Blecha neměl teď zájem poslouchat Zichovu

dvanáctistrunnou panělku, i kdy dobře věděl, e ve hře na ní nemá u nás zpěvák

mezi svými kolegy konkurenci. Rychloposuvem přetočil a na samý konec pásku.

Pak znovu přepnul na přehrávku a poslouchal tak pozorně, jako kdyby mu byla tahle muzika největím koníčkem. Bartůňková ho poočku sledovala a nevěděla, c o s i má

o téhle improvizované hudební besídce myslet. Jenome Blecha spí pro sebe ne

pro ni, kdy u pásek dával tuit poslední skladbu, řekl s jistotou: Teď přijde Gott.

Přiel. Zpíval o stínu, co se má, kdy leí u tvých nohou. Jenome po refrénu se

magnetofon odmlčel uprostřed taktu. Pásek byl u konce.

19

Skoro a do rána leel Folmava na zatuchlém dvorku blízko hospody, odkud odeel

před několika hodinami. Sbíral síly a proklínal Kudrnu i jeho kamarády a sliboval jim odplatu.

V duchu nadával i sám sobě, protoe se u podruhé v ivotě dopustil stejné chyby.

Poprvé mne okrade Netopil, podruhé Kudrnáč, říkal si. Já nastrkuju krk a oni

inkasujou. Ale na kadého dojde.

97

e já blbec nechal bouchačku v kufru v hotelu. Mohlo tu být veselo. To by se asi

panstvo náramně divilo, a by pobralo pár kousků eleza do svých svinských

makovic, opakoval si jeden z mnoha pistolnických citátů, které vyčetl v ohmataných seitech, co na půdě zbyly jetě po tátovi.

Kolem páté hodiny se mu konečně podařilo postavit na nohy a dát se trochu do

pořádku. Ze sudu, který tu měl přistaven nějaký zahrádkář kvůli zalévání, si nabral do dlaní vodu a dlouho a trpělivě se omýval. Tuil, e na něho není zrovna pěkný

pohled, ale byl si zároveň vědom i toho, e se brzy po ránu lidé starají spí o sebe, ne o okolí. Očistil si aty a vmísil se do davu pospíchajícího na ranní směnu. Přes celé město musel pěky. Neměl ani haléř a riskovat hádku s revizorem se mu v

tomhle stavu nechtělo.

Na hotelových schodech se zastavil a cítil se zcela vyčerpán. Udělal posledních pár kroků přes halu směrem k výtahu, ignoroval výsměný pohled vrátného, který říkal, kdy ses namazal v jiném podniku, pomoz si sám, zmáčknul knoflík s číslem jejich

patra a pak u jen bez vlády padl na koberec v pokoji.

Ten vypadá, hodnotil Folmavu z postele Vojta. Musel být na pěkném tahu, jinak to snad ani není moné.” Otočil se zády ke stěně a chtěl pokračovat v přerueném

spánku, kdy si viml, e Folmava chce něco říct. Zacloumal tedy Bořkem a oba si

bez řečí prohlíeli zbitého a pinavého kumpána.

Folmava dlouho mlčel. Teprve, kdy mu dali trochu vody, byl schopen pořádně otevřít ústa. Musíme okamitě pryč! Za chvíli tu bude kriminálka.”

Tys udělal někde malér,” vytěkl na něho Bořek a vyskočil zpod přikrývky.

Já? Abych ti nemusel vysvětlení podat ručně,” rozčiloval se Folmava. Raději mi

řekněte, co to bylo včera za ty dvě kočky, co jste se s nima peleili. Nebo spí, co jste jim navykládali.”

Nic moc, éfe,” začal pomalu Bořek a hleděl si u v úvodu Folmavu udobřit. Jenom, e prachů máme dost a kdy bude potřeba, seeneme dalí, protoe holt nejsme ádný m e j d l a . .

Co jste jim říkali o mně?

Celkem nic,” duoval se Vojta. Jenom, e ná éf má jetě daleko víc prachů ne

my, ale e část je jetě nae a tak … “

Folmava byl na koni. Tak se rychle koukejte sbalit a padáme.

98

Doufám, e vám jetě zbyla nějaká kačka, a je čím zaplatit hotel.

Jasně, ubezpečovali ho, máme jetě dost, včera večer jsme nevytáhli paty.

Ty jsi taku se zbytkem někam schoval? zeptal se najednou tie Bořek.

Schoval, odsekl Folmava. Do policejního trezoru. Pozoroval, jaký to na jeho

kumpány udělá dojem a kdy byl přesvědčen, e nejsou v stavu mu odporovat,

pokračoval: Museli jste mne popsat dost podrobně, protoe jak jsem vytáhl paty na ulici, sbalila mne kriminálka. Osobní prohlídka se pochopitelně konala na místě.

Prachy nali a chtěli ze mne dostat, odkud jsou a kdo jsou moji komplicové. Ani jsem nemuknul. Nad ránem jeden z těch, co hlídali u dveří, trochu usnul. Vyuil jsem toho, vyběhl na chodbu, tam vyskočil oknem z prvního poschodí a pryč. Myslím, e mne a

sem nesledovali, ale co kdyby … 

Vojta s Bořkem nečekali a začali si balit věci. Folmava pokynul i na svůj kufr, který by nechali bez povimnutí. Zaplate, dejte slunou dikereci a řekněte, e nás bohuel z dovolené odvolali.

Co je komu do toho?

Dělejte, jak říkám. Objednali jsme si to na čtrnáct dní, tak to musíte nějak zdůvodnit.”

Před hotelem mávl Folmava na prvního taxíkáře. Odvezte nás na letitě.”

K pokladně poslal Folmava Vojtu, který se přece jenom choval klidněji, ne úplně

vyplaený Bořek. Já ti nevím, Josef,” říkal znovu a znovu, v letadle jsem jetě neletěl.”

Já taky ne a Vojta jakbysmet. A nejsme z toho tak vyjančený. Koukej se dát

dohromady, protoe do Prahy se neletí.”

Kam tedy?” divil se Vojta, který byl před chvílí u přepáky a právě do Prahy kupoval letenky.

Do Mnichova, panstvo. To letadlo uneseme.”

Neblázni,” varoval Folmavu Bořek. To je ohromně riskantní. Raději počkáme, jestli nám nepřistaví ten vrtulník, co jsme o něj ádali.”

Kdybyste bejvali těm holkám nekecali, mohli jsme se přepravovat s komfortem.

Takhle u nemáme čas.

Jak to provedeme?” ptal se Vojta a jeho zelená tvář prozrazovala obavy.

99

Chtěl jsem namířit na pilota pistolí a u by se inul přes čáru,” informoval Folmava, ale podívej, dělají prohlídky, s bouchačkou se do letadla nedostanu.

Take jsme vedle.” Bořek se tvářil, jako by byl docela rád.

Houby. Vechno jsem u promyslel. Jen co budeme nahoře, vstanu a půjdu do

pilotní kabiny. Tam jim řeknu, e vy dva máte kadý na klíně plastickou pumu a kdy

nebude po naem, bouchne celý letadlo. ádnej pilot na světě si netroufne riskovat.

Na to jsou přísný předpisy. Take ádný strachy a jde se.”

Na pánské toaletě v letitní hale zůstala nahoře na rezervoáru odloená pistole i s náboji.

Po maličkých schůdcích nastupovali do letadla JAK - 40 jetě s dalími cestujícími.

Nebylo jich mnoho a nezaplnili ani vechna sedadla.

První, co Folmavu překvapilo, byl vnitřek letounu. Zdál se mu malý a titěrný. Jak tohle můe létat, divil se v duchu. Bořek s Vojtou na tom nebyli jinak. Seděli v letadle po prvé a protoe byli z filmů zvyklí vídat pouze dopravní kolosy, zdál se jim JAK spíe hračkou, ne skutečným strojem. Seděli kadý na jiném sedadle; strachy z letu i z toho, co bude následovat, se ani nedívali z okénka. Čekali a Folmava vstane a

půjde k pilotům. Jenome pod křídly se u černala Praha a on stále seděl jako

přikován. Teprve kdy se letadlo dotklo podvozkem betonové plochy letitě v Ruzyni a cestující vystoupili, otočil se k Bořkovi a Vojtovi a prohodil: Tohle by moná ani za hranice nedoletělo. Je to moc malé. Zkusíme to znovu. Ale větím letadlem.”

