Past pro dr. Suka - Karel Vlasák

červen 1976

Monotónní brumláni stabilizátoru napětí v laboratoři nízkých teplot náhle prořízl zvonek přímé linky.

Prosím doktora Suka,” ozval se muský hlas.

U telefonu, kdo volá? řekl Petr. Vyskočil od pokusu a málem si popálil prsty tekutým dusíkem.

Prokurista Axman od firmy Orexler a Sohn z Vídně. Teď jsem v Praze a volám vás z budky. Člověk na druhé straně telefonu hovořil plynně česky.

A co má být? zeptal se Petr Suk netrpělivě.

Mám u sebe pár fotek, jste na nich se Sandrou, vzpomínáte? Petr při vyslovení jména zpozorněl a mimoděk obrátil pohled k pootevřeným dveřím laboratoře.

Počkejte moment, prosím. el mezitím dveře zavřít. Tak co má být?

Jste na nich sami dva, úplně sami. A moc toho na sobě nemáte, akorát hodinky. Jestli to ovem nebyla busola, zasmál se neznámý. Dám vám je třeba ihned, ale musíte sebou hodit. Čekejte na teplické výpadovce, za konečnou tramvaje. Jsem tam přesně za hodinu. A hlavně ádné hlouposti, nejsem na to zvyklý, odsekl pánovitě a zavěsil.

Petr Suk jetě chvilku drel sluchátko v ruce, pak se ale rozhodl.

Skočím si pro něco do knihovny, ohlásil o půl hodiny později do okénka vrátnice a proklouzl z výzkumáku ven. Vrátná za ním něco zabrumlala, ale stejně ji u nemohl slyet. Skočil do svého trabanta a odpálil jako průvan.

Take u se ozvali, uvaoval a pamětliv pokynů vybavoval si, co bude rnuset udělat. U silnice stopovaly dvě dívky v dinsách, asi studentky. Jinak nikdo nikde, kromě zelené estnáctky renaulta, blíící se od Ďáblic. Petr sijl sotva viml, protoe měla praské číslo.

Tak pojďte dovnitř, doktore, otevřel mu přední dveře člověk za volantem, který renaultku zastavil pár kroků za Petrem. Jsem Axman. Udělal jste moc dobře, e jste přijel. Chtěl jsem vám ty fotky poslat domů, ale třeba by je vae pani moc neocenila. Znáte enské, pokračoval leérním tónem. Ani se nepodíváte? Jsou vevnitř, ukázal na lutou obálku v přihrádce před předním sedadle.

Petr vzal obálku a vyňal pár barevných zvětenin.

Poznal sebe i Sandru. Bylo to v jeho hotelovém pokoji. Vedle postele stála láhev portugalského rosé, přesněji od rosé. O kousek dál popelník s krabičkou amerických mentolek. Vlc se do záběru nevelo, ale i tak toho tam bylo dost. Ani jedno z leících těl nedávalo ádným způsobem tuit, kde je sever.

Museli skrýt kameru někde u stropu, asi v lustru,” uvaoval správně.

Zastavíme se na kafe?” nabídl mu v renaultu. Nečekal na souhlas a odbočil k motorestu. Ty fotky si můete nechat, negativ leí v sejfu. Jestli vás to můe uklidnit, tak sejf je v Kalifornii.”

Petr se rozpačitě pousmál.

Řeknu vám, doktore, e se vlastně nemáte za co stydět. Takhle kdybych mohl sebe někomu ukázat, oh Du lieber Gott! Jene co se v mládí naučí, v stáří jako kdy utne,” zafilozofoval.

Usedli do zadního lokálu. Axman objednal dvě kávy. Chvíli mlčeli a pak prokurista spustil.

Co za ten negativ chtějí výměnou, máte přesně popsáno tady na té kartičce.” Poloil před Petra lístek papíru velikosti pohlednice, hustě popsaný strojem.

Otázky jako břitva. Tedy dost na tělo, myslím,” zamumlal mladý fyzik, kdy se mu podařilo zaostřit zrak na směsici termínů. Co slovo, to jasná věc, ale dohromady pro laika úplná bramboračka. Ten cryogenic crystal treatment nemám jetě sám dotaený, ale jinak je mi to v podstatě jasné.” Axman na něj nechápavě civěl. Myslím reim tepelného zpracování krystalu za ultranízkých teplot,” dodal Petr, ale výraz Axmanových očí zůstal bez zájmu.

Chápu,” zalhal prokurista, aby si uetřil vysvětlovači lekci. Bez jediné otázky přeel k problému, kde se cítil víc fundován. Měl byste to sepsat do týdne a být připraven, a vám dám vědět. Pak bych si to od vás převzal. Nejlépe strojem na formát A4, vzorce vypite rukou. Ne, víc času vám nedám,” zarazil předem jakýkoliv Petrův protest. Nemám na vybranou, končí mi u vás pobytové vízum. Jsem na Salimě v Brně, tedy oficiálně,” srkl si kávy a podal Petrovi načatou krabičku dunhilek. Tyhle jste prý v Londýně kouřil nejraději.

Teď nekouřím vůbec. Bylo na čase s některými neřestmi přestat,” pohlédl na Axmana, zda pochopil dvojsmysl jeho mluvy. Prokuristův úklebek byl dostatečné výmluvný. Ale vezmu si ty fotky. Ne snad, e bych chtěl doma eně ukazovat, co ve mně jetě dříme za vulkán. Ostatně by to asi moc neoceníla.”

Měl se k odchodu. Axman jej jetě chvilku přemlouval, aby v klidu dopili objednanou kávu, ale marně. Petr byl jako na trní. Vypadl ze zakouřeného motorestu. Kdy se vrátil do své laboratoře, vytočil číslo, jaké není v ádném telefonním seznamu. Patřilo jednomu odděleni československé kontrarozvědky.

Ten večer nemohl Petr dlouho usnout. Hlavou se mu honily mylenky jedna za druhou. Vzpomínal na Anglii, kde strávil skoro rok na stipendijním pobytu.

květen 1975

To si přečti a doma v klidu, teď na to není čas,” řekl ve své pracovně Petrovi ředitel výzkumného ústavu. V podstatě tam je psáno, co u ví dávno. Byl jsi vybrán vedením ústavu a ministerstvem schválen na roční stá do Anglie. Pojede začátkem října, ale v září jetě musí na tu konferenci do Berlína,” nepřipustil Petra ke slovu. A jetě něco. Musí na ministerstvo na společné shromádění stáistů. Dostane včas vědět.”

To nás budou kolit? Jako aby mě tam imperialisti neserali?” plácl Petr hloupě, ale ředitele to nechalo klidným.

,,Říkej si tomu třeba kolení. Ale teď nemám opravdu chu a čas poslouchat pubertální otázky,” ukončil ředitel jednání.

září 1975

Za týden snad do toho Londýna poletím v rychlejím přibliovadle,” pomyslel si Petr u okénka dosluhující osmnáctky iljuina, kdy se odtrhla z ruzyňského betonu a zamířila na pravidelné lince Interflugu do Berlína. Konečné uhasla výstraha, zakazující v kabině kouřit. Petr si zapálil. Vtom se na sousedním sedadle k němu obrátilo půvabné stvoření a poádalo o cigaretu.

Víte, já moc nekouřím, ale kdy vás vidím pochutnávat na té spartě, tak jsem prostě neodolala,” sepulila na něho rtíky ona sousedka tak kolem pětadvaceti let a mávla centimetrovými řasami. Petr se záhy dozvěděl, e jeho spolucestující není slečna, ale rozvedená mladá paní. Do NDR letí sluebně na afilaci nějaké pézetky a jetě nemá pevný program na dnení večer, take zájemci a se rychle snaí. Let trvá čtyřicet minut.

To mám smůlu, e zrovna dnes večer zahajujeme oficiálně konferenci o laserové technice.

Spím v Berolině, nabídla přesto anci a strčila Petrovi do ruky vizitku. Spíte také v Berolině?

Kousek vedle, v hotelu StadtBerlin,” kápl boskou a omluvil se, e bohuel svoji vizitku nemá. A tak se představil ústně. Pak vytáhl z taky časopis Laser Focus a začal v něm listovat.

Jé, co je to za blesky? ukázala s dětskou naivitou na barevné fotografie v časopise.

To jsou záblesky laserového zaměřovače, poučil ji s ochotou, nebo se bláhové domníval, e nael partnera do diskuse. Doufám, e víte, co je to laser?

U jsem o tom něco slyela. Prý ty lejzrovy paprsky dokáí na dálku roztavit i letadlo, chtěla se pochlubit znalostmi, které nejspí načerpala v nějakém nezodpovědném magazínu.

Takové paprsky dosud nikdo neobjevil, váená.

Pak a do přistání v Schónefeldu se bavili o obyčejných věcech, na hony vzdálených laserové technice.

Chtěli si jetě zapálit, ale to u se v kabině rozsvítil nápis: NEKOUŘIT! PROSÍME PŘIPOUTEJTE SE!

Il-osmnáctka dosedla a zarolovala k letitní budově. Petr se rozloučil a pak jetě viděl mladou paní v hale, kde čekala u turniketu na svůj kufr.

xxxx

Konference probíhala přesně podle plánu a její Chod měli organizátoři pevně v rukou. Delegáti z celé Evropy i pár zájemců z USA a Japonska sotva stačili strávit nové informace z oboru a u byli zváni tu na půdu Humboldtovy univerzity, tu na akademii věd - podle nejlepích představ hostitelů.

Petr přečetl svůj delegátský referát a chystal se, e se z odpolední exkurse do berlínského technického institutu poněkud uleje a zdřímne si. Cítil se za posledních pár dní dost přetaený.

Z dvacátého patra hotelu měl krásný výhled na Karl Marx Alee, po které se valila auta oběma směry jako hračky na autodráze. Osprchoval se a leel jen v trenýrkách na posteli. Pocioval očekávaný útlum před usnutím. U skoro spal, kdy najednou protivné zazvonil telefon.

To bude určité ta známost z letadla,” zabědoval, kdy se sápal po sluchátku.

My name is Rubicon, ár jú bí aj sí ou en,” ozvalo se anglicky ze sluchátka. Rád bych si s vámi domluvil schůzku, doktore. Mohl byste dnes večer přijít do baru zde v hotelu? Je to v pětatřicátém patře a budu vás tam čekat v jedenáct. To u snad budete mít volno, ne? pokračoval příjemný, ale sebejistý muský hlas, se zřetelným přízvukem, prozrazujícím americký původ. Mám pro vás zajímavé sdělení. Objednal jsem stůl, ptejte se na jméno Rubicon, připomněl znovu. Pak to ve sluchátku cvaklo a Petr se přistihl, e sedí na posteli a tváří se nepříli duchaplné. Vytočil centrálu a zeptal se manipulantky, zda jej právě zvenčí někdo nevolal. Negativní odpověď znamenala, e byl volán z hotelu.

Bohuel, ádný host tohoto jména u nás ubytován není,” stroze konstatovala recepční, kdy se jí Petr po chvilce v hale zeptal. Na spánek nebylo pomylení, take raději vyel do ulic. Chvilku bloumal po obchodech a snail se koupit pár dárků, hlavně pro manelku Kláru. V duchu si ale stále přehrával telefonní dialog s neznámým muem, který hovořil anglicky s americkým přízvukem. Z nákupů se vrátil u za era. Místo večeře snědl pár plátků unky a zapil je obstojným berlínským pivem. Ulehl do postele s přesvědčením, e vstane a ráno a na ádnou schůzku nepůjde. Pak ale přece jen zvítězila zvědavost. Nařídil si hotelového budíčka, vtipně zabudovaného do rozhlasového přijímače, na 22.45.

Příjemné bzučení klimatizace ostře kontrastovalo s jedovatým zadrnčením budíku, kdy si Petr o pár hodin později uvědomil, e má vlastně míting a neví s kým. Z rádia se do pokoje linula příjemná barokní hudba, podbarvovaná zeleným světlem magického oka. Nejlepí doba otočit se na druhý bok a spát dál. Ale o jaké zajímavé sdělení můe jít?

Vyřeil chvíli váhání tím, e rázné vyskočil z postele. Opláchl si obličej studenou vodou a vyčistil zuby. Natáhl na sebe tmavý oblek, jiný ostatně s sebou neměl, přeletil polobotky a zavřel rádio. Vyjel výtahem do vyích pater, ale zůstal trčet v předposledním. Kdosi mu poradil sjet znovu do přízemi a vyjet nahoru jiným výtahem, tím s obsluhou. Kdy pak viděl, jak liftboy, nebo spíe liftdědek vykázal dvě půvabné sexy slečny které si přily zalovit v devizové honitbě, pochopil celý fígl. Ukázal proto hotelovou průkazku a byl vyvezen a na konečnou.

V baru hrála decentní hudba a na parketu se plouil nemladý pár. Podle květinového růového kostýmu dámy a pánova kropenatého saka zřejmě zaoceántí cizinci.

Tak tohle snad ten Rubicon nebude,” uvaoval Petr a poádal číníka, který jej taxíroval profesionálním zrakem, aby jej uvedl ke stolu Mr. Rublcona. Číník při vysloveni jména přehodil v obličeji výhybku a nasadil ochotnějí výraz. Zavedl Petra k jednomu stolu v přítmí a úsluně mu povytáhl secesní idli, jako by se chtěl omluvit za patný odhad.

Rubicon, jsem rád, e jste přiel,” zvedl se od stolu elegantní čtyřicátník, pokynul Petrovi, aby usedl. Nevím, zda se neurazíte, dal jsem zatím přinést Liebfrau Milch.”

Proti dobrému vlnu jsem nikdy nic neměl, ale moc rád bych věděl, proč nenecháte člověka odpočinout,” zadzízoval Petr, jeho výslovnost z jazykové koly na praské Národní třídě vyloudila na Rubiconové tváři letmý úsměv.

Well, doktore. Slyel jsem vá dnení referát a velice mě zaujal, splendid,” zalichotil, čím potvrdil Petrovu domněnku, e schůzka bude mít souvislost s konferenci.

Mohu vám nabídnout dvouročnl stipendium u nás ve Státech. Los Alamos nebo Livermore. Tam byste měl nejlepl podmínky pro vai dalí výzkumnou práci,” vybalil to na Petra rovnou tvrdým direktem.

Ano, tam mají vynikající výsledky. Ale děkuji, nemohu vai nabídku přijmout z prostého důvodu. Odjídím přítí týden do Anglie. Na stá,” kontroval protiútokem Petr.

To vás pozvali Angličani?”

Nikoliv, Mr. Rubicon. Vysílá mě nae ministerstvo. Studijní pobyt na Imperiál College a Rutherfordové laboratoři. Kromě toho nevím, jak by na vai nabídku reagovali u nás ve výzkumném ústavě, kde jsem zaměstnán.”

Vechno se dá zařídit, pokud byste měl zájem, nevzdával se Rubicon. Stá vám uběhne v Anglii jako voda,“dodal spíe pro sebe. A kam máte namířeno nejdřív?”

Tři měsíce Londýn, zbytek v Oxfordu.”

Tak to si můeme připít na setkání v Anglii. Jezdím tam dost často a snad nebude problém vás najít, vybídl Petra a připili si zlatým mokem. Pak zapálili dunhilky a vzájemně se pozorovali.

Nevím, jak budu disponovat v Anglii svým časem, řekl neurčitě Petr.

Zajisté. Ale tím vás teď nebudu obtěovat. Telecí játra na ampiónech tady dělají fantasticky, přehodil řeč jiným směrem Rubicon, zatímco vrchní zaparkoval vedle jejich stolu vozík se stříbrnými mísami a začal servírovat.

xxxx

Večírek na závěr konference se vydařil. Petr vak přiel pozdě a tím i o slavnostní projevy. Čekal toti na nádraí Ostbahnhof na rychlík z Dráďan, kterým měla přijet jeho kolegyně Inge z Ardennova institutu. Znali se u z Moskvy, kde se oba zúčastnili semináře v rámci programu Interkosmos.

Z rychlíku vak Inge nevystoupila. Petr chvilku pobíhal zmateně po nástupiti, pak ale nasedl do rychlodráhy a odjel na Straussberger Platz. K hotelu Berolina, kde se večírek konal, odcházel pomalu a zklamaně. Proel recepcí a zamířil k společenským salónkům v prvním patře, odkud se ozýval um hlasů. Kapela se právě připravovala k produkci. Bubeník zkouel rychlé brejky a basák obřadně vytahoval z futrálu kytaru s nápisem Marshall.

Nádobíčko máte pěkný, tak abyste podle toho hráli, pomyslel si v duchu Petr, kdy ho náhle někdo chytil za ruku.

Inge, kde se tady bere, čekal jsem tě u vlaku? podivil se, avak byl příjemně překvapen!

Svezl mě otec, jel sluebně do Kópenicku a měl jetě ve voze místo, omlouvala se. Snad se proto nezlobí? A vůbec pojď raději tancovat,” zavěsila se do něho a li k parketu.

Kapela spustila o desítku decibelů tieji, ne se dalo očekávat. Hráli nějakou klasiku v beatovém aranmá a mělo to vih, jaký se hned tak neslyí. Petr se plně soustředil na hudbu a vůbec si neviml, e je pozorován. Rubicon stál za velkým fíkusem a pokuřoval. Neinformovaní si mohli myslet, e se zahleděl do pěkné postavy Inge. Sotva hudba dohrála, přistoupil k oběma s číí martini v ruce.

Promiňte, pane, rád bych si zadal vai dámu pro přítí tanec, poádal Petra, ani dal najevo, e se znají, e se u potkali. Nezbylo, ne svolit. Kdy pak Inge krouila po parketu s elegánem v dobře padnoucím smokingu, viml si Petr sám sebe v zrcadle a přiznal si, e jeho aty a kravata rozhodně u nejsou moderní.

Nevyptával se na mne?” zpovídal Inge, kdy se mu celá zadýchaná vrátila z kola.

Promiň, proč zrovna na tebe? S lehkou ironii se uklíbla. Nebo se snad znáte?

Ale ne, zahrál otázku do zámezí. Usrkával svůj drink a o tanec ztratil zájem. Inge pak vytáčeli mládenci z Lebeděvova ústavu, jejich společní známi z Moskvy.

Rublcon krátce před půlnoci z večírku nepozorovaně zmizel. Naloil kufr do stříbřitě metalizované granady se títkem půjčovny Avis a zamířil po Friedrichstrasse k hraničnímu přechodu do Západního Berlina.

Petr se rozehřál teprve po Rubiconové zmizeni. Bavil se skoro do dvou hodin ráno a pak el s Inge a několika známými pěky po Karl Marx Alee do hotelu.

Abych nezapomněla, Petře, ukla se Ingrid do čela. Přivezla jsem ti ukázat ten krystal. Mám ho na pokoji v termosce s tekutým dusíkem. Snad mi do toho pokojská nelezla.”

Proboha, co blázní? Snad si nemyslí, e si ho povezu v eroplánu domů? Místo kafe v termosce? Mrknu se na to. A kdy to nebude k ničemu, tak si to zase pěkně odveze, platí?

Jak tě znám, tak se budu spíe bát opaku, zapičkovala Inge a vedla ho ke svému pokoji. Odemkla a vstoupila dovnitř. Tak tady má ten zázrak, prohlédni si jej. A dej pozor, a s tlm nezakopne.” Podávala mu pevnou polystyrénovou krabici, v její tvarované dutině spočívala zvlátní termoska.

Jsi moc hodná. Dobře se vyspi! poděkoval Petr a spěchal do svého pokoje. Posadil se nedočkavě ke stolu a odrouboval závěr termosky. Z láhve okamitě začalo dýmat, jak se odpařoval tekutý dusík. Petr jej zpoloviny odlil do umývadla.

Z termosky vyňal pouzdro z pěnové gumy, ztvrdlé na kost. V pouzdře sl hověl průhledný krystalek, lehce zrůovělý. Petr k němu přistrčil stolní lampu a pozoroval dychtivě, jak krystalek mění barvu a pomalu tmavne. Za chvilku byl černý jak smůla, ale stále průhledný. Petr jej poloil na skleněný popelník, sklonil k němu lampu. Nic se nedělo.

Asi u více světla nepojme, pomyslel si zklamané a odeel do koupelny. To se nám taky doma stávalo,” uzavřel úvahu a začal si napoutět vodu. Svlékl se a vlezl do vany. Horká koupel jej příjemně uklidnila a cítil, jak se mu únava rozlévá do celého těla. Umiňoval si, e za chvilku vyleze, ale pořád se mu nechtělo. Z vany jej vymrtilo ostré třesknutí, které zaznělo v pokoji. Vyskočil z vany, popadl velkou osuku a vyběhl z koupelny.

Tak přece!” zajásal, kdy spatřil, co se stalo. Krystalek explodoval, nebo u neudrel světelnou energii, kterou do něj cpala edesátiwattová árovka. Rozletěl se na kousky. Záblesk stimulované emise protavil do skleněného popelníku díru.

Petr vytáhl z taky kalkulačku a začal počítat. Je to jasné. Krystal je přesycený na desetině cesty, kterou by měl vydret. Není to jetě ono. Chtělo by to dostat jej do beztíného prostředí,” lámal si hlavu, ne usnul.

Ráno si trochu přispal. Po snídani v snacku pod televizní věí zamířil do tiskového střediska konference, kde u měly být k nahlédnutí první výtisky sborníku přednáek. Netrpělivě listoval v tlustém fasciklu, a nael na zadní straně seznam účastníků.

Heuréka,” zvolal v duchu, kdy konečně nael jméno Rubicon Robert, PhDr. Stanford Institute, California. Jiný Rubicon v seznamu nebyl. Petra v tu chvíli jetě něco napadlo. Zavolal si taxíka a dal se odvézt do univerzitní knihovny. Tam předloil průkaz delegáta mezinárodní konference a nechal si přinést do studovny sborníky přednáek z minulých konferencí v Oxfordu a Berchtesgadenu. V oxfordském sborníku seznam účastníků nebyl, ale Berchtesgaden vydal tajemství. Tehdy byl Rubicon teprve MSc, ale vedle jména byla adresa známé vojenské námořní laboratoře, Naval Research Laboratory, Langley, USA.

Petr si uvědomil, e takové příbuzenství Rubicona s armádou nevěstí nic dobrého. Na zvlátním oddělení se budou divit, a jim to vechno vylíčím, pomyslel si a vydal se k hotelu, aby vyrovnal účet a sbalil své skromné zavazadlo.

Vá účet je ji vyrovnán, pane, překvapila jej recepční. Tady je potvrzení a vá pas. Klíč od pokoje vhoďte do schránky ve dveřích, pokojská má svůj!” vysvětlovala.

Petr si nejdříve pomyslel, e snad účet vyrovnal organizační výbor konference. Jene následovalo dalí překvapení. Máte tady jetě nějakou obálku, a podávala mu lutý balíček s jmenovkou, napsanou strojem. Petr jej zastrčil do kapsy saka, a tvářil se, e něco podobného vlastně očekával. Vyjel si výtahem pro věci a během deseti minut vypadl z hotelu.

To bude určitě Rubicon. Co tím zamýlí? vrtalo mu hlavou, kdy se loudavým krokem sunul přes Alexandrovo náměstí k nádraí. Ani ve vlaku k letiti nechtěl obálku otevřít, ale zvědavost mu nedala. Nejdříve ji ohmatával, ale pak ji roztrhl. Vyňal pestrobarevný balíček tlusté výcarské čokolády a mení obálku, v ní byla padesátilibrovka a papírek. Na papírku vizitkového tvaru bylo rukou napsáno:

Good Luck, Peter! See You in London, R. R.”

Tak přece Rubicon! Jde po mně jako Mefisto po Faustovi. Ale mne nedostane. Pak si Petr uvědomil, e má de facto u sebe nehláené valuty a e by se mohl na celnici dostat do pěkné kae. Těko by vysvětloval, jak k nim přiel. Koupil proto v trafice před letitní budovou obálku s dopisním papírem, napsal na ni svoji praskou adresu a vloil dovnitř bankovku. Zasunutou v čistém dopisním papíru.

Oddechl si, kdy hodil kontraband do potovní schránky. S klidnou myslí vstoupil do celního prostoru.

Po celním a pasovém odbavení veel do hotelové haly a v restauraci ho napadlo, e sklenička weinbrandu jetě nikomu neublíila. Za chvilku ji drel v ruce.

Á, pan doktor se vrací domů! ozval se za ním povědomý hlas.

Dobrý den, to jste vy? oddychl si, nebo mu v té chvíli po záitcích s Rubiconem připadala mladá paní z pondělního letadla jako oáza. Směl bych vás pozvat na koňak?”

Myslela jsem, e vědci nepijou ani nemilujou, take jdou rovnýma nohama do nebe, zasmála se a přijala pozvání svědomím, e to nebude sklenka jedna. Do odletu zbývala víc ne hodina. A říkejte mi Aleno, kdy u jsme se seznámili.

Fajn, já jsem Petr, podával jí ruku.

To je ale dryják! zaklebila se, kdy vypila na ex prvni sklenku. Stavte se někdy u nás v práci, máme tam lepi značky!

Tak to se bohuel nestavím, protoe letím přítí týden do Anglie a budu tam skoro rok, nedalo mu a pochlubil se.

Váně? Moje sestřička Dáa dělá v Londýně v naí cestovní reprezentaci u druhý rok. Dám vám na ni číslo, musíte ji zavolat a pozdravovat ode mne. Zalovila v kabelce a vytáhla koený notýsek. Opsala z něj na vizitku telefonní číslo a strčila jej Petrovi do kapsičky u saka.

Ne hlásili jejich linku, stačili jetě dvakrát zopakovat koňak.

V letadle klábosili dál a cesta do Prahy jim příjemně utekla. Ukázalo se, e Alena chodila se studentem vysoké ekonomické, vzali se, jene ne stačili sehnat byt, přestalo jim to v manelství klapat a proto se rozeli.

Kdyby nepodal návrh na rozvod sám, stejně by dostal bodlo,” prohlásila zdánlivě bez lítosti. Natěstí jsme děti neměli, tak nebyly problémy.”

Po přistání v Ruzyni se Petr s Alenou rozloučil. Měla ho čekat ena Klára a nechtěl, aby si kdovíco myslela. Manelka mu u zdaleka mávala a dala mu velkou pusu. Nasedli na parkoviti do trabanta a Klára zařadila rychlost. Byla to proti očekávání zpátečka, take začali couvat jako v grotesce.

Uklidni se, miláčku,” zasmál se Petr. Tady má čokoládu, vypadá to na mléčnou, podle té krávy na obrázku,” a podával Kláře táfličku, na kterou narazil ve své kuřácké kapse.

Vyrazili z parkovitě na dvouproudovou silnici k městu.

Co je to za blbý vtipy?” řekla Klára a vyplivla kousek čokolády na podlahu. O něco tam kovově cinkl, co obvykle výcarská čokoláda nedělá. Hodila nakousnutou táfličku Petrovi na klín a pronesla větu o blbých pubertálních vtipech.

Asi to tak blbý vtip není,” procedil Petr mezi zuby, kdy zjistil, e tlusté obdélníčky čokolády obsahují dovedně zamaskované integrované obvody poslední generace. Byl tam centrální mikroprocesor a řada pamětí a časových obvodů, prosté celá familie, potřebná k sestavení mikropočítače.

Na černém trhu bych za tuhle legraci zaplatil nejmíň třicet táců, kdyby vůbec byla k mání. Jen mi není jasné, jak se Rubicon domákl, e přesně tohle sháníme u přes rok. Zatím jsme neměli úspěch, protoe je to embargované,” dumal si pro sebe. Pak promluvil nahlas. Mohla bys na chvilku zastavit? Rád bych si nael to vyplivnuté sousto. Vlastně jsi měla kliku, e se ti ta těnice nezabodla noičkama do dásně. To by ses smíchy neudrela,” smál se, kdy konečně nael chybějící element. Starý integráč Intel je proti tomuto obyčejné počitadlo. Tahle u je na bázi SOS, tedy křemík na safíru, take lze docílit obrovských ploných hustot integrace,” poučoval neexistujícího posluchače.

Jestli hned nenastoupí, drahokame, tak bude zle. Čekala jsem tě dvě hodiny. Mám hlad, a je mi patně,” ozvala se Klára. Jen mi řekni, prosím tě, kdes k tomu zázraku přiel?”

Dal mi to jeden patně načasovanej Mikulá,” odsekl. Sám bych si s tím určitě nedal takovou práci. Čokoládové odlitky nejsou mojí silnou stránkou. Pokud mi to ovem nedal na splátky, které bude chtít později vrátit,” podotkl zcela správně.

říjen 1975

Jsem rád, e přichází, jinak bych tě zavolal sám,” začal ředitel, kdy jej Petr hned ráno po návratu z Berlína navtívil. Tak povídej, jaké to bylo?” vyzvídal netrpělivě. Dovezl jsi sborník referátů?”

Dojde potou, měli jen pár výtisků k nahlédnutí,” odpověděl Petr a připomněl si, e v jednom z nich pátral po Rubiconovi. Nevím, jestli zrovna tím mám začít, ale v Berlíně se o mne otřel jakýsi podivný pán.” Vypověděl, co se mu přihodilo. Ředitel pozorně naslouchal a pokyvoval hlavou. Kdy Petr skončil, řekl mu ředitel: Teď půjde rovnou za soudruhem Zikmundem ze zvlátního. Vechno mu zopakuje. I o té bankovce, kterou jsi dostal darem. Já mu zavolám, aby o tobě věděl.”

Z Dráďan chtějí přijet na konzultace. Navrhují začátek prosince, ale to já u bych měl být v Londýně,” spustil Petr po chvilce úplně z jiného konce.

Vak o tom jsem s tebou hlavně chtěl mluvit.” Ředitel vytočil číslo domácí linky. Čest, Václave, to jsem já. U ho tady mám, kluka chytrýho, tak prosím tě, přijď na moment!” a zavěsil.

Pokud jde o mé úkoly v Anglii, zůstává vechno při naí poslední úmluvě?” zeptal se Petr.

Samozřejmě. Bude tvrdě makat na syntéze nového YAG krystalu pro druicové dálkoměry. Kromě toho sepíe studii o stavu prací na laserem řízené fúzi. Tedy musí obrazit Ruthefordův institut, Harwel, zkus se dostat do Aldermastonu. A nezapomeň zajet do Huilu. Čeká té práce jako na kostele. A hlavně! zatvářil se přísně. ádné dalí pitominy s tím tvým světelným akumulátorem. Co tě to napadlo, dělat hokus pokus s krystalem na hotelovém pokoji!”

Ozvalo se zaukání a sekretářka uvedla předsedu ZO KSČ. Podal oběma ruku a přijal nabídnuté místo u konferenčního stolku.

Pozítří nám odletí, tak si chceme s tebou maličko pohovořit. Tedy já za podnik a tady Václav za stranickou organizaci. A sami za sebe taky, usmál se a vytáhl z desek obálku.

Tady má nejdřív nějakou maličkost. Doufám, e se ti bude hodit. Nehledě na to, e si ji i jako vedoucí laboratoře zaslouí, prohodil a poloil před Petra obálku s obsahem z fondu zvlátních odměn.