Nastoupili do autobusu, který je během půl hodinky odvezl do centra k Vltavě.

Ubytovat se chtěli nejprve v hotelu. Ale Folmavův instinkt rozhodl, e se nebudou nikde oficiálně přihlaovat. A tak hodili kufry do úschovny a sedli do první tramvaje, která u refýe zastavila. Dostali se s ní a na druhý konec Prahy. Lhostejně míjeli vilky postavené v prudké stráni a pranic je neuchvacoval pohled dolů ke korytu řeky, nabízející pod sebou město jako na dlani. Nevímavě proli kolem několika obchodů a najednou stáli před edivou budovou, na jejím títě bylo napsáno, e pota má

otevírací dobu nepřetritě od rána do večera. Podívali se přes skleněnou výkladní skříň a uviděli uvnitř dvě eny v druném rozhovoru. Jedna před přepákou a druhá za ní.

100

To snad není moný,” divil se Folmava. Dvě báby a uvnitř plno peněz.”

Co tím chce říct?” otočil se na něho Bořek.

e by se tam měla udělat inventura, nebo snad ne?”

Jdi si sám,” odsekl Bořek a víc u o ničem nechtěl mluvit. Mčel vak i Folmava a nesnail se své společníky zatím k ničemu přesvědčovat. Večer to bylo jiné. Studený listopadový vítr se vtíral pod kabáty a koile a kadý, kdo nemusel, se na ulici raději ani neukazoval.

Seděli na lavičce pod Petřínskou rozhlednou a tiskli se jeden k druhému. My volové,”

řekl Vojta a zuby mu přitom drkotaly chladem. Mohli jsme být doma, kdo nás

vyháněl?”

To je jasný, to tady … ” přidal se Bořek a ukázal hlavou na Folmavu.

Ten vyskočil a postavil se proti nim. Tak na tyhle řeči pozor. Nebýt vás, tak jsme se jetě mohli válet v peřinách v Brně. Teď jsme pomalu bez koruny a spát musíme na

lavičkách, jako nějací vandráci.” Dívali se na něho zahanbeně, protoe netuili, jak se věci měly doopravdy. A on dokázal pomalu přesvědčit i sám sebe. Jetě čtyři dny a v novinách vyjde inzerát. Pak budeme mít vyhráno, uvidíte.”

A co kdy nevyjde?” nadhodil Bořek skepticky.

Vyjde, neboj se. Právě proto nás nesmí nikdo chytit.” Folmava se dostával do tranzu: U vidím, jak nás na Západě vítají. Fotografové, Reportéři, a tak. První, co musíme tvrdit, se kadý z nás naučí zpaměti. Jako e jsme političtí uprchlíci a jsme rádi, e konečně máme pod nohama svobodnou zem. To oni potřebujou, aby mohli kolem

toho nadělat bengál. To u je vyzkouený.”

Jenom by mne zajímalo, jak jim to vy dva s Bořkem budete vysvětlovat. Neumíte ani kváknout,” smál se Vojta.

Nech ty kecy, tudente. Trochu německy je jediný, co umí,” rozzlobil se Folmava.

A nevím, jestli pořádně. To se pozná, a budeme za kopečkama.”

Jestli se to pozná,” řekl pochybovačně Vojta.

Jak to myslí?”

..Zrovna tak, jak to povídám.” Vojta se tvářil neústupně. Uvědom si, e Bořek má pravdu. Esenbáci se na nás můou klidně vykalat. Místo vrtulníku polou srdečný

pozdravy. Jenome to tě zatím nenapadlo.”

Folmava pokrčil rameny. Nechtěl jsem vás plait, pánové, ale kdy to teď Vojta

ř e k l …

101

Je moný, e se budeme muset postarat sami o sebe. Sehnat zbraně, typnout

letadlo, provést únos. Jenome to chce rozvahu, čas a peníze. Ani jednoho ani

druhýho nemáme nazbyt. Zvlá kdy u po nás nejspí jdou. Ale s tím třetím jsme

na tom zdaleka nejhůř. Odmlčel se a čekal, co na to Bořek s Vojtou odpoví. Ti mlčeli jak zařezaní a tak Folmava pokračoval. Na vechno jsou prachy potřeba. I na

letenky. Můe se stát, e s letadlem, co si vyhledáme, nebude něco v pořádku.

Dneska to ostatně taky nevylo, nemusí ani přítě. A my budeme muset letět dalí

linkou. Co ovem stojí peníze.

My jetě …  ozval se Bořek.

Těch pár upů, co vám s Vojtou zbylo po kapsách, nás nevytrhne. Ale já mám jiný

nápad. Zítra odpoledne přepadnete vy dva tu malou potu. Milióny tam určitě

nebudou, ale my teď musíme brát vechno!

To přece nemyslí váně, odporoval Bořek. Proč n a t o nepůjde s námi?

Kdyby nebylo vaí blbosti, nemuseli jsme nikam lézt. Takhle jen napravíte, co jste zbabrali.

Co kdy nepůjdeme? zeptal se Bořek potichu.

No a co? Nic, odpověděl mu Folmava a nutil se při tom do klidu. Víte, e já si pomocí umím. Zdrhnu. Nikdo mě nenajde. Ale vás chytnou. U to slyím, jak vás

zatýkají - zde hlídka Sboru národní bezpečnosti utíkat nemá smysl. A taky e ne. Na to vezměte jed. Přiijou vám vechno. I to, co jste neudělali. Dají vám na krk toho chlapa z Bystřice, po kterým jsem vystřelil já, ale dobře vám tak. Pět, est let si posedíte, moná i víc, ale já vám balíčky posílat nebudu. Zachumlal se do plátě a zamířil směrem ke strahovským kolejím.

Kam jde? volal na něho Vojta.

Starám se od týhle chvíle sám o sebe, houkl přes rameno Folmava. Protoe u

mám dost věčnýho utírání nosu dvěma cucákům.

Nedělej fóry, běel Vojta ze Folmavou. Bořek to tak nemyslel. Má jen trochu nervy v háji, to je vechno. Přece bys nás nenechal ve tychu.

Folmava se otočil po Bořkovi, který se u také zvedl z lavičky a el za oběma

kumpány. Folmava je vedl ke stadiónu. Obeli několik kolejních budov, a u jedné z nich nalezli dole pod schody otevřené okénko do sklepa. Protáhli se dovnitř a v teple trubek ústředního topení okamitě usnuli. Jetě ne se rozednilo,

102

absolvovali stejnou cestu opačným směrem. Seběhli na Břevnov, ani promluvili

slovo. Folmava vyčkával. Věděl, e jeho včerejí výhrůky zapůsobily a e se ho oba mladíci budou dret. Ale chtěl mít jistotu. Proto čekal. Během snídaně, kterou si dali v malé jídelničce, otevřené u od esti hodin ráno, dokonce odeel na delí dobu od stolu. Nechal Vojtu s Bořkem, aby se domluvili. Byl si jistý, e necouvnou. Nemýlil se.

Tak my na to jdeme. Myslí, e máme opravdu čekat a do odpoledne? zeptal se

Bořek Folmavy.

Jdete na věc samostatně. Já vás jenom doprovodím. Jinak si dáme sraz v sedm

hodin večer u té lavičky, co jsme na ní včera seděli. Najdete to? .

To bude na vem asi to nejjednoduí,” nuceně se zasmál Vojta. Ale jinak, říká, e kdy se to bude hodit třeba hned, máme vletět dovnitř, jo?

Folmava se tvářil opět jako éf. To dá rozum. Uvidíte sami, čím míň lidí tam bude, tím lip.”

Máme křičet, jako bychom měli bouchačky?

To se rozumí samo sebou. Dejte si panáka rumu na kurá a jdeme.”

Kdyby to tak lo, zalitoval Bořek a ukázal na nápis, podle něho se alkoholické nápoje podávaly v této místnosti a od jedenácté hodiny. Snad a bude po vem, tak si tady jednu cvakneme.

Kus před potou je Folmava opustil. Skočil do tramvaje a zanechal své společníky

osudu. Neříkali nic a pomalu, nevzruivě, doli a k potě. Bylo osm hodin a budova se teprve otevírala. Překvapilo je, kolik lidí u tu čekalo s poukázkami na zaplacení inkasa, obědů do kolní druiny, kolky, multiservisu. A budou mít vichni lidi sporoiro, nebude mít smysl poty přepadávat,” snail se zavtipkovat Vojta, ale bledý Bořek nereagoval.

Má strach?” díval se na Vojtu a byl velice vzruený.

Ani moc ne. Docela se tomu divím. Zato ty jsi z toho nějak na větvi.”

To se ti jen zdá,” pokusil se Bořek o úsměv. Musíme tam vletět a udělat tóčo, aby enský nestačily ani pípnout. Máme anci. Kdyby to nevylo a chytili nás, byl by malér. Máma by se zbláznila.”

Vojta se na něho podíval trochu pohrdavě. Jen se mi tu, prosím tě, nerozbreč.

Najednou je ti líto mámy. A před pár týdny ses od ní jetě nechával ivit.

105

Nehraj si na citlivku, buď tak laskav.”

Bořek u neřekl nic a stoupl si do fronty. Táhla se podél pultu. Nikde ádné sklo ani jiná přepáka. Stačí se prostě trochu víc natáhnout a člověk je na druhé straně. Vojta opodál čekal, co Bořek udělá. Jenome kdy se jeho komplic dostal tváří v tvář k

úřednici, stálo za ním u dost dalích lidí. A tak na otázku, co si přeje, odpověděl, e blanket na telegram. Dostalo se mu poučení, e kvůli tomu nemusel tak dlouho čekat, ale říci si rovnou.

U starobylých psacích pultíků, potřísněných inkoustem, pak smolili text, jen neměl být nikdy doručen, protoe adresa, kterou vepsali do záhlaví, byla smylenkou.

Pouze místo určení uvedli správně. Brno …

Bořek se znovu postavil do zástupu. Jako při předchozím pokusu si za něho po chvíli stoupli dalí zájemci o sluby spojů. Nezbylo mu, ne posunout blanket po

ohlazeném dřevě a zaplatit přísluný poplatek.

Několikrát za dopoledne se k potě vrátili, ale vdycky byla situace přesně tá. Stále přicházeli noví a noví lidé. Zcela určitě by se nedali pokřikem jen tak zastrait. Museli by vidět zbraně. Ale ty neexistovaly.

Kolem poledního u měli krouení v těchto místech plné zuby. Cloumal s nimi vztek i nepřiznávaný strach. Nejraději by se otočili a zmizeli, ale báli se, e Folmava splní svoje hrozby a nechá je na holičkách. Tak se znovu a znovu vraceli k výkladní skříni.

Ve tři hodiny odpoledne se situace náhle změnila. Uvnitř poty bylo prázdno a dvě úřednice za pultem přepočítávaly peníze. Kolik, to Bořek s Vojtou nevěděli, ale přesto se pohledem velice rychle domluvili. Teď, anebo nikdy.

Ani hnout, houkli, sotva vlétli do dveří. Jinak střílíme.

Přeskočili pult a začali dvěma enám rvát peníze z rukou a házet je do silonových nákupních taek, které si během dopoledne koupili v nedaleké drogerii. Počítali s tím, e postraené úřednice nebudou klást odpor. Jenome se spletli. Po prvním oku se Jaroslava Kovářová ohnala po Bořkovi a zasáhla ho do čela. Úder ho natolik

překvapil, e zůstal strnule stát.

Blanka Pordeová okamitě zareagovala, stejně, jako předtím její kolegyně. Do ruky si ale vzala seívačku a zcela neohroeně s ní práskla Vojtu do hlavy.

106

Ani jeden ani druhý u na dalí nečekal. Přeskočili znovu pult a vyběhli z místnosti.

eny za nimi. Po několika desítkách kroků, kdy se přes volání obou úřednic nikdo z kolemjdoucích k pronásledování nepřidal, podařilo se násilníkům ztratit mezi domky a zahrádkami. Teprve teď si Jaroslava Kovářová

I Blanka Pordeová uvědomily, e vyběhly z místnosti, ve které zůstalo daleko víc

peněz, ne se lupičům podařilo ukrást.

Přidaly do kroku, kdy za nimi zaskřípaly brzdy a ze lutobílé volhy s majákem na střee a nápisy Veřejná bezpečnost na bocích na ně volal praporčík Adamec: Co je to za blázinec, pota prázdná a vy prý honíte nějaké chuligány, co si z vás pěkně vystřelili.

Pordeová se nezdrela a seběhla bez řečí ulicí k potě. Ale tam stál u dveří mladý přísluník, kterého tam postavil Adamec. Praporčík v tu chvíli u řadil rychlost a začal se rychle proplétat v úzkých a krátkých uličkách. Tak říkáte, e byste je bezpečně poznala?

Určitě, byli u nás i ráno, podat telegram.

Spí obhlídnout situaci řekl praporčík. Nemohou být daleko, kdy to jsou dvě tři minuty, co se vám ztratili z očí. Nevimla jste si, jestli měli auto?

Ne, určitě neměli. Kovářová se na předním sedadle přes vekerou vánost situace musela začít smát. Praporčíka to překvapilo. Co se vám stalo?

Ale nic, jenom dedukuju, jestli tomu detektivové tak říkají, e kdyby měli ti lupiči auto, určitě by ho nechali stát rovnou před vchodem a neutíkali by k němu půl kilometru.

Kdepak, rázně ukončila svoji teorii, ti přili pěky.Praporčík zvedl sluchátko malého telefónku a vysílačkou nahlásil na své oddělení, e pachatelé přepadené poty se musí nejspí nacházet jetě v jejich obvodě. Jsou dva, jdou pěky a mají n a . s o b ě …

Diktoval to, co mu Kovářová sdělovala. Najednou se vak zarazila, ukázala na dva mladíky před předním sklem volhy a vyhrkla: Tohle jsou oni. Pachatelé spatřeni na Růovce osm, bylo poslední, co praporčík zahřímal do vysílačky a vyskočil z vozu.

Stůjte, Bezpečnost,, ozvalo se z jeho úst za zády Bořka a Vojty. Ohlédli se a viděli starího mue v uniformě, jak se rozbíhá směrem k nim a přitom rozepíná pouzdro se sluební pistolí. Zahodili na zem taku s penězi. Pětadvacet tisíc ve zmuchlaných bankovách padlo přísluníkovi a úřednici pod nohy. Mělo je to zastavit, ale Adamec věděl, e se o peníze dokáe Kovářová postarat sama.

107

Navzdory svým pěti kříkům supěl do schodů mezi dvěma ulicemi, na kterých Bořek

s Vojtou hledali únikovou cestu.

Nejsou to takoví začátečnici, jak by si člověk myslel, v duchu přemítal Adamec a

snail se neztratit s oběma mladíky krok. Schválně si vybírají místa, kde nemohu jet autem. Přidal a na odpočívadle zvedl hlavu, aby se podíval, kolik schodů nahoru jetě zbývá. V tu chvíli uviděl nad schody dva sluební vozy a několik postav v uniformách.

Teď u si toho vimli i Bořek s Vojtou. Otočili se a chtěli se vrátit. Ale praporčík Adamec jim přehradil cestu. Za několik okamiků cvakla na jejich zápěstích kovová pouta.

O několik hodin později přelapoval Folmava před telefonní budkou a čekal, a

slečna uvnitř domluví. Pak vstoupil, dlouho hledal v seznamu a konečně vhodil do

otvoru minci. Kdy se na druhé straně linky ozvalo - Bezpečnost, co si přejete - zeptal se: Je to místní oddělení Pod Růovkou?”

Ano, o co se jedná?

Tady Vláček, inenýr Vláček, důchodce,” představil se a nutil hlas do stařecké

fistule. Sedím v restauraci a slyím, jak se nějací mladíci dohadují, e v tuhle chvilku by měla být vykradena nae pota. Tak vám to raději volám.

To je nesmírně důleitá informace,” radoval se hlas v telefonu. Přijďte rychle k nám, popíete ty návtěvníky z hospody. Pota skutečně byla vyloupena, ale pachatele i peníze u máme.”

Folmava zavěsil a vypotácel se z budky. Pak počkal na červený autobus, který měl

jako konečnou stanici uvedenu Sokolovskou. Sedl si na prázdné sedadlo a

bezmylenkovitě čekal, a řidič naposledy zastaví. Nechtěl dál pokračovat metrem, ale věděl, e pár metrů za stanicí začínají nástupitě Florence. Bleskurychle

prostudoval jízdní řády a rozeběhl se tam, odkud měl za několik málo okamiků

odjídět autobus do Jizerských hor.