Tak téhle obálky se bát nemusím, pomyslel si Petr, kdy spatřil uvnitř naskládané pětistovky. Ale a přijde ta z Berlína, tak by ji Klára měla rychle zdekovat, ne to udělá tchyně, proběhlo mu hlavou.

O Kláru se bát nemusí, dáme ti na ni pozor, jakoby telepatií navázal předseda ZO KSČ. Na sebe musí dát pozor sám, konečné nejsi přece malý kluk. Nemyslím tady, ale venku. Ví, co se od tebe čeká, tak nás nezklam. Nejede tam sám za sebe, to bys musel přes ČEDOK. Jede za celý ná kolektiv. A to je odpovědnost.

Ředitel vstal, aby dodal okamiku vánost.

Uka jim tam, Péo, e nejsme ádní učedníci. Přeju ti hodně zdaru. Tak, teď se seber a sypej domů. Zítra má volno, dej si věci do pořádku,” prohlásil rezolutně. Ale nezapomeň a zajdi za soudruhem Zikmundem!

A ozvi se nám brzy, usmál se na Petra předseda stranické organizace.

Podali si ruce. Petr zamířil chodbou ke dveřím oddělení zvlátních úkolů.

Bude mít pro mne chvilku, soudruhu Zikmunde? zeptal se, kdy nakoukl do kanceláře.

Jen pojď dál, u mi volal direktor, e jde za mnou, usmál se vedoucí oddělení zvlátních úkolů.

Usedli do vedlejí místnosti, aby je neruil klapot dálnopisu, a Petr znovu vyprávěl svou příhodu o záhadném panu Rubiconovi, který ho vyhledal v Berlíně.

Frantiek Zikmund chvilku mlčel. Pak se rozhodl.

Počkej na mne za chvilku před vrátnicí. Mám tam vůz, musíme si v tom vem udělat jasno.

Sjeli Zikmundovou kodovkou do Libně a zastavili před kinem Dukla. Petr stále nechápal.

Neboj se, do biografu nepůjdeme. Zato si můe dát plzeň, teď ji dlouho nebude pít, řekl Zikmund a vedl doktora Suka do restaurace v prvním patře. Usedli k prázdnému stolu v koutě. Petr si objednal pivo.

Je zde volno, prosím? zeptal se jich mu středních let, který nedlouho po nich vstoupil do restaurace. Petr u ho chtěl poslat pryč, bylo zde mnoho jiných volných stolů, ale Zikmund ho předeel.

Jen si sedni, Luboi, mladej tě neodhadnul, kývl hlavou k Petrovi.

Bláha, zdravím tě, soudruhu, podával Petrovi ruku. A tebe taky, Frantiku.

Petr se uklidnil, kdy pochopil, e setkání bylo mezitím domluveno telefonicky. Musel pak znovu opakovat svoji berlínskou epizodu, včetně darované čokolády a padesátilibrové bankovky.

Těko lze u teď říci, kdo za tím vím stojí, promluvil mu, který se představil jako kapitán Bláha a jeho příslunost k Bezpečnosti byla teď Petrovi jasná, třebae příchozí jí sám nepotvrdil. Bylo to jaksi mlčky přijato.

V kadém případě je vak nutné, abyste byl opatrný. I kdy můe jít o soukromou osobu, je spíe pravděpodobné, e v tom má prsty nějaká organizace. A vy byste nám moc pomohl, kdybyste se o něm dozvěděl víc. Pokud vás jetě v Anglii vyhledá.

Take můj odjezd platí? zeptal se Petr.

Proč by neměl platit? usmál se Bláha.

Nebudu vám teď překáet, myslím, e si máte jetě mnohé co říci a já to slyet nemusím, zvedl se po čtvrthodině Frantiek Zikmund a odeel. Mnohé co říci se protáhlo na hodinu. Petr z toho promluvil dohromady sotva na deset minut.

Kdy se vrátil do laboratoře, jejím vedením byl od dneního dne místo něho pověřen jeho dosavadní zástupce, zavolal ke svému stolu vechny kolegy.

Tak hoi, pozvánku jsem neposílal, ale nezapomenout, v est večer nikoli U Kalicha, ale U Peků!” připomněl večeři, kterou uspořádal pro kolektiv nejbliích spolupracovníků na rozloučenou.

xxxx

Sklízel věci ze stolu, uzamkl zásuvky a u chtěl ze zvyku strčit klíč do kapsy, kdy si uvědomil, e vlastně jede na tři čtvrti roku pryč. Poloil klič na stůl. Tímhle se to otvírá, Edisoni! A tady máte něco na zub, na vylomení to stačí, jak si nedávno experimentálně ověřila moje drahá polovice. Jene experiment je nejlepim ověřením jakékoliv teorie,” usmíval se, kdy nevěřícně zírali na sadu černých obdélníčků se stříbrnými noičkami, kterou jim předhodil. Původně jsem myslel, e je to pro vás koda, ale takto se hnou ledy. Kdy s tím budete řídit krystalizační pece spolu s vakuovým reimem, zvládnete plán místo za půl roku u do vánoc. A navíc vám odpadnou noční měření, take mi budou vae manelky blahořečit. A vy moná nadávat, protoe se nebudete moci vymlouvat, kdy budete chtít vypadnout na noc z domova.” Pak přeel k věcnému popisu problematiky. Moment, ne tak zhurta,” sebral překvapeným kolegům “těnice” ze stolu a strčil je do kapsy plátě. Nejdřív si to nechám přeměřit, jestli to vůbec chodí,” vrátil se v duchu k rozhovoru s vedoucím odděleni zvlátních úkolů.

Vzal černou fixku a nakreslil na arch papíru blokové schéma řídícího mikroprocesoru a připojených pamětí. Dokreslil jinou barvou převodníky, připojil servopohony a tiskárnu. Dotazy začaly pret. Jeden z nich, týkající se původu nečekaného dárku, musel na radu kapitána Bláhy takticky zahrát do autu.

xxxx

Petr choval o svém budoucím pobytu v Anglii nejrůzněji představy. Nicméně byl hned v počátku rozčarován. Na letiti v Heathrow jej měla očekávat pracovnice zahraničního oddělení Imperiál College, sdělit mu první instrukce ohledně stáe a zajistit ubytování. Buď nepřila vůbec nebo neměla chu čekat. Letadlo přistálo kvůli mlze se zpoděním. Jak se ukázalo později, pravdivé bylo vysvětlení první. Telefon na ústředně univerzity nikdo nebral, take se naskytla příleitost, aby si Petr dokázal, e velkoměsto jako Londýn ho nemůe vyvést z míry, i kdy má v kapse pouze dvacet liber. Vzpomněl si na telefonní číslo, které si pro jistotu přepsal do diáře a je dostal od Aleny, náhodné spolucestující z Berlína. Tentokrát se dovolal.

Czechoslovak Travel Agency, ozval se enský hlas na druhém konci drátu.

My name is Petr Suk, představil se a pokračoval česky. To je slečna Černá? Telefon na vás mi dala vae sestra Alena.”

Co si přejete?

Vyřídit pozdrav od sestry. Ale na rovinu vám mohu prozradit, e nemám kde spát, protoe jsem byl po příletu do Londýna přivítán trochu jinak, ne jsem si maloval. A jestli vás to trochu obměkčí, tak mám v kapse dvacet liber. Samozřejmě taky nějaké eky, ale v bance teď u stejné nejsou.

Odkud voláte? zkoumala. Jste vůbec v Londýně?

Ale ano, v Heathrow na letiti. Měla tady na mne čekat průvodkyně, ale asi to vzdala, protoe jsme nabrali zpodění kvůli mlze.

Jestli to tam vydríte jetě hodinku, ostatně vám asi nic jiného stejné nezbývá, tak pro vás sjedu a něco s vámi udělám, rozhodla se. Alespoň se kouknu, jaký má teď Alena vkus,” zasmála se do telefonu. Mám zelené allegro, počkejte na mě v sedm před Queens Building. A jestli máte nějaké české noviny, tak je pro jistotu drte v ruce. Kdybych to nestihla, musel byste počkat ve vyhlídkové restauraci, pokud u nebude zavřená,” zaimprovizovala.

Přijela o něco později, ne slíbila. Natěstí se poznali bez obtíí.

Omlouvám se, dřív to nelo. Touhle dobou je toti jetě dost velký traffic.” Podala mu pevnou ruku.

I já se omlouvám, e jsem vás takhle zneuil. Mezitím jsem toti objevil u centrálních informací tabuli se vzkazy, kde je avízo pro stáisty z Imperial College. Ubytování mám zajitěno v Craven Hill Gardens, poblí Paddingtonu. U jsem tam i volal, je to Ó. K., dodal s anglickým příslovcem, které nevědomky zařadil do slovní zásoby.

A vás tam odvezu, zvu vás na večeří, alespoň mi řeknete, co je doma nového. Nebo snad máte lepí nápad?

Jsem pro. Ale tu večeři na revan, v kadém případě!”

Dobrá, přítě jste na řadě vy. Vklouzla do vozu. Řídila s bravurou zkueného jezdce. Snad se chtěla před Petrem i trochu blýsknout. Austin Allegro věren svému pojmenování pádil po motorway stopadesátkou a vdycky, kdy vjíděli do pravého předjídějícího pruhu, měl Petr, nezvyklý na jízdu Vlevo, dojem, e se světlům v protisměru u nemohou vyhnout. Nic se vak nestalo a krátce po osmé u kličkovali v ulicích za paddingtonským nádraím.

Dovnitř s vámi nepůjdu, zvládnete to snad sám, oznámila Petrovi, kdy stanul před starím domem v Craven Hillu.

Nějak se snad protluču, ubezpečil spíe sebe. Jen se ubytuju a jsem hned zpátky.”

Stáhla hlasitost na magnetofonovém přehrávači a vypnula motor. Kdy nebudu ve voze, tak se tu někde procházím,” upozornila a otevřela zadní dveře, aby si mohl vytáhnout kufr.

I was granted a fellowship from British Council. Petr Suk my name. Was calllng from Heathrow an hourago, přednesl připravenou větu do ucha dórmana středních let, tahajícího za sebou papuče.

Pojďte dál, u tady byla po vás sháňka. Volala nějaká enská, nechala tady telefon. Je to někde v Surrey.” Podával Petrovi kartičku s čísly. Pokoj máte v prvním patře. Má tam s vámi bydlet nějaký Kanaďan, ale dosud nedorazil. Koupelna je přes chodbu, WC hned vedle. Klíč od pokoje si raději nechte u sebe. Zapíu vás ráno, teď u je stejně pozdě, mávl rukou nad nabízeným pasem a zmizel v kumbálu vedle jídelny, nebo mu tam právě začal vyzvánět telefon.

Yeah, mám, právě dorazil,” slyel Petr skrz dveře. Sebral kufr a stoupal po schodech, čekaje, e bude zavolán k telefonu. Nestalo se tak.

Ten Kanaďan by nemusel přijet vůbec,” pomyslel si, kdy spatřil jedinou postel, iroké a bytelné manelské loe. Hodil kufr na zem, trochu se opláchl a spěchal ven.

Snad abyste nejdřív zavolal to číslo v Surrey?zeptal se ho z pootevřených dveří domovník.

Máte pravdu. Smím od vás?” Kdy dostal přikývnutím hlavy souhlas, vytočil číslo, které dostal na kartičce.

Sutton 64 2287, byt Sandry Wellsh. Po dobu její nepřítomnosti s vámi hovoří automat firmy Hitachi, který vá eventuální vzkaz zaznamená a slečně Sandře později předá. Prosím.” A ve sluchátku se příjemný enský hlas odmlčel.

Co je to za enskou a co mi chce,” dumal Petr, kdy beze slov zavěsil. Dal domovníkovi dvacetipenny a vyel na ulici.

Jedenáct minut! Jste horí ne enská,” přivítala jej Dagmar Černá. Opřena o auto kouřila jednu z darovaných spart. Tak jak se vám to vae hnízdečko zamlouvá? Zvenku to vypadá jako diskrétní hodinový hotel,” konstatovala.

To mohu těko posoudit, ádný se mi dosud nepodařilo navtívit. Ale zas tak patné to není, bydlel jsem u hůř,” prohlásil věcně. A kam teď?”

To nechte na mně,” otočila klíčkem v zapalování. Vyjeli po několika odbočkách na Maida Vale a zamířili po Edgware do City. Vyznala se dobře, nebo za chvilku stanuli v Crawford Street před italskou restaurací s červeným neonem, hlásajícím do ulice název La Trattoria Parioli”.

Přitom ale stačila sledovat tmavý rover, který kolem nich neslyné a takřka krokem projel. Jede za námi u z Paddingtonu, uvědomila si, ale o svém postřehu se nezmínila. Petr stál před osvětlenou vitrínou a studoval italské menu, kterému stejně nerozuměl. Dneska by mi mohli dát pokoj, obejdové, čím měla Dagmar Černá na mysli sledovačku ze Speciál Branch of Scotland Yard, která se jl čas od času věela na kufr. Tohle ti hoi nebudou, takový kopanec by neudělali, oddechla si v duchu, kdy rover na křiovatce otočil a znovu k nim zamířil. Padesát yardů před jejich Austinem zamrkal levým blínkrem a zaparkoval. To u ale vcházeli do restaurace, kde se jich ujal číník.

Buona sera, signorina Černá,” oslovil dámu familiérně, ani na Petra pohlédl. Vostro tavolino e libero, per piacere,” a povytáhl Černé barovou stoličku. Petr stál vedle jako rozpačitý student.

Sedněte si, on si o vás myslí, e jste Anglán, tak vás přehlíí,” ujasnila Petrovi.

Signor edi Praga,” řekla, aby uvedla číníka do správného vztahu.

Posso ofrivri buonissime ravioli fatti in casa,” uklonil se Petrovi tmavovlasý hostimil. Da bere, leggero Merlot rosso o Monte Negři.”

Jene ti houby rozumím,” nevinně prohodil Petr.

Chouby njemame, bochudel,” okoval jej čía.

Byl na praxi v Internationalu v Brně, tak trochu česky umí. Ale já vám to přeloím,” nabízela se. Mají výborné domácí ravioli, smaené sepie a něco na způsob rizota, ale to si nedáme. Červené víno snad pijete?

Vybrali si ravioli a sepie, k tomu láhev Merlota.

Tohle je tak trochu ná domácí podnik. Chodíme sem někdy i s naím ředitelem. Ale spíe s kunčafty, kdy nás u chtějí někam pozvat, vysvětlovala Petrovi při campari u baru, kde čekali, ne bude prostřeno. Petr pomalu srkal lahodný aperitiv a přistihl se, e Dagmar Černou ani moc neposlouchá, ale o to pozorněji si ji prohlíí. Hodnotil ji v duchu na jedničku a raději se zadíval do vyrovnaných lahví v skleněném chladícím boxu. Poslední dobou měl dost práce a také Klára přestala být eroticky aktivní vzhledem k pokročilému těhotenství. Petr byl přesvědčen, e mu delí sexuální abstinence nebude nikdy dělat potíe. Teď, daleko od domova a manelky, jakoby jeho přesvědčení poněkud zakolísalo. Bezmocně se usmál.

Co je vám k smíchu?” zareagovala okamitě.

Ale nic, jen se směju vlastním mylenkám, a mohu vás ujistit, e jsou pěkně hříné.

A koho se týkají?

Hádejte!

Hříné mylenky, kdy máte enu v jiném stavu?” pohlédla mu upřeně do očí. Promiňte, ale dřív ne jsem se nato letitě za vámi rozjela, tak jsem pro jistotu volala sestře do Prahy. Abych nenaletěla na nějakou boudu.”

Nač tolik opatrnosti, přece by vám nevolal někdo jen tak z legrace,” divil se.

Opatrnost je matka moudrosti. Ale měla pravdu, e vy vědátoři, myslíte jen na vědu a ani netuíte, kolik se kolem vás děje patností.

Tak jste si mě prověřila a můete být klidná. Bude vám o tó víc chutnat,” prohodil ironicky, kdy přecházeli k prostřenému stolu. Jídlo bylo opravdu znamenité. Dagmar ukazovala, e sepie jsou bez jediného zrnka písku, co prý je známka dobrého lovce. Petr se nechal poučovat, ale po chvilce se zase přistihl, e více ne cokoli jiného si prohlíí svoji společnici. Kdy se znovu objevil číník, Dagmar Černá ho poádala o účet.

Co kdybychom si li někam zatancovat,” nadhodil Petr. Neodpověděla a podala číníkovi kreditní kartičku společnosti Masters Charge. Číník ji poloil na účet pod kopírák, přejel gumovým válečkem a bylo zaplaceno. Dagmar pouze připojila svůj podpis a přidala hezký úsměv. Číník se uctivě uklonil.

Arrivederci, přiel se jetě ke dveřím rozloučit maestro kuchyně v bílém čepci. E salutatemi il signor direttore!

éf kuchyně se léčil v Karlových Varech a od té doby nedá na Československo dopustit,” objasňovala, kdy opoutěli trattorii. Blízko je docela fajn diskotéka, ádní haiáci, odpověděla teprve teď na Petrovu otázku, kdy se přesvědčila, e tmavý rover u v ulici neparkuje.

Dal bych přednost ivé muzice, disko jsou vude na světě stejné.

Z domu přes ulici zaznívala beatová hudba, hlavně basová kytara. V oknech prvního patra prozrazovaly stíny na záclonách, e se uvnitř tančí.

V tom lokálu naproti nehrají patně, e?” zaposlouchal se Petr.

Tam bývala dříve indická restaurace. e by z toho udělali dancing?” divila se Dagmar, znalá místních poměrů. Můeme to zkusit.”

lo o docela sluný podnik a nebylo tam ani moc lidí. Proti očekávání je u vchodu ani nikdo nezastavil a atnářka nevzala ani penny. Usadili se u jednoho z prázdných stolů a kdy se objevil číník, na nic se jich neptal a postavil před ně krásné ananasové poháry se lehačkou, zrovna jako před vechny ostatní hosty.

Asi to změnilo majitele,” usoudila Dagmar a táhla Petra mezi ostatní tanečníky, sotva uslyela první takty známého hitu. Skladba byla proti originálu podbarvována zvonivým hlasem sltáru, staroindického strunného nástroje, který s elektrickým pianem Fender vytvářel zajímavou zvukovou kombinaci. Čtyři snědí mladíci orientálního původu hráli dobře, rozhodně ale nepůsobili dojmem profesionálů. Při dalí skladbě, rytmicky zařazené do takzvaných plouáků, podlehl Petr náladě a z ničeho nic svoji tanečnici na parketu lehce políbil.

To není fair play,” napomenula ho s mírnou výčitkou.

A co má být,” vlepil jí dalí polibek zrovna v okamiku, kdy na ně namířil svoji minoltu s bleskem nenápadný chlapík opodál. Spou stisknout nezapomněl.

My name is Jablonski.” Oznámil jim, e fotografie ze svatby budou hotovy do tří dnů a rád jim je zale na udanou adresu, pokud o ně projeví zájem a potěí ho pětilibrou.

Kdo tady mluví o svatbě?” divila se Dagmar. Kromě toho je pán u enat, dodala. Jsme tady v taneční kavárně, nebo ne?”

Tady je dnes velká svatba. Mají to tady pronajato nějací Indové, kteří vdávají dceru. Já jsem si vás hned viml, e sem jaksi nepatříte. Ale oni jsou tak pohostinní, e jim vůbec nevadíte,” vysvětlil v lonzáckém nářečí. Pocházím z Opavy a tady jsem u čtyřicet roků. A odkud jste vy, slyel jsem vás mluvit česky,” zeptal se a bez okolků přisedl k jejich stolu, kdy viděl, e číník roznáí nějaké pití. Vzal si brandy a před Petra a Dagmar postavil něco jiného, ale podobné barvy. To je drambuie, skotský likér z medu a whisky,” poučoval. K tomu je nejlepí doutník, ale doktor ml to zakazuje,” přiznal se.

Připili si na seznámení a zábava dostala nový impuls. Jablonski z čista jasna vstal, přistoupil k mikrofónu jednoho muzikanta a oznámil svatební společnosti, e mezi ně přili čirou náhodou dva mladí lidé z Československa. Ozval se spontánní potlesk, do kterého někdo vykřikl:

Song, we want a Czech song, please!”

Měli byste jim zazpívat, uděláte jim velkou radost,” radil Jablonski, znalý mentality svatebčanů. Třeba koda lásky od Vejvody, to budou znát, a budou zírat, e to je od českého muzikanta.”

koda lásky, to bych snad jetě zvládla, ale neznám přesné slova,” váhala Dagmar.

To tady nikdo nepozná,” uklidnil ji fotograf a ohlásil jejich vystoupení.

Petr se k veobecnému překvapení posadil za Fender piano a po krátké polkové přědehře spustil. Přidala se Dagmar, Jablonski, pak basa a bicí. Svatebčané po několika taktech poznali melodii slavné Roli ou the Barrels, která za války obletěla celý svět. Málokdo se tehdy staral, odkud přila.

Výstup se zdařil a nevěsta i s enichem přili dvojici poděkovat. enich pak poručil dalí ampaňské. Sekt pily I malé děti, na pokročilou večerní dobu neobyčejně čilé. Některé z nich vesele pokuřovaly z cigaret, které rozdávali svatebčané, a nikoho to nepohorovalo. Jiný kraj, jiný mrav.

Hodinu před půlnocí vzala Dagmar Petra za rukáv: Jede se domů.”

Tak dobrá,” souhlasil.

Nenápadně opustili rozjařenou společnost a spěchali ke vchodu. Ve voze chtěl Petr Dagmaru obejmout. Jemně se mu vymanila.

Poslyte, řekla. Kadý děláme svoji profesi. Mám ráda, kdy ji kadý dělá profesionálně. Já dnes končím jako hostitelka, vy se chystejte na vědeckou práci.

xxxx

Seznámení zahraničních stáistů po zápise na Katedře fyzikální elektroniky při Imperiál College proběhlo zcela neformálně. Branko Vukovič ze záhřebské univerzity vytáhl láhev Badel slivovice, sekretářka profesora Billinghama vařila kávu a Igor Petrov z moskevského FIANu mazal tlustou vrstvou kaviáru toasty, které mizely v mlsných ústech kolemstojících, sotva je poloil na stůl. Kaviár je v Londýně pořád lahůdkou. Petr nabídl becherovku.

Avizovaný Dr. George Finningham z Toronta se dosud nedostavil a Petr u začínal být nervózní, nebo měli začít pracovat spolu. Pak se otevřely dveře a vstoupil sám profesor Billingham v doprovodu mladé a velice půvabné dámy.

Pánové, chci vám představit vai novou kolegyni, Mrs. Sandru Wellshovou z National Research Center v Torontu. Přijela místo Dr. Finninghama, který bohuel onemocněl. Budete pracovat hlavně s doktorem Sukem z Prahy, obrátil se k Petrovi. Sandra Wellsh se se vemi pozdravila a nakonec se zastavila u Petra, který si ji zvědavě prohlíel.

Čekala jsem včera, e mi zavoláte, ale asi jste neměl tuení, o koho jde. Chtěla jsem se s vámi sejít, nikoho známého v Londýně zatím nemám, usmála se Kanaďanka.

To mě skutečné mrzí, snad to budu smět jetě nějak napravit,” omlouval se vzornou kolskou angličtinou.

Volala jsem jetě jednou dnes ráno, ale to u jste byl zase pryč.

Pokud vím, doktor Finningham dělal několik let ve vývojové laboratoři Bell Telephone v Murray Hill. Jeho specialitou byly nízkoztrátové skloviny, zavedl řeč do jistějích vod. Vy jste také pracovala v téme oboru?

Tři roky u Corning Glass, víc vám zatím nemohu nabídnout, podívala se nevinně. A kdy vlastně začneme?”

Zítra to jetě nepůjde, musím se policejně přihlásit a kromě toho je v laboratoři nějaká nedokončená operace z minulého týdne. Nechtějí nás tam jetě pustit, objasnil situaci. Zatím se můeme rozhlédnout v knihovně po některých zajímavých publikacích. Také pan profesor se nabídl, e nás pustí do své knihovny, řekl a vytáhl z kapsy sparty. Minutku váhal, pak ale přistrčil krabičku před Sandru. Chvilku si ji se zájmem prohlíela, pak ji ale vrátila a vytáhla z kabelky své mentolky.

enatý?” a ukázala na Petrův snubní prsten.

U dva roky. A vy?”

U dva roky nejsem. Manel dělal v NASA v Pasadeně, já u NRC v Torontu. V prvním roce manelství jsme se vídali dvakrát měsíčně. V druhém jsme se viděli dvakrát. Za rok, upřesnila. V obou případech u rozvodového soudu. Chvilku se zamyslela, zda má pokračovat, ale pak se rozhodla. Nael si v Pasadeně mladí a hezčí.”

Mladí snad, hezčí sotva,” pokusil se o kompliment.

K polednímu se společnost rozela na lunch, ale bez Petra Suka a bez Sandry Wellshové. Ti jetě zůstali v posluchárně a diskutovali, jakoby ztratili pojem času.

Musím se přiznat, e jsem překvapen vaimi znalostmi,” řekl uznale Petr.

Ani vy na tom nejste nejhůř, vrátila mu jízlivě míč.

A co takhle jít někam něco sníst, protáhla Kanaďanka své pěkné tělo. Nebo nemáte hlad?” 7

Hlad mám. Co nemám, jsou peníze. Jsem u v Londýně druhý den, ale dosud jsem si nestihl proměnit eky.

Tak vás zvu ke mně, přivezla jsem spoustu jídla. Můeme pokračovat v konzultacích,” usmála se na Petra. Dole mám vůz, je to přes půl hodiny jízdy.”

Sbalili papíry, které stačili počmárat různými nákresy a výpočty, a seběhli zadním schoditěm do College Lané. Odemkla tmavě modrý rover s britskou licenční tabulkou.

Vá?” zeptal se Petr.

Kdepak, tenhle jsem si půjčila u Hertze. Doma mám vegu.” Kola se protočila na těrkovém podkladě a v zatáčce se vůz dostal do smyku na spadaném mokrém listí. Hravě srovnala kola, ani dala nohu z plynového pedálu. Bez problémů se vymanila z City a uháněla přes most u parlamentu k Elephant and Castle a dále k Mertonu. Za čtyřicet minut stáli na Banstead Street v Suttonu před pěkným patrovým domkem se zahrádkou.

Majitel je v Kanadě a domek inzeroval v Timesech, tak jsem to tu najala do konce roku. Přijde to levněji. Pojďte dál!

Vedla ho chodbou rovnou do kuchyně, kde zotvírala dveře dvou lednic a jedné spíe.

Vařit moc neumím, ale najde se tu hodně konzerv, unka a ovoce. Pivo mám taky, u vás si na ně dost potrpíte, e?

Kdyby byl kousek česneku, pár brambor a majoránka, tak bych vám udělal jednu nai dobrotu, pochlubil se.

Výborně. To bude asi bramborová placka. U jsem něco takového jedla v Bavorsku a moc mi to chutnalo. Přinesu vám k tomu jetě kečup.

Take nejste v Evropě poprvé?

Tehdy jsem tu byla za manelem, pracoval nějaký čas ve Frankfurtu, volala ze spíe, odkud se za chvíli vrátila s česnekem a dvěma plechovkami dánského piva. Brambory loupala docela obstojně.

V půlhodině se kuchyňka zaplnila příjemně tiplavou vůni bramboráků. Chroupali placky jetě horké a chladili si je kečupem. Sotva se najedli, zabředli znovu do odborné diskuse.

Nemáte pravdu. Dr. Marcuse z Bell Telephone to sice uvádí, ale přečtěte si tohle, poloila před Petra na stůl sloku xerokopií jakési výzkumné zprávy.

Kde jste k tomu přila?” Vdy to má razítko CLASSIFIED! zhrozil se Petr.

Toho si nevímejte. Občas mám přístup k zajímavým studijním pramenům. Mohu vám být nápomocna, kdybyste něco potřeboval.

U přes rok se pídím alespoň po abstraktech zprávy MRC-1298 z Lawrence Livermore Laboratory, ale to je přísně utajované. Autory jsou prý dva neznámí fyzikové, ale zřejmě je to jen trik, aby skutečný autor zůstal v anonymitě. Proslýchá se, e jeden z nich je sám Teller. Druhý prý nějaký Cohen.

Myslíte toho, co stál u zrodu vodíkové bomby? zeptala se a psala si číslo zprávy do notesu. Myslím, e jeho osobnost mladí lidé jetě nějak nedocenili. Hodné přece Americe dal, hájila smutně proslulou postavu americké fyziky.

Nedocenili ho zcela oprávněně. Za takový prezent, jako je H-bomba, si ho nikdo váit nemůe. Leda snad jen takoví cynici jako je on sám, otevřeně oponoval.

Kdyby nevynalezl H-bombu on, vynalezli by ji dřív Rusové. A to by v Americe nechtěl nikdo.”

Slovíčko kdyby je ve společenských vědách nevědecké. Vynalezl ji on. A vůbec si nepřipustil starosti, jak s takovou zbraní lidstvo naloí. Neměl ádnou záruku, e nedojde k jejímu zneuití, dostával se do varu.

Kdyby ji nevynalezl on, přiel by nato někdo jiný. Víte sám, e dnes na hlavních problémech pracují týmy vědců paralelně v několika zemích a je jen otázkou času, kdy dosáhnou řeení. Nějaký sentiment zde rozhodně nesmí hrát roli.

Říká se, e Einstein některé poznatky z teorie gravitačního pole úmyslně zatajil, protoe se bál jejich zneuití válečnou mainérií. Dokonce to potvrdil i jeho synovec. A vidíte, dodnes nikdo druhý takový objev neučinil.

Nechme toho, nemá to smysl! Tu zprávu z Lawrence Livermore Laboratory se vám pokusím sehnat.”

Přeli na jiné téma, Sandra nabídla kávu. Vypili tři konvičky.

U je mi jasné, proč Angličani tak milují čaj. To jejich kafe se nedá pít, myslel si pro sebe Petr.

Jak vám chutná zdejí káva?” přečetla mu mylenky Sandra.

Pil jsem horí, ale jen o dovolené. Teď budu tuhle břečku pít celý rok, tak si na ni budu muset zvyknout. S mlékem se to ale dá snést. A jetě lepí by byla s koňakem, poznamenal bez postranních úmyslů.

Zvedla se beze slov a vrátila se za chvilku s placatou baňkou Martelu. Nalila mu do kávy, co se do álku velo.

xxxx

Pak ho zavezla roverem do Craven Hillu a rozloučili se. Petr byl rád, e konečně bude mít chvilku pro sebe, aby se mohl pořádně vykoupat a převléci. Čekaly ho dalí povinnosti: zaregistrovat se na Home Office, zajít do banky směnit ek za hotové peníze, koupit a zanést Dagmar Černé do cestovní kanceláře kytku za její včerejí péči a trpělivost, kterou s ním měla. Kromě posledního úkolu zvládl ve. Na fakultu přiel druhý den časně ráno, ale zastihl Sandru u v pilném studiu.