20

Trvalo skoro hodinu, ne technici připravili oba magnetofony podle Blechových

poadavků. Na jednom z nich byl pásek přinesený i s aparátem od Bartůňkové, na

druhém ten, který vyzvedli z nádraní úschovny.

108

Nejednalo se sice o originál, ale o přesnou zvukovou kopii, kterou pro potřeby

vyetřování pořídili v několika exemplářích. Praporčík Peka lepil k začátku této kopie, která i v metrái měla naprosto stejné parametry s originálem, zaváděcí pásek.

Naoko láteřil, e je poctivý technik kriminálky a ne diskdokej. Kdy bylo vechno připraveno, zvedl Blecha telefon a zavolal podplukovníka Matějku: Jestli si to chcete jít poslechnout, soudruhu náčelníku, tak jsme připraveni.

Sedli si do připravených laminátových křesílek, která měla k pohodlnosti sice daleko, ale zato se dobře přenáela z místnosti do místnosti. Blecha kývnul a Peka

současně zapnul oba přístroje. Ten druhý v podstatě naprázdno. Jeho čas měl teprve přijít. Hlavou magnetofonu byla zatím protahována modrá páska. Reproduktor tohoto aparátu proto také mlčel. Nepatrný um překrýval hlas Karla Gotta, který z reproduktoru prvního magnetofonu zpíval podporován rytmickým doprovodem: Tvůj stín se

má, lip neli já, c e … V tento moment první magnetofon ztichl, ale písnička se bez jakéhokoliv přeruení ozvala z druhého magnetofonu a pásky: .. .lý den se válí a leí u tvých nohou …

Do konce skladby u zbývalo jen pár taktů. Pak se po nepatrné odmlce ozvala slova, která u poslouchali alespoň posté: Mluví k vám skupina Dynamit.

Víc nepotřebovali. Bylo nad slunce jasnějí, e se nejedná o dva různé

magnetofonové pásky, ale jen o jeden, na jeho konec kdosi přes původní hudební

záznam namluvil drzou teroristickou výhrůku. Pásek pak jednodue ustřihl. Dalí

osud magnetofonového ultimáta byl u vem přítomným v malém sálku dokonale

znám.

Jetě chvíli bych vás poádal o trpělivost, navrhl Blecha náčelníkovi. Já vím, e by dalí pokus, správněji řečeno ukázka, u nebyly nutné, ale jestli s e t o Pekovi povede, bude to zajímavé.

Praporčík vytáhl na stůl velký reproduktor a zapojil ho na oba magnetofony. Jejich zabudované reproduktory tím zásahem vyřadil z provozu. Pak stejně jako předtím

nastavil kotouče obou přístrojů a uvedl je do chodu. Nevědět, o co se jedná, byli by přísahali, e vechno, co právě slyeli, bylo z jednoho nepřerueného pásku. Teprve při druhém poslechu si na Blechovo upozorněni vimli maličké, v podstatě

neznatelné odmlky, způsobené tím, e pro přesnějí synchron neměl Peka

podmínky ani aparaturu.

109

Podplukovník vstal a kývnul na Blechu: Pojď se mnou. Tohle jste provedli perfektně.

Připravíme opatření.”

To jetě není vechno,” triumfoval nadporučík. Kolář nael v garái, v načerno

vyhloubené montání jámě, védské motorové pily, ty z maringotky. Zcela

prokazatelně pochází z krádee i tento magnetofon. A úplně na konec: vzorek, který odlili nai technici ze stop pneumatik u výkupního skladu, se shoduje se vzorkem, jaký má kodovka v garái. Patří sice Marii Bartůňkové, ale jezdil s ní hlavně Folmava a její syn Bořivoj.”

Výborně,” pochválil kriminalisty náčelník. Podezření, které jste pojali po

nesrovnalostech s jejich pracovními směnami se tedy potvrdilo.” Matějka u chtěl

odejít, ale zarazil se uprostřed kroku. Ale kdo je ten třetí?”

Vojtěch Karas,” informoval Blecha podplukovníka u na schodech. Prověřit jeho

pohyb bylo trochu sloitějí. Je to student a rodiče mu v podstatě dopřávali.”

Nechci tě příli zdrovat, Jendo, ale skoč na evidenci, a nám k těm třem dají

vechno potřebné.”

Za pár minut měl Matějka ve na stole. Zvedl telefon a zavolal Prahu. Na lince

operačního tábu byla sluba v neustálé pohotovosti. Podplukovník nadiktoval údaje, které Blecha před chvílí přinesl a na samý závěr dodal: Jsou to teroristé, které hledáme. Mají toho ovem na svědomí daleko víc. Zřejmě by stálo za to vyhlásit

celostátní pátrání. Místní u bylo provedeno, ale zatím bez úspěchu.”

Máte naprostou jistotu, e vá závěr je správný?” ptal se hlas ve tábu.

Podplukovník se podíval na Blechu a pak řekl do telefonu: Jistě. Nadporučík Blecha a skupina obecné kriminality odvedli poctivou práci. Ručím za ni. Ostatně, přijedu vás informovat.” Zavěsil a sedl si za svůj stůl. Věděl, e během několika málo minut se rozdrnčí po republice telefony a rozeběhnou bezpečnostní dálnopisy. V ádném případě vak netuil, e v jednom koutu Prahy, na místním oddělení Pod růovkou,

vyskočí ze idle praporčík Adamec a vykřikne: Chlapi, vdy to jsou přece oni!”

Vojtu a nezávisle na něm i Bořka upoutal najednou rozruch, který se prokazatelně

točil okolo nich.

Kam jste poloili náloe,” padla první otázka, na kterou měl Bořek odpovědět.

110

Nikam, to bylo jen tak, my jsme nic udělat nestačili. Folmava sice měl nějakou

patronu, ale to bylo málo. Alespoň to tak říkal.

Vyetřovatel pokýval hlavou, protoe tuté odpověď slyel před pár vteřinami od

Vojty. Kde je Folmava?

To vám taky přesně neřeknu, měli jsme v sedm hodin sraz u lavičky pod Petřínskou rozhlednou, ale teď u je, jak vidím, osm pryč, mluvil čím dál tím rychleji Bořek.

Dělalo to dokonce dojem, jako by byl rád, e u má vechno za sebou.

Nalote Bartůňka do auta a odvezte ho na Petřín. A vám přesně ukáe místo, kde

se měli se svým komplicem sejít. Dávejte přitom pozor, mohl by tam někde být. Zatím si vezměte do práce Karase. Musí vám říci, jak to bylo s chystaným únosem letadla.

Něco nakousnul, ale dál u to bylo dost nesrozumitelné,” přikazoval Bořkův

vyetřovatel lidem. Lavičku nali celkem bez obtíí, ale přesto, e v oněch končinách zůstalo několik muů a do rána, Folmavu nezadreli. Nepřiel.

21

Vystoupil z autobusu hned druhou zastávku za Prahou. Řidič se díval trochu divně, protoe si celkem jasně uvědomoval, kam platil tenhle chlapík jízdenku. Na

konečnou. Tak proč vystupuje u t e ď …

Jenome Folmava věděl, co dělá. Koili měl na zádech propocenou, ne projeli z

Florence Prahou. Na výpadovce čekal, kdy je zastaví hlídka Bezpečnosti. Věděl, e Bořek s Vojtou mlčet nebudou. Netuil sice, e jeho jméno padlo spolu s dalími

dvěma na kriminálce u nadporučíka Blechy u hezkou chvíli před tím, ne skončilo

loupené taení Vojty a Bořka na praské potě, ale měl natolik zkueností, aby

věděl, e s volným a bezstarostným pohybem je konec. Skutečně, několik minut po

průjezdu autobusu, v něm seděl, se Praha obkrouila prstencem hlídek, v jejich

sítích uvázlo pěkných pár individuí, po nich Bezpečnost pátrala. On sám mezi nimi zatím nebyl. Spal skroucen do klubíčka ve stodole kousek za městem.

Vyrazil znovu a ráno. Stopnul náklaďák a nechal se dovézt do Poděbrad.

111

Odtud pokračoval vlakem a v poledne znovu vsadil na autobus. Zatím mu to

vycházelo. Byly čtyři hodiny odpoledne, kdy vystoupil na návsi v Zákřoví. Bez

dlouhého rozmýlení si to namířil rovnou k Netopilově chalupě.

,,Co tu dělá, divil se překvapený majitel. Nic neveze?

Ne, ale odvezu si. Potřebuju peníze. Honem.

Nic nedělal Netopil tak z due nerad, jako rozdával peníze. Zpočátku chtěl odmítnout, ale kdy se na něho bedlivě podíval, viděl, e tentokrát by nepochodil. Kolik

potřebuje, nemám mnoho na hotovosti.

Jsi mi jetě dlunej, gaunere, koukej klopit, zasyčel Folmava podráděně.

Netopil se oíval. Můu ti dát tak dva tisíce, přiel jsi n e v h o d . .

Deset a pistoli.

Dobře, tak deset, a mi nezůstane u vůbec nic, naříkal zcela váně Netopil, ale zbraň tu ádnou nemám, ví, e na tyhle věci jsem nikdy nebyl. Jsem spí

obchodník, vlastníma rukama bych nic podobného nedokázal ani udret.

Nech si ty kecy, umlčel ho Folmava. Ty umí obrat lidi

V

bez bouchačky, a na kost. Přepočítal zběně balíček bankovek. Jestli ti můu

radit, tak jsi mě nikdy neviděl, zvlá ne v poslední době.”

Na to se spolehni, Josef,” drmolil Netopil. Pokud tomu dobře rozumím, tak jdou zas po tobě co?”

To není těké uhodnout,” zasmál se Folmava. Proto potřebuju tu bouchačku.”

Dlouho jsi na svobodě nepobyl.”

Nedělej nade mnou kří, idiote. Jetě mě nechytili. Teď mám pár korun a potřebuju jen jedno, tu pistoli. Pak se dostanu ven i kdybych se měl prostřílet.”

Nepřeju ti nic zlýho, Josef,” začal znovu Netopil, ale s těma zbraněma by sis to měl rozmyslet. Kdy tě chytnou jen tak, odskáče to eredně, ale pořád ne tolik, jako kdy

bude střílet. Konečně, můou nějakou tu kulku zavrtat taky oni do tebe, s tím

nepočítá?”

Nech si svý rady pro toho, kdo o ně stojí,” loučil se Folmava. Mám naspěch. Moná se dlouho neuvidíme, ale já jsem zlý věřitel. Nezapomínám.”

Vdy já vím,” zavolal za ním Netopil a byl rád, e Folmava mizí za zatáčkou silnice.

Pomalým krokem veel do světnice, shodil z elektrického vařiče kastrůlek s mlékem, ze země zvedl druhý, naplnil ho a po okraj vodou a se sáčkem polévky čekal, a

voda začne vřít.

112

Folmava el hodný kus pěky. Nic nejelo a kdy u, oféři ho nebrali na vědomí.

Následující dva dny se víc schovával, ne objevoval u silnic. Stále si toti nemohl ujasnit, co má vlastně dělat. Nápad přiel jako úder blesku. Pro pistoli si zajde zpátky na letitě do Brna.

Dal se v prvním holičství do pořádku, aby nebudil přílinou pozornost a vsedl do

nejbliího vlaku, který odjíděl z malého nádraí. Věděl, e musí nejméně dvakrát přestupovat, ne se dostane k rychlíku na Bratislavu. Téměř ,a do Brna nespal.

Drel nad sebou plá, jeho kapsu s Netopilovými penězi měl obrácenou podívkou

k sobě. Na nádraí se vmísil mezi lidi a hned před vchodem mávnul na taxikáře, ,,Na letitě, řekl a byla to jeho první a poslední slova za celou cestu. Před letitní budovou se obrátil na řidiče podruhé. Počkejte tu pět minut na mne. Pojedu hned

zpátky.

Vběhl do haly a otočil se směrem k toaletám. Teď litoval, e si zcela přesně

nepamatoval na který ze záchodů před pár dny vstoupil. Věděl jen, e to nebyl ten úplně krajní. Musel hezkou chvíli čekat, ne bude na toaletách úplně sám. Hned na druhém rezervoáru leela jeho pistole. Ofoukl z ní trochu bílého prachu a spokojeně se vrátil do auta. Tak u jsem to stejně nestihl, oviálně promluvil k taxikáři.

Měl jste smůlu. Doháněl jste letadlo?

Folmava jen pokýval: Jo, ale neměl jsem v něm letět. Taxikář prokazatelně čekal dalí vyprávění. Jenome Folmava ho schválně natahoval na skřipec. Teprve, kdy si byl jist, e mu za volantem je skutečně zvědavý, pokračoval: Měl jsem toti v Brně překrásnou enskou. Dva roky jsem to s ní táhnul. Pořád se chtěla vdávat a mám já zapotřebí uvazovat si někoho na krk?”

Taxikář usoudil, e ne a Folmava pokračoval: Tak jsem jí dal na vybranou. Buď e bude vechno při starém, já přijdu, kdy budu chtít a odejdu taky tak, za to pak vysolím občas pěknej balík na koíek, nový kozačky nebo podobný krámy, nebo e se na to můu rovnou vykalat. Prachy já toti mám pořád, víte? Vydělávám na montáích i

bony, řekl a ukázal taxikáři pootevřenou peněenku. A víte, co mi ta důra včera řekla?

To opravdu nevím, odpověděl řidič.

e si nala chlápka v Praze a bude se vdávat. Teď letěla za ním.

113

Chtěl jsem jí to jetě rozmluvit, ale u bylo pozdě.” Rozvalil se na sedadle a pak se najednou obrátil přímo k taxikáři: Nevíte o nějakém zapadáčku, kde by se dala utrhnout pěkná enská?”

Přilo by na to,” na oko se zdráhal taxikář.

Toti, já nejsem zdejí,” pokračoval Folmava v rozhovoru. Vdycky jsem přijel

rovnou z nádraí k ní do bytečku. Co iv jsem tu nebyl ani na pivě. A najednou mám tři dny volno a nudou se asi rozkrájím.”

Taxikář oil. Vy byste se chtěl bavit nejspí po celou tu dobu, jestli jsem to dobře pochopil. Věděl bych o jedné velice půvabné dámě, ale tam by ta zábava přila na

nějaký ten peníz. Ona toti ..

Folmava mu skočil do řeči. Nic mi nemusíte vysvětlovat. Odvezte mne rovnou k ní.

Nebo počkejte, tady máte,” zalovil v peněence a vyndal dvě pětistovky, vysaďte

mne někde u poty, já si brnknu meziměstsky do podniku, e kdybych se za tři dny

neukázal, a mi píou dovolenou.” Spiklenecky na taxikáře mrknul. A vy zatím za ty prachy kupte nějaký občerstveníčko. Dámu znáte a víte asi, na co si potrpí. Já na gruzínskej koňak, tak a v tom koíku nechybí. Něco si vezměte taky pro sebe. A za čtvrt hodiny se sejdeme.”

Veel do potovní dvorany a zamířil rovnou k okénku s nápisem Telegram a telefon.

Z kapsy vylovil propisovačku a na kousek papíru napsal telefonní číslo Marie

Bartůňkové. čekal dost dlouho. Pak ho poslali do čtyřky a sotva se za ním dveře

kabiny zavřely a vzal do ruky sluchátko, uslyel zřetelný hlas: Bartůňková, prosím.”

Folmava, Pepík, já jsem se chtěl, Majko, zeptat, co je novýho, v í  . . V e sluchátku to cvaklo a on pochopil, e nemá smyslu pokračovat.

Vyel před potu a nasedl do taxíku, kde u na zadním sedadle leel pořádný balík lahůdek a alkoholu. Stálo to dvanáct stovek, tady je účet, nechtěl jsem nic vracet,”

hlásil řidič.

Dobře jste udělal,” schválil Folmava jeho počínání. Tady máte doplatek, za jízdu a za ochotu.” Vzal dalí dvě pětistovky a poloil je na palubní desku před navýsost spokojeného taxikáře.

114

22

Blecha stál v náčelníkově kanceláři a uvaoval. Jestli před hodinou volal Folmava z Brna Bartůňkové, chtěl asi vědět, zda ji sledujeme. Přece jenom jsme ji měli poučit, aby tak honem nezavěovala.

To je sice moc hezké, co mi tady, Jendo, vypráví, ale s tím teď nic nenaděláme.