Máte tady nějakou potu, oznámila mu a ukázala rukou na psací stůl za sebou, ani vzhlédla od četby. Roztrhl zvědavě lutou obálku a vyňal z ní pár fotografií. Barevné zvěteniny na papíru Kodak měly profesionální úroveň. Chvilku moural na párek před sebou, a mu konečně zapálilo.

Hrome, to jsem přece já!” podivil se zděeně. Líbal nějakou enu. A nebyla to jeho vlastní. Byla to Dagmar Černá! Pan Jablonski si pospíil. Ostatně dostal zaplaceno předem.

Tak tyhle fotky si rozhodně do alba nedám. Petr sebral barevné zvěteniny a spěchal na WC. Fotky roztrhal a spláchl do mísy. V té chvíli si ani neuvědomil, jak to, e získal fotograf jeho adresu. Vrátil se zpět do laboratoře. Sandra vak tu nebyla. Soustředil se na přeruenou práci. Náhle se přistihl, e pozoruje starý měřicí mikroskop, který mu něco připomínal. To je ale anachronie. pičkové přístroje, jako třeba tady ta kamera LUMONIX, a vedle nich přístroj, který spí patří do muzea, dumal. Oni ti Angláni dovedou počítat a hned tak něco nevyhodí, kdy jim to jetě slouí. Jejich optika má tradici, pokyvoval hlavou. A pak spatřil firemní značku pod okulárem. Stálo tam prosté SRB a STÝS Praha. Tak oni to koupili před válkou ze Smíchova. To teda zírám!

Veel Joshua, stáista z Trinidadu. Mládenec ebenové pleti, vysoký jako jedle, zuby - reklama na bílý porcelán. Hovořil perfektní angličtinou, v Anglii studoval est let.

Nepůjde se podívat, Petře? Dnes má svatbu hraběnka z Cornwallu. Celý Londýn je na nohou. Vlastně celý ná Commonwealth.”

Nepovídej! Já nechápu, co na Commonwealthu obdivuje. Vdy je to přece anachronismus. Dvacáté století a vechny britské kolonie se klaní královské svatbě. To opravdu nechápu, rozhořčil se víc, ne mohl černý junák pochopit.

Anglie mi dala poznat civilizaci. I kdy se vrátím domů na Trinidad, budu stále spjat s touhle zemí. Něco jako pupeční ňůra, chápe? ptal se trochu nejistě.

Za kterou vás budou z Downing Street číslo deset tahat a vy budete podle toho tancovat.

Zatím jsem nic takového nepostřehl. Zřejmě to moc nebolí, hájil své postavení majitel britského pasu třetí třídy. První třídu mají Britové, narození na ostrovní říi a trvale zde ijící. Druhou třídu přistěhovalci ze zemí Commonwealthu, kteří se rozhodli trvale ít na Britských ostrovech.

Milej zlatej, vimnul sis, jaké jsou v Anglii pěkné trávníky? Stříhají je u kolik staletí. Stříhají dobře. Naučili se to. Petr se chvilku odmlčel a pak pokračoval. A stejně tak dobře umějí tahat za tu pupeční ňůru. Také se to za těch pár století naučili. Vak kdybyste se moc cukali, dali by vám poznat, co je to bolest,” ukončil neplánovanou diskusi. Joshua se vak kabonil a cítil se uraen. Mlčel a věnoval se montái dráků asférických čoček do optické hlavice. Diskuse jej znervóznila a upustil kyvetu s nitrobenzenem, kterou se měl optický svazek modulovat.

Bě od toho a hlavně se ničeho nedotýkej, odtáhl jej Petr od rozbitých střepů. Otevřel rychle okno. Joshua si uvědomil, e mohl oba otrávit a tichým hlasem Petrovi děkoval. Pln ostychu opustil laboratoř.

Ten nám to tady pěkně zřídil,” vysvětloval Petr Sandře, kdy se objevila ve dveřích.

Máme přijít k panu profesorovi. Chce s námi projednat navrený plán stáe.

Profesor Billingham podal oběma ruku, aby navodil neformální atmosféru. Bez otálení přeel k věci, v duchu přísloví o času a penězích, ,time is money’.

xxxx

Nový YAG krystal je třeba syntetizovat do vánoc. Ostatně na tom mají zájem obě vae vysílající pracovitě, soudě podle jejich písemného vyjádření. Ovem navíc je i reálná naděje na pozvání do USA, do Bostonu. Tedy MIT, Massachusettský institut technologie. Cestovné by hradila NASA za předpokladu, e budou u v listopadu konkrétní výsledky. Co říkáte, doktore?”

Nevím, musel bych takovou záleitost konzultovat na naem velvyslanectví a pochopitelně také s ředitelem naeho výzkumného ústavu, odpověděl Petr.

Zatím nic nekonzultujte, třeba se najde nějaké jiné řeení, namítla Sandra k Petrově údivu.

Profesor pokračoval:

Rozvrh přednáek, které jste si zapsali, je rozumný. Sylábus mých přednáek si vyzvedněte u sekretářky. Profesor Billingham usrkl čaje. Také se ve volném čase trochu rozjeďte po Anglii. Hulí, Oxford, do Královské univerzity v Belfastu vás vak nepustím. Důvody jsou zcela jasné,” diplomaticky se vyhnul komentování posledních bouří v Londonderry, při nich policie zranila několik studentů. Je potřeba seznámit se s kolegy z oboru. Doplňte mi jetě plán cest, výdaje na cestovné vlakem uhradíme z rozpočtu. Pokud se ovem spokojíte se slubami British Railways. Na letadlo byste si museli připlatit.”

Vraceli se do laboratoře a domlouvali si, e přítí týden by mohli navtívit Oxford. Joshua byl u zpátky a oháněl se malým vysavačem. Stahoval zbytky pěny po detergentu, jím se odstranila nitrobenzenová skvrna. Tvář se mu znovu vyjasnila a byl plný zájmu o jejich cestu.

Toho bych s sebou nebrala,” varovala Sandra Petra před jeho nápadem podniknout cestu ve třech. Já černou kůi nemám ráda. Dost na tom, e s ním musím sdílet laboratoř.”

Znáte amerického herce jménem Sydney Poitier?” zeptal se Petr. Mám dojem, e je mu Joshua podobný.”

Pro mne jsou vichni negři stejní, a z Ameriky nebo z Afriky,” uklíbla se Sandra.

K večeru se Petr zastavil v kanceláři u Dagmar Černé. Přinesl jí pěknou kytici gladiol. Usmívala se jeho provinilému pohledu a bylo vidět, e ji návtěva těí.

Dostala jsem z té svatby fotky, chcete se podívat?” Podala mu obálku s natitěnou firmou Jablonski Ateliers, Camden Road, London W.1.

Zajímavé, mně to poslal v obyčejné obálce bez firmy, podivil se v duchu Petr. Pak se znovu zarazil, kdy vyňal z obálky stejné fotografie, ale kadý záběr ve dvojím vyhotovení. Sám dostal od kadého záběru pouze jeden exemplář. Ale pak přestal uvaovat, nebo ucítil vůni praské kávy, kterou před něj Dagmar postavila.

listopad 1975

Do Oxfordu se doktor Petr Suk se Sandrou Wellshovou rozjeli začátkem listopadu. Katedra jim vyplatila peníze na cestu vlakem. Sandra navrhla, e uetří, kdy pojedou jejím roverem. Petr zprvu odmítal, nechtěl jí být nijak zavázán. Nakonec svolil. Sandra na něj čekala u od sedmi hodin ráno v jídelně Craven Hill Gardens.

Přiel jetě celý rozespalý, nebo pracoval dlouho do noci. Hlásili mizerné počasí a mlhu, nebude to příjemná jízda, skepticky předvídal.

Cesta nestála skutečné za nic. Jelo sice jen pár osobních aut, zato bylo hodně těkých lorries, které jim kadou chvilku prskaly pinavou mlhu na přední sklo. Asi deset mil za Uxbridge sjela Sandra náhle na odpočívadlo a poprosila Petra, zda by mohl místo ní řídit. Upozornil ji, e si nevzal do Anglie řidičský průkaz. Ujistila ho, e v případě kontroly prohlásí, e se jí udělalo nevolno a řízení musel převzít spolujezdec. Bál se, ale nakonec zvědavost a záliba pro motory zvítězily. Přesedl si na pravé sedadlo. Aspoň bude moci doma vykládat, jak se jezdí vlevo. Zatím jezdil jenom trabantem. Rozjel se velice opatrně, ale po půlhodině jízdy u neodolal a zkouel akceleraci. Tachometr vyskočil na sto mil za hodinu. Rychleji snad v ivotě nejel. Sandra pustila přehrávač a nasadila kazetu s americkou country music.

Pohoda skončila za výjezdem na St. Albans. Rána jako z děla a vůz se dostal do smyku. Bouchli do svodidel, oddělujících jízdní pruhy, Petr duchapřítomně vyrovnal a podařilo se mu ubrzdit vůz na kraji dálnice, kdy se ozval dalí náraz zezadu. Někdo přiběhl, vrazil hlavu do otevřených dveří. Byl to mladík asi třicetiletý, který se svojí toyotou skončil o pár metrů za nimi.

Jedete jako kdy jste ňákou vypil,” promluvil kentiským přízvukem. Vypadal velmi rozzlobené. Kdy Petr vylezl a ukázal, co způsobilo, e začal na vozovce tancovat, přeel mladík k rozumnějímu způsobu jednání.

Tady je moje vizitka a číslo pojistky. Maidstone Insurance Society. Měl bych to ale správně ohlásit na policii. Jste asi cizinec, e?” pohlédl na Petra, který chvílemi nadával jadrnou četinou. Obeel svoji toyotu a letmo zjistil kodu. Moc se nestalo, natěstí nejeli tak rychle, protoe projíděli úsek, kde byla sníená rychlost. Také Petr obhlíel rovera. Pravá přední guma byla prázdná a disk pěkně okubaný. Gumová maneta tlumiče roztrená a vytékal z ní olej. Přední blatník se odřel od svodidel a pravý měl pěkný rám od nárazníku toyoty.

Sandra seděla ve voze a kouřila. Nervózně oklepávala popel a snaila se o sebekontrolu. Pak vak z ničeho nic vyskočila ven a spustila na mladíka:

My za nic nemůeme!”

Kdy je to takhle, bude přece jen lepí zavolat silniční policii, rozhodl mladík. Petr si najednou uvědomil, e se vlastně dostal do střetu s dopravními předpisy hostitelské země a mohl by být i vypovězen.

Snad bychom se mohli nějak rozumně dohodnout,” obrátil se na mladíka. Vae koda je zřejmé meni ne nae, pojiovna vám to nahradí.”

,,K tomu by ale byl nutný protokol od policie. A tu bych chtěl právě zavolat,” nechtěl chvíli přistoupit na urovnání. Nebo mi dejte tři stovky a můeme na to zapomenout, rozmyslel se najednou.

To bych je musel mít,” uvědomil si Petr. Neztratil vak rozvahu a obrátil se k Sandře, která se uklidňovala dalí cigaretou. Můete ml půjčit tři stovky? Do konce roku je vrátím,” slíbil, i kdy to znamenalo zříci se téměř celého stipendia.

No dobrá.” Sáhla po kabelce a vyndala z peněenky pět set amerických dolarů. Jestli mu to bude stačit, víc u sebe na hotovosti nemám, anglické peníze mu nedám.”

Mladík sebral pět set dolarů s pohrdlivým úsměkem.

Tohle sice dneska nikdo za kloudný peníze nepovauje, ale co se dá dělat.” Podal Petrovi na usmířenou ruku a pomohl mu vyměnit kolo.

Daleko s tím nejezděte, dejte to do nejblií opravny,” poradil jetě Petrovi. K volantu přesedla Sandra. Jela velmi pomalu. Oba mlčeli. Do Chiltonu se dostali a ve dvě odpoledne, ale měli těstí. Zastihli jetě oba inenýry systému ARGUS. Sandra se omlouvala za zpodění a líčila, co se jim přihodilo. Příli se na práci nesoustředili a nové mylenky jim také nikdo neprozradil. Auto odvezli do opravny a zpět do Londýna jeli vlakem. Do Paddingtonu se dotrmáceli pozdě večer, unavení a hladoví.

Nezajdete na českou kávu a lovecký salám?” upřímně a bez postranních úmyslů nabídl Petr Sandře.

To je od vás pěkné. Dobrou kávu si za dneek zaslouíme oba.”

Dórman v hotýlku se tvářil shovívavě, kdy Petr vedl svoji první dámskou návtěvu bez řeči kolem jeho kukaně.

Mám tady láhev portugalského rosé, třeba se vám hodí,” nabídl s nevinnou tváří. Přirazím vám to k nájemnému, peníze hned nechci.”

Nabídka přila vhod. Petr vzal láhev a jetě dvě plechovky belgického piva, které domovník vytáhl z lednice.

Kdy doli do prvního patra, Petr odemkl svůj pokoj. Jestli se chcete osprchovat, tak vám ukáu koupelnu,” nabídl a protoe přikývla, podal jí ručník s mýdlem. Já zatím prostřu,” usmál se a začal instalovat ponorný vařič, který si přivezl z domova. Kontinentální zástrčka se do anglické zásuvky nehodila, proto ji u hned po příjezdu vyměnil a na ňůru upevnil zástrčku zdejího typu.

Kdy se Sandra vrátila z koupelny, zabalená do osuky, káva u zaplňovala příjemnou vůní Petrův skrovný příbytek. Na talířcích lákal nakrájený lovecký salám, na stole stála otevřená plechovka znojemských okurek. Po jídle vypili silné pivo, a usrkávali tureckou kávu. Pak dolo i na víno. Na zdraví, připil Petr. Mohlo to na té silnici dopadnout hůř.

Nebude vám vadit, ne mě doprovodíte domů, kdy se chvilku natáhnu? To víno je zrádné. Pije se jako limonáda, ale najednou se mi zamotala hlava, usmívala se unaveně a zaujala pohodlnou pozici na Petrově .letiti’. Přitáhla si popelník k ruce a blaené relaxovala.

Petr vyuil chvíle a zaskočil si rovně na chodbu do koupelny. Kdy se vrátil, Sandra hluboce oddechovala. Zřejmě u spala tvrdě a klidně. Přikrývka se jí poněkud svezla a obnaila pár tmavých hrotů pěkného pevného poprsí, na které zůstal Petr civět.

Dělá exaktní vědy s takovouhle postavou, povzdechl si v duchu. Jak ji ale teď dostanu domů? Nemínil zůstat sedět na idli, kdy zbyla jetě volná celá půlka .letitě’.

Lehl si na bezpečnou vzdálenost vedle spicí eny. Přikryl se opatrné zbývajícím kusem velké přikrývky, aby sousedku neodkryl, a snail se usnout. Kdy u myslel, e se mu to daří, přitulila se k němu jako kočka. Projela jím vlna vzruení, kterou Richterova ani Mercalliho stupnice nepopisuje. Tohle se nemělo stát, uvědomil si, ale u bylo pozdě …

K snídani vstávali beze slov a celé dopoledne spolu komunikovali jen v nejnutnějích případech.

Na druhý den doel Sandře na katedru telegram z garáí High Wycombe, e pokozený rover u je opraven a majitel si můe pro vůz přijet.

Pojedu podzemkou do Actonu a pak autobusem. Odpoledne bych měla být zpátky,” oznámila sue Sandra a skončila práci.

Petr zůstal v laboratoři a pilně pokračoval na úkolu. Vyruil jej telefon, který začal zvonit krátce po páté hodině.

Hi, Peter, Rubicon speaking,” zaznělo ze sluchátka jako hlas zlého dina, znovu vyputěného z láhve.

Přiletěl jsem z New Yorku a rád bych si s vámi opět promluvil. Tentokrát to bude pro vás bez problémů, jsem tady na domácím hřiti. Co byste řekl večeři v Esquire Clubu?”

Děkuji, to nepůjde, mám u něco domluveno s kolegyní,” zkusil se vymluvit, i kdy nic domluveno neměl.

Tak proč ji nevezmete s sebou? Nebo je oklivá?” zasmál se Rubicon. Přijedu si pro vás za chvilku do koly,” oznámil a zavěsil.

Jene já tu čekat nebudu,” řekl Petr do ztichlého sluchátka.

Vycházel zrovna ze dveří budovy, kdy před nim prudce zabrzdil Sandřin rover.

Kam spěchá můj doktor Suk? zvolala z okénka a otevřela dvířka vozu. Nastupte, Petře, odvezu vás, kam je libo.

Nevěděl jsem, e tak brzy přijedete. Chtěl jsem se trochu projít,” vymluvil se rozpačitě. Kolik stála oprava?” zeptal se po chvíli. Bylo mu jasné, e se teď musí se Sandrou vrátit na katedru.

Dvě stě liber, darling! Platila jsem ekem.

Dvě stě liber!” zvolal zděeně.

Vrátili se do laboratoře. Nabídla mu pár sendvičů, které cestou koupila. Ani se do nich nestačili zakousnout, kdy někdo zaklepal. Otevřely se dveře a v nich stál Rubicon.

Jestli je tohle vae kolegyně, pak vám závidím a současně gratuluji,” spustil Rubicon a představil se Sandře.

Mrs. Wellshová, půjdete s námi, doufám, na večeři?” Svolila bez jediné námitky. Petr se za to na ni zle podíval. Dokonce se zdálo, e pozvání přímo uvítala.

Odkud se tu dá zavolat taxík,” vyzvídal Rubicon. Sandra se nabídla, e to zařídí.

The Esquire Club vynikal honosným prostředím. Petr cítil, e se nachází ve světě, který mu byl doposud absolutně cizí, o něm pouze četl v literatuře. Nedal znát určité rozpaky, nebo se alespoň o to snail.

Jestli se vám zde líbí, Peter, zařídím vám klubové členství. Potřebujete dva ručitele a jedním z nich bych mohl být já,” nabízel Rubicon. Někoho druhého vám jetě seenu, členský podíl vám strhnu z honoráře.

Z jakého honoráře? podivil se Petr.

Dva tisíce dolarů pro začátek jako záloha,” překvapil jej Rubicon. Zbytek, tedy tři tisíce, po odevzdání technologie na krystalizaci.” Obrátil se k Sandře: A pro vás tyté podmínky. e pracujete spolu na stejném úkolu, je mi známo. Nebo byste někdo z vás chtěl jít samostatnou cestou?” Vytáhl z kapsy ekovou kníku Chase Manhattan Bank a vyplnil dva eky, kadý na dva tisíce dolarů. Podepsal je a poloil na stůl.

Sandra věcně vzala ek do rukou, chvilku si jej prohlíela a pak strčila do kabelky.

Doufám, e je krytý,” podívala se Rubiconovi do očí.

Nerada bych se dostala do sporů s metropolitní policií. Ostatně jsem měla dnes dost vydání, take mi přijde vhod.” Obrátila se k Petrovi. Tobě snad ne? Připomněla mu jeho dluh za pokozenou toyotu. Nebo vystačí se stipendiem?”

Co jsem si od tebe půjčil, to splatím. Ale tenhle ek si nevezmu, odstrčil jej od sebe, jako by se ho títil.

Nemohla bych zatím schovat ek u sebe, kdyby snad přece jen přiel k rozumu? zeptala se Sandra Rubicona.

To snad nebude nutné, zaprotestoval Petr. Nemám rád, kdy za mne jedná někdo jiný.”

Zbytek večera se k sobě nechovali nijak přátelsky. Petr měl pocit, e je zatahován Rubiconem do něčeho, z čeho by se těko vymotal. Vyčítal si, proč raději nezůstal v laboratoři. koda ztraceného času.

konec listopadu 1975

Náčelník odboru se chystal zahájit druhou část porady.

Soudruzi budeme pokračovat. Chci hovořit o Fyzikálu. Vichni víte, e tam někde “teče”.” Náčelník měl na mysli únik některých důvěrných i kdy dosud ne utajovaných skutečností.

Tihle vědátoři jsou někdy dost naivní. Ani si hlavu moc nelámou tím, e se někde na veletrhu nebo na sympoziu podřeknou a pustí něco, co by neměli.” Náčelník se odmlčel. Pozoroval reakci svých podřízených. Pak pokračoval.

A taky se to začíná znovu vířit kolem DOKTORA. Poslední zprávy, které jsme dostali, svědčí o zvýeném zájmu amerických speciálních slueb o jeho osobu. Ale chtěl bych vai pozornost obrátit k jiné stránce problému, který se začal zcela zřetelné rýsovat na .netěsném’ systému obrany Fyzikálu.” Tak nazývali pracovníci kontrarozvědky mezi sebou Ústav plasmové fyziky.

Pokud jde o revizi telefonního zařízení, tak tam byla výjezdní skupina z techniky. Dvakrát,” pokračoval náčelník. Poprvé ohledali aparáty, jestli to není někde .napíchnuto’. Bylo to negativní. Pak se tam jetě hoi vrátili po pracovní době a udělali si spektrum elektromagnetického záření, kterého je tam habaděj. Jednak tam zkouejí různé mikrovlnné elektronky, klystrony a tak podobné, jednak si mysleli, e by tam mohla být nějaká aparatura,

která by .stříkala’ informaci do krátkovlnného přijímače někde za bránou. Třeba v zaparkovaném autě. A co byste řekli?” poloil sugestivní otázku.

,,Jak u ví Mirek, tak tam skutečně nali vysílání. Bylo to na 102 MHz, tedy v běném krátkovlnném pásmu CCIR. Relace proběhla dvakrát, vdy krátce po sedmé hodině večer. Intenzitu signálu hoi neměřili, neměli ssebou příslunou aparaturu. Zajímavé je, e relace vdy trvala jen deset sekund, take by ji vlastně ani nezachytili, kdyby s sebou neměli měřicí magnetofon. Pozdějím vyhodnocením objevili dvě vysílací pičky na uvedeném kmitočtu.”

Náčelník se krátce odmlčel, vstal od stolu a přeel k umyvadlu v rohu místnosti, kde si pustil na ruce studenou vodu. Opláchl si také obličej, zřejmé ze zvyku, který získal na polnfarktové rehabilitaci v lázních.

Přítomní si dělali zběné poznámky do evidovaných poznámkových seitů a nestor odboru major Miroslav Pánek si neodpustil otázku.

To nebylo moné lokalizovat alespoň potenciálně moné příjemce? Myslím tím třeba vozidla na parkoviti před ústavem?”

Zatím se nepodařilo objevit ádnou souvislost. Pravda, před ústavem mají velké parkovitě aut, ale ádné z vozidel nebylo zjitěno vícekrát po pracovní době. Kromě ředitelova wartburga, ale ten je z obliga.”

A co kdy příjemce střídá auák? zeptal se dalí. Pak by pravděpodobnost záchytu byla mizivá.”

I s touto eventualitou je nutné počítat. Myslím vak, e to nebude tak sloité. Horí je, e se nám do toho namočila správa radiokomunikací. Uvědomili nás o nahodilém záchytu nehláené VKV modulace v daném prostoru a bylo zapotřebí se tím oficiálně zabývat.” Odmlčel se, protoe mu na pracovním stole zablikalo zelené světélko domácího telefonu. Sekretářka mu oznamovala důleitou zprávu.

Jede sem soudruh z techniky,” sdělil přítomným náčelník. Mají snad u něco pozitivního,řekne vám to sám. Zatím se nevzdalujte, budeme hned pokračovat. Pohov, volno, kouřit dovoleno!”

Účastníci porady vyli na chodbu.

Představuji vám soudruha Kopala,” pokračoval náčelník po čtvrthodině. Sdělí vám v kostce jejich poznatky o zdroji v objektu Fyzikát, uvedl nového účastníka porady, který před chvilkou dorazil sluebním igullkem.

Nyní se to zdá zcela prosté, ale měli to dobře vymyleno,” spustil Kopal. Vysilač byl umístěn v mikropočítači, který řidil technologický proces. V integrované paměti RAM byl zároveň malý FM obvod, který celodenní dávku dat v určenou hodinu odvysílal. Prozatím jsme nechali tuto tajnou měřící ústřednu lapat, abychom nikoho nevyplaili. Teď bude záleet na vaich dispozicích,” obrátil se k náčelníkovi. Ten mikroprocesor i s paměmi prý dovezl jeden mladý fyzik z NDR, u loni v září,” doplnil poslední detail.

Náčelník pokývl hlavou. Věděl dobře, kdo ten mladý fyzik je a jak se k mikroprocesoru dostal.

Podrobným rozborem spektra jsme doli k zjitění, e prostředí ústavu je zahlceno tzv. radiovým smogem’, čili jinými slovy elektromagnetické pole je tam neobyčejně pestré a bohaté. Zejména přes den, kdy běí na plno různé generátory, průmyslové mikrovlnné pece a zahořovací stojany pokusných decimetrových radarových zdrojů. V té době by se tedy nedalo odvysílat srozumitelnou informaci, aby nebyla .smogem znehodnocena. Proto byla vybrána vysílací doba a pozdě odpoledne. To u pece a generátory stojí, běí snad ojediněle některé velké elektronky; které se zahořují před osazením do vysílačů.”

Náčelník u chtěl jeho výklad přeruit, ale expert z techniky si vymohl jetě poslední větu.

Nechci se chlubit, ale v tomhle zmatku objevit takové ídlo, nebyla ádná sranda, připomněl úspěch techniky, která nebyla z konspirativních důvodů předem informována o tom, e mikroprocesor i s celou parádou pamětí a pomocných obvodů je instalován na úplně nekodném systému řízení krystalizace safíru do loisek v hodinkách.

Náčelník poté přeruil poradu a svolal pokračování na odpoledne, aby si účastníci porady mohli připravit vlastní návrhy na dalí postup. Řídit neznamená jen vymýlet, ale občas i provokovat jiné k vlastním projevům. Tecf jde o to, zjistit příjemce signálu.

prosinec 1975

Dnes je můj významný den a to by se nemělo zanedbat, oznámila překvapenému Petrovi Sandra. Klidně sl dál seřizoval paměový osciloskop Tektronix a ani vzhlédl od jeho obrazovky, zamumlal:

,,U nás doma je Mikuláe, ale to vy nedríte. Nebo snad máte narózeniny?” zvedl konečně hlavu od přístroje.

eny v mém věku u narozeniny neslaví, spíe je zatajují. Dnes jsou tomu právě tři roky, co soudce místního soudu v Melrose Park, stát Illinois, rozvedl manelství jistého George Hamiltona!”

Petr nechápavě zíral: Proč mi to říkáte?

Hamilton byl můj manel, usmála se trpce. Petře, el byste dnes večer se mnou na party? Jsem pozvaná k jedné známé z Montrealu. Co vy na to? významné mu poloila ruku na rameno.

Jestli tam budete jen vy a ta vae přítelkyně, tak bych vás jenom ruil,” odmítl v představě, e půjde o čajový dýchánek ve třech.

Nebojte se, nebudete se nudit.”

Svolil bez valného nadení. Páteční večer chtěl původně věnovat odpočinku.

Mám se nějak obléknout, nebo můu jít v dínsách? zeptal se pro jistotu.

Oblečení není důleité, Edlth a její přátelé si nepotrpí na konvenci.”

Přesně v sedm zazvonili v jednom nájemním domě ve Wembley. Přila otevřít černovlasá ena v saténovém upanu a na zem, s dlouhou cigaretovou pičkou ze slonoviny v ruce. Vypustila kouř z úst a dosti netečně je pozvala dál.

To je ta přítelkyně?” zeptal se Petr, kdy vstoupili do velkého obývacího pokoje, osvětleného pouze reflektory barevné hudby, neustále měnící obličeje přítomných z červených na zelené, luté a modré. Sandra neodpověděla.

Na gauči u okna leely dvě dívky v důvěrném objetí, v křesle seděl vlasatec neurčitého věku a na koberci se povalovaly asi tři postavy, jejich vlasy nic neprozrazovaly o pohlaví majitelů. Sandra hledala očima bar. Nedalo jí to moc práce, protoe stála zrovna vedle irokého, nízkého stolu, plného lahví. Vedle stolku stál na zemi plastikový kbelík, plný ledu.

Nalila dvě sklenice Kentucky Straight a jednu podala Petrovi. Nikdo nejevil zájem si s nimi připít. Snad je ani nevzali pořádně na vědomí.

Divná party, pomyslel si Petr. Tak tedy na to výročí,“a cinkl sklenkou o Sandřinu. Zvonivý zvuk přiměl jednu z dívek na gauči, e se zvědavě otočila k novým příchozím. Kdy uviděla Sandru, zvedla se jakoby se s ní chtěla přivítat, ale vlasatec v křesle ji jediným gestem ruky zarazil.

Petr usedl se Sandrou vedle trojkombinace Philips a prohrabával hromadu desek. Byla to úplná vehochu: Rolling Stones.čajkovskij, Ellington, Armstrong, Ravel, Beatles a dokonce i Janáčkova Sinphonietta.

Můu si ji pustit? zeptal se pro jistotu Sandry.

Tady si dělá kadý, co se mu právě zlíbí, odpověděla. Vtom se znovu objevila černovláska v upanu, která jim otevřela. Pohlédla k Sandře, a vytáhla z kapsy upanu krabičku cigaret. Zapálila si.

Také jednu? zeptala se Petra. Nečekala na odpověď a podala mu svou, u zapálenou. Sáhla si pro druhou.

Pozorovala, jak do sebe vtahuje cigaretový kouř.

Neměl byste tak pospíchat, nejste na to zvyklý, uklíbla se. To je tráva! Kouříte marjánku!

Zakuckal se spíe sugestivní představou ne nutkáním. Zkoumavě se díval na cigaretu. Znovu vdechl zhluboka kouř, ale nic zvlátního necítil.

Jak chutná marihuana, Petře?” smála se Sandra.

Trochu jako nae klejka. Nic na tom není. Připadal si úplně normální, ádné barevné kruhy před očima nebo líbezné pocity tělesné blaenosti.

Ozval se zvonek a černovlasá dívka v upanu přivedla dalí dvojici. Mue asi čtyřicetiletého, bohémského vzezření, jeho asi dvacetiletou partnerku, nápadnou zjevem i chováním. Příchozí nasadila do gramofonu jednu z desek, které donesli. Byla to rocková skupina The Quenn. Neurčitelné postavy z koberce povstaly a začaly předvádět cosi jako disco tance. Přidaly se i obě dívky dosud leící na gauči a v minutě tancovali vichni kromě Petra.

Pozoroval celou společnost velmi střízlivýma očima, i kdy u popíjel třetí sklenici whisky.

e by ta cigareta přece jen zabrala, podivil se, kdy si uvědomil, jakých detailů je pojednou schopen si vimnout.

Normálně bych asi neregistroval, co kdo má na sobě. Teď ale vidím kdejakou maličkost, i to, e má ten bohém, co přiel, kadou ponoku jinou.

Pojďte do kola mezi nás, Petře, lákala ho Sandra, po které zřejmé vyjel bohém. Není vám po té cigaretě patně?