Zjistili jsme, e Folmava jezdil do Zákřoví. Samozřejmě, e tam ádného bratra

nemá. Přestěhoval se tam ale bývalý a podle veho i současný Folmavův komplic a

překupník Netopil. Rád bych se co nejdřív jel za ním podívat.

Můe, Jendo. Ale a jede někdo s tebou, radil mu Matějka.

Sám bych to ani nerisknul, přikývnul nadporučík. Musím mít někoho, kdo mi bude celou cestu zpívat a ouchat do mne loktem, abych za volantem neusnul.

Tak si vem i řidiče, kdo tvrdí, e musí řídit sám. Jetě se někde pomlátí. Bauera tu nebudu potřebovat. Kdyby něco bylo, stačí na to Peka sám.”

Tak já letím, loučil se Blecha. Vezmu ssebou eléva mezi detektivy, ídla.

Spí bych ti doporučil někoho otrkanějího, nesouhlasil Matějka.

A se učí, opatrně odporoval Blecha. Jednou bude dobrej.

Za tichého souhlasu náčelníka nastartoval Bauer na dvoře červeného igulíka. Ne

stačil vyjet za město, Blecha u spal. Roztáhl se na zadním sedadle a pranic mu

nevadily zatáčky, které Bauer řezal jako při závodech.

Probudil ho a v Zákřoví. Oklepal se a během pár vteřin byl naprosto fit. Vy běte dozadu do zahrady a já to vezmu předem, nařídil svým společníkům. On u sice

Netopil není ádný mladík, ale mám dojem, e jak nás uvidí, dostane chu si zaběhat pro zdraví.

Zabouchal na zpuchřelé dřevo vrat a ani čekal na pozvání, stiskl kliku a veel

dovnitř. Je pravděpodobné, e kdyby Netopil tuil, kdo k němu jde na návtěvu, jistě by se pokusil svou přítomnost doma zatajit. Takhle zůstal sedět a zmohl se jenom na překvapené: Kde se tady berete, pane podporučíku?

115

U nadporučík, Netopile,” řekl Blecha a okázale povzdechl. Je vidět, e jsme se dlouho neviděli. Od nás jste se ale nestěhoval rovnou sem, jestli se nemýlím.

Nemýlíte, pane nadporučíku,” drmolil Netopil, kdy viděl vstupovat do dveří Bauera se ídlem. To je mi hostů, já tu nemám ani tolik idlí.

Dlouho se nezdríme, záleí na vás, Blecha pomalu obcházel pozorného Netopila,

sledujícího kadé nadporučíkovo gesto.

Kde se schovává Folmava?” Znělo to, jako kdy práskne bičem, ale Netopil byl na

tuhle otázku připraven, sotva viděl Blechu vstupovat do dveří. Toho u jsem neviděl, ani nepamatuju. To budou u dobré čtyři, moná i pět let. Blecha na to neřekl nic a podíval se z okna. Na silnici zastavila sluební volha, vystoupili z ní dva mladí přísluníci a namířili si to rovnou k vratům Netopilova stavení.

Vidíte je, ukázal na ně Blecha. Tak tihle chlapci mi nesou svolení zdejího

okresního prokurátora k domovní prohlídce v tomto stavení. Soupis věcí, který

Folmava se svými kumpány odcizil a navozil k vám, Netopile, mám pro změnu já. A

nepřejte si, jestli se tu jediný pendlík najde.

Netopil se zarazil a honem začal: Pane nadporučíku, něco by tu přece jenom moná bylo. On toti Folmava … byl tady, no. Chtěl peníze a nějakou pistoli. To druhé jsem mu nedal. Zbraně nevedu.

To jsem tuil, přeruil ho Blecha a vyel oběma přísluníkům naproti. Chvíli se s nimi venku o něčem dohadoval, ale potom se vrátil dovnitř. Dal Bauerovi a ídlovi na srozuměnou, e mají veho nechat a jít za ním. Divili se tomu jetě v autě. Říkám vám u podruhé, e prohlídku u Netopila udělají chlapci z obvodního oddělení. My

máme na starosti Folmavu a ten je v Brně.”

Co by tam dělal,” divil se ídlo.

Jel si tam pro pistoli, pokud ji ovem jetě najde.”

Bauer se otočil od volantu: Počkej, Honzo, ale jak to ví?” Matějka dostal zprávu z praského tábu a poslal nám vzkaz. Bořek s Vojtou jsou toti zatčeni. Poměrně podrobně, a hlavně shodně, popsali přípravu únosu letadla. Myslím teď skutečného

únosu, ne toho, kterým jenom vyhroovali. Folmava se bál, e by při osobní prohlídce u něho nali zbraň. Mimochodem, s ní postřelil i toho mue v Bystřanech. A tak ji před odchodem do letadla někde na brněnském letiti schoval.

116

Ani jeden z těch dvou neví kam, ale tvrdí, e Folmava neopustil odbavovací halu.

Podle toho, co vypověděl Netopil, má Folmava náramnou snahu se co nejdřív

ozbrojit. Co pro něj můe být nejjednoduí? Přece jít pro vlastní ukrytou bouchačku.

Teď volal z Brna. Buďto u ji má v kapse, nebo se pro ni teprve chystá. Třeba volal Bartůňkovou aby si ověřil, zda u po něm nejdeme. V takovém případě by si nejspí

na letitě netroufl.

ídlo poslouchal, ale pak namítl: Myslíte, e tuí nějakou zradu?

Blecha se zamyslel: Ví, e mele z posledního. Zřejmě se schovává. Do hotelu se

sotva půjde ubytovat. Jenome někde po sklepech nikdo dlouho ít nevydrí. Ani on ne. Nakonec musí vylézt. A prohrát. Je to vdycky jenom otázka času.”

Jenome v tom je právě to,” znovu promluvil ídlo. e v tom čase

 … můe nadělat jetě daleko větí lumpárny, ne kdykoliv předtím. Má pravdu,”

doplnil ho Blecha. To je na tom vem to nejhorí. Gangster jeho typu se snaí

vyhnout dopadení do posledního okamiku. Kdy bude cítit anci, alespoň na pár

hodin, půjde doslova přes mrtvoly. V tom je největí nebezpečí.”

Domluvil a znovu se schoulil na sedadle. A dojedeme do Brna, vezmi to rovnou na letitě. Nebudeme tam sice první, zprávu o moném úkrytu zbraně u tu také dostali, ale snad se dozvíme něco nového.”

Znovu usnul a probral se a tehdy, kdy s ním Bauer zacloumal: Vstávej, hosti jdou.”

Blecha se chvíli nepřítomně díval kolem sebe, ale pak vystoupil z vozu a uvítal se s ramenatým kriminalistou, který jetě před chvílí udílel pokyny svým lidem okolo

brněnské letitní budovy. Jardo, tebe u jsem n e v i d ě l … 

Protoe se přijede podívat na kamaráda, jenom kdy sem má sluební cestu. A

přitom pokadé slibuje, e přijede alespoň na pár dní.”

Přítě, Jardo, ale určitě. Tentokrát u doopravdy. A vezmu s sebou manelku, a si má tvoje Věrka s kým povídat.”

Ty u ses konečně oenil?” zeptal se kapitán Kratina nevěřícně.

Ne, ale u se to chystá.”

Nadporučík zváněl a začal mluvit úplně o něčem jiném, ne byl léta plánovaný

rybolov. Jde po té pistoli?”

117

el jsem, ale pozdě. Podle otisků v prachu si ji ten Folmava poloil na toaletě na rezervoár a měl tu drzost přijít si pro ni zase zpátky. Přivezl ho sem taxikář.

Víte něco bliího?

Jen to, e nám to nevylo. Moná o minutku, ale nevylo. Prohledali jsme celou

letitní budovu a skrý jsme nali. To nás ujistilo, e tu Folmava musí někde být. Ale přece se nemůe motat jen tak po ulicích, kdy je na něj vyhláené celostátní pátrání.

Nejen kadý přísluník, ale vichni, co se dívali včera a předevčírem na televizi, viděli jeho fotku. Musí být někde zalezlý,” řekl Blecha.

To je jasné, souhlasil Kratina. Kdy jsme zjistili, e je pistole v trapu, napadlo nás, e nemohl utíkat někam daleko. Trochu jsme se poptali a jedna ze servírek si vimla chlápka, který prý přijel taxíkem na letitě. Podle popisu to mohl být Folmava.

A byl? přeruil ho Blecha netrpělivě.

Byl. Dalo nám trochu práce, ne jsme nali taxikáře jménem Krása, který sem

Folmavu skutečně přivezl. Dotyčného Krásu vedeme v evidenci, protoe a poněvad

se neiví zrovna nejpoctivěji. V minulosti dvakrát trestán … podrobnosti necháme na jindy. Taxikář Krása má dvě známá děvčata, zná to, a jedné z nich dohodil Folmavu jako tutového křena na očesání. Viděl prý u něj fůru peněz.

Dostal je od Netopila, myslím ty peníze, poznamenal Blecha. Folmava po něm

chtěl i pistoli. Jenome tomuhle artiklu se překupník vyhýbá.

Proto musel cestou Folmava sem. Musel, musel, jak se to vezme. Určitě bude chtít za kopečky, za kadou cenu, takové přece známe. Nesháněl by pistoli, kdyby nebyl

rozhodnut střílet. To dá přece rozum.

O tom mě nemusí přesvědčovat, přeruil Blecha kapitána. Co dělal ten Folmava

dál?

Nechal se odvézt do hnízdečka lásky, jestli se tomu tak jetě říká. Kdyby ten taxikář Krása promluvil dřív, mohli jsme Folmavu u před hodinou vyhmátnout. Jenome

kdy jsme tam dorazili, řekla nám ta frajerka, e si její přítel el něco zařídit a e za chvíli bude zpátky.

Ten přítel je nade vechnu pochybnost Folmava, ujioval se Blecha.

To předpokládám. Dámu jsme poslali na malou projíďku k nám na kriminálku a v

garsonce sedí dva náhradníci.

118

Jenome z těch asi Folmava mít radost nebude. Pro jistotu jsem poádal o spolupráci i některé obvody a nechávám zálohy i tady na letiti. Kdo ví, jaká lumpárna se mu můe jetě v hlavě vylíhnout.

Myslí, e se do toho bytu jetě vrátí?

Kratina se na chvíli zamyslel. Na sto procent ti to samozřejmě neřeknu, ale věřím, e ano. On toti Krása mluvil něco o tom, e Folmava hodlá u té dámy zůstat ne jednu noc, ale nejméně tři. Pak prý se uvidí. Z čeho vyvozuju, e se prostě potřeboval schovat. Vyspat se, dát do pořádku a počkat, co se bude dít. Nevymyslel si to patně, ale i tohle u tu bylo.

Ví co,” řekl najednou Blecha, já jedu k té garsonce s tebou. Od toho jsem nakonec tady. Kývl na Bauera a uloil mu jet za Kratinovým vozem. Bez jeho pokynů se nemají se ídlem do ničeho plést. Věděl, e Kratina má úkoly rozděleny s

hodinářskou pečlivostí a horlivost mladého strámistra by mohla v tomhle případě

věci spí ublíit, ne pomoci.

Ujeli nejméně pět kilometrů a blíili se k hustěji obydlené části města, kdy se v autě ozvala vysílačka. Kratina sáhl po knoflíku a zesílil zvuk. Uslyel operačního důstojníka. Hlásil: Zpráva pro vechny vozy v pásmu čtyři, pět a sedm. Poblí

restaurace Na růku byl zastřelen Miroslav Kudrna, nedávno proputěný z výkonu

trestu. Pachatelem je podle popisu nebezpečný recidivista, celostátně hledaný Josef Folmava. Vrah odcizil na útěku nákladní automobil tatra a ujídí s ním k výpadové silnici směr Olomouc. Vydávám pokyn k jeho pronásledování a zadrení. Pozor,

pachatel je ozbrojen!

V případě potřeby a při zachování platných směrnic povoluji pouít sluební zbraň.

O p a k u j i … 

Kratina ztlumil vysílačku a pokynul na řidiče. Hoď sebou. Ale nevyklop nás.”

ofér nehnul ani brvou, ale auto znatelně poskočilo. Ujeli pár stovek metrů, kdy se kolem nich přehnalo hlídkové vozidlo s blikajícím majákem a řvoucí sirénou. Řidič Kratinova vozu se za něj bleskurychle zařadil a rozsvítil světla. Bauer vzadu stačil udělat toté.

Z vedlejí silnice se na hlavní vyřítil dalí hlídkový vůz. Kolona bezpečnostních vozidel zanedlouho minula předměstí Brna a dostala se na výpadovku. edivou

nákladní tatrovku objevili po deseti kilometrech. První vůz ji dojel. Jeho posádka nejprve ukázala dvěma vozům kriminálky, aby se drely v bezpečné vzdálenosti a

pak zahájila předjíděcí manévr.

121

Řidič náklaďáku vak prudce strhnul volant doleva a snail se přimáčknout své

pronásledovatele na svodidlo. Nadstrámistr za volantem reagoval bleskově. Stoupl na brzdu a nechal se znovu předjet.

Zkusím to zprava, oznámil rádiem řidič pronásledujícího vozu.

Ani po druhé nebyl jeho manévr úspěný. Náklaďák pokračoval dál ve zběsilé jízdě.

Teď u lo o ohroení vech vozidel, která jela v protisměru.

Ve lutobílém voze se dohodli oba hlídkaři jediným pohledem. Stáhli okénko na pravé straně vozu a vystřelili do vzduchu varovný výstřel. Ani na něj tatrovka nareagovala.

Zbyňku, najeď mu za kola,” řekl hlídkař spolujezdec řidiči. Ale zase ne moc blízko, aby nás nezlikvidoval brzděním.

Copak jsem včerejí,” odpověděl mu vzrueně řidič a posunul auto rychleji za

náklaďák. těpán Marek se dlouho předtím přesvědčoval, zda v protisměru nepřijídí nějaké vozidlo, nebo dokonce po silnici nejde chodec. Ale kromě nich, ujídějící

tatrovky a konvoje, který se tvořil za nimi, nikdo v dohledu nebyl. Zamířil na pravou zadní pneumatiku a stiskl spou. Avak i s prostřelenou gumou tatrovka pokračovala v jízdě. Zamířil tedy znovu a vystřelil čtyřikrát po sobě. Z pneumatik odlétaly kusy běhounu a vozidlo se prokazatelně stávalo jen velice obtíně ovladatelné.

Řidič, který téměř s kaskadérskou zručností umoňoval svému soudruhovi přesnou

střelbu do pneumatik, najednou prudce přeřadil rychlost a vyrazil dopředu. Viml si toti, e prchající pachatel u nemá monost sledovat tak pozorně, co se děje za ním.

Kdy míjeli levé přední kolo nákladního vozu, vystřelil nadstrámistr naposledy.

Tatrovka se smýkla a zabořila do svodidel.

Kratina s Blechou byli na místě o zlomek vteřiny později. Blecha s pistolí v ruce vyskočil na stupátko najednou ztichlého náklaďáku a křikl: Ruce vzhůru! Vylezte, Folmavo! Nemá to smysl!

Dveře tatry se otevřely a Folmavův pohled spočinul na skupině muů v uniformách i v civilu, kteří se zbraněmi v rukách sledovali kadý jeho pohyb. Zdvihl ruce a

povzdechl: Vdy já u jdu.

122

23

V kanceláři podplukovníka Matějky sedělo mnoho lidí a ádného z nich Blecha

osobně neznal. Seděl a poslouchal náčelníka, jak postupně rozebírá vechno, co o

Folmavovi, Bartůňkovi a Karasovi bylo moné zjistit.

Znovu se roztočily kotouče magnetofonu a vichni u pokolikáté slyeli Folmavův

hlas a výzvu jménem skupiny Dynamit. Na projekčním plátně se objevila schránka na zavazadla z místního nádraí, kostelík v Merklanově, autobazar, výkupní sklad ovoce a zeleniny …

Tady bych měl připomínku, zvedl se jeden z přítomných. Na konečném efektu to

sice nic nemění, ale myslím si, e kolem vyloupení skladu je třeba doloit několik podrobností. Například odkud Folmava věděl, e jsou v trezoru peníze a podobně.

Matějka se obrátil k Blechovi: Kdy to bude vysvětlovat, vezmi i ostatní body, o nich jsme mluvili.