Ale není,” chystal se říci, ale neřekl. Zatnul zuby a vypotácel se z pokoje do předsíně. Křeče v aludku přily náhle a byly velice bolestivě. Přidala se k nim i bolest hlavy. Natěstí Petr vyrazil včas na WC. Pak nael i koupelnu, kde se trochu opláchl. Hlava mu neustále třetila a cítil závratě. Otevřel si na sebe okno. Studený a vlhký vzduch mu dělal dobře a voda z kohoutku také.

Kdy se asi po půlhodině vrátil do obývacího pokoje, myslel nejdříve, e si spletl byt. Zábava se během jeho nepřítomnosti rozjela na nejvyí obrátky.

Podíval se vyčítavě na Sandru, která se mezitím pustila do tance s oním bohémem, jeho dvacetiletá sexy dívka leela schoulená v křesle a plakala.

Tak tohle ml stačí. Myslím, e Mr. Hamilton udělal rozumný krok před těmi třemi roky. Má mé sympatie, řekl si Petr a nenápadně vycouval z pokoje do chodby. Nikdo si jeho odchodu neviml. Moc opatrní nejsou, divil se, kdy bral za kliku nezamčených dveří. Seběhl rychle tmavým schoditěm a na čerstvém vzduchu si zhluboka nabral do plic pořádný douek kyslíku. Byl rád, e utekl. Pomalu kráčel liduprázdnou ulicí a s chutí vdechoval studenou mlhu.

Uel asi dvě stě yardů, kdy uslyel, jak před domem, který právě opustil, zastavilo auto. Myslel si, e přijeli dali hosté. Zůstal stát, aby se podíval, kdo to je. Byli čtyři a přijeli černým jaguárem. Dva z nich měli uniformu Metropolitan Police.

Vypadá to, e jdou najisto, Zase jsem měl jednou kliku! děkoval Petr svému aludku. Pohlédl na hodinky. Bylo teprve za pět minut deset.

Přidal do kroku. Nechcete svézt? zeptala se ho řidička malého fiatu, který přibrzdil několik metrů před Petrem. Kdy přiel a k vozu, poznal, e to není fiat, ale minicooper. Za volantem seděla ona uplakaná sexy dívka, její bohémský partner dal přednost Sandře. Teď u neplakala. Dívala se na Petra smutnýma očima, které si jen tak stačila opláchnout od rozmazaného líčidla. Zdá se, e jsme utekli včas. Viml jste si, to byla přepadovka.”

Něco jsem viděl, ale neměl jsem jistotu, e jdou přímo tam, odpověděl. Jestli vám to tedy nevadí, tak mě hoďte někam k podzemce, nejlepí by byla Central.

li najisto, museli dostat avízo. Zrovna jsem vycházela, a u dupali po schodech. Jen tak tak, e jsem stačila vyběhnout o patro vý, vysvětlovala. Musela jsem se vrátit a projít dvorem do druhého domu. Vy jste odeel a nechal tam svoji dívku?

To není moje dívka.

Vy nejste Angličan?

Jsem z Prahy, jestli vám to něco říká,” nechal ji v nejistotě, protoe u měl své zkuenosti se zeměpisnými znalostmi mladých Angličanů.

Já jsem z Maimó. Ursula,” představila se.

Vy jste védka? divil se.

Ano. V Londýně jsem jen na praxi. Učím u nás doma angličtinu na základní kole,” vysvětlovala.

A co dělá ten vá dentlmen?” zeptal se jí ironicky.

Myslíte Mickieho? Studoval dějiny umění. Aspoň to tvrdí. On ije ve védsku, ale není véd. Dělá na americké ambasádě. Ve Stockholmu, upřesnila.

Mohla byste mi zastavit? U budu skoro doma, poprosil ji, kdy minuli Marble Arch. Dál u dojdu pěky, aspoň se nadýchám trochu čerstvého vzduchu. Děkuji za svezení.”

Ráda bych vás jetě někdy viděla, nechtěla se rozejít jen tak. Třeba byste mi mohl někdy zavolat, nejlépe ráno.” nenechala nic náhodě. Jmenuji se Andersonová, bydlím v Savoy Court. To je penzión. A je v seznamu, podala Petrovi ruku.

Těilo mě. Doktor Suk. Stáujl na Imperiál College, povaoval za zdvořilé se představit aspoň při odchodu.

xxxx

Rubicon se objevil znenadání před Craven Hill Gardens a netvářil se na Petra nijak přátelsky.

Proč jste odmítl tu cestu do Bostonu?” el rovnou k věci. Jste sám proti sobě.”

Petr mu samozřejmě neřekl, e se byl informovat na čs. zastupitelském úřadě. To byste musel mít nejdřív souhlas vaeho zaměstnavatele,” vysvětlil mu pracovník v konzulárce.

Pojedete-li domů na vánoce, tak si to vyřiďte a lo by to pak zřejmě bez problémů.”

Mohl bych tam jet moná po Novém roce. To by snad na věci nic nezměnilo, nebo snad přece?” zeptal se teď Petr Rubicona.

Uvidíme. Ale Mrs. Wellshová končí letos. Po Novém roce u nepřijede,” oznamoval překvapenému Petrovi novinku. Mimochodem, nastupuje u naí společnosti, čtyřicet tisíc ročně, to není patný začátek,” nečekal na Petrův názor.

Petr se Rubiconovi odporoučel a zamířil domů do Craven Hill. Nečekaná zpráva o odjezdu Sandry jej skutečně překvapila. Proč mu o tom nic neřekla?

Něco pro vás mám,” uvítal Petra domovník.

Nějaký vzkaz?” pokrčil rameny vrátný. Je to asi ve vaem jazyce. Přečtěte si to sám!” a podával Petrovi blanket telegramu.

DCERA KLARA STOP MATKA KLARA V POŘÁDKU STOP BLAHOPŘEJEME JOSEFZ., ŘEDITEL

Tak mám doma princeznu!” zvolal astný Petr a vyběhl po schodech nahoru. Vrátil se za chvíli s lahví myslivecké, kterou pro tento účel schovával.

Usedli s vrátným v jeho kukani, nalili sklenky a připili na zdraví malé Kláry.

Ale u nás se na zdraví pije do dna,” poučoval Petr a nalil jetě jednu, aby mohl vrátný napravit chybu. Třetí rundu u dórman zvládl bez problémů. Větí potíe mu způsobil telefon, který zazvonil asi kolem třetí odpoledne. Bylo to vlastně poprvé, co byl Petr touto dobou v hotelu.

Craven Hill Gardens Hotel, vzal za vrátného sluchátko raději sám.

Policejní okrsek Paddington, konstábl Gray u telefonu. Bydlí u vás, prosím, doktor Petr Suk z Československa? Máme tady sice jeho kartu, ale ověřujeme si jeho pobyt.”

Doktor Petr Suk právě u telefonu. Ano, bydlím zde doposud. Jetě nějaké přání?”

Trapné mlčení prozrazovalo, e tak rychlou odpověď konstábl Gray zřejmě nečekal. Zmohl se jen na jakési zahuhlání a zavěsil.

Kdo to byl?” zeptal se vrátný.

Ňákej polda, ptal se, jestli tady pořád bydlím,” zasmál se trochu přikrceně Petr. Zdvihl sklenku s myslivcem a pobídl ruku vrátného, aby nezůstával pozadu.

e si nedaj pokoj. U se na vás ptali několikrát. Posledně přili dva v civilu a měli zájem, jestli vám sem netelefonuji z vai ambasády, jaká vám chodí pota a jaké přijímáte návtěvy, rozpovídal se vrátný, ale pak jeho prozíravost zvítězila nad myslivcem a přestal.

Tolik zájmu o jednoho doktůrka z Prahy! Není to trochu směné?” poněkud násilně zahlaholil Petr. Ale teď je nejdůleitějí, e mám dceru!

Polovina prosince byla u na pracovním vypětí stáistů dost patrna. Často odbíhali uprostřed práce a vraceli se za hodinu či dvě s balíčky pro své nejblií doma. Sandra vzkázala do laboratoře, e odlétá 22. prosince. Petr se po ní nesháněl, pracoval sám pořád stejným tempem, a to sekretářce profesora bylo divné a zeptala se ho rovnou:

Vy nepojedete na vánoce domů?”

Proč bych neměl jet?” divil se Petr.

e ani nekupujete ádné dárky? Nebo vás nikdo doma nečeká?”

Ale čeká. Jene jsem nevyel s penězi a stipendium dostanu a za měsíc pozadu,” svěřil se nikoliv bez rozpaků.

Nedalo jí to a sdělila mu příjemnou zprávu: Mohla bych vám zatím něco půjčit. Asi tak dvě stě liber. Vrátíte mi je, a dostanete tu prémii.” Pásla se na Petrových rozpacích. No přece tu od firrny Marconi. Za ten YAG, co jste pro ně vyvinul. Včera jsem u vypisovala platební příkazy, profesor chce prémie osobně předat na slavnostním předvánočním matiné a před vemi ty nejlepí odměnit,” vyzradila spiklenecky profesorovo tajemství.

To jsem rád, ani nevíte, jak jste mi spravila náladu.” Díval se, jak vytahuje z příruční pokladny nové velké bankovky. A měl obavu, aby si to jetě nerozmyslela.

Hlavně mě neprozraďte před panem profesorem!” prosila Petra. To jsou peníze na cestovní výlohy, zatím je nebudu vyplácet, vak nikdo nic nepozná.”

Petr poděkoval a v momentě vypadl do města.

U Woolwortha koupil pro dceru dětskou soupravičku a červenou kombinézku, manelce vkusný tříčtvrteční nylonový koíek. S plnou náručí balíčků zamířil do podzemky na Chancery Lané a jel do Paddingtonu. Hledala vás tu ta vae známá slečna, dal jsem jí klíč, aby na vás počkala. Ale za chvíli zas odela, hlásil vrátný.

Teď mohu alespoň bez starostí vrátit Sandře ten dluh, ne uletí, pomyslel si Petr a přistoupil k prádelníku, kde měl své úspory, dvě stě liber v padesátilibrových bankovkách, schovaných v obálce, zastrčené v posledním čistém ručníku. Vytáhl ručník. Obálka byla pryč.

To přece není moné, vdy tam byla jetě včera, zarazil se uprostřed nedokončené mylenky, kdy mu hlavou proběhla jiná, neméně okující. To potom musela ty peníze vzít ona, vrtalo mu hlavou. Ale proč, e by se bála? Třeba si myslela, e jí ten dluh za nabourané auto nebudu moci splatit. Ale přesto nemá právo … zmateně pobíhal od prádelníku ke dveřím a zpátky. Předtím tu ta obálka leela skoro měsíc a nikdo ji nesebral. Musela ji sebrat Sandra. Ale to jí nedaruju!” umiňoval si. Nejdříve musím mít jistotu, e to vzala ona. Pak jí nebudu muset na těch pět set dolarů moc vracet, jen padesát liber. A to by mi nedělalo potíe,” dospěl k jakémusi závěru. Pozvu ji asi na rozlučku a připravím na ni past, dumal v posteli, kdy nemohl usnout.

Ráno se objevila Sandra v laboratoří, právě kdy Petr končil poslední úpravy na textu průvodní dokumentace k jejich společné práci.

Copak se stalo? zeptal se jí Petr napůl váné, napůl ironicky.

Byla jsem u včera tady, alé nezastihla jsem vás doma. Chtěla jsem se rozloučit.”

Mohu vás pozvat jetě jednou? Dórman je teď můj spojenec, tak snad nebude mít námitky.”

Sandra souhlasila.

Jeli podzemkou, nebo rovera u vrátila zpět Hertzově půjčovně. Vrátný je familiárně pozdravil.

Doprovodil Sandru do pokoje. Skočím pro něco dolů, vak se tu u vyznáte. A zanechal ji samotnou.

Vrátil se asi za dvacet minut s mísou uzeného tuňáka a vekou francouzského bílého chleba. Sandra byla v koupelně. Poloil jídlo na polici a zvědavé přistoupil k psacímu stolu, kde u od rána měl nastraenou past.

Zvedl volné poloené archy popsaného papíru tak, aby se jejich vzájemná poloha nezměnila a zkoumal je proti světlu árovky.

Nemýlil se. Byla zvědavá a papíry prohlíela. Zjistil to bez potíí, kdy se bodové vpichy po jehle nezalily pronikajícím světlem árovky. Nemohly, protoe byly vůči sobě posunuty. Ale proč to dělala? Co tady hledala? Pak si pozorně prohlédl jednotlivé uplíky psacího stolu, které ráno posypal nastrouhaným grafitem z tuky.

Je to jasné, mejdila i tady, utvrdil se. Zalepená obálka, v prádelníku volně poloená, byla na svém místě, i kdy rohy neukazovaly původní směr, nastraený Petrem. Její zcizení by vystavilo Sandru u podruhé do podezření a to u si dovolit nesměla. Dveře prádelníku vak zůstaly nedovřeny, i kdy by si toho nikdo neviml. Petr to poznal hned na první pohled. Dbal vdy na to, aby byla přesně vymezena vůle v pantech a toho se dalo docílit jedině pomalým zavíráním a dosti silným tlakem. Kdy se vak prádelník zavřel rychle, dveře se vlivem prunosti konstrukce a snad i díky tření vdy vrátily o pět milimetrů zpět. A to se dalo lehce zjistit, protoe dole o těch pět milimetrů přečnívaly. Teď to byl čtvrtý důkaz toho, e se Sandra hrabala v jeho věcech. S hrůzou si uvědomil, e jeho kanadská kolegyně stáistka poodhrnula netuíc svoji druhou tvář.

Bylo to báječné, dneska tekla úplné vařící voda,” oznamovala Petrovi vydařenou koupel. Vypadala úplně klidná, bez sebemení stopy nervozity. Káva by nebyla?” zeptala se, kdy přelétla očima jídlo na stole. Zrovna bych na ni měla chu! Ale cigarety jsem si zapomněla vzít.”

Kafe bohuel nebude. Dolo. Cigarety mohu nabídnout, dunhillky, mentolové nemám. A pak jetě nějaké víno.” Sáhl za okno, kde měl vychlazené portugalské bílé amarillo. Nalil do dvou sklenek od francouzské hořčice. Zapálili si. Petr stěí potlačoval rozčilení a hněv.

Tohle je asi jedno z naich posledních sezení, Petře,” upřela na něho své velké oči. Vlastně byly krásné. Ale chladné, beze stopy citu.

Řekl bych, e úplně to poslední. A proto bych se s vámi rád vyrovnal. Myslím, e vám jetě něco dluím, tak bych nechtěl, abyste měla dojem, e jsem na to zapomněl.”

Přistoupil k prádelníku a podal Sandře zalepenou obálku.

Co to je?” zeptala se překvapeně.

To vám přece dluím. Za tu bouračku.”

Na to u jsem dávno zapomněla. Ostatně mi tehdy pojiovna dala dvě stovky a celou opravu zaplatil Hertz. Vracela Petrovi obálku.

Co vám dal Hertz nebo pojiovna, je vae věc. Já jsem si od vás půjčil peníze pro toho chlápka, co jsme se s ním nabourali. Rád bych ten dluh smazal. Pozoroval ji soustředěně ve snaze zachytit alespoň jediný falený pohled. Byla oprávdu dobrou herečkou a nedala mu příleitost.

Jak myslíte. Teď mi o peníze vůbec nejde, Rubicon mě zbavil vech starostí. A vy jste ani chvilku neuvaoval o jeho nabídce? Myslím pracovat pro jeho firmu. Ve Státech. Já budu v Santa Aně u od ledna. To je v Kalifornii,” podívala se zamyleně z okna. Mohl byste pro začátek bydlet u mne, ne byste sehnal něco vlastního, otočila se do místnosti.

Myslíte? Vdy jsme kadý úplně jiné povahy. A kadý z jiného světa. Pro vás je práce pouze prostředek, jak si opatřit peníze. Kdybyste měla jiný zdroj, práci byste hodila za hlavu, nechal se unést vnitřním tlakem. A milovat snad ani nejste schopna. Myslím milovat srdcem. Kdepak, my dva jsme skončili a to, e pozítří odlétáte, je víceméně v naí epizodce nepodstatné. Rozeli jsme se u dříve. Vlastně jsme se ani neseli, jen jsme tak o sebe zakopli. To se v ivotě stává.

Nechci vám sahat do svědomí, ale myslím, e se s tím zakopnutím před manelkou chlubit nebudete,” vstoupila opatrně na tenký led.

Proč bych se měl chlubit?

A nenapadlo vás, e by se třeba mohl pochlubit někdo třetí?

Mohl co? nechápal. Pak mu to dolo.

,,To byste musela jedině vy! Nikdo přece nemátuení . .

Jste na omylu. Mr. Rubicon si myslí, e my dva spolu chodíme. Tedy nejen chodíme, ale i spíme! Proto nás chtěl koupit oba. Nakonec víte sám moc dobře, e můj podíl na úspěném vyřeení úkolu byl nepodstatný. Byla to hlavně vae zásluha.

Ale nač ta přehnaná skromnost? Vak on Rubicon ví moc dobře, proč vás kupuje. Je to zkuený talent-skaut, ví, na jakou hlavu má vsadit,

Jak myslíte, Petře. Takhle jsem si ale ná poslední večer nepředstavovala! Nakonec tady nemusím být. Uraeně se začala oblékat do přepychového koichu, který si koupila nedávno, zřejmě za zálohu od Rubicona.

Petr ji klidně nechal obléci a ani ho nenapadlo, e by ji měl zdrovat nebo přemlouvat. Věděl vak dobře, e na to čeká. Kdy se ale k ničemu neměl, práskla vztekle dveřmi a byla pryč.

Viděli se pak jetě jednou, hned druhý den. Profesor si sezval vechny zahraniční postgraduální stáisty a přednesl svůj bilanční projev na závěr prvního trimestru. Učební rok je toti v Anglii rozdělen na rozdíl od kontinentálních vysokých kol na tři období. Nakonec profesor odevzdal nejlepím stáistům odměnu.

Sandra seděla ve stejné řadě jako ostatní stáisté ze zahraničí a občas po Petrovi blýskla očima. Kdy skončil obřad udělování odměn, pracovníci katedry fyzikální elektroniky i stáisté si přáli veselé vánoce a rozcházeli se.

Sandra se přitočila k Petrovi.

K čemu jste mi dal v obálce těch padesát liber? Tomu nerozumím. Takovou sumu jsem vám přece nikdy nepůjčovala.”

Poádal jsem tehdy o tři sta liber, to si snad pamatujete, nebo ne?

To ano, ale tehdy jsem u sebe měla jen dolary a těch jsem vám půjčila pět set. To dělá dvě stě padesát liber.”

Máte pravdu. Take jsme vyrovnáni. Sandra mlčela.

Čemu se divíte? Přece jste si dvě stě liber vzala sama! U mne v prádelníku!”

Sklopila oči a nepatrně zčervenala. Pak se pomalu zvedla a bez jediného slova odela.

Petrovi se jetě nechtělo jít domů. Proto se rozhodl, e se projde velkoměstem. Byl studený den, chodcům la od úst pára, co znamenalo, e je kolem nuly. A to je na Londýn co říci.

Obchody lákaly vyzdobenými výlohami, z prodejen gramodesek a reprodukčních zařízení se linula vánoční hudba. Petra náhle přepadl stesk po domově.

Kdybych u seděl v letadle, musím to do pozítří nějak vydret, říkal si. Vtom si vzpomněl, e slíbil Dagmar Černé vzít do Prahy nějaký balíček pro sestru Alenu. Zamířil do kanceláře cestovní reprezentace.

Sorry, Miss Černá is off duty today,” oznámila stroze její starí kolegyně. Zastihnete ji zítra, dnes má volno,” dodala sice dobrou, ale pro zkuené ucho nikoliv mateřskou angličtinou.

Nevíte jestli je doma? zeptal se Petr česky.

Podívala se na něj zkoumavě a pak vsadila na jednu kartu.

Nejste vy ten doktor z Prahy, co tady stáuje?”

Ano, to jsem já, doktor Suk, představil se. Nenechala mi tu vzkaz?”

ádný vzkaz, ale je doma, zcela určitě. Volala před hodinou, jestli k ní nepřijdu na kafe, je jí nějak teskno, prozradila. e byste ji el pozdravit? Dám vám adresu. Já mám spí náladu si jít lehnout. Tady je to celý den jako v úle, a mi z toho bzučí v hlavě, nedalo jí to a postěovala si v rodné řeči. Zřejmě to pomohlo.

Tak mockrát děkuju, a astný a veselý!” vychutnal jednoduché a přece tak pěkné české vánoční přání a zmizel.

Dagmar Černá ho uvítala celá rozespalá, nebo ji probudil. Vzala jsem si práky na spaní, u jsem to nemohla vydret. Druhý vánoce v cizině, to by člověka doralo,” mluvila spíe pro sebe a vedla Petra dál.

Máte připraven ten balíček pro sestru?”

Samozřejmě. Jsem ráda, e jste nezapomněl. Ale kdy u tady mám někoho s českým zobákem, tak ho přece nepustím jen tak ze dveří. Pojďte dál. Ty práky u na mne stejně moc nepůsobí. la postavit vodu na kávu, nejlepí způsob, jak uctít návtěvu krajana v cizině.

Myslel jsem, e budete v kanceláři. Ale vae kolegyně mi dala adresu a poslala mě za vámi.”

To je moje éfka. Budeme slavit vánoce spolu.” Připravila dva álky s pořádnými dávkami kávy, její aroma se rychle rozířilo prostorem.

Kdybych byl v Praze, tak bych řekl, e je čerstvě mletá z Vodičkovy ulice!”

Umí!” uznale pokývla hlavou. Dnes ráno koupená ve Vodičkový, čerstvě semletá odpoledne. Dovezl ji jeden můj známý pilot z naich aerolinek. Víte, co občas vozí? Obyčejný tuzemák, unkový salám a umavan. Nemáte chu?

Jak by neměl. Za chvíli si pochutnával na čerstvém salámu a voňavém chlebu s kůrčičkou.

První měsíc jsem spal dobře a blbě jedl, druhý to bylo obráceně. A teď ani nejím ani nespím,” stěoval si Dagmar Černé, která měla podobné stavy u dávno za sebou.

Vzpomínali na první záitky v cizím prostředí. Bylo jim oběma veseleji, hřáli se navzájem teplem domova, tak vzdáleného a potřebného. Petr musel slíbit, e zajde na různá místa, vyřídí tucet vzkazů a přiveze větvičku z vánočního stromku.

Tak zítra u budu doma, chtěl Petr zvolat radostí, ale pak si uvědomil, e by to Dáu mohlo zbytečné rozlítostnít.

Alena vás bude čekat na letiti, hned si ten balíček vezme. Hlavně jej, prosím vás, nezapomeňte někde v metru!” loučila se s Petrem a dávala mu větí plastikovou taku s měkkým obsahem, zřejmě nějaký svetr.

Tak jetě jednou doktore, vechno nejlepí, pozdravujte Alenu a Prahu!”

U mám toho pinavého londýnského metra dost. To nae v Praze je hezčí, moderní a čisté, uvaoval Petr v soupravě, jedoucí k Paddingtonu. Dříve jsem si to ani pořádně neuvědomil. Ale to je tím, e mám v kapse letenku a cítím se u jednou nohou doma. Kráčel pomalu k hotýlku a vzpomněl si na Rubicona.

Jestlipak byl Sandru vyprovodit na letiti? uvaoval o těch dvou. Stejpě se hledali, a se nali. Moná, e s ní dokonce odletí. Mýlil se.

Odpoledne vás tu hledala ta vae přítelkyně. Venku čekal nějaký pán, pak přiel dovnitř a čekali na vás spolu. Nabídl jsem jim čaj,” ohlásil domovník. Odeli asi za hodinu, kdy se vás nemohli dočkat.”

Nic mi nevzkázali?”

Ten pán říkal, e vás jetě zavolá. Prý je to velmi nutné. Ona toho moc nenamluvila.”

Dobrá,” odbočil z rozhovoru Petr. Musím si sbalit kufr.” Nechal domovníka v jeho kukani a rozběhl se do schodů.

Haló, doktore, počkejte,” zvolal za ním dórman. Řek bych, e to je ten pán,” a ukazoval Petrovi, aby se vrátil. To je ta jeho west coast English,” zaeptal jetě podávaje sluchátko.

Petr Suk u telefonu,” ohlásil se.

Hi, Peter, is me, Bob Rubicon,” potvrdil domovníkovu domněnku. Čekali jsme na vás dnes odpoledne v tom vaem hotýlku, ale marně. Kde jste zůstal viset?”

U jedné známé z Prahy,” neměl co skrývat Petr.

Sandra navečer odlétla a chtěla se vám jetě předtím omluvit. Prý jste se nějak nepohodli. koda, e vás nestihla.”

Promiňte, nemám moc času, letím zítra domů a jetě mám nějaké zařizování. Merry Christmas!” končil rozhovor Petr.

Vám taky veselé vánoce, doktore. A hodně těstí. Budete je potřebovat. Rubicon zavěsil.

leden 1976

Předtucha je pro materialisticky zaloeného člověka a navíc vědeckého pracovníka něco nepřijatelného. Petr se jí bránil celou cestu z Prahy a do Craven Hill Gardens. Před vchodem do hotelu se ho zmocnila znovu.

Zazvonil a čekal, a mu dórman přijde otevřít.

Co si přejete, prosím? uvítal jej chladně cizí obličej, patřící asi padesátiletému mui zarudlé tváře.

Od vás nic, ale rád bych el do svého pokoje.

Jo tak, pán tady ráčí bydlet. Já jsem Skipper, nový domovník. Vy jste asi doktor Suk z Prahy? ustoupil konečně z cesty a vyhledal klíč od Petrova pokoje.

Petr táhl po schodech těký kufr.

Chvatně odemkl, rozsvítil světlo a postavil zavazadlo za dveře. Cítil, jak mu buí srdce zvědavostí. Ve v pokoji se zdálo být zcela normální. Věci byly na svých místech. A přece zde někdo byl, kdo v době Petrovy nepřítomnosti něco hledal. Prozradil se zcela jednoduchou chybou, nechal zásuvku stolní lampičky v zástrčce, protoe neznal Petrův návyk, vdy před odchodem z bytu na dovolenou odpojit vechny spotřebiče a zavřít hlavní uzávěr plynu a vody. Výsledek trpělivé převýchovy tchyně.

Třeba to nechali schválně, aby mě trochu vyplaili, uvaoval v duchu i o takové monosti.

Dvě hromádky zmuchlaných a počmáraných papírů dosud leely vedle koe tak, jak je tam navril den před odjezdem. Nyní vzal opatrně seshora jeden zmačkaný list z poznámkového bloku a poloil pod světelný kuel lampičky. Pomocí velké lupy pečlivě zkoumal povrch zmačkaného papíru a hledal na větích hladkých plochách stopy po předchozím zmuchlání a vyhlazení.

Je to jasné! Dělali si fotokopie a pak papíry znovu zmačkali a udělali nové hromádky. Pro jistotu si to ověřím, rozhodl se a začal ze zmuchlaných kuliček papíru dělat řadu od dveří k oknu a zase zpět. Pak papíry jeden po druhém rozloil a vyrovnal. Kadý z nich měl v rohu pořadové číslo stránky bloku, z kterého jej Petr onen předodjezdový večer vytrhal.

Zdá se, e někdy předtucha neklame. Listy 12 a 13 leí u dveří a měly by být a u okna, protoe jsem je vykubl jako první. Nemám rád odbytou práci a tohle je přímo odfláknuté, zhodnotil výkon nezvané návtěvy a teprve nyní si odloil sako a zapálil cigaretu. Jetě, e jsem odmítl úklid, jinak bych to snad ani nezjistil, omlouval v duchu svoji etrnost.

Stohy papíru na psacím stole zůstaly seřazeny úhledně tak, jak bylo jeho zvykem. Zde nemohl nic bliího zjistit, nebo jejich případné ofotografování by nedalo ádnou práci. Zkuený odborník mohl brát jeden list po druhém a po kadé expozici je odkládat opačnou stranou na stůl a po skončení práce znovu listy přerovnat zpět. Pokud ale při tom kouřil, a to se neudrí ani profík, mohl kousek cigaretového popela někam zapadnout.

Jestli v tom na spektrofotometru zjistím mentol, tak tady mezitím byla Sandra, usoudil, kdy na koberci objevil nepatrný drtek edivého popela. Protoe naposled tu s ním kouřila jeho dunhillky, své mentolky si tehdy zapomněla vzít s sebou. Kapátkem do očí opatrně nasál popílek a uzavřel do skleněné dózy.

Jetě klika, e vichni od laserů máme oči jako angoráci a pouíváme kapátka, pobrukoval si. Jinak bych to neměl čím nabrat. Zánět spojivek, svůj chronický neduh, léčil se střídavými úspěchy ophtalmoseptonexem. Časté záblesky v zkuebně laserových zdrojů jsou toti horí ne hledět pět minut do oblouku svářečky.

Krabice je pryč!” zaklel nahlas, kdy zjistil, e pouzdro, které měl stát na polici, zmizelo. Byly v něm zabaleny v černém sametu tři rubínové rezonátory, vybrouené v Monokrystalech Turnov a vyřazené a odepsané výstupní kontrolou. Petr si je přivezl jako vzorky na proměření, aby nemusel ničit hodnotnějí kusy. Teď nechápal, komu by mohly být k uitku. Přesto seel do haly, aby se zeptal domovníka, kdo měl o vánocích zájem dostat se do jeho zamčeného pokoje. Zaukal opatrně na dveře dórmanovy vrátnické lóe. Kdy se ani po druhém klepání nedočkal odpovědi, otevřel.

Nový domovník seděl v opelichaném fotelu, hlavu zakloněnou na doraz a chrápal, a se celá lóe třásla.

Petr jej hlasitě oslovil.

Domovník změnil na chvilku tóninu, jakoby narazil na suk, a po chvilce otevřel skleněné oči.

Hm, to jste vy!” zahuhlal.

Co se stalo s vaím kolegou? zeptal se Petr.

Je nemocnej, chytil nějakou virózu, jetě před vánocemi. Leí v Saint Margaret Hospital na infekčním oddělení a nikoho k němu nepustí, vyloučil předem jakýkoliv pokus o návtěvu.

To je mi líto, řekl Petr a loudal se zpátky do schodů. V hlavě se mu mihla vzpomínka na kolegu z Kanady, který byl v poslední chvíli přinucen odřeknout stá v Londýně a místo něj tehdy přijela Sandra. Tehdy to prý byla nějaká viróza, ale to snad přece … I Hlavou mu prolétla mylenka o té zajímavé shodě okolností.

Tu noc nemohl dlouho usnout. V mozku mu vířilo ve, co proil v posledních týdnech. První fantastické shledání s novorozenou dcerkou Klárkou, s manelkou Klárou, první skutečné rodinné vánoce doma po takovém odloučení … a přece vdy bodavý osten studu za stokrát prokletý okamik slabosti, který se běně nazývá manelská nevěra. Ovsem teď si v plné míře uvědomoval, e to nebylo z jeho strany pouhé uklouznutí, nyní u má jistotu, e jeho vědecká “kolegyně” Sandra byla nastraenou vějičkou, na kterou jednu jedinou noc sedl a by se i včas vzpamatoval a nepřilepil …

Já ti to věřím, doktore, slyel znovu klidný hlas kapitána Bláhy, jemu během vánočních prázdnin poctivě vylíčil ve, včetně sexuálního prohřeku s Mrs. Sandrou Wellshovou.