Nadporučík si odkalal a začal: Přepadení skladu nebylo náhodnou záleitostí, jak jsme si vichni z počátku mysleli. Folmava vyslechl jednoho večera při obsluhování v restauraci rozhovor zahrádkářů, kteří do výkupu k Pánkovi s ovocem a zeleninou

jezdili. Od nich se poprvé dozvěděl, e peníze se vyplácejí soukromníkům na místě a e se nejedná o částky nikterak malé. A pak se jednodue postavil několik set metrů od skladu a čekal na svou příleitost. Nael ji v podobě svědka Klepáče, který do protokolu vypověděl:

Mladík mi pomohl s vozíkem a do dvora, vyloil bedny, el se mnou do kanceláře ..

Tak bych mohl číst dál, řekl Blecha a zavřel desky. Z této svědecké výpovědi jasně vyplývá, e Folmava si situaci obhlédl přímo na místě. Věděl i to, e peníze se ze skladu na noc neodváejí. Kontroloval toti pohyb vedoucího Pánka o předchozí

sobotě a ujistil se, e do města neodjídí. Jiné to bylo s osobou nočního hlídače.

Tady nahrála jeho nesvědomi-tost Folmavovi takříkajíc přímo do ruky. Parta toti

předpokládala, e tam starý hlídač bude. O jeho umlčení se měl postarat Bartůněk s Karasem. Zbraní měl být silný kabel s olověnou výplní.

Blecha se podíval po shromáděných. Kdy nebyly doplňující dotazy, pokračoval:

Větinu těchto údajů se nám samo zřejmě podařilo prokázat okamitě a dalí jsme

se dozvěděli z výpovědi Bartůňka a Karase.

123

Přestali zapírat hned v počátku vyetřování. Folmava vak loupe ve skladu dlouho popíral a tvrdil, e s ní nemá nic společného. Pravdu přiznal a na základě zkouky, která potvrdila, e krevní stopy, nalezené na odhozené pokladně, mají s Folmavovou krví totoné vechny srovnávací znaky.

Prověřili jste i automobil, jeho Folmava k loupeím pouíval? ozval se dalí hlas.

Ano,” řekl Blecha s mírným úsměvem. Stále jsme toti neměli jistotu, zda odlitky pneumatik souhlasí se skutečností.

Teprve později jsme si uvědomili, e pokladna váila skoro tři sta kilogramů, co na deformaci vzorku muselo působit přece jenom víc, ne při běném obsazení vozu.

Zkouka se zatíením dopadla přesně podle předpokladu. Co je vak téměř

neuvěřitelné, e jsme na pokladně nenali ani částečku laku, sedřeného z automobilu a zase naopak, pokladna nenechala ve voze sebemení stopu. Při rekonstrukci se

nám tenhle obdivuhodný a popravdě řečeno zcela náhodný výkon u nepodařilo

opakovat.

Jak jste vyuili plátěného pytle, který zůstal na potě v Bystřanech? ozvalo se z kouta kanceláře.

Nadporučík se obrátil k tazateli a stručně sdělil: Prodavačka z obchodu se

sportovními potřebami identifikovala Vojtěcha Karase jako mue, který koupil pytel v kritický čtvrtek u nich v obchodě. Původně neměl na mysli ádný určitý druh zboí, chtěl jenom nějakou kabelu, kam by se velo hodně věcí. Nabídla mu tedy

hokejistický vak, protoe měla obavy, e se tento sortiment bude ve městě bez

zimního stadiónu jen těko prodávat.

Mám dalí dotaz. Folmava el zastřelit bývalého komplice Kudrnu zcela vědomě,

nebo k zabití dolo v afektu? Tady je ve Folmavově výpovědi zjevný rozpor.

Blecha pokrčil rameny: Já soudím, e to byl úmysl. Pomsta za to, e se Folmavovi zřítily vechny plány a ance. Moná v tom nehrály peníze, o ně ho Kudrna okradl, tak důleitou roli. Protoe Kudrna ho nejenom okradl, ale co víc, zranil nesmírně hluboce jeho jeitnost. Tento moment nemůeme podceňovat. Zvlátě kdy si

uvědomíme, co po něm následovalo. Folmava, přestoe věděl, e jsme mu doslova v

patách a e je po něm vyhláeno celostátní pátrání, opustil svůj poměrně bezpečný úkryt, aby dokázal svému okolí, ale předevím sám sobě, e je stále tím obávaným

éfem.

124

Jakkoli se zdá být jeho postup zbrklý, zabíjel zcela chladnokrevné. A v tom je také jeho největí nebezpečnost. Konečně, podívejme se na tuhle otázku i z jiné stránky.

Folmava byl přece i na Bořka s Vojtou okamitě alergický, jakmile mu ti dva dali znát, e nemá v něčem pravdu, nebo e na určité věci nestačí. Tak to bylo i s Kudrnou.

Sáhl svému .éfovi’ na jeho gangsterskou presty. Proto po něm el Folmava zcela

úmyslně. I kdy se to teď snaí popřít.Moment, ozval se jetě jeden hlas. Jak to bylo s tím inzerátem. Dali jste ho do novin nebo nedali?”Samozřejmě, odpověděl

Blecha. Tuhle podmínku jsme museli splnit, pokud jsme nechtěli vzbudit jejich

podezření, e hrajeme podle svých vlastních not. Dalo to trochu starostí, týden je pro uveřejnění inzerátu toti neuvěřitelně krátká doba. Nikdy bych tomu nevěřil, ale někdy od ádosti k otitění neuplynou týdny, ale měsíce. Nakonec, ale to jsme tak nějak čekali, se na udané telefonní číslo nikdo nepřihlásil. Věci v té době měly u docela jiný průběh …  Blecha se odmlčel. Zamyleně se díval před sebe a kdy neslyel ádnou dalí otázku, sedl si zpět na své místo. Odvedli jste poctivou

práci,nadporučíku,” ozvalo se ze sálku. Blecha zrudnul. Ale ne mohl cokoli

odpovědět, zvedl se ze idle podplukovník Matějka. Nejenom my, soudruzi.”

Vechny hlavy se obrátily k němu. Kdybychom měli spočítat, kdo vechno se na

úspěchu akce podílel, asi bychom tu seděli jetě hodně dlouho. Od praské centrály po malá obvodní oddělení nenajdete člověka, který by se do té spousty opatření

nějak nezapojil. A to při vech denních starostech, které sluba přináí. Na faktu, e jsme to byli nakonec my, přesněji nadporučík Blecha, kdo Folmavu zadrel, není v

celkovém hodnocení rovně nic neobvyklého. Protoe pokud by to nebyl on, podařilo by se to jinému přísluníkovi. Muselo by se to podařit. I kdy jásám,” mrknul na

Blechu sedícího se sklopenou hlavou, jsem docela pyný, e to vylo právě

Jendovi.” Podplukovník se na vteřinu odmlčel a zalistoval ve svých poznámkách:

Kdy dovolíte, soudruzi, měl bych jetě pár postřehů. Pro větinu z vás nebudou nic nového, ale přesto je nemohu nevyslovit. Jde mi o rodinné zázemí pachatelů. V

jednom případě přepečlivá matka, která by synáčkovi nejraději zametala cestu před nohama. Ve druhém otec, který se nezarazí ani nad chystaným útěkem syna do

emigrace.

125

A Folmavova rodina? To je kapitola sama pro sebe. A chci či nechci, pořád mi

vychází jednoduchá rovnice. Chyby ve výchově se prostě musí jednou projevit.

Moná ne tak výrazně, ale moná také, e jetě ve zrůdnějí podobě.”

Pohledem sklouzával z jednoho kriminalisty na druhého…Folmavům a jim podobným

v téhle zemi nikdy penice nepokvete. Stokrát si můou říkat, e to, co vychází

teroristům a násilníkům na Západě, by mohlo najít uplatnění i u nás. Jenome tady platí natěstí úplně jiné stupnice hodnot. Gangster zůstane gangsterem, by by se tvářil třeba tak duchaplně, jako jeho idol z bůhví jakého filmu. Protoe oni ti lupiči, zloději, podvodníci, defraudanti a dalí výtečníci zůstávají v podstatě stále tím, čím vdycky byli, toti spodinou společnosti. Ale,” podplukovník Matějka se najednou

usmál, tohle přece nikomu vyprávět nemusím. To si snad uvědomí kadý rozumný

člověk sám.

Konec