Jene můe nastat okamik, e tu chvilku slabosti bude muset zváit nejen tvoje manelka, která zatím nic neví, ale také soudruzi, kteří ti dali důvěru … Je a bude jen a jen na tobě, jak se poučí z chyby, na kterou vsadili Rubicon, Wellshová a celé to jejich rafinované pozadí. V kadém případě je správné, e jsi o tom nic nesmlčel …

Nakonec vechny mylenky a úvahy vyústily u nezvané návtěvy v jeho londýnském pokoji během nepřítomnosti v době vánočních prázdnin. Nejhorí na tom je, e z právního hlediska nemohl nikoho postihnout, nebo neměl ádné důkazy. Přesto se rozhodl jít druhý den ráno na policii a ohlásit kráde. Teprve toto rozhodnutí jej uklidnilo a zdálo se, e u by mohl usnout.

Vstal jako obvykle, před sedmou, ale tentokrát se cítil velice unavený. Hlava mu třetila jako po flámu, ale od svého rozhodnutí neupustil.

Zajdu tam hned, jak se nasnídám, sliboval si. Pomalu výkal chléb s máslem a protivně nahořklou citrónovou zavařeninu a v duchu si brousil věty, kterými ohlásí kráde. Tuil, e jako ,bloody foreigner’, .zatracený cizinec’, tak jako tak moc sympatií nezíská.

Jaký druh krádee máte na mysli, pane?” zeptal se ho o půlhodiny později mladý policista na paddingtonské stránici a s rutinou vkládal do psacího stroje prázdný formulář. lo o hotové peníze nebo cenné papíry?” zaironizoval, ani přitom poruil pravidla styku s veřejností. Vy ale nejste Angličan, e?” neodpustil si poznámku.

Ne. Jsem z Československa, jestli vám to něco říká,” nedal se Petr. Během vánoc jsem byl doma, v Praze. Včera jsem se vrátil do Londýna, kde jsem na vědecké stái. Zjistil jsem, e se mi někdo hrabal v mých studijních poznámkách. Pokoj jsem před odjezdem zamkl a klíč odevzdal na vrátnici,” vysvětloval pomalu a trpělivě. Zmizelo vak pouzdro se vzácnými krystaly rubínu,” nechal si to hlavní nakonec.

To je skutečně velmi zajímavé,” prohodil konstábl a vyplnil do formuláře Petrovy nacionále a číslo pasu. Zavolám k tomu éfa,” řekl a odeel z kanceláře. Po dosti dlouhé době se vrátil se starím muem v civilu, který drel v jedné ruce doutník a v druhé sloku papírů, ze které vytáhl dvě zvětené fotografie, i kdy trochu podexponované.

Mr. Suk, mám na vás hláení, e holdujete drogám. Zapírat nemá smysl, protoe vás u toho nějaký dobrý přítel stihl vyfotografovat. Řekl bych, e docela zdařile.”

Petr se poznal hned. Prostředí plné cigaretového kouře, unylé obličeje společnosti, do ní jej zavedla při výročí svého rozvodu Sandra.

Jak jste přilí k tomu, e holduji drogám? Podle téhle fotografie?” zeptal se Petr značně naivně.

Na kladení otázek jsme tady snad my, nemyslíte?” odbyl ho mu s doutníkem. Ale abyste si zbytečně nelámal hlavu, tak to nali kolegové, specialisté pro boj s narkotiky. Fotografii nám postoupili. Tenkrát jste měl těstí, stačil jste vzít roha,” dodal sue. Pak přistoupil k psacímu stroji, vykubl z něj rozepsaný formulář a zmuchlaný jej hodil do koe.

Jenom nám přiděláváte práci. Jako bychom jí neměli dost. Zapomeňte na své rubíny a my zapomeneme na tohle, O. K.? Docela sluná nabídka, nemyslíte? A teď u nás nezdrujte, je mí líto. Otočil se ke svému podřízenému a tie s ním hovořil.

Petr pro ně přestal tfm okamikem existovat, alespoň zdánlivě.

Vyel na ulici a nemohl se zbavit dojmu, e to byla dobře připravená a uitá bouda. To vědomí jej přivádělo k vzteku.

Myslel na Sandru. To ona mě tenkrát na tu night party zatáhla. Určitě věděla, e se ten snímek někomu jednou hodí. Marně se snail vzpomenout, zda tam tehdy někdo měl fotoaparát. Určitě to bral bez blesku na vysoce citlivý film, jinak bych si toho viml.

S pocitem poráky se vsoukal do metra a odjel po Central Line k Victoria Station, kde měl v zamčené skříňce v nádraní úschovné schovaný balíček na uvítanou pro kolegy na fakultě. Byla v něm láhev becherovky a moravské uzené. Nechtěl tahat balíček na hotel, aby na něj pak nezapomněl.

xxxx

V laboratoři zahraničních stáistů u bylo zase runo. Branko přivezl láhev koňaku Cézar a vichni se bavili o svých záitcích z vánočních prázdin.

Co je s tebou?” zeptal se ho posléze Petr, kdy podělil vechny obsahem balíčku.

Branko mu podal časopis New Scientist, kde bylo červenou propiskou zakrtnuto pár vět. To by tě mohlo zajímat,” prohodil. Petr se soustředil na článek, který popisoval nový druh dělostřeleckých nábojů s neutronovou hlavicí.

Jsou u na průměru esti centimetrů, to je do obyčejné houfnice,” vysvětloval Petrovi. Chápe, co by to mohlo znamenat?” ptal se zbytečně.

To tedy chápu.” A v duchu zauvaoval: S tím mým krystalem by se to dalo stáhnout na tři centimetry . . Vyruila ho profesorova sekretářka. Oznámila Petrovi, e má u ní v kanceláři telefon.

Je to nějaká slečna, pane doktore,” neodpustila si.

Dr. Suk,” ohlásil se Petr.

Ahoj Petře, tady Dagmar. Jak jste docestoval? A kdy se zase uvidíme?” spustilo sluchátko česky. Volala jsem včera do Prahy a sestřička mi prozradila, e jste zrovna odletěl. Tak hned volám, ne vás zase zajme ta vae KanacTanka.”

Poslyte, Dáo, vae sestřička mě překvapila. Ani jste se nepochlubila, e budete tetou. Čekala na letiti i s tím jejím. Slunej mládenec. Teď jste na řadě vy, e?  dobíral si ji. Ale ta Kanadanka vás u nemusi trápit, odletěla před svátky definitivně domů, do Toronta.”

Kdo vám řekl, e odletěla? Viděla jsem ji minulou sobotu.

V Royal Festival Hallu, na koncertu váné hudby. Dávali Elgara a byla tam s nějakým feným pánem.

To by musela mít v Londýně leda dvojnici, zapochyboval Petr. Měl zafixováno, e Sandra odletěla před vánocemi z Anglie.

ádnou dvojnici. Byla to vae kolegyně, ta stáistka z Kanady, kterou jste mi představoval. Já mám dobrýho pamatováka, zvlá na enský, smála se. A zastavte se zase někdy na kafe!

Jsem vůl,” ulevil si nahlas, kdy skončil hovor s Dagmar Černou a vracel se zpět do laboratoří. Sandra neopustila Londýn a byla určitě prohledávat jeho pokoj. Přede dveřmi, za nimi bylo slyet veselé hlasy stáistů, oslavujících dodatečně Nový rok, se zarazil a chvilku zaváhal. Pak pustil ruku s kliky a zvolna odcházel chodbou k zadnímu schoditi. Seel o patro ní a zaukal na dveře, označené ANALYTICAL INSTRUMENTS LAB, laboratoř analytických přístrojů. Po chvilce se v nich objevila obrýlená hlava vousatého asistenta Baldwina.

Well, to jste vy, pane kolego? asistent si odkalal a pokynutím ruky pozval Petra do svého království. Co pro vás mohu udělat? pokračoval po maličké pauze, ve které si oba zapálili své oblíbené cigarety, Petr spartu a Baldwin rothmansku.

Dovedl byste určit druh cigarety podle jejího popela? přeel Petr věcně k problému. Mám ho vak jen petku a víc u sotva získám.

Nemělo by to být nic těkého, ale ve světě je tolik druhů cigaret, e bez alespoň přibliného typu by to byla nesmírně zdlouhavá práce, vysvětlil Baldwin teoreticky moné komplikace.

Patrně by lo o mentolky, nejspí athika nebo Windsor.

Hlavně ukate, kolik toho popela vlastně máte. Abyste to jetě neztratil!

Petr mu podal ampulku od léků, kterou předtím pečlivě vymyl a usuil na radiátoru ústředního topení. Baldwin z ní vysypal popel na Petrlho misku a odváil na analytických váhách. Hmotnost si odečetl z číslicového displeje a poznamenal na okraj filtračního papíru. Petr se zájmem pozoroval jeho manuální zručnost. Baldwin pak odsypal popel do jedné kádinky, dolil obsah čirou kapalinou a vloil do třepačky.

Teď máme tedy k dispozici pracovní roztok, kde nám u tak dalece nezáleí na nějaké té kapce. Jinak by mohl fouknout průvan a měli bychom po zábavě. Jistota je jistota, udivil Petra analogií českého přísloví. Pak přistoupil k absorpčnímu spektrofotometru Perkín-Elmer a obsah kádinky pečlivě rozlil do zásobníku roztoků, sady malých skleněných zkumavek, z nich si později přístroj sám nasával vzorky.

Jestli tam bude mentol, tak jsem doma, neudrel se Petr a projevil se nahlas v četině. Baldwin ihned pochopil, o čem Petr uvauje.

Pane kolego, trpělivě vyvedl Petra z mylného předpokladu. Mentol je terpen a nebude čekat, a si vá domácí přítel v klidu vykouří to navoněné svinstvo. Dávno se toti odpařil a co se neodpařilo, shořelo na uhlík. Tak je to, prokletá věc, neudrel se a zaklel.

Tak podle čeho tedy chcete dělat analýzu, kdy u tam to hlavní nebude? otázal se zklamaně Petr.

Nebojte se, chemie si poradí. Máme tam přece různé stopové prvky. Olovo, zlato, rubidium, cesium a tak dále. Kadý tabák roste ve specifických podmínkách a podle půdní lokality a druhu hnojení obsahují pak jeho listy různé procentuální obsahy těchto prvků. A z jejich celkového obrazu můeme usuzovat, podotýkám usuzovat, na některou značku. Samozřejmě nebudeme mít jistotu, protoe i jednotlivé výrobní are cigaret mohou obsahovat různé tabákové směsi. Dneska ani nevíte, zda kouříte tabák z Portorika nebo z Turecka, Jediné vodítko by mohla být cena, ale to je také podvod.

Baldwin si uvědomil, e se poněkud nechal strhnout a přibrzdil svoji přednáku. Pak nostalgicky poznamenal: Také jsem v lonici nacházel různé druhy tabáku a nevěděl jsem, e bych je kdy kouřil. Teď se drím těchto, a ukázal Petrovi modrou krabičku rothmans. A natěstí mě u ty jiné tabáky nerozčilují. Loni jsem se rozvedl, dodal lakonicky.

Manelství je jako pevnost, zafilozoval Petr. Kdo je uvnitř, chce ven a kdo je venku, chce dovnitř, pouil cizího citátu.

Take vy jste nyní v pevnosti? chtěl si ujasnit situaci asistent. Na odpověď vak snad ani nečekal, nebo se znovu vrátil k otázce popela. Měl byste si opatřit referenční vzorky předpokládaných druhů cigaret. Usnadní nám to práci.

Petrovi teprve nyní dolo, jak to vlastně Baldwin myslel s tím domácím přítelem. Nechtěl mu vak domněnku vyvracet, nebo se mu zdála jako legenda docela sympatická. Hodil na sebe zelenou celtovinovou bundu s kapucí a vyrazil pro cigarety. Vrátil se asi za čtvrt hodiny a poloil před Baldwina asi pět krabiček různých druhů mentolových cigaret; byly tam athiky, kool, san moritzkyi windsorky a jetě nějaké holandské. Baldwin zůstal překvapen stát a zíral na promočeného Petra, který celou anabázi absolvoval za vydatného detě.

Pak se vak trochu vzpamatoval a zaujal znovu střízlivý výraz, jaký odkoukal od svého učitele, profesora analytické chemie a člena Královské chemické společnosti, lorda Hutchinsona.

To svinstvo, pane kolego, co jste tady kouřil, rozhodně nepřipadá v úvahu. Podívejte se na ty křivky. Je to sice zatím jen kvantitativní, ale rozdíly jsou zcela zjevné,” a podal Petrovi dva spektrogramy, poloené na sebe, take bylo proti světlu krásně vidět, jak se nepřekrývají.

Tedy jsem měl přece jen dobré tuení, Sandra byla během vánoc v mém pokoji, ujistil se Petr pro sebe.

Chystal se vrátit mezi oslavující stipendisty a pozval i asistenta. Byli přivítáni mohutným heuréka”.

Baldwin, který po dlouhém přemlouvání přiel s Petrem, stál rozpačitě mezi dveřmi a nevěděl, jak se uvést. Vysvobodila ho sklenička becherovky, kterou mu Petr vtiskl do ruky.

xxxx

Čítárna Economics/Business Study Room Number 3 v City College of London se příli neliila od studovny společenských věd v praském Klementinu. Návtěvníci, větinou odínovaní studenti a studentky, seděli před hromádkami skript či knih na svých stolech. Lampičky jim svítily do poznámek, zatímco obličeje měli skryty ve stínu. Kustodka knihovny poloila před jednoho návtěvníka tlustou zelenou knihu s názvem THOMAS REGISTER BOOK OF COMPANIES 1975.

Návtěvník poděkoval a začal asi v pětikilovém svazku nedočkavě listovat. Také on měl na sobě dínsy a edý vlněný svetr. Nutno dodat, e a dosud nepocioval potřebu studovat předměty jako hospodářské počty, účetní ekonomiku a podobné. Visačka na jeho svetru, vyvedená na hedvábné stuce nesla firmu ZÁDRUHA PRAHA.

Návtěvník si nejprve pozorně prostudoval návod, jak se v Thomasově registru hledají podle abecedního pořádku vechny společnosti a firmy Spojených států, nebo jak se podle dané komodity, tedy zboí, najdou její respektivní výrobci. Kdy konečně nael, co hledal, opsal si na kus papíru z bloku dvě adresy pod slabikou RUB a vloil papír do peněenky. Dopil zbytek grapové ávy z láhve s nápisem SCHWEPPES, zaklapl tlustou knihu a zhasl lampičku.

xxxx

Vítám vás, Petře, jsem ráda, e dríte slovo. Ne postavím na kávu, musíte mít chvilku strpení. Čekám na nějaký dálnopis ze Států, omlouvala se Dagmar Černá. Postavila mezitím před Petra reklamní třetinku Budvaru.

Kávu si dnes nedám, ale mám k vám prosbu. Vlastně více méně sluební, lezlo z něj jako z chlupaté deky.

Co to bude, váený zákazníku?” usmála se překvapeně.

Byl u nás na katedře jeden Arnik a rád by přiletěl koncem ledna s rodinou do Prahy. Vylíčil jsem mu její krásy a on byl celý bez sebe. Chtěl, abych mu tedy zajistil rezervaci. Mohla byste to pro mne udělat?”

To by neměl být problém,” ujistila ho Dagmar. Londýnská pobočka se spojí s centrálou v Praze a promptní rezervace by mohla být vyřízena dálnopisně během půlhodiny.

Kolik sviů ta jeho familie obnáí?” věcně si doplňovala údaje.

Vidíte, Dáo, já vlastně nevím. To mi ten kuba neřek. Ale mám jeho adresu i s telexem, snad bychom se mohli zeptat? navrhl nesměle.

Ukate, prosím vás, vzala mu Dagmar Černá z nastavené ruky kus papíru a přela do sousední místnosti k terminálu dálnopisu. Vytočila volací kód Spojených států, vyádala si relaci a hbitými prsty vyukala staccato adresu:

RUBICON Chemicals lne., attent. Mr. Rubicon Robert

P. O. Box 571

Geismar, California 90703

Snad pro případ, e by Petrem předloené číslo telexu nebylo přesné. Patrně je chybně opsal z THOMASE, nebo se mezitím změnilo. Centrála ve vysoké věi Post Office stroze oznámila: Wrong number, address o. k., got trough, get mess. Co znamenalo: dálnopisové číslo nesprávné, adresa v pořádku. Dostali jsme spojení, podejte zprávu.

Ani neumíte opsat číslo, doktore, uklíbla se Dagmar po Petrovi a nasázela do stroje zprávu. Takto se dělá cestovní ruch, vy břídile. Petr se na ni díval s podivným úsměvem, jeho význam by sotva mohla pochopit.

Mohu vám za to nabídnout aspoň jednu spartu z vánoční nadílky? řekl a vytáhl krabičku.

Přeruil je kulomet dálnopisu ze San Franciska. Potvrzoval rezervaci pro linku Western Airlines z Washingtonu do Palo Alto v Kalifornii, kterou měla pouít delegace z TESLY při studijní cestě po americkém západu.

Petr se tvářil zklamaně. Museli vak vykouřit jetě dalí i spartu, ne se konečně dočkal.

Dálnopis nejprve vyklepal kontaktní heslo a po několika sekundách zabubnoval rychlý brejk. Skončil ale o poznání dříve, ne Dagmar předpokládala.

Beze slov mu strčila před oči utrený telex, na něm stálo: Sorry, no such employee with us rogers, personnel dept.

Co znamenalo v četině, e společnost RUBICON Chemicals nemá zaměstnance tohoto jména. Podepsán Rogers, vedoucí personálního oddělení.

Asi jsem zvoral i to jméno, tvářil se neastně Petr. Dagmar na něj soucitně pohlédla, pak řekla:

Vy vědátoři, s várna je zábava.

Tého dne odeel z Londýna leteckou potou dopis na adresu společnosti RUBICON Instruments Division, Pen Air-borne Products, Co., Industral Blvd, Southampton, Pennsyl-vania 18966, USA. Dopis byl podán registrovaně, teda jako doporučená zásilka. Petr si jím chtěl ověřit, zda druhá společnost stejného jména přece jen nemá mezi svými zaměstnanci toho záhadného mue, který mu v minulém roce chtěl vnutit ek na dva tisíce dolarů. Kdy mu o 14 dní později přiel dopis zpět, pochopil, e snad měla, ale u nemá. Obálka byla přerazítkována tučným razítkem UNDELIVERED FOR REASON STATED (nedoručeno z uvedených důvodů) a rukou připsáno LEFT AWAY (odstěhován).

konec května 1976

Venku nádherné lilo, přímo medardovský slejvák, a Petrovi se rozhodně nechtělo zvednout z gauče, nato vyjít z domu. Bohuel to byl ale on sám, kdo přijal pozvání na návtěvu bývalého kolegy, nyní ji v důchodu, doktora Ondříčka. Setkali se čirou náhodou hned po Petrově návratu do Prahy. Kdy se Ondříček dověděl, e doktor Suk absolvoval stá v Anglii, byl z toho celý u vytrení a naléhal, aby k němu Petr určitě přiel na kus řeči a přinesl také nějaké fotky nebo diapozitivy.

A vezměte také paní, ta moje si beztak celý den povídá sama se sebou, určitě to uvítá!

Krabice s diapozitivy u byla přichystaná. Klára oblečená a Petr natvaný. Nedalo se ale nic dělat.

Je to snad můj kolega? neodpustila si Klára.

Stejně jsi ty diáky jetě neviděla, tak aspoň bude mít příleitost.

Vzali si s sebou láhev vavřineckého a udělali moc dobře. Ondříček byl toti nejen velký vědátor, ale podle Petrovy zkuenosti i skrblík. Paní Ondříčková jim uvařila kávu a Petr si vytáhl z kabely roztříděné diapozitivy. Projektor u stál připraven na stole, Ondříček si ho před lety sám postavil. Docela sluná práce. Zatemnili okna a Petr nejprve promítl pár záběrů z Oxfordu, kde strávil zbytek své osmiměsíční stáe. Barevné louky za Kristovou katedrálou s prázdnými idlemi, zanechanými zde vánivými hráči kriketu, by mohl klidně zveřejnit i umělecký fotografický časopis. Sbírka oxfordských koček ovem příli nenadchla. Kadá kolej chová podle nepsaných tradic svoji kočku, větinou pěkně vykrmenou, která se nechá kdekým pomazlit. Petr jich měl snad na deset, kadou jinou.

A co je tohle za kočku?  zasmál se trochu nesměle doktor Ondříček, kdy se na plátně objevila Sandra Wellshová. Petr si nebyl vědom, e by ji do připravené krabice diapozitivů, určených k promítnutí u Ondříčků, připravil. Byl to Klářin ertík.

Tahleta je z Londýna, je to má bývalá kolegyně, odpověděl docela klidně a nenápadně sekl po Kláře zlým pohledem.

Tak moment, příteli,” zvolal překvapeně Ondříček. Něco vám ukáu. Zvedl se z gauče a přistoupil k staroitné skříni.

l které vyňal tlusté album. Jeho pani mezitím rozsvítila a chvilku bezradně pokukovala po álcích se zbytky kávové sedliny, které Petr a Klára od sebe nevědomky odstrčili, nebo netuili, e by při nich mohli strávit celý večer.

Heuréka, zvolal doktor Ondříček a nesl rozevřené album před Petra. Podívejte se na tohle. Je to z roku 1971 z konference o plasmě. Bylo to v Salzburgu a tahle osůbkami náramně připomíná tu vai kolegyni z Londýna. Nebo mám vlčí mlhu, a ukázal prstem na mladou a velice hezkou enu.

Tak co tomu říkáte? Je to ona, nebo ne? zeptal se dychtivě Petra, který civěl na fotografii jako by nevěřil vlastním očím. Sandru poznal bez jakýchkoliv pochyb, ale víc ho zarazil mu, který stál vedle ní a drel ji kolem ramen. Byl to Rubicon jako vyitý a znamenalo to, e znal Sandru dávno před tím, ne mu ji v Londýně představil jeden důvěřivý a naivní stáista z Prahy.

Tahle fotografie je velice vzácná, vlastně nikdo ani netuil, e je fotografován. Účastníky tehdy pozval na recepcl starosta města a kdy jsme vycházeli z radnice, tak jsem to vyblejsknul. Ale fotky jsem u nikomu neposlal, usmál se skrblík Ondříček omluvně.

Co je to za člověka vedle ní?” zeptal se Petr a ukázal na Rubicona. Ostatní tři mui stáli na druhé straně velkých masívních dveří.

To byl její mu, na jméno si u nevzpomínám, ale někde bych to měl mít poznamenáno.

Nejmenoval se Rubicon? A ona křestním jménem Sandra? vyptával se nedočkavě Petr.

Ne, ne, zklamal ho Ondříček. To bych si připomněl. Ale takové jméno, jak vy říkáte, pane kolego, tam nebylo. Kam jsem si to jen, sakra práce, napsal, mámo neví?” obrátil se k manelce.

Podívej se v tom tvém kufru do těch seitů, tam sis psával ty své elaboráty.”

Snad má pravdu. Víte,” obrátil se k Petrovi, tehdy ádný seznam účastníků konference nevydali. Jen kdo si co poznamenal na vlastní pěst.”

Doktor Ondříček se chvilku přehraboval v jakýchsi písemnostech a pak přinesl ke stolu tlustý seit, ve kterém začal listovat. Byl to jeho pracovní deník a způsob jeho vedení prozrazoval značný smysl pro pečlivost. Dva dny v červnu 1971 byly nadepsány velkými písmeny. SALZBURG CONFERENCE ON PLASMA 1971.

Tak vida, přece jen jsem si to tehdy zapsal. Vidíte? otočil se spokojeně k Petrovi. Doktor John Woodstock s chotí, Max Plaňek Institut, Garching, NSR. Jeho paní se. jmenovala, myslím, Carol. Rozhodně ale ne Sandra. Není vám to trochu divné? zeptal se konečně Petra.

Trochu divné? To je slabý výraz, zamumlal si napůl pro sebe Petr a znovu rozsvítil diaprojektor. Společnost ztichla a soustředila se na dalí záběry. Petr vak byl celý nesvůj a kdy dokončil zásobník, zhasl projektor a dalí diapozitivy u k lepímu nedal.

Muselo tam být nádherné,” rozplývala se paní Ondříčkové. Určitě se vám tam líbilo, e?

Petrovi se ze veho nejvíc líbí v jiních Čechách na naí chalupě, viď? odpověděla místo manela Klára a mrknutím oka dala Petrovi najevo, e by se měli pomalu rozloučit.

Ne odeli, poprosil Petr doktora Ondříčka, zda by mu na několik dní půjčil onen deník ze salzburské konference, e by si potřeboval pro svoji současnou práci něco porovnat. A také tu fotografii účastníků.

Nerad dávám z ruky svoje záznamy, pokrábal se rozpačitě na hlavě doktor Ondříček. Ale e jste to vy, můj bývalý kolega, učiním výjimku.

Tady vám před dvěma svědkyněmi slibuji, e nejpozději do týdne ve v pořádku vrátím, ujistil jej Petr.

červen 1976

Řekl bych, e je to přímo učebnicová ukázka pokusu o kompromitování a vydírání zájmové osoby, řekl kapitán Bláha, kdy si znovu prohlédl písemný záznam veho, co mu dr. Suk vypověděl o telefonátu prokuristy Axmana, co uvedl k popisu jeho osoby a o obsahu rozhovoru v motorestu. V kadém případě platí - nikomu ani slovo. Ani v ústavu, ani doma.

Rozumím, soudruhu kapitáne.

Doktor Ondříček s vámi nemluvil od té doby, co jste mu vrátil seit s poznámkami a tu fotografii?

Ne. Ani on, ani jeho manelka.

A co vae pani, přijata to vysvětlení tak, jak jsme se o něm dohodli?”

Ano. V Salzburgu na konferenci e byla Sandra jetě manelkou dr. Woodstocka. Mezitím se rozvedli a v Londýně nastoupila na stá jako Wellshová. Víc u jsme o tom spolu nehovořili.”

Vidíte, jak nám v tomhle případě pomohla náhoda. Nebýt vaí návtěvy u Ondříčků, neměli bychom fotografie dvojice Rubicon-Wellshová u z roku 1971, kdy jetě vystupovali pod společným jménem jako manelé Woodstockovi … a to vůbec není jisté, kolikáté je to jejich dnení jméno. Co je vak jisté, - e se skutečnou vědeckou prací nemají nic společného. Jsou to .lovci lebek’, tedy vědeckých a učeneckých lebek, nebo lépe řečeno mozků. A komu slouí a jakých metod pouívají, o tom jste se mohl přesvědčit na vlastní kůi.”

Zatím na mě mají jen tu skrytou kameru. Soudruhu kapitáne, nic víc a nic míň. Můete mi věřit, snad jsem vás za tu dobu přesvědčil. A doufám jetě přesvědčím.”

O mě teď nejde. Musíme vak počítat i s tím, e by mohlo dojít k situaci, kdy se oni postarají, aby ten. . no … erotický dokument dostala do rukou vae paní. Asi by bylo nejrozumnějí, kdybyste se jí ve výhodné chvíli přiznal a tak předem vyloučil moment zlého překvapení. Já vím, e to nebude lehké. Tím spí, e se nesmíte a ani nemůete - a nejen vaí eně - vymlouvat na to, e jste vlezl do nastraené pasti. Vae paní to bude pochopitelné cítit jako manelskou nevěru. Můeme si jen přát, aby vám odpustila. Ale to bude předevím záleet na vás.”

Za chyby se platí, soudruhu kapitáne,” povzdechl trpce Petr. Ale já ani za tuhle nechci zůstat dluníkem.”

Ono i v tomhle platí, e dobré účty dělají dobré přátele. Člověk můe klopýtnout a jak se lidové říká, natlouct si hubu. Ale napřítě byste si měl vzít z toho poučení. Já osobně věřím, e jste se poučil,” řekl kapitán Bláha a povzbudivé se na Petra Suka pousmál. Ale teď se vrame k tomu, co vám předal na té kartičce Axman. Pozítří vám zavolám, znovu se sejdeme a obdríte písemné informace, upravené naimi experty. Prostudujete si je, abyste byl v kursu věci. A pak u musíme vyčkat, a se Axman ozve.”

A kdy se neozve?”

Zatím se zdá, e vsadili na ty fotky. Respektive kalkuluji s vaím strachem z toho, e by taková kompromitace ohrozila vai dalí, dosud úspěnou vědeckou dráhu. Ale nelze vyloučit i to, e jde o klamný manévr.

Tomu nerozumím, v čem klamný, podivil se Petr. Podívejte se, víme oba dobře, s kým máme co do činění. Ná hlavní a společný protivník nezaměstnává a neplatí zpravodajské diletanty. Tím chci říci, e lidé typu Rubicon a spol. berou pochopitelně v úvahu monost, e jste nám - a u dřív nebo teprve po návratu ze stáe - ve vyjevil a postupujete dál v součinnosti s námi. Proto si chtějí učinit jasno. Třeba právě tohle je v tom směru první tah.

Začínám chápat, přikývl Petr, a já mám sehrát něco jako figuru pěce, podle jeho protitahu budou oni odhadovat co a jak.

Pokud jde o tu figuru, milý doktore, tak se hluboce mýlíte. Oni se v ádném případě nevzdávají konečného cíle. U proto, e do něj investovali nemálo prostředků, lidí a času. Tím konečným cílem pro ně zůstává figura mnohem hodnotnějí ne pěec: doktor Petr Suk, potamo vědecký talent doktora Suka, jej si umanuli získat do své .mozkové banky’. Kdy to nelo po dobrém, zbývá jím u jen ta druhá alternativa. Proto je dobré e - jak jste právě řekl - začínáte chápat. Čili jinými slovy: doktor Suk, ustarán obavami z kompromitace, vyjde Axmanovi vstříc a bude se řídit jeho pokyny.”

Petr nael v pátek odpoledne svůj byt vzorně uklizený a podle zalitých květin správně usoudil, e v něm zapracovala paní tchýně. Manelka Klára s malou Klárkou trávily u od pondělka letní dny na chalupě v jiních Čechách. Jestli jsem tu měl od Axmana nějaký dopis, tak jej určitě otevřela, obviňoval milovanou tchýni, tentokrát neprávem. Ze schránky nadopisy u dveří vyndal sloenku na sdruené inkaso a větí zalepenou obálku bez adresy a známky, skutečně netknutou. Kdy ji opatrně rozřízl, nael uvnitř do čtverce sloenou igelitovou taku z igelitu oranové barvy, tenoučkého jako cigaretový papír. Nic jiného u v obálce nebylo, ádný vzkaz, nic.

Axman se ozval telefonem přesně v 17.05, jak si stačil Petr poznamenat čas volání.

Doufám, e to máte hotové. Ve schránce u bytu jste jistě nael obálku, a v ní taku. Do té taky vloíte archy, které jste měl popsat, vak víte čím. Jedete přece za manelkou na chalupu?

Chtěl jsem dnes večer … nadhodil nesměle Petr.

Vaeho trabanta necháte odpočívat doma. Nějak to u manelce vysvětlíte, porucha atakdále. Ráno v sedm čtyřicet sednete na hlavním nádraí do rychlíku a pojedete do Budějovic. Ostatní se dozvíte cestou. Tu taku vezmete samozřejmě s sebou. Nezapomeňte, ráno v sedm čtyřicet! A ádné hlouposti! Vae manelka u od nás dostala malý závdavek. Aby bylo jasné, e to myslíme váně. Já vás ujiuji, doktore, e to myslíme opravdu váně.”

Pane Axmane,” nasadil Petr prosebný tón. Dostanete vecko, co jsem měl udělat. Jen mi slibte, e manelka zůstane mimo nai záleitost.”

Axman neodpověděl. Sluchátko na druhé straně drátu zaklaplo.

Kromě Petra sedělo v místenkovém kupé jetě mladé děvče v hezkých letních atech z modrotisku a starí babka, zřejmě z venkova. Rychlík projel tunelem a nemastnou neslanou rychlostí zamířil k vrovickému nádraí. Do jejich vagónu přistoupili dva elezničáři v uniformách a jeden voják z povolání. Za Uhříněvsí přila starí průvodčí v doprovodu mladé, asi dvacetileté dívky se lutou páskou ČSD na rukávu, zřejmé v zácviku. Nechala dívku velkomyslně cvaknout jízdenky a babce v átku připomněla, e na Vlaim musí v Beneové přestoupit. Po jejich odchodu zaujal Petr pohodlnou pozici v rohu kupé, odkud měl přehled přes celou chodbu vagónu. Tvářil se sice, e spí, ale kadý podezřelý zvuk na chodbě jej nutil otvírat oči.

V Beneově babka vystoupila a Petr s dívkou v modrotisku zůstali v kupé sami. Dívka si četla dál Mladý svět a o okolní svět zájem neprojevovala. Rychlík uháněl k Táboru a nic se nedělo.

Třeba si to rozmyslel a nechce riskovat,” přemýlel Petr, protoe se mu u začínalo zdát podezřelé, e si pro jeho čtyřicet stran výpočtů a grafů, vloených do plastikové taky od cigaret, stále nikdo nepřichází.

Za Olbramovicemi vstoupila průvodčí, tentokrát ji bez pomocnice. Prohlédla si číslo sedadla, na které měl Petr místenku a zeptala se bez obálu;

Jste doktor Petr Suk z Prahy?”

Ano, co se stalo, zeptal se v divné předtue.

Tohle psaní mi dal pro vás nějaký mladík, ne vystoupil v Beneově,” podávala Petrovi zalepenou obálku. Říkal, e spěchá a e vám ji nestačil dát sám.” Ve dveřích kupé se jetě otočila: Prý na to čekáte.”

Petr vytáhl z kapsy noík, rozřízl obálku a vyndal z ní kartičku z polotuhého papíru. Instrukce psaná strojem vycházela z poznatku, e Petr zná tra Praha-Tábor velmi dobře. Nic nebylo ponecháno náhodě.

TAKU VYHOĎTE VPRAVO VE SMĚRU JÍZDY TĚSNĚ ZA PŘEJEZDEM STÁTNÍSILNICE PRAHA-TÁBOR V MEZNĚ! AX”

Vlak právě projíděl stanicí v Heřmaničkách, take zbývalo jetě dost času. Pro Petra. Dívka v modrotisku to vak viděla z jiného pohledu.

Ukate, co vám píe?” vzala překvapenému Petrovi papír z rukou. Nezdrujte! Patřím ke skupině, která vás dnes zajiuje!” Současné rozevřela sluební průkaz příslunice SNB.

Dvojko, dvojko, patnáctka, dostal dopis, který mu předala průvodčí od nějakého mladíka, prý vystoupil v Beneové,” hovořila do otevřené kabelky, kde měla krátkovlnné pojítko. Materiály má vyhodit na přejezdu v Mezně. Podle jízdního řádu asi za patnáct minut. Kde jste teď ? Miličín. To by lo. V Táboře změna, rozumím. Konec.”

Petr jen zíral. Třebae věděl od kapitána Bláhy, e předávku materiálů bude mít pod kontrolou Bezpečnost, měl o její účasti úplně jiné představy. Dívka v modrotisku mu u dopis nevrátila.

Tak se připravte, já budu sledovat druhou stranu přejezdu!” popohnala Petra k větí rozhodnosti. Vyel na chodbu a stáhl okno. Rychlík projel nádraím a blíil se k nechráněnému přejezdu. Od Tábora tam ádné auto nečekalo. Vzal taku do pravé ruky a kdy minuli přejezd, odhodil ji co nejdál od vlaku, aby ji snad vzduný vír nestrhl pod kola.

Pojďte dovnitř, viděl jste něco?” popadla ho za ruku a rychle ho vtáhla do kupé. Znovu zahovořila ke své kabelce: ,,Ná jeho straně ani vozidlo, na mojí jeden náklaďák. Kde jste zmrzli? nedalo jí, protoe čekala, e doprovodné vozidlo bude čekat na přejezdu. To je lepí. Rozumím!” A kabelku zavřela.

Mají ho? dychtivě vyzvídal Petr.

Zatím ne, pozorují přejezd dalekohledem. Pro nás to u skončilo, alespoň tedy pro mne. V Táboře vás opustím, oznámila Petrovi.

Toho kluka jsme nechali plavat?

Jakého kluka?”

Toho, který mně poslal po průvodčí psaní.

Jste na omylu. Ta pomocnice průvodčí byla moje kolegyně. A v Beneově se za ním pustila. el rovnou do dopravní kanceláře, do sluby. Je to zaměstnanec ČSD. Někdo mu dal dopis na Hlavním nádraí. Přijde nám vhod při identifikaci, podotkla.

V Táboře se rozloučila, jakoby se vůbec nic nepřihodilo. Pro ni to byla běná práce, ale pro Petra nervák. Chtěl jí jetě zamávat z okna, ale ani se neotočila.

Přistoupilo víc lidí, větinou bez místenek, ale protoe bylo dost místa, průvodčí to velkoryse přehlédla. Petr pozoroval zkoumavě dva mladé manele. Myslel, e vystřídali dívku v modrém, ale spletl se. V Budějovicích jim na nádraí přiběhly naproti s babičkou dvě dětičky. Pozoroval jetě chvilku perón, a kdy u se k němu nikdo nehlásil, odeel na autobusové nádraí.

V autobuse cítil, e začíná být znovu nervózní. Vědomí nadcházející zpovědi hříníka zatěkávalo úmysl, e Kláře vechno vyklopí. Srovnával různá protichůdná stanoviska, ale stejně k ádnému novému závěru nedospěl.

Kláru potkal na návsi s kočárkem.

Kde jsi se, prosím tě, zdroval? Čekáme tě u od včerejka, uvítala ho vyčítavě. Klárko, tenhle strejda je tvůj táta. Dobře si ho prohlédni, kdoví kdy ho zase uvidíme,” pronesla k opálenému puntovi, kterého táta právě hladil po blonďaté hlavičce. A kde má auto?

Co kdy jsem ho nechal u nějaké enské?” nadhodil ertem, aby odhadl její reakci.

Vak ona by tě brzy vyhodila, a by ti měla prát pinavé fusekle,” usmála se a přijala bez reptání pusu.

Původně nechtěl začít hned po příjezdu, aby nekazil radost z uvítání. Teď se ale úkvapil a el přímo k věci.

,,V Anglii jsem ti ale zahnul, Kláro,” řekl váně. Čekal, e začne hromobití. Znovu jl nedocenil. Tvářila se klidně a chvilku li mlčky. Pak promluvila.

A nemyslí, e je to od tebe necitelné, kdy mi to vůbec sděluje? Nebo to není u dávno pryč? Chce za tebou snad přijet?”

,,To ne. Má ale několik fotek a těmi mě chce přinutit k něčemu, co se jim nepodařilo tam, v Anglii,” vylezlo z něj pomalu.

,,A ty se jí tolik bojí?”

Teď u áni ne. Spí jsem se bál tebe.”

To jsi se bál úplně zbytečně, já u to toti vím. Někdo tě předběhl a informoval mě dřív, podívej,” a podávala mu obálku, kterou vytáhla z pod peřinky kočáru.

No nazdar, teď to bude trapas! zabědoval v duchu, ale nebylo to tak hrozné. Ukázala mu pár fotek, které zhotovil v Londýně polský errtigrant Jablonski.

Ta mrcha!” vyklouzlo mu z úst, ale nemyslel tím Dagmar Černou, nýbr osobu, která mu tehdý otevřela soukromou potu a ukradla od kadého záběru jeden. Tou zlodějkou mohla být jedině Sandra!

Nic si z toho Petře, nedělej!” smála se Klára. U jsem ti to odpustila. Jestlitě tě to baví, pusovat se při tanci s kočkama, tak snad dá aspoň na stará kolena pokoj.”

xxxx

Kdy se na to dívám s odstupem časuje to vechno tak jasné, e na to mohl nalítnout jen blbec,” sebekriticky doznal Petr, kdy se opět seel s kapitánem Bláhou. Kdybych to ale sám neproil, tak bych to asi nikomu nevěřil.”

Vy vědci jste stejně svým způsobem dětintí. ijete si ve svém vlastním světě, kde vám vechno plyne podle vaich exaktních fyzikálních zákonů. Pak se vám přihodí taková věc jako se stala vám a zjiujete, e v třídně rozděleném světě lidí platí zákony daleko sloitějí, ale stejně exaktní.”

Stejně by mne zajímalo, proč si pro tu taku nikdo nepřiel. Přece nemohli mít potuchy, e po nich jdete,” divil se Petr.

Nikdy soupeře nepodceňuj, to je osvědčená zásada naí práce. Moných vysvětlení je víc. Třeba se jim podařilo monitorovat hláení sledky. Nebo ten kluk, co vystoupil v Beneové, měl dát nějaké znamení a ta nae dívka, která ho pak legitimovala na nádraí, ho vyplaila. Jestli ale měl .postavit signál’ v Beneové, tak ten, kdo na to čekal, nemohl být v Mezně tak brzy jako rychlík. To by to musel moc kalit, uvaoval nahlas. Asi měli jetě nějaké pomocníky.”

Doufám, e teď u mí dají pokoj. Mám jiné starosti. V září mě ústav posílá do Sofie na sympozium. Referát u bych měl mít napsaný. Zatím jsem na to ani nesáhnul. Snad v srpnu. To budou holky jetě na chalupě, tak mi zbyde trocha klidu.”

Taky bych jej potřeboval,” povzdechl si kapitán Bláha. Ale musím počkat a na dovolenou, snad mi vyjde pěkné počasí a porostou houby.”

Divím se ale, e jste nezjistili nic bliího o tom Axmanovi. Vdy přece k nám jezdí dost často, tak se o něm musí něco vědět, ne?”

Snad vám mohu říci, e o Axmanovi toho nai soudruzi zjistili dost. Jezdí sem u deset let a je to podle referenci ministerstva zahraničního obchodu spolehlivý partner. Jene ten chlap, co vás kontaktoval, se za něj jen vydával. Soudruzi sl to ověřovali a přiil na to, e v době kdy jste seděl s .Axmanem’ v motorestu byl originál Axman v Brně a podepisoval důleitý, kontrakt. Ovem falený ,Axman’, tedy ten, kdo se pod tím jménem skrývá, nám doufám neuteče.”

Jetě mi, prosím vás, řekněte, jak dlouho jste to tam hlídali. Myslím ten přejezd v Mezně. Co kdy vás někdo z .Axmanových’ kumpánů zpozoroval a pro jistotu to včas vzdali?” pokračoval ve zvídavých otázkách Petr.

Jestli vás to zajímá, tak pozorovací stanovitě byla dvě. Kadé vzdáleno vzdunou čarou asi tři sta metrů. Soudruzi měli teleobjektivy, byli perfektně skryti. Ale náhoda je prevít. Mohlo se opravdu stát, e jsme je nějak vyplaili a v poslední chvíli odpřejímky vaí zásilky upustili.”

Co kdy se falený Axman znovu ozve?” chtěl vědět Petr.

Kvůli tomu jsme se, seil. Dobře teď poslouchejte,” řekl kapitán Bláha a začal dr. Sukoví vysvětlovat, co má v tom případě udělat.

xxxx

e vyjeli po tom Sukoví jako čert po hříné dui, je víc ne evidentní. Zdaleka jasno ale nemáme v otázce, proč? Vdy není jediný mezi vědeckovýzkumnými pracovníky ve svém oboru. A proč jim jde právě o něho? Zatím si myslím, e to má spojitost s energetikou, tedy s nějakým způsobem konzervace energie, hlavně sluneční, pro její pozdějí spotřebu. Doktor Suk se tím prý zabývá, ovem mimo svůj hlavní úkol.” Náčelník odboru se chvilku odmlčel, pak sáhl do jedné sloky na svém psacím stole a podal kapitánu Vránovi bílou obálku.

xxxx

,,Je tam pozvánka na odborný seminář o prognózách výroby a spotřeby energie v republice do konce století. Pořádá jej sekce vědeckotechnické společnosti na elektrofakultě, a kdy se podívá na jména přednáejících, určitě mi dá za pravdu, e bys to měl slýet. Uvede tě to aspoň v globálu do problematiky a pak se ti bude lépe studovat tohle.” Náčelník se omluvně pousmál a očima zavadil o přísluný fascikl odborných materiálů, získaných delegaturou Čs. komise pro atomovou energii u mezinárodního ústředí ve Vídni.

,,Je to vechno v angličtině, doufám,” ozval se poněkud zaraený Vrána, nebo si dokázal představit, jak se bude odbornými texty prokousávat celý víkend.

Něco je v rutině, ale hlavně je to angličtina. Jsou to prognózy potřeby energie USA do roku 2020 a tvým úkolem je vimnout si v nich vech disproporcí mezi poadavky a monostmi. Vak ví, co mám na mysli. Přítí týden to chci mít na stole, pak si na to sedneme znovu. Vyádáme si k tomu expertizu z resortu paliv a energetiky.”

? ? ?

Udělat si jasno v odborných materiálech by nemělo člověku s vysokokolským vzděláním v oboru a dlouholetou praxí činit velké potíe. Inenýr Souček z odboru vědeckotechnického rozvoje Federálního ministerstva paliv a energetiky pracoval rychle a racionálně a náměstkem vyádanou expertizu měl za odpoledne hotovou. Kdyby ji dal přepsat písařce načisto, musel by čekat do druhého dne. Rozhodl se tedy, e ji přepíe na stroji sám. Druhý den ráno ji leela v deskách náměstka ministra a čekal ji dalí postup.

Vnitřní sdělení: Pro: 1. náměstka ministra DŮVĚRNÉ!

čj. 16/76 SK Od: VTR Ing. Souček

Věc: Zhodnocení rezerv a potřeb tuhých paliv USA do r. 2000

Současný odhad identifikgvaných a hypotetických zdrojů je 3968 miliard tun. Vyloučí-li se z toho 388 miliard tun, je se nacházejí v hloubkách pod 1000 m, a dalích 42 % s mocností slojí do 40 cm, zbývá 2076 miliard tun, z nich asi 50 % lze v budoucnu těit, tedy 1038 miliard tun. Předpokládá se, e během dalích 50 let lze z nich odkrýt 60 %, tedy 600 miliard tun. Současnými technologiemi lze těit asi třetinu tohoto mnoství, tedy něco přes 200 miliard tun.

Rok

% Podíl uhlí na celk. spotřebě

Milióny

1975

18,7

590

1980

21,2

800

1985

23,3

1010

1990

25,7

1250

1995

27,9

1520

2000

30,0

1825

Pozn. Poslední zprávy, týkající se nových nalezi uhlí na Aljace, udávají z dlouhodobého hlediska nepodstatná mnoství. Předpokládaný nárůst do roku 2000 viz tabulka:

Z těchto hodnot vychází celková spotřeba uhelných paliv USA do konce století mení ne 30 miliard tun, co je asi 15 % jejich těitelných rezerv.

Reference:

1. P. Averitt: Uhelné zdroje USA

U. S. Geological Survey Bulletin, leden 1975

2. I. L. Taillour: Moné řádové zvýení těby uhlí na Aljace

U. S. Geological Survey Raport, duben 1974 Zpracoval Ing. Souček

Jdeme na to vylučovací metodou, seznámil kapitán Vrána svého kolegu Bláhu s předběnými výsledky jeho skupiny. Pokud jde o uhlí, tam jsou Státy soběstačné. Obdobně můeme vyloučit geotermální energií.

To jsou na tom tak dobře?” zeptal se Bláha.

Právě naopak. Existují studie, podle nich lze odhadnout geotermální energetické monosti USA, vyvinuté do 20 let, na 43 tisíc megawattů do konce století. Je to samozřejmě hodně, ale v jejich energetické bilanci to nic podstatného nezlepí. Podívej se na prognózy jejich potřeb. Zaměř se na cifry, je jsem shledal v dostupné literatuře. Zatímco spotřeba energie za minulý rok byla 80 quadů, v roce 2000 má být na úrovní dvou set těchto jednotek. A qeotermální příspěvek byl jen tři quady. No dobře,” pohlédl na překvapeného Bláhu. Quad nebo té quadrilion tepelných jednotek je jejich jednotka a znamená asi 100 miliónů tun uhlí.”

Kdy viděl, e ani tohle vyjádření Bláhu nepotěilo, přeel jetě k lapidárnějí představě. A takhle čtyřicet tisíc těkotonáních vlaků ti něco říká?

Abych řekl pravdu, tak čtyřicet vlaků si dokáu představit. No a quad je tisíckrát větí, ne moje představivost.

Oba se vlastním úvahám zasmáli a společně pokračovali v třídění dalích expertiz a pramenů. Vrána přistrčil Bláhovi kousek papíru, na který si opsal několik vět ze zahraniční publikace. Stálo tam:

Odhad zásob uranové rudy s koncentrací lepí ne jedno promile činí asi 3,6 miliónů tun. V dalích 50 letech mohou tyto rezervy vzrůst a na 7,5 miliónů tun, pokud se podaří zpracovat rudu nad 0,06 promile. Odhad zásob thoria pro jadernou energetiku činí 150 tisíc tun rudy s koncentrací lepí ne 0,1.

Je vidět, e ani zde je bota netlačí. A to jetě není zakalkulován program mnoivých reaktorů, dodal Vrána. Měl na mysli speciální druh jaderných reaktorů, zpracovávajících těpný odpad a vyrábějících plutonium.

Pokud je ovem americká vláda z výzkumného programu nekrtne. Jejich zavedením by toti enormně vzrostly zásoby plutonia.

Nemyslím, e by bylo tohle moné uhlídat. Mezinárodní statistiky uvádějí stovky kilogramů těpných látek, je se za dobu posledních deseti let nepodařilo vysledovat. Vzpomeň si, jak Izrael opatřil loď, plnou uranové rudy, souhlasil Vrána. Přitom stačí zamořit plutoniovým prachem třeba klimatizační systém důleitých budov, nebo vodovodní sí. Nemusí tedy ani jit o ilegální konstrukci atomové bomby. I kdy by to dnes, při současném stavu védy a techniky, dokázal průměrné zručný student fyziky.

Do jejich debaty zazněl telefon. Sekretářka náčelníka odboru je zvala na krátkou mimořádnou poradu s jejich éfem.

xxxx

Soudruzi, přijel k nám podplukovník áček z Vojenské akademie Antonína Zápotockého v Brně, uvedl právě vstupujícím podřízeným náčelník. Poádali jsme jeho katědru o vyjádření k potenciálně moným aplikacím Suková krystalu v nových druzích zbraní. Samozřejmě, tuto monost jsme nikdy nepodceňovali, avak scházel nám odborný komentář. Zdá se, e soudruh áček nám k tomu poví hodně. Prosím, soudruhu podplukovníku!”

Předem podotýkám, e aplikací můe být celá řada, počínaje dálkoměry a zaměřovači a konče rozbukami v konvenčních zbraních. Nás vak hlavně znepokojuje mylenka, e by se takového spoutěcího mechanismu dalo pouít i v neutronové pumě. Udělal mení pauzu a pozoroval, s jakou odezvou se jeho hypotéza setká. Vichni sledovali výklad s napětím. Jak víte, neutronová bomba není kvalitativně novým, jak se veřejnost domnívá, jakýmsi třetím typem bomby. Je to vlastně malá bomba vodíková, vyuívající syntézy izotopů vodíku deuteria a tritia. Tato reakce je velice příznivá pro generaci toku energeticky bohatých neutronů, přičem destruktivní účinky jsou mírné.

Proč je vůči ní neúčinná například olověná clona?” zeptal se náčelník.

Neutron se od ní odrazí jako koule kulečníku od mantinelu. Jde o nesrovnatelné hmotnosti. Je třeba postavit mu stejně hmotnou překáku, a tou je atom vodíku. Take lidská tkáň, větinou chemicky uhlovodany, je ideálním brzdným materiálem. Problém je ale s naskočením termojaderné syntézy. Jsou nutné extrémní teploty řádů stomiliónů stupňů a obrovské tlaky.

Ve vodíkové pumě se těchto extrém n ích podmínek dosáh ne pomocí malé atomové bomby, například uranové. Neutronová bomba se vak musí vejít do dělostřelecké munice, take by bylo mono uít jen malé hmotnosti rozbuky. Dnes je to ji vyřeeno, k dosaení vysokých teplot se pouije kritického mnoství americia, jeho stačí asi tři kilogramy, a extrémní tlak se docílí pomocí speciálně vyvinuté třaskavíny, účinnějí ne tritol. Pokud by se tyto zbytečnézátěedaly eliminovat, mohla by se vyrobit, teoreticky řečeno, neutronová munice i do puky. Vlastní deuteriová a tritiová patrona toti váí velice málo, třeba jen pár gramů. Vdy pojetí laserem řízené termojaderné fúze vychází právě ze série jaderných mikroexplozí.

Ano, máme k dispozici popisy projektů amerických laboratoří v Los Alamos a Lawrence Livermore, poznamenal kapitán Bláha. Tam vak jde o výkony řádu terawattů, které není mono vtěsnat do omezeného objemu krystalu Suková typu, by hypoteticky dokonalého.”

Jen si to, prosím vás, jetě nechte ověřit, já nejsem jaderný odborník, dodal ke své hypotéze podplukovník áček.

Slunce je podle mínění soudobé fyziky obrovským termojaderným reaktorem o celkovém výkonu 3,8 x 10 MW. Na jeden čtvereční metr zemského povrchu z tohoto výkonu dopadá mizivý zlomek, avak stále pozoruhodné mnoství, a to 1,326 kW. Toto číslo se nazývá solární konstanta. Na obrovské plochy poutí v Africe, Asii či Americe tudí dopadá neuvěřitelhé mnoství energie, je se během noci, kdy Slunce zmizí za obzorem, vyzáří v podobě infračerveného záření zcela zbytečně do kosmického prostoru.

Pouze část této energie má bezprostřední vliv na klimatické podmínky. Kdyby se podařilo nějakým způsobem tuto energii akumulovat a podle potřeby ji později čerpat, znamenalo by to vyřeení energetického problému. Prostudujeme-li pozorně prognostické úvahy v americkém projektu Independence Task Force z listopadu 1974, povimneme si úlohy, která je roli solární energie přisouzena. Podle této studie má být spotřeba solární energie v roce 2000 na úrovni a 94 quadů, přičem z ní můeme odečíst větrnou energii a podíl teplotního gradientu mořské vody v hodnotě 20 quadů, take zbývajících 68 quadů je nutné zajistit nějakým dosud neznámým mechanismem. Domnívám se, e v tom je klíč k otázce, proč ten zájem amerických speciálních slueb o doktora Suka.

Kapitán Vrána si vydechl, kdy odreferoval před náčelníkem a kolegy z odboru výsledek svého etření.

Jak jste se, soudruzi, vyrovnali s připomínkou ze tábu Civilní obrany? Mám na mysli domněnku o monosti spoutět termojadernou reakci energií, akumulovanou v krystalu doktora Suka?” zeptal se náčelník.

Spojili jsme se s Ústavem teoretické fyziky ČSAV a ti nás vyvedli z bludného kruhu,” doplnil jetě Vrána. Vytáhli na nás kvantovou teorii a pomocí Planckovy konstanty dokázali, e energii řádu terawattů nelze do objemu několika kubických centimetrů prostě nacpat. Tedy do elektronového obalu. Tam zatím doktor Suk dospěl. Pokud by se mu ovem podařilo objevit mechanismus na jaderné úrovni, pak by i to bylo moné. Podle nich je to prý úloha do přítího století,” uzavřel Vrána.

Dobrá. Take …

Náčelník odloil seit, kam si činil poznámky a sundal z očí brýle. Take, soudruzi, máme asi z naí strany souhrnné stanovisko k tomu, abychom si mohli odpovědět na otázku, proč se stal zájmovou osobou naich protivníků právě doktor Suk. Nyní jetě zbývá k celé věci stanovisko vedení FYZIKÁLU. Na zítřek jsem dojednal setkání s ředitelem ústavu. Při té příleitosti si nehodlám odpustit skromný dotaz. Nejde mi toti z hlavy jedna věc. Doktor Suk je zapojen do výzkumného týmu, který řeí úkol, jen snad ani přímo nesouvisí s tím jeho krystalem. Nevím, natolik se v tom nevyznám, ale zdá se mi, e on si s nesmírným zápalem, i kdy patrně za nepříli velkého nadení svých nadřízených bádá - abych to tak řekl - ve volném čase na vlastním písečku. Nebo se mýlím? Josef, co ty nato?

Kapitán Bláha pokrčil rameny. Soudruhu náčelníku, ústav pracuje na základě dlouhodobých plánů a pokud vím, doktor Suk si ve výzkumném týmu vede dobře, zadané úkoly plní přesně a . .

Počkej, tys mi asi nerozuměl. Já vůbec nepochybuji otom, e si své úkoly plní. Jene jak nám ukázala analýza .dotazníčku’, který mu předal ten chlap v motorestu, mají éfové Rubicon a spol. předevím zájem o ve, co se týká, mohu-li to tak nazvat, Sukový vlastní tvůrčí iniciativy, konkrétné toho jeho krystalu. Já vím, e ústav pracuje na závazných dlouhodobých plánech, které jsou předem schváleny, koordinovány, jejich plnění kontrolováno, a e není čas na nějaké soukromé experimentování. Ale na druhé straně - ijeme v době explóze vědeckotechnické revoluce a myslím si, e faktor času dostává zcela nové dimenze. Zejména v souboji s naimi protivníky, kdo dřív a tak dále. Nehodlám vám o tom dělat kolení. Ale co kdy třeba Sukův ,proexperimentovaný čas můe znamenat v nějakém směru obrovský předstih? A proto si nehodlám odpustit skromný dotaz řediteli FYZIKÁLU - ani bych se mu chtěl plést do kompetence - jak oni to hodnotí a zda i oni projevují patřičný interes o výsledky toho Suková .individuálního bádání’, o které se tak usilovně zajímá americká rozvédka. Čím se vracím zase zpátky k naim úkolům. Soudruhu Vráno, u jste probrali vechny osoby, které z ústavu odely za posledních deset let?”

xxxx

Konečné si dalo léto říci a vyhnalo teploměry i ve stínu nad třicítku. Mnoho Praanů si u máchalo tělo v sladké či slané vodě, jak se na správnou dovolenou sluí.

Petr se chystal v klidu dokončit naplánovanou práci.

Teď seděl v laboratoři a zrovna myslel na své dvě Kláry, jak se asi cáchají u rybníka. Asociací si přivodil jetě větí ízeň ne měl, a rozhodl se, e doplní zásoby kofol v ledničce vlastní výroby. Erámí leheika vypověděla zrovna v době, kdy jí bylo nejvíce potřeba a opraváři na sebe nechali čekat u druhý týden. Proč by ale měli fyzikové pít teplou limonádu, kdy si umějí poradit. Petr vzal prázdnou polystyrénovou krabici od osciloskopu TEKTRONIX, vyřízl do horního víka dvě díry a lednička byla na světě. Větí dírou se záklopkou se vkládaly a vyjímaly láhve, mení dírou se doléval z dewarových nádob tekutý vzduch. Lednička fungovala znamenitě.

V kantýně stála mení fronta a Petr u byl skoro na řadě, kdy mu za zády zachrchlal tlampač závodního rozhlas.

Inenýr Suk se dostaví okamitě na své pracovitě, má tam meziměsto! zajíkala se penzistka na ústředně, která neviděla praádný rozdíl mezi doktorem přírodních věd a inenýrem, nehledě na to, e oslovala kadého jako .inenýra’, aby si nemusela lámat hlavu, kdo je vlastně kdo. Je to bleskový hovor! dodala výzvě na naléhavosti.

Jenom se nezjanči, okřikl telefon ve své kanceláři, který ječel jako pominutý. Doktor Suk u telefonu, představil se klidně.

Petře, kde běhá? Já se snad zblázním! poznal rozčilený Klářin hlas. Znamenalo to, e se muselo stát něco mimořádného, co dokázalo jinak stoicky klidnou Kláru takto ,vytočit*.

Proboha, co se stalo? Co je s Klárkou?” uhodl jedinou monou alternativu a bál se domyslet.

To není nae Klárka. Petře, já ji nechci!” mluvila zmateně manelka.

Tak se uklidni a řekni mi souvislou větu, z které budu trochu moudrý!” okřikl ji. Kupodivu to pomohlo a tak se dozvěděl, i kdy přesto dost zdlouhavě, co se vlastně stalo.

Obě Kláry byly dopoledne nakupovat v místní samoobsluze a vrátily se před dvanáctou. Malá dostala polední polévku, kterou větinou vyplivala, trochu kaičky a ávu z pomeranče. Kdy usnula, poloila ji matka do kočáru, přikryla plenou, aby ji neobtěovaly mouchy a zavezla do zahrady pod mohutnou lípu, vrhající příjemný stín.

Klárka prospala obvykle celé odpoledne a do svačiny, budila se tedy kolem třetí. Tentokrát se vak ne a ne probudit. Matka vyla několikrát před chalupu, kdy ale viděla, e děcko jetě spi, rozhodla se je nebudit. V půl čtvrté se vak u neudrela a pomalu stáhla s tělíčka dítěte plenu. Musel to být pro ni ok. V kočárku leela holčička stejné velká jako Klárka, i vlásky měla stejně imlovaté, noičky opálené do zlatova. A přece to nebyla Klárka. Kadá máma má své dítě v očích tak zafixované, e jí stačí jediný letmý pohled. Zde jetě hrály roli i divné kalhotky, jaké Klára nikdy předtím neviděla a neprala. A v nich růová plena z papírové buničiny, kterou Klára nesnáela. Dávala přednost klasickým bílým látkovým plenám, které poctivě ob den vyvářela ve starém prádelním hrnci a ehlila po obou stranách. A teď koukala na takovou hrůzu. Papírová plena byla nasáklá močí a řídkou stolicí, ale holčička stále spala jako omámená. Zřejmě byla, protoe i kdy ji Klára vzala do náruče, nejevila známky probuzení.

Nebyla by to správná máma, kdyby nechala cizí děcko v tak zbědovaném stavu. Mozek jí sice odmítal přijmout zjitěnou skutečnost, ale srdcem pořád doufala, e se záhada vzápětí nějak vysvětlí, a Klárka se vrátí. Vzala to kukaččí mládě a zanesla k pumpě, kde měla stát plechovou vaničku s napumpovanou a sluncem prohřátou vodou. Stáhla děcku kalhotky a hodila je i s nacucanou plenou do kbelíku. Děcko stále spalo, i kdy mu houbou omývala zadeček. Zasypala ji zásypem, natáhla čisté kalhotky a vloila látkovou plenu, poslední shora z připraveného a vyehleného tůsku. Dítě slabě zavrnělo a z pusinky mu vyplíchla sprka nazelenalého zvratku.

Klára dítě znovu oetřila, uloila zpět do kočárku a za chvíli u uháněla do vsi. Nadpraporučk Kovařík, přísluník 00 VB, ji znal mnoho let, jetě kdy jezdila jako děcko k babičce na prázdniny. Ani po sňatku ji nepřestal tykat, ostatně jí tykal na vesnici skoro kadý.

Kam letí jako splaená? uvítal ji u na zahrádce, kde se hrabal ve skalničkách.

Někdo mi ukrad dítě! ukázala nic nechápajícímu Kovaříkovi dosud spící holčičku.

Hlavně, e ti ji zase vrátili. Vtipálek, viď? pokusil se o ert. Přitom ale pozorně sledoval obličej mladé matky, jestli z něj nevyčte něco o horečce z úpalu.

Copak nechápete? Vdy tohle není Klárka. Tohle dítě já vůbec neznám. Někdo mi ji vyměnil. Alespoň kdyby u mluvilo, to bych hned věděla, čí je. A spustila pláč.

No tak nebreč, něco s tím uděláme. Mámo, pocem!

zahřměl od zápraí do okna kuchyně, odkud se v momentě vykulila pravá jihočeská mamina. Kdy spatřila Kláru s dítětem, rozzářily se jí oči. Pak pohlédla na svého mue a tvář sejí zatáhla, nebo pochopila, e o něco běí. ,,Vem si ji na starost, a něco nevyvede, já sjedu do Budějic! oznámil lakonicky a běel se obléknout. Jetě se stavím v kanceláři a pokusím se tam brnknout, oznamoval jim v běhu. V minutě nastartoval kodovku a u chtěl vyrazit, kdy mu Klára vběhla do cesty. Selápl brzdy, a se zadek vozu stočil do strany a otevřeným oknem vykřikl něco nespisovného. Klára ho vak moc nevnímala. Popadla malou a sedla si s ní na zadní sedadlo.

Je nemocná, má teplotu. Musíme do pitálu!” oznámila nadpraporčíkovi, který pohlédl na svoji manelku, jakoby ádal o radu. Těmto věcem nerozuměl.

Jen je vem, táto! Tady by jim těko někdo pomohl,” potvrdila mu naléhavost cesty. A zavolejte do Prahy Petrovi.”

Stavíme se pro tebe na zpáteční cestě,” oznámil Kláře Kovařík před krajskou nemocnicí, kde ji i s cizím dítětem vysadil.Budeme tě asi potřebovat, a oni si ji tu stejně nechají.” A u uháněl k nádraí, kde na něj měl čekat psovod se sluebním psem a kapitán od kriminálky, oba narychlo svolaní radiotelefonem.

To neznáte ani jméno vlastní dcery? obořila se na Kláru přijímající sestra na dětském oddělení. A víte vůbec, jak se jmenujete vy?” troufala si. Prosím vá občanský průkaz,” vyřeila si hádanku po svém. Asi něco snědla, vak my u si s tím poradíme,” a opisovala z občanky do přijímací karty nacionále Klářiny vlastní dcery.

Nechte jí vypumpovat aludek a obsah mi schovejte pro laborku. Uděláme komplexní rozbor, kategoricky promluvil mladý lékař, který před chvílí dotelefonoval. Volala krajská správa SNB, dozorčí důstojník, take lékař věděl, e se s největí pravděpodobností jedná o otravu nějakým uspávajícím prostředkem. A vy se, maminko, nebojte, zítra bude jako rybička. Ale dáme vám ji domů a tak za tři čtyři dny, abychom měli jistotu.

Neastná Klára Suková odcházela k hlavnímu vchodu, kde u čekal soudruh Kovařík. Usadil Kláru do kodovky a rukou pokynul řidiči iguli-kombi, které se rozjelo za nimi. Vedle řidiče seděl jetě jeden mu v civilu a u zadních dveří leel na podlaze Rex, čtyřletý německý ovčák, který měl hlavu poloenou na předních prackách a spal. Hlava mu na prackách poskakovala, jak se vůz kodrcal po spravované dlabě. Pes ale leel klidně dál. Zřejmě byl na jízdu autem po cestách i necestách zvyklý.

Psovod si ji cestou připravoval postup, aby se na místě nemusel zdrovat zbytečnými úvahami. První, co na Kláře chtěl, byla noční koilka její unesené holčičky, dosud příjemně vonící čistým dětským tělíčkem.

Jetě e jsem ji nehodila do prádla,” ocenila svůj dvoudenní prací reim ubrečená matka.

Pes zavětřil naprázdnodo vzduchu, pozorně očichal koilku a chvilku zůstal stát. Pohlédl na psovoda, jakoby si nevěděl rady, ale pak se pohnul k zahradě a chvilku se pohyboval koený řemen, kterým byl přikurtován k psovodovi. Ten takovýchto překvapení zail mnoho, take náraz očekával. Zachytil jej levou paí, která se na moment proměnila v jakýsi teleskopický tlumič. Zachycenou energií pak psovoda hodila za psem a éf výjezdové skupiny musel za nimi běet jako o závod.

Rex hnal zahradou k třeňovce, kde se chvilku zdrel, nebo se tam stopa trochu zamotala. Pak prudce změnil směr a mířil k lesu, kde se zastavil na pokraji. Stopa tam končila.

Jsme v tunelu,” ohlásil psovod nastalou situaci svému nadřízenému, který ho po chvíli celý udýchaný doběhl.

Potvoro, to ti jednou oplatím. Hnát mě v tomhle vedru, pohrozil kapitán netečné se tvářícímu Rexovi.

Prohledej cestu, jestli někde nenajde otisky gum!“obrátil se k psovodovi. Tady sotva, je to tu moc tvrdé, ale kdyby někde dál byla loue, v blátě by mohlo něco zůstat,” uvaoval nahlas. Za deset minut sejmuli o třicet metrů dál do lesa, směrem k okresní silnici z Netolic do Krumlova, z blátíčka lesní cesty nádherné otisky pneumatik.

Vypadá to na kodovku,” dovolil si odhad zkuený kriminalista. Asi ji ukradli, kdy se nestarali o setření stop. Klidně tu loui mohli objet travou,” usoudil správně.

Nazítří objevila hlídka VB na parkoviti v Českých Budějovicích oputěnou kodovku, její státní poznávací značka byla den předtím hláena do seznamu odcizených vozidel. Hlídka přivolala vysílačkou technika, přesně podle dispozic, je obdrelapřed slubou. Technik vůz ohledal, sejmul vzorky pneumatik a řidičovy otisky, zjistil na spodku vozu lesní trávu a po otevření zavazadlového prostoru nael mezi nářadím zamírovaný kus hadru. Byla to původně sněhobílá dětská plena, moná e jetě včera.

Zjitěné otisky patřily majiteli vozu Janu Příkazkému z Prachatic. Měl stát jako vdy svoji zánovní světlemodrou kodovku u bytu na sídliti. Kdy přiel z práce domů, zjistil, e mu byla odcizena. Rychlá a přesná práce kriminalistů přinesla zjitění, e pachatel byl zřejmé profesionál, zámek ve voze nepokodil a pracoval v rukavicích.

Přece si ho někdo musel vimnout. Netolice nejsou zas tak velké, aby tam časně odpoledne projídělo tolik aut, nato světiemodrých, odhadoval zkuený kapitán kriminálky, kdy se seznámil s výsledkem prohlídky nalezeného vozu. Vdy ten únosce nebo únosci museli někde poblí zastavit, vystoupit, přinést cizí dítě a odnést Klárku, To ve je přece dost nápadné. A potom - li zřejmé najisto. Co znamená, e to asi nedělali z Chodu a vechno si předem připravili. Vytipovali, kdy a kde je nejvhodnějí situace ta děcka vyměnit, čili museli se tam nejdřív porozhlédnout a slídit, moná den, moná i víc dni dříve, jetě předtím, ne si ukradli pro samotnou akci auto v Prachaticích. e by si jich nebo toho auta nikdo neviml? Tomu nevěřím. Je třeba okamité zavolat nadpraporčíku Kovaříkovi, a zapojí členy Pomocné stráe VB a obejdou dům od domu, nejenom v blízkém okolí té Sukovic chalupy, a vyptají se kdekoho. A jestli ty únosce někdo zpozoroval, tak si snad bude pamatovat, jak vypadali … prostě potřebujeme získat aspoň přibliný popis, nařídil svému zástupci.

xxxx

Pátrací akce mezitím běela u třetí hodinu a výsledek ádný. Hlídky VB a PS prohlíely vechna vozidla v okresech České Budějovice, Český Krumlov, Jindřichův Hradec, Prachatice, Strakonice, PísekaTábor.O deváté hodině večer bylo pátrání rozířeno na celé území státu.

Ani matka, ani nikdo z českobudějovických přísluníků Bezpečnosti nemohl znát v prvních hodinách únosu motiv. Náčelník krajské správy vycházel z časového údaje, 13 a 15.30. Někde v tomto časovém intervalu dolo k záměně a pokud se tak stalo po třinácté hodině, měl pachatel do zjitění činu dobré dvě hodiny náskok. Za tu dobu se mohl dostat klidně do Prahy a odtud letecky kamkoliv po republice. A nejen po republice. Teď u od zjitění činu uběhlo pět hodin a únosce mohl být s obětí třeba i nad oceánem. Anebo naopak čeká přímo v Budějovicích, a se situace uklidní, podle známého přísloví o svícnu. Náčelník se spojil s Prahou.

xxxx

Z Českých Budějovic je to na nejblií hraniční přechod v Dolním Dvořiti asi tři čtvrtě hodiny, do Českých Velenic jen o pár minut víc. Pátrací akce začala v 17.30, směna na OPK se měla střídat v 18 hodin. Těsně před vystřídáním, kdy u by se dala očekávat mení pozornost kontrolujících orgánů, přijel do odbavovacího prostoru elegantní citroen s rakouskou poznávací značkou, začínající lineckým písmenem L. Řidič, hezký třicátník, byl trochu nervózní. Na zadním sedadle spalo děcko, asi desetiměsíční, podle náuniček děvčátko. Vedle děcka seděla bez zájmu o okolí mladá ena. Pasy měli oba rakouské, na jména Hans Frauendorf a Juta Frauendorfová. Děcko bylo zapsáno v pase mue a jmenovalo se Martha. Datum narození 15.12.1975 přivedlo kontrolujícího orgána do varu, i kdy pan Frauendorf nic nezpozoroval.

Warten Sie, bitte, omluvil se orgán, pokynul majiteli vozu, aby popojel mimo jízdní dráhu. Sám s oběma pasy odeel do budovy.

Po zhasnutí motoru začal unikat vzduch z hydropneumatického systému pérování.

Paní Frauendorfová se po chvíli zvedla a odela vyhledat toalety. Děcko stále spalo. Z rakouské strany přechodu pozoroval odstavené vozidlo pán středních let, ozbrojen silně zvětujícím triedrem značky Minolta. I kdy byl v civilu, věděla o něm směna OPK na československé straně přechodu své. Do loňského roku byl toti velitelem protějí rakouské celnice a pak zřejmé povýil. Dnes se objevil z ničeho nic, snad na někoho či něco čekal.

Citroën u téměř leel pupkem na těrku, kdy do prostoru hraničního přechodu přijela od Kapllce béová patnáctistovka iguli s budějovickým číslem. Vystoupili dva mui a jedna ena a vichni tři zamířili k budově. O chvilku později z ní vyla tá mladá ena, nyní v doprovodu celního inspektora a zamířili k citroënu. Děvčátko se mezitím probudilo a usedavé plakalo. Paní Frauendořfová se je marně snaila ukonejit a zrovna vylézala z vozu, aby děcko venku pohoupala v náručí, kdy k ní celník přistoupil.

Das sind vielleicht die Zähne, to asi budou zoubky, řekl a pohládil děvčátko po vláskách. Pak se otočil k eně, která s ním přila z budovy. Nenápadně zavrtěla hlavou. Vzápětí se objevil důstojník pasové kontroly ČSSR a vrátil manelům Frauendorfovým jejich pasy. Plynulou němčinou se omluvil za zdrení, přiloil dlaň ke títku zelené čepice, hraniční závora se zvedla a Citroën po naskočení motoru také. Zhoupl se na vzduchových poltářích a odplul do Rakouska. Skoro ve stejnou dobu se vydal igulík zpátky do Budějovic.

Náčelník odboru kontrarozvědky - sotva přilo na centrálu hláení o tom, čí je unesené dítě dal k sobě okamitě zavolat kapitána Bláhu, který se právě nacházel na opačném konci Prahy. Současně si vyádal u funkcionářů operativy řadu dalích nezbytných opatření.

Počítač nám hlásí, e máme v republice jen dvě osoby enského pohlaví, narozené v daném období, předloil náčelníkovi kapitán Vrána dvě jména v seznamu, podtrená modrým fixem. Seznam byl před čtvrthodinou vyplivnut tiskárnou počítače. Myslím jen vízáky,” dodal jetě, aby zdůraznil, e osoby na území ČSSR, které k nám přijely bez vízové povinnosti, v seznamu nejsou.

Tohle mrně, ukázal na jméno FRAUENDORF Martha 15. 12. 1975, projelo před hodinou přes OPK Dolní Dvořitě. Budějovičtí u byli přesvědčeni, e jsou na stopě, ale konfrontace s matkou dopadla negativně. Druhé děcko je stále v republice. Jmenuje se Annemarie HIRSCHOVÁ, narozená 16. 10.1975. Přihláena k pobytu spolu s matkou Marií HIRSCHO-VOU, státní občankou NSR, v Dětském sanatoriu eleznice u Jičína. Údajně na lékařské prohlídce před přijetím do lázní. Přijely přes Rozvadov předevčírem.”

Ověř přes Jičín, zda se nechystají k odjezdu! Bylo by dobré promluvit s primářem sanatoria. Určitě bude vědět něco bliího o dítěti, třeba nějaké detaily k jeho chorobě nebo mateřská znamení, jizvička a tak dále. Vak ví, co mám na mysli. Náčelník se chvilku odmlčel, pak pohlédl na hodinky. U by tu měl být Bláha.”

Byl vyrozuměn a je na cestě.”

Dobrá. Myslel jsem, e se dostaneme dnes domů dřív, ale zase to vypadá na přesčas,” usmál se na Vránu. Ty nemá hlad?”

Vlastně jsem si ho ani nestačil uvědomit. Jestli chcete, nechám vám něco donést. Je tady jetě Anička, prý dnes nikam nepospíchá,” nabídl náčelníkovi.

Jen ji poli domů, já si dojdu na chvilku něco sníst naproti do restaurace. Kdyby něco, skoč pro mne.”

Vrchní právě stavěl před jednoho z hostů talíř s ebírkem a rýí, jediným dietním jídlem, které toho večera na sekrtaném jídelníčku zbylo, kdy k hostovi přisedl mladí mu v tvídovém saku a něco mu potichu vykládal. Host se jen napil z malého piva, jídla se ani nedotkl a kývl znovu na vrchního. Nechal na stole dvacetikorunu a rychle s mladým muem odeel. Vrchní na ně nechápavé pohlédl, pak strčil dvacetikorunu do iroké prkenice a jídlo odnesl zpátky do kuchyně.

Jičín zjistil, e ta západní Němka s dítětem dnes odcestovala. Prý měla mezistátní hovor z Norimberka, pak urychleně sbalila saky páky a odjela. Bylo prý to zcela nečekané, zítra měla její dcera absolvovat komplexní vyetření. Údajné mozková choroba, encefalitida, ale doktoři děcko kloudně ani neviděli.”

Vrána vyklopil co věděl, ale náčelníka tím příli nenadchl. e mu překazil večeři, to tak nevadilo. Horí byla představa, e nemají jediné vodítko, jak by ověřili, e děcko, které Hirschová doveze na hranice, nebude malá Klára Suková.

Přece nepoenem tu neastnou mámu od jednoho hraničního přechodu k druhému. Co kdy je to jen náhoda nebo klamný manévr?” Náčelník nevěřícně zakýval hlavou a pak utrousil zlomyslnou poznámku: Jetě e nám sem dalí rodinky s malými děvčátky tak často nejezdí, to bych se snad ani nenasnídal.” Maloval vak čerta na zeď.

Hatě hlásí přejezd dvou Italů s děckem. Cíl cesty jsou Luhačovice, hlásila sluba oběma muům, kdy vstoupilí do místnosti. Dítě je ale černovláska, pravá Talijánka,” dodala sluba.

Dnení chemie dělá zázraky, odbyl chabý argument Vrána. U enských nikdy nemůe mít jistotu, hlavně pokud jde o barvu vlasů.

Zapeklitá situace. Popis Klárky byl nejednoznačný, matka nemohla nabídnout jedinou kloudnou fotografii a z kriminalistického pohledu jediný a průkazný prostředek k dokázání totonosti by u batolat nikdo nenavrhoval. Otisky prstů se berou ponejvíce jen proviněným a dítě je při svém zrození tím nejnevinnějím.

xxxx

Doktor Suk byl na své chalupě v jiních Čechách u třetí hodinu. e tam nenalezl dcerku jej celkem nepřekvapilo. Vlastně to podle Klářina zmateného telefonu čekal. Teď vak tady scházela i manelka a to u bylo příli. Sice věděl, e pomáhá soudruhům od Bezpečnosti, ale vůbec neměl představu o tom, jakým způsobem by jim mohla pomoci. Nadpraporčik Kovařík ho vak ubezpečil, e jim určitě nějak platná bude.

Vlastně je jediná, která malou Klárku můe spolehlivě identifikovat, poučil Petra, který se poučovat nechával jen nerad. Tentokrát ale musel uznat, e má nadpraporčík pravdu.

Dalí půlhodinu strávili skoro bez jediného slova. Občas hodili očkem po telefonu, ale ten je přezíral a nevydal jediný zvuk.

Zavolám tam sám, něco u by mohli vědět, rozhoupal se před půlnocí nadpraporčík, protoe u ho čekání zmáhalo a chtěl si jít domů lehnout. Vytočil číslo budějovické Bezpečnosti a představil se. Pak proti očekávání zavěsil. Zvonek aparátu za půl minuty zadrnčel.

Ano, to jsem byl já,” ujistil dozorčího na druhém konci linky, e to byl skutečně on, kdo volal. Chvilku pozorně naslouchal a pak znovu zavěsil.

Tak, hochu, můeme si jít lehnout. Klára jela někam na Folmavu nebo snad na Rozvadov. To nebude doma do půlnoci, i kdyby hnali auák na doraz.

Klára Suková chtěla po návratu z Dolního Dvořitě jet domů sama, ale soudruzi jí vysvětlili, e ji budou jetě potřebovat a v noci by kadá půlhodinka mohla hrát roli. Nabídli jí silnou a voňavou kávu a chtěli poslat pro něco k jídlu, ale na to neměla ani pomylení. Poádala dokonce řidiče igulíku, který s ní byl na hraničním přechodu, o cigaretu. Ochotněji připálil a chápavě pokrčil rameny, kdy se po nadechnutí ze sparty zakuckala. Pochopil, e je nekuřačka, a e sl chce vylepit duevní pohodu.

Čendo, moc si tady nedělej pohodlí, má před sebou dalí treku!” vpadl do místností dalí přísluník v civilu a něco řidiči potichu sdělil. Ten se podíval soucitné na Kláru a pak pozorně na své hodinky.

Necháme ji aspoň dopít to kafe, pak vyrazíme,” domáhal se jetě chvilky klidu, ne vak pro sebe.

Cestou přes Písek a Nepomuk se Klára trochu prospala a před Plzní u byla zase fit. Věděla z krátkého vysvětlení, které jí řidič Čeněk Polívka před odjezdem dopřál: Plzeň bude pro ně nejlepí místo, odkud se dá za hodinu dorazit jak na Rozvadov, tak na Folmavu. To jsou nejpravděpodobnějí hraniční přechody, kterými by se mohla vracet do NSR jedna tamějí občanka s dcerou, odpovídající, i kdy jen zhruba, věku malé Klárky.

Myslím, e skutečná matka by se nevracela s dcerou na noc. Alespoň já bych to neudělala,” přemýlela Klára nahlas.

To je od vás moudré, ale co kdy to není skutečná matka?” Klára přikývla a odhodlaně odpověděla:

Pojedu třeba přes celou republiku, jen kdy ji najdu!” Nemohla v této chvíli tuit, e její dítě putuje skutečné na druhý konec republiky. Ale to netuil nikdo, nebo přesněji, skoro nikdo. Skoro nikdo znamenalo skupinu lidí na centrále v Praze, kteří si řadili případ malé Klárky do logických souvislostí.

Teoreticky musíme připustit monost, e vechny tyhle přejezdy mrňat z ničeho nic a na noc mohla být dobře uitá bouda,” uvaoval nahlas kapitán Vrána. Proti nemáme ádný argument, protoe si zatím nikdo nedal práci se statistikou, kolik vízových cizinců s děckama přejede hranici tohoto státu na noc. Ostatně bych se divil, e by to někoho zajímalo.”

Kromě nás,” promluvil potichu náčelník. Jene ta bouda by nás měla moná odlákat od skutečného místa přechodu, o datu a čase ani nemluvě. Vdycky jsem se snail dívat na daný problém z několika zorných úhlů a co moná s největím odstupem. A to znamená ujasnit si úlohu protivníka a její zadání. Jaký je tvůj názor?” obrátil se na kapitána Bláhu.

Zadání je podle mne asi takové: unést dítě zájmové osoby, tedy doktora Suka, dopravit je do místa, odkud bude moci fungovat jako rukojmí a slouit k dalímu vydírání. První část úlohy se jim zatím podařila. Dítě unesli, ale zatím asi ne tam, kam chtějí. A kde je jejich cíl? Obecně řečeno, mimo hranice socialistického tábora. Hlavní problém pro ně tedy je přechod přes hranici nejen naeho státu, ale přes hranici socialistického tábora. A pro ně je jedno, kde tuto hranici přejdou.”

Náčelník se rozkalal, protoe si Bláha zapálil cigaretu, ani si uvědomil, e u náčelníka je to zakázáno.

Josef, nehul mi tady, prosím tě, já vím, e to nemůe vydret, ale vdy je to jako kdy na mne chce spáchat atentát!” Prosebné mu dal najevo, e ho kouř drádí.

Bláha zhasl cigaretu.

Promiňte! Ale chtěl jsem říci, e zatímco my hlídáme čáru od Pomezí po Hatě, oni mohli v klidu přejet přes NDR do Západního Berlína nebo třeba do Maďarska a odtud do Vídně.”

Jak? zvolal Vrána.

To mohl provést například maďarský státní přísluník. Nebo někdo z NDR, prostě někdo, kdo má v pase zapsané děcko, ale přicestoval k nám přes hranice sám. Na zpáteční cestě jede s dítětem. Nebo to mohl udělat zdejí občan. Třeba si na tu pinavou práci u nás najali někoho z těch, kdo by za dolar zabil i vlastního tátu. Myslíte, e by riskovali sami jet přes hranice s ukradeným Svitěm?” Bláha v rozčilení přeel do hovorového jazyka.

To pochybuji. Na to jsou moc fajnoví. Dokonce si myslím, e to celé zadali nějaké agentuře, specializované na obchod s lidmi. Kdy u by do toho li v zemi určení, tak jen z pozadí, jako řídící element,” namítl náčelník. Ale v kadém případě je třeba upozornit neprodlené vechny hraniční přechody, nejen s NSR a Rakouskem. V tom má Bláha pravdu.”

Vrána okamitě vystartoval do druhé místnosti, aby zavolal operačnímu důstojníkovi.

Jak je daleko rozpracování kolem osoby faleného Axma-na? obrátil se náčelník na Bláhu.

Ta zelená renaultka estnáctka, jak u jsem vám hlásil, byla vypůjčena v Pragocaru na jméno Ernst Freitag, zaměstnanec soukromé firmy z Bochumu, NSR . .

Kapitán Bláha rozevřel svůj evidovaný seit, aby doloil náčelníkovi dosavadní výsledky. Vyplývalo z nich, e vůz byl vrácen druhého dne po vypůjčení, najeto podle tachometru 320 kilometrů. Vypůjčitel uhradil stanovenou denní taxu včetně ujetých kilometrů a 15 procent půjčovného, platil v hotovosti valutou, západoněmeckými markami. Předloil pas, vízum i mezinárodní řidičský průkaz. Podle popisu, jak jej shodně uvedli úřednice i předávací technik z Pragocaru, se vak zevnějek diametrálně lií od popisu osoby, která kontaktovala doktora Suka v motorestu. Vypůjčitel renaůltky * Freitag přicestoval do Prahy letadlem a ubytován byl v Jalté, odcestoval po třech dnech letecky opět do NSR. Účel pobytu u nás je ve vízové ádosti uveden jako krátkodobá turistická návtěva. V hotelu se přes den nezdroval, nikdo za ním nepřiel ani s nikým netelefonoval.

Vypadá to, e přijel za někým, kdo sehrál úlohu faleného Axmana a jemu Freitag na dobu kontaktu se Sukem poskytl i tu vypůjčenou renaultku, řekl kapitán Bláha a pokračoval:

Předpokládáme, e Freitag přesně instruoval onoho dosud nám neznámého člověka, který pak měl zorganizovat akci k převzetí materiálů od Suka a s největí pravděpodobností také únos dítěte v případě; e Suk odmítne nebo akci prozradí anebo se akce tak či onak nepodaří.

Jene tady nejde jen o únos, ale o výměnu za cizí dítě. To ovem znamená, e nejdřív musel někdo to cizí, dosud bezejmenné děátko přivézt a opatrovat … ale proč to vůbec takhle nastrojili … co tím sledovali … v tom se musíme teprve rozebrat. Teď ovem máme hlavní úkol zachránit Klárku Sukovou.” Náčelník pratil pěstí do stolií. Děti si krást nenecháme!

Ve dveřích se objevil kapitán Vrána. Ne stačil cokoliv říci, obdrel od svého náčelníka rozkaz ihned do Budějovic. Obsah rozkazu si opakoval, kdy u seděl ve voze.

xxxx ?

Za půldruhé hodiny hlásila krajská správa Plzeň záchyt hledaného cizího státního přísluníka patnáct kilometrů za Plzní, směrem na Stříbro. Hlídka VB tam zastavila západoněmecký vůz BMW 1800 s norimberským číslem, řízený Annemarií Hirschovou. Na zadním sedadle spalo děcko. Hlídka svůj objev nahlásila rádiem a dostala pokyn pokusit se západoněmeckou občanku zadret. Samozřejmě musí pro takové zadrení existovat důvod a ten se dá tak narychlo nalézt dost nesnadně.

Poručík Kadlec, velitel hlídky, znal německy jen pár konverzačních vět. A tak dostal spásný nápad - vysvětlil paní Hirschové, e za chvíli přijede .Dolmetscher’, tlumočník a do té doby je nutno posečkat. Hirschováse sice začala rozčilovat, ale to u Kadlecův kolega najel igulíkem. před jejího bavoráka.

Natěstí malou Annemarii nic neprobudilo a cumlala ve spánku dudlíka, jakoby ho chtěla ve vzteku rozkousnout. Její matce se něco podobného povedlo s cigaretou, kterou se jí nepodařilo zapálit na první pokus. Chtěla to napravit, ale pak s cigaretou vihla vzteky o zem.

Zanedlouho se od Plzně přiřítil vůz, se skřípěním brzd zastavil, a to právě za bavorákem, který tak zůstal zaklesnut jako v pasti. Z vozu vystoupil mu se enou a bez otálení začali s paní Hirschovou hovořit v její mateřtině. Chvíli něco namítala, ale pak otevřela zadní dveře bavoráka. Rozsvítilo se osvětlení interiéru a příchozí ena se naklonila nad spícím dítětem. Dlouho si je prohlíela. Pak se vrátila do vozu, kterým před chvílí přijela z Plzně.

Kadlec se spojil rádiem s dozorčím a ohlásil mu výsledek negativní.

Dostal příkaz paní Hirschové se omluvit a jet za jejím bavorákem a na OPK Rozvadov. Tím se vyloučí monost, e by Hirschová jetě někde cestou dítě vyměnila.

xxxx

Vy jste soudruh Suk z Prahy?” zeptal se Petra poručík SNB u vchodu do budovy krajské správy v českých Budějovicích. Kdy mi předloíte vá občanský průkaz, tak vám vydám dopis, který je adresován na vae jméno. Jinak bych jej musel dát do poty. Prohlédl Petrovu legitimaci, pozorně zkontroloval podobu fotografie s realitou, souhlasně zabručel a podal Petrovi obálku s rukopisem pro něj tak známým. Uvnitř byl narychlo načrtnutý list papíru:

Petře, můj drahý!

Jetě před několika hodinami jsem byla přesvědčena, e se s Tebou nechám rozvést. ivot můj, dříve, a ná, po narození Klárky, byl plně podřízen ivotu Tvému a zejména Tvé práci. Nic jiného Tě tak nezaměstnávalo, bez ohledu na Tvé ostatní povinnosti jako otce, jako právě ta práce. Kvůli ní jsi byl pryč, kdy se Ti narodila dcera. A kvůli ní jsem já, zatím, o dceru přila.

Myslela jsem si tedy, e za to můe Ty. A proto se Ti omlouvám. Trochu jsem se nechala strhnout tím vím, co jsem proila v posledních hodinách. Musí to být straní lidé, kdy se uchýlili ktak hroznému způsobu. A čí je to druhé děcko? S tím si asi hlavu nelámou. Třeba jeho máma je někde právě tak ťzoufalá jako já. Nebo snad ani mámu nemá.

Chtěla jsem Ti jetě říci, e za ní musí jít do nemocnice. Za tou druhou. Dones jí tam nějaké noční koilky naí Klárky, nějakou hračku a kup jí ovoce. Banány nebo pomeranče. Určité jí to prospěje. Já toti nevím, co budu v přítích čtyřiadvaceti hodinách dělat. U jsem byla na přechodu v Dvořiti, včera večer. Vrátila jsem se po osmé do Budějovic a hned mne zase vezli do Plzně. To abych mohla přesně říci, zda se jedná o nae dítě. Bohuel v obou případech to nae Klárka nebyla.

Tetf čekám, e zase někam pojedu, prý snad do Znojma. Ale já na to raději nemyslím, pojedu kamkoliv, jen kdy Klárku najdeme. Jsou na mne moc hodní, i kdy kvůli tomu nespí a nemohou ani domů, za svými.

Líbá Klára.”

Vy jste její otec? zeptal se Petra nedůvěřivě oetřující lékař. Jen jestli to s tou péčí nějak nepřeháníte!?

Jak tomu mám rozumět?”

Asi tak, e bych na vás nejraději podal trestní oznámení, váený pane. Protoe takto zanedbané dítě se mi do rukou nedostalo u dlouho!” vyjel ostře na Petra. Vae dítě má oboustranné vykloubení kyčelních kloubů a mělo u být čtyři měsíce ve fixačním aparátku. Copak jste s ní nebyli ve třech měsících na rentgenu?

Petr zůstal jako opařený, ale zachránil hó primář, kterého do pokoje poslala vrchní sestra. Sice také chtěla, aby Petrovi dal co proto, ale primář věděl své.

Byla plná tranquilizérů. Vypumpovali jsme jí aludek a zavedli venózně glukózu. Kromě toho má pozdě poznané vykloubení …

To u mi tady oetřující lékař hlásil. Myslím, e chápu jeho rozhořčení.”

Primář vedl Petra k postýlce u okna, kde leela holčička a rukou strkala do plastikové hračky, luté kachničky. Kdy k ní přistoupili oba mui, pohlédla na ně očima bez zájmu a znovu se věnovala své hračce.

Zkuste ji vzít na ruku, uvidíte, e to vůbec nezná. Jiné děti v jejím věku u dovedou komunikovat s okolím, ona je vak úplně uzavřená.

Petr se opatrně naklonil do postýlky, vzal dítě oběma rukama pod zádíčky a zdvihl k sobě. Nijak se nebránilo, jen si ho udiveně prohlíelo. Pohladil je a zeptal se primáře:

Myslíte, e je mentálně opoděná?

To bych netvrdil. Jen se u ní dosud pro to nestačil vyvinout smysl. Co by se ale dalo časem napravit.

Co podle vás je ,časem’? Rok, dva?

Domnívám se, e rok ve vhodném rodinném prostředí by dítě úplné zahojil.Myslím duevně. No a ty klouby, to také asi rok, moná déle. Hanouskův typ fixačního aparátku bych u ale nedal. Abych vám řekl pravdu, úplné v pořádku to asi nebude u nikdy, ale okolí nic nepozná. Snad ji budou ve dvaceti vice bolet kyčle a nebude moci dlouho nosit vysoké podpatky. Ale ít se dá i bez nich. Vlastně,” primář se plácl rukou do čela, co vám to tady povídám, vdy to vae dcera není. Promiňte, prosím.

Kdy se vám mám přiznat,tak mě to velice zajímá. Onajeto svým způsobem také moje dcera, i kdy podstrčená, potichu řekl Petr. Vrátil zatím bezejmennou holčičku zpátky do postýlky.

Přijdu se zase podívat. Brzy.” Podali si s primářem ruce.

Laboratorní vyetření obsahu aludku podstrčeného děcka nepřineslo ádné podstatné informace. Uspávači prostředek byl podán rozputěn v mléce a nedal se blíe specifikovat. Takových medikamentů je dnes ve světě obrovské mnoství druhů a bez alespoň přibliného typu nevede analýzak jednoznačnému výsledku. Přesto se farmakolog vyjádřil před kapitánem Vránou z Federálního ministerstva vnitra v tom smyslu, e podle přísady, pouité pro tabletování, usuzuje na firmu Ciba-Geigy, výcarsko. Léky tohoto druhu vak Ciba-Geigy do Československa nedováí. Zda je dováí do jiných zemí RVHP, farmakolog nevěděl. Dotaz na ministerstvu zdravotnictví si učiní soudruzi z FMV sami.

Jetě bude nutné provést, soudruhu kapitáne, parazitologické vyetření. Není vyloučeno, e dítě je bacilonosičem některé exotické choroby a mohlo by přenést infekci na jiná déčka v kolektivním zařízení. To vám moná vysvětluje, proč zatím dríme holčičku v izolaci.

Primář vedl kapitána do své kanceláře, kde u stály na stole dvě voňavé kávy, pozornost vrchní sestry.

Asi jste se toho moc nedozvěděl, e?” pousmál se na Vránu primář. Stálo vám to za tu cestu z Prahy do Budějovic?”

Hypotéz nevymýlím, jak říkal Newton, dovolil si Vrána zacitovat klasika fyziky, ale kadá indicie má svůj význam. To konec konců platí i ve vaí práci. Kdy se ukáe, e ten prostředek opravdu dělá Ciba-Giegy, a ujiuji vás, e si referenční vzorek opatříme, pak se budeme starat o to, zda takový lék je distribuován v zemích RVHP,” chvilku se odmlčel a sledoval, zda mu primář rozumí.

Pak byste mohli dojít k závěru, e děcku byl prostředek podán mimo území naeho státu? Není to sice příli exaktní, ale hladina barbiturátů v krvi by tomu odpovídala.

Jsme v časové tísni a exaktní přístup si nemůeme dovolit. Nepřítel má skoro den náskok a kdy ho dopadneme co nejdřív, o to víc času si pak můeme dovolit na rozebráni případu. Nedopadneme-li ho vůbec, je exaktní filozofování na draka. Promiňte mi ten výraz.

Dopili kávu, Vrána se podíval na svoje digitálky a pokrčil rameny na znamení, e by rád s primářem pohovořil déle, ale čas jiín nepřeje.

Nasedl před nemocnicí do vozu a u u chtěl zavelet řidiči své obvyklé - Směr Praha!, ale pak plácl společníka u volantu po zádech a pověděl mu jakoby omluvně: Michale, vem to jetě jednou zpátky na krajskou správu.

Byl to okamitý nápad, ale spí intuice.

Záhy se mělo ukázat, e správná.

Kapitánu Vránovi toti neel z hlavy ten pán s triedrem na rakouské straně hraničního přechodu v Horním Dvořiti, o něm se zmiňovala svodka přísluníků OPK.

Výsledek bleskového etření o předchozím ubytování manelů Hanse Frauendorfa a Juty Frauendorfové z Lince, které provedli soudruzi z budějovické operační směny na Vávrovo přání, vyzněl v tom smyslu, e poslední pobytový večer v hotelu Zvon v Českých Budějovicích, kde dotyční rakoutí občané přespali, byl obohacen o návtěvu. Nějaká, patrně manelská dvojice z Československa, zřejmě známí Frauendorfových, přila do hotelu rovně asi s ročním miminkem. Během večeře a posléze i střídmé zábavy u vína spalo děcko oněch známých na pokoji společně s malou Marthou Frauen-dorfovou. Pak si své dítě zase dotyčná manelská dvojice, která si ve Zvonu nevzala ubytování, zase z pokoje odnesla a hotel opustila …

xxxx

Kdo cestoval jetě počátkem edesátých let přes túrovo, má v paměti nevelký městys, leící při břehu Dunaje. Dnes je to významná zemědělská a průmyslová základna jiního Slovenska. A pro stovky vlakových souprav, tisíce vagónů a desetitisíce cestujících vysoce frekventovaný elezniční uzel, odkud se mezinárodním rychlíkem dostane za hodinu do Budapeti. Dunajský veletok tu tvoří hranici dvou přátelských socialistických států. Pravda, hraniční reim je tý jako na vech přechodech. Vládne tu pestrásmésstejnokrojů pohraničníků, celníků i elezničářů obou zemí a nezbytná dvojjazyčnost sluby í provozu. Cestující projídějí mimo sezónu ponejvíce ve čtyřech dvojicích mezinárodních expresů - Amicus, Balt-Orient, Meridian a Hungária. Avak v letním období vzroste tento počet na jedenáct, navíc v sobotu a neděli jetě po jedné dvojici. Mimoto zvlátní vlaky tuzemských i zahraničnícl cestovních kanceláří oběma směry. Proto není divu, e v takovém parném letním dni na stanici ve túrovu pracovnic pasové a celní kontroly propotí i dvě bundokoile za směnu. A kdy se tu setká naráz několik vlakových souprav, musí ven vichni, včetně náčelníka i zástupce oddělení pasové kontroly. Nebo eleznice je netrpělivá, jízdní řád i grafikony jsou vypočteny na minutu.

Věkový průměr zdejích přísluníků OPK za poslední roky značně omládl, nicméně tu slouí jetě několik starých harcovníků, kteří patřili kdysi k původní sestavě dunajské pohraniční stráe. Nezestárli. Tento typ lidí nestárne. Pouze olehané tváře a hlubí vrásky připomínají tisíce kilometrů, najezděných za kadého počasí na rychlých člunech. Avak jejich zkuené oko má stále tu ostrost vidění, které při slubě na hranici je často sotva zastupitelné by i nejmodernějí technikou.

A samozřejmě, vedle nich a spolu s nimi je tu generace mladých, politicky i odborně připravených ochránců státní hranice.

Jedna obvyklá letní horká směna končí, avak jetě dřív ne dojde ke střídání, přichází na OPK dálnopis. Jeho obsah vyburcuje vechny přísluníky, kteří se u pomalu chystali na cestu domů, těili na osvěující sprchu a vytouený odpočinek. V takové chvíli jde vak vechno stranou. Shromaďují se v kanceláři. Má někdo nějaký poznatek?

Mohlo by se zdát, e je to neuvěřitelná náhoda - ale strámistr Stefan Uhrík na náhody nevěří. Sám je novopečeným mladým otcem, ví, co je za starost a péči s osmiměsíčním děckem. Ta módně vyfintěná enská, kterou před dvěma hodinami kontroloval, s sebou nevezla ani pár suchých plínek navíc. Děcko … ano, vzpomíná si, e to byla holčička, stále plakala, potřebovala u asi dávno přebalit. Napadlo jej, jak vůbec mohla ta enská v letním vedru táhnout takové mrně bez nejnutnéjího vybavení, to by přece pořádná máma neudělala. Ptal se jí, nepotřebuje-li nějakou pomoc, ano, maďarský se jí ptal, protoe měla maďarský pas. Odpověděla, , e to do Budapeti u vydrí. Připadala mu nějaká divná, jako by o dítě ani neměla příli zájem …

Pito, jak vypadala? Nevzpomněl by sis najméno? chytá se stébélka naděje vedoucí směny nadpraporčík Debnár, zatímco ostatní visí tefanovi na rtech.

tefan Uhrík si není jist, zda by se mu mohlo vybavit nějaké jméno. Avak popsat onu módně oblečenou cestující by mohl, celkem přesně, májj dosud v čerstvé paměti. Počkejte, ale to jméno …”

O několik minut později se rozezněl sluební dálnopis mezi OPK túrovo a Prahou. A o hodinu později telefon v místnosti náčelníka odboru. Ostře prořízl ticho letní noci a vytrhl z klímání poručíka Boroe, který byl pozván jako tlumočník. Náčelník seděl v křesle u konferenčního stolku, ale nespal.

To budou maďartí soudruzi, Laco, vezmi to sám! pokynul poručíkovi, který vyskočil a zdvihl sluchátko. Kývl hlavou náčelníkovi na znamení, e je to opravdu Budape.

Poručík si během telefonování poznamenával ve do bloku.

Potřebují matku nezvěstné nebo nejbliího příbuzného..

Matka je v Plzni, otec odjel z Prahy do Netolic. Tedy do Budapeti musí matka.

Nebylo by lepí poslat otce?

To sotva. Na tyhle věci jsou enské spolehlivějí. Náčelník byl unavený a chviličku bojoval s chutí na kávu. Pak rezignoval. Zavolám generálovi. Ty zavolej na letku a já postavím na dvě pořádný kafata. Tentokrát si je zaslouíme.

Vrátil se za pět minut s dvěma turky a krabičkou cigaret.

Postavil tácek před telefonujícího poručíka Boroe a mlčky před něj přisunul krabičku bétéček.

Letka hlásí, e v pět letí speciál do Sofie. Mohou vzít doprovod s matkou dítěte do Budapeti.”

Dobrá, to by lo. Volej Plzeňáky, a jsou v půl páté s maminkou v Ruzyni. A konečné mi připal to retko, to je doba, ne ti dojde, e náčelník má právo si zahřeit!

xxxx?

Hotel Gellért pod stejnojmenným vrcholem na budínském břehu Dunaje je u dnes pro maďarskou metropoli poněkud archaickým. Vyrostly zde za poslední dobu modernějí hotely jako Evropa či Hilton-Budapest, přesto je Gellért i nadále vyhledáván zahraničními turisty konzervativnějího raení a proud hostů ve vestibulu nijak neopadává.

V tom ruchu si nikdo nepoviml nenápadného mue, který se u před dobrou půlhodinou usadil v jednom z bytelných křesel a pokuřoval z krabičky kossuthek, volně poloené na stolku. Pak z ničeho nic krabičku strčil do kapsy saka, právě v okamiku, kdy se odlepila od recepční přepáky mladá dáma. Vyla před hotel. Tam nasedla do bílé renaultky s rakouskou poznávací značkou a dvojitým vídeňským W” vedle čísla. Na zadní sedadlo poloila opatrně velkou podlouhlou koenou taku s dvěma přezkami. Poté nastartovala a odjela kolem lázní Rudás Bát k výpadovce na Balaton.

Mu ve vestibulu vyel volným krokem před hotel. Auta přijíděla a odjíděla, olivrejovaný portýr dirigoval poslíčky se zavazadly a vyháněl z vyhraeného parkovitě drzé řidiče bez hotelového průkazu.

Sledovací skupina maďarské Státní bezpečnosti pracovala přesně a s vysokou dávkou profesionální zkuenosti. První simca, která za bílou renaultkou vyjela, zabočila na Erzébéthídu do Peti. Z navigace u Dunaje vyjela dacia a převzala tafetu. Rádioprovoz mezi vozy byl omezen na minimum a do éteru ly zprávy přes skramblér, elektronické zařízení, které invertovalo nízké frekvence do vysokých a naopak. Kdo by si chtěl naladit stejný provozní kmitočet, uslyel by pouze nesrozumitelné krátké věty.

Renaultka sjela z výpadovky, zamířila do zahradní čtvrti a zastavila před starí vilou secesního stylu. Dáma vystoupila z vozu, - s takou přela pískovou cestičku k domovním dveřím, kde dvakrát krátce stiskla zvonek. V okně se posunula záclona a za chvilku se dveře vily otevřely. Zvenku nebylo vidět, kdo vlastně otevřel.

O několik minut později zastavilo na kraji boční uličky auto střední velikosti, vlastně mikrobus, bez oken v plechové karosérii. Reklama firmy ORION TV SZERVISZ hlásila, e mu s opravárenskou branou, který opustil řidičskou kabinu a proel mezi zahradami boční uličkou, právě tak úzkou, e se do ní autem dál nedalo zajet, někomu co nevidět spraví televizor.

Ze secesní vily vyhlédl z prvního patra mu těko určitelného věku, pozorně si prohlédl mikrobus a opraváře, stoupajícího zvolna do mírného svahu. Kdy se opravář dostal mimo zorný úhel, mu zmizel z okna a zavřel je, ačkoliv venku bylo skoro třicet stupňů. Rozhovor uvnitř vily nebylo moné ádným dostupným prostředkem detekovat. Metoda odposlechu pomocí laserového svazku není zdaleka tak praktická, jak by se laikovi mohlo zdát. V ideálním případě je okenní tabulka rozechvívaná akustickým tlakem řeči a moduluje laserový svazek přesně v hovorové frekvenci. Úhel dopadu musí být volen tak, aby bylo moné odraený svazek zachytit citlivým fotonásobičem. Málokdy je poloha zájmového objektu taková, e tento druh odposlechu umoní. Kromě toho je kmitání okenních tabulek obvykle ztíeno záclonami, které akustický tlak ztlumí, stejně tak jako vnitřní tabulky v dvojitém okně.

Poručík Imre Kovacz marně ladil v mikrobuse s firmou ORION citlivý zesilovač s tranzistory FET, avak ve sluchátkách slyel jen um. Prohlíel úzkým průzorem v karosérii prostor před vchodem do vily a trpělivě čekal. Hledáčkem plynového C02 laseru, pracujícího na vlnové délce 10,6 mikrometrů, pro lidské oko neviditelné, zkusil vechna okna v přízemí vily i v patře, ale bez výsledku.

Bylo přesně dvanáct hodin, kdy z vily vyla tá mladá dáma, obtíená stejnou podlouhlou takou, nasedla do renaultky a odjela. O dvě minuty později zastavila před vilou volha, z které vystoupili tři mui a rychlým krokem kráčeli ke vchodu. Scéna se záclonkou v okně se opakovala, dveře se otevřely ó poznání později. Sotva trojice muů vela do vily, vrátil se televizní mechanik z obchůzky a se servisním vozem firmy ORION odjel. Renaultka přivedla sledovačku zpátky před hotel Gellért a za tu dobu se za ní vystřídaly tři vozy. Řidička jela ostře a jeden vůz sledovačky hlásil rádiem, e se několikrát dopustila dopravního přestupku. Dáma vůz před Gellértem uzamkla a zamířila do vstupní haly. Větrací okénko v renaultce nechala otevřeno.

Promiňte, prosím, račte být madame Woodcocková? oslovil ji uvnitř sotva čtyřicetiletý mu v dobře padnoucím moderním obleku vídeňskou němčinou. Dáma odpověděla trochu rozpačitě anglicky:

I beg your pardon. I diďn catch you. Promiňte, přeslechla jsem.

Madame Woodcock, arent you. Jste paní Woodcocková, e? zopakoval bez váhání svoji otázku anglicky.

Pohlédla na něj pátravě, pak zavrtěla hlavou.

No, I am not. It must be misunderstanding. Sorry! Ne, to bude asi omyl. Promiňte!” Omluvila se a spěchala k výtahům. Mu pokrčil rameny a vyel před hotel.

Dáma, snad omylem povaovaná za paní Woodcockovou, vystoupila asi za deset minut z hotelového výtahu, sledována nosičem s dvěma objemnými koenými kufry. Nosič je postavil k renaultce a pomohl je naloit do zavazadlového prostoru. Okolní ruch kypěl čile dál.

Nosič zavazadel převzal dvacetiilinkovou bankovku a uctivě poděkoval.

Dáma usedla do renaultky a spustila přední okno. Zapálila si cigaretu a vyfoukla kouř ven z okna. Pak se rozjela směrem k letiti ve Ferihegyi.

Cestující na lince British European Air ways do Londýna dostaví se do odbavovacího prostoru.” Hlasatelka opakovala výzvu v angličtině, rutině a maďartině několikrát, pak oznámila přílet letadla společnosti MALÉV z Kodaně. Hlouček netrpělivých cestujících se pohnul a pomalu mizel v odbavovací hale. Mladá ena, zřejmě matka s dítětem na ruce stále seděla v pohodlné koené sedačce a vyčkávala, a se fronta u pasové kontroly zkrátí na přijatelnějí délku. Dítě bylo mrzuté a pofňukávalo. ena mu několikrát otřela pusinku papírovým ubrouskem. Nejevilo vak o tento druh zábavy zájem a stupňovalo kňourání, a skoro začalo plakat. Matka se zvedla a přela do odbavovací haly. Z kabelky vytáhla rakouský pas a podala ho okénkem ke kontrole. Pasový orgán pozorně studoval záznamy v pase a vízové doloce. Pak pokynul hlavou na znamení, e je vechno v pořádku. Maminka s dítětem vstoupila do,tranzitního prostoru.

Last call to passengers for the Flight Number BEA 701 to London … Poslední výzva pro cestující na lince společnosti BEA do Londýna.” Tranzitní halou se ozýval hlas letuky, která s malou vysílačkou procházela kolem snack-baru a sháněla poslední chybějící cestující, aby se dostavili k východu na letitní plochu.

Madam, are you also flying with us? Letíte s námi, paní?” Yes. I hope so. Ano, to doufám,” odpověděla maminka s dítětem na ruce a váhavě vstala z koenkového křesla. Rozhlédla se opatrné po tranzitní hale, avak nezdálo se, e by jí kdokoliv chtěl v odletu zabránit. Volným krokem zmenova-lala vzdálenost k poslední kontrole, kde měla odevzdat palubní vstupenku a překročit pomyslnou hraniční čáru.

You are Mrs. Schuster and this is your daughter Clara. Is it true? Vy jste paní Schusterová s dcerou Clarou, není-li pravda?” otázal se důstojník maďarské pasové kontroly. Kdy dostal kladnou odpověď, přijal od tázané její palubní vstupenku a poloil ji stranou od ostatních, které vybral předtím. Poádal maminku, aby moment posečkala.

Zriičeho nic se vedle rakouské cestující objevila mladá černovlasá ena, doprovázená uniformovaným přísluníkem maďarské milice.

Naklonila se k dítěti a vzápětí vykřikla vzrueně hlasem, napolo dueným slzami:

Klárko! Moje Klárko!”

Kadé děátko, kadé nemluvně zná hlas své matky a poznala jej okamitě i Klárka Suková. Ale to u drela pravou maminku ručkama kolem krku.

Mrs. Schuster, would you please follow me! You are suspected of kidnapping this baby,” řekl korektně, ale nesmlouvavě důstojník maďarské pasové kontroly rakouské pasaérce.

lljuin-18 Československých aerolinií přistál podle letového řádu. Major Pánek s paní Sukovou a dcerkou Klárkou vystoupili jako první cestující a nepouili přistaveného autobusu. Proli do tranzitu a nebyli ani překvapeni, kdy se tam setkali s doktorem Sukem, celým radostí bez sebe. Nevěděl, koho má obejmout prvního, tak začal u Pánka.

Ani nevím, jak vám mám poděkovat, soudruhu, rozplýval se těstím. Přeruil jej náčelník OPK Ruzyně, který se s Pánkem přátelsky pozdravil a připomněl, e sanitka u čeká.

K čemu sanitka?” zaprotestoval překvapený otec.

Dostalo se mu vysvětlení? e dítě musí zůstat několik dní na pozorování v motolské nemocnici, protoe by se mohly projevit následky předchozího nedobrovolného oputění republiky.

Take budu zase sám?”

Ale Péo, vdy je to v jejím zájmu, uklidnila ho trochu manelka. A ten dopis jsi dostal? Asi jsem ho vůbec neměla psát, viď?”

Náčelník oddělení pasové kontroly je vyvedl sluebním východem z tranzitu a v chodbě se s nimi rozloučil.

Přeji vám oběma, vlastně co povídám, vem třem hodně těstí!”

Petr proíval stísněný pocit a nejraději by někam vypadl, ale věděl, e by bylo Kláře samotné smutno. Sdíleli tedy stísněnost společně a prohodili občas mezi sebou jen nejnutnějích pár vět, jako neví, kolik je hodin?”, co dávají v televizi?” atak. Petr měl zrovna na jazyku zpestření konverzace v podobě otázky, dá si se mnou kafe?, kdy zazvonil zvonek.

Byl to kapitán Bláha. Kláře přinesl pěknou kytici a postavil na stůl láhev.

Jdu to s vámi trochu oslavit, jsou to vlastně takové opoděné křtiny, e?”

Klára strčila kytku do vázy a otevřela mikulovskou Romanci.

Tak jak se vám líbilo v Budapeti, mladá paní?” zeptal se Bláha s nevinným plamínkem v očích.

Jako bych tam ani nebyla. Nic nevím, vechno se mi v paměti slilo. Jedině ten horor, kdy jsem viděla v autě před hotelem koenou taku a v ní byla Klára.” Slzy měla zase v očích. Přenáeli si ji jako vysavač.”

Na to raději nemyslete, hlavně, e jste vichni v pořádku doma!”

Povídali pak jeden přes druhého a smáli se jako maturanti po dobře udělané zkouce. Romance nedoznala dlouhého trvání a na řadu přila stoličná z mrazáku.

Vím, e bych se neměla moc vyptávat, ale stejně by mě zajímalo, jak ji v tom hotelu nali,” osmělila se konečně Klára.

Vy myslíte tu Rakuanku Schusterovou? Ona je to původně Maďarka, provdaná do Rakouska. A tak přijela na návtěvu k strýčkovi do Budapeti, aby mu ukázala dcerku. Oveme nepravou. Tu, která teď leí v Budějovicích.”

A jak se s ní dostala k nám?” neudrel zvědavost na uzdě Petr Suk.

Na maďarský cestovní pas, který byl dokonale padělán a s ním přicestovala paní Herempólyiová, tedy Schůsterová s nepravou dcerkou letadlem do Prahy. O dalí se postaral falený Axman, kterého u taky máme …ale víc u ode mne nechtějte vědět, zatím zdaleka není případ uzavřen, chápete?”

Rozumím,” přisvědčil Petr.

Jenom jetě tolik - nebýt jednoho ikovného mládence z pasovky ve túrovu, který nás uvedl na stopu, tak bychom to asi tak rychle nezvládli. Mám na mysli to odkrytí Schusterové v budapeském hotelu. Ono je koneckonců dost divné … a na to přili nai maďartí soudruzi … e neteř přijede na návtěvu ke strýčkovi, který má pěknou vilu, a ubytuje se nikoli u svého strýce, ale v hotelu.”

A co bude s tím abcem v budějovické nemocnici?” projevil se mateřský cit Kláry Sukové.

Maďarské ministerstvo zahraničních věcí podává oficiální notu Rakuanům a také Britům. Jestli to mrně je občanka jedné nebo druhé země, tak se bude muset vrátit.”

A co kdy to není jejich občanka?”

To tedy nevím. V Budějovicích zjistili jakýsi virus, jaterní choroba nebo co, tomu já nerozumím. A Hygienický ústav předpokládá, e to vypadá na typickou chorobu z Anatolie.” Bláha chvilku zmlkl, aby zjistil stupeň překvapení.

Proboha, to je někde v Turecku, ne? asla Klára.

Jo, jo. Ale spousta Turků pracuje v západní Evropě. Gastarbeitři, hlavně v NSR. A spousta je jich tam taky načerno. Kdy se ocitnou na dně, jsou ochotni prodat i vlastní děcko. A takové rodiče u těko vypátrá i Interpol.”

A její pravé jméno?”

Kdo ví. Jo, abych nezapomněl, je to podivné, taková pravá enská, představte si, a u má přeliv,” vynesl Bláha poslední trumf.

Myslíte, e by nám ji půjčili, a ji z nemocnice pustí? Mohla by s naí Klárou být u násnachalupě. Určitě by jí to prospělo,” navrhla Klára a podívala se na Petra. Nic neřekl, tedy souhlasil.

To já nemohu posoudit. Ale ne se zjistí, kam vlastně patří, tak bude někde muset být. Snad v kojeneckém ústavu v Praze? Odloených dětí je víc ne se patří.” Bláha jí nechtěl dát ádnou naději. Své řekne také červený kří, v Brně je na to celá instituce.”

Prosím vás, soudruhu Bláho, můete-li o tom hovořit … snad to není sluební tajemství,” začal Petr po chvíli ticha, které se kolem stolu rozhostilo, proč ta banda únosců nám dala do kočárku cizí dítě? Vdy se mohli vlastně uspokojit s únosem naí Klárky? K čemu jim mělo slouit to podstrčené mrně?

Aby vám neustále připomínalo, měsíc po měsíci a moná rok po roku, e přesně takhle vyrůstá, začíná chodit a mluvit vae vlastní dítě. Rafinovaně, surové a sadisticky stupňovaný psychologický nátlak, jeho konečným cílem bylo dohnat doktora Suka a jeho enu k tomu, aby nakonec zradili za cenu znovuzískání toho nejdraího, co člověk má.

Klára Suková si přikryla dlaněmi oči, aby skryla slzy, které jí prudce vyhrkly.

Petr, rozpačitě kalaje, vytáhl z kapsy kapesník a vtiskl ho etrně manelce do ruky.

Kapitán Bláha pohlédl na hodinky, dopil svoji sklenku a chystal se k odchodu.

Budeme vás jetě potřebovat, řekl Sukovi. K svědeckému protokolu a ke konfrontaci s panem Hejtmarem.”

S Hejtmarem? zvolal překvapeně Petr. S tím …

Ne s inenýrem Arnotem Hejtmarem, vy myslíte toho, co u vás pracoval v ústavu a po osmaedesátém opustil nezákonně republiku. Ten ije v NSR. Tohle je jeho bratr Otakar Hejtmar z Prahy, v současné době ve vazbě.

Ale já tohohle bratra nikdy neviděl!

Viděl, viděl. Seděl jste s ním v motorestu u kafe. A taky vám telefonoval do bytu a hodil do schránky tu taku. Jene vystupoval jako Axman. Tedy jako falený Axman. Jeho zevnějek jste nám popsal správně a velmi nám to pomohlo při pátrání i při srovnávání s dalími popisy jeho osoby, které uvedli někteří občané z Netolic a recepční z budějovického hotelu.

Tak on byl v Netolicích a unesl nai Klárku? vykřikla Klára Suková.’

Bláha se omluvně usmál. Vechno se časem dozvíte, a bude vyetřování skončeno a případ soudně uzavřen.”

srpen 1981

Autokemp v Zámardí na Balatonu byl do posledního m ístečka obsazen a podobal se zdál i malířové paletě, na ní se slévají vechny barvy dohromady. Zblízka hlaholil autokemp jazykovým babylónem.

U vody na dětském hřiti si hrálo hejno dřobotiny vcelku bez jazykových potíí. Říci v posunku větu jako podej mi ten kyblík” nedá velkou práci a není k tomu potřebná jazyková kola. Rodiče seděli opodál, pokud neleeli na nafukovacích matracích. Maminky se občas nadzvedly z nejvhodnéjí opalovací polohy, aby se přesvědčily, zda se jejich mrně právě nepokouí přeplavat jezero, nebo do Tihány na druhém břehu je to pouhých pět est kilometrů.

Na pískoviti se dvě holčičky snaily uplácat z mokrého písku tunel. Jedna z nich, blonďatá, najednou ztratila rovnováhu a lápla té druhé do rozpracovaného díla. Druhá holčička, černovlasá, začala brečet a nabrala kurs k rezervaci, vyhraené rodičům.

Řeknu to mámě, Kláro, jak jsi pitomá,” projevila znalost praského hovorového výrazivá. Blondýnka tuila průvih a začala jednat.

Petruko, nechoď alovat, dám ti vejkačku,” zkusila to nejdřív úplatkem. Hned vak změnila taktiku a začala vyhroovat.

A nepučím ti mojí nánu, heč,” volala za sestřičkou. Ta ale utíkala k mámě, co mohla. Mohla docela dobře a nikdo by nepoznal, e před pěti lety prodělala displasii kyčelních kloubů.

Z lehátka se zvedla mladá ena a chytila černovlásku do náruče.

Holky, u jste zase v sobě? e vám dám na zadek?”

Ty to asi tak dokáe, macecho,” zabručel z polospánku mu na sousedním lehátku, zřejmě tatínek obou holčiček.

Konec