Penalta smrti - Alois Jone

Delta Mekongu se zaleskla ve sporém světle měsíce, který na okamik vyplul mezi mraky.

V kabině takřka neslyitelně zazněl tichý hlas pilota:

Jsme nad pevninou, pane. Začínám stoupat.”

Doktor Arnold Ribben zívl, protáhl se, sňal navyklým pohybem palce a ukazováčku ve světě téměř zapomenutý cvikr, rukou přihladil neposluné, řídké vlasy ostřihané na jeka a zahleděl se dolů, pod trup letadla, které právě v tom okamiku prudce zvedlo nos.

Ksakru,” Ribben tlumeně zaklel, jako kdyby ten idiot nevěděl, e tuhle parádu nesnáím.”

Letadlo se ocitlo mezi hustými bílými mraky. Ribben se nachýlil k tlačítku zvonku, ale ani je nestačil zmáčknout. Za jeho zády se objevil irokoplecf, zavalitý mu s podnosem, na kterém stála sklenka koňaku a velká sklenice sodovky.

Ribben zdvihl oči a uspokojeně pokývl. Mu poloil tác na nízký stolek a zmizel z kabiny do zádi letadla.

Ribben se napil.

Ne, tenhle svět u není podle jeho gusta. Na stará kolena se vleče kamsi do neznáma, do dungle, na schůzku, od které si moc nesliboval, ale přesto se na ni vydal.

U pomalu není místo, kde se dá pokojně dýchat, nato pracovat. Tahle mizerná planeta se zbláznila. A on se vláčí půlkou světa ze svého pohodlného ranče na hranicích Paraguaye, vyhýbá se civilizaci, plaví se přes Rlo na ostrov svaté Heleny, zpola vyhnanec jako Napoleon, zpola utečenec, pitomou a nebezpečnou kocábkou do Kapského Města, kde ho kamarádi přijali opravdu dobře, aby mohl nasednout do vlastního letadla, které na něho čekalo.

A teď u se konečně blíi k svému cíli kdesi na hranicích Thajska, Barmy a Laosu, směřuje na Zlatý trojúhelník.

Co od něho očekávají? Co chce ten tlustý náfuka, ten podělaný Ital Carpano, který sl nechává říkat generalissimus?

Jaký můe mít návrh?

Letadlo se prudce stočilo po křidle.

Ribben pocítil slabou nevolnost. Uchopil sklenku

s koňakem, ale kdy ji přiloil ke rtům, zjistil, e je prázdná.

Tentokrát tlačítko zvonku prudce zmáčkl.

Po jeho pravici se objevil mu s novou sklenkou.

Bravo, Alfi, myslí na mne.”

Mu, stojící pevně na krátkých nohách i při neklidném letu, se zaklebil a opět zmizel.

Letadlo se ve vzduchovém víru propadlo. Zhoupnutí trvalo jen několik vteřin, ale Ribben pocítil nepříjemný tlak v oblasti aludku.

Vztekle uchopil mluvítko.

Willi, co tam ten lutej idiot vyvádí, copak opravdu nemůe řídit letoun ty?

Nemělo by to smysl, éfe,” ozval se v mikrofonu hlas Williho. Za tohle nemůe. A počasí opravdu není nejlepí. Říkal, e začíná období deů. Co nevidět opustíme Mekong, tím končí vekerá orientace…

Ribben se znechuceně zvrátil do sedadla. Vyhlédl z okna. Neviděl nic ne tmu. Měl bych se pokusit usnout, řekl sám k sobě polohlasně.

Ten zvyk má po pradědovi. Ten by se asi divil. Alfréd, Arthur von Ribben. Ano, pradědeček se jetě psával s von. Doil se devadesátky a zemřel v minulém století. Bylo to na Silvestra. O půlnoci společně se synem zpívali Horst Wessel Lied, připili si ampaňským, a potom prý pradědeček odeel do svého pokoje. Za chvíli se ozvala rána a… Seděl v křesle, oblečený v parádní uniformě a pod ním leela jeho oblíbená pistole. Na stole na bílou čtvrtku papíru napsal na rozloučenou jedinou větu: A ije moje Německo.”

Ribben se uklíbl.

Německo! U neexistovalo. A s ním ani Francie, Holandsko, Belgie. Před deseti lety vznikly Spojené státy Západní Evropy. Jen Velká Británie se nepřipojila. Takřka celý svět byl rozdělen na zóny. Spojené státy Severní Ameriky, Spojené státy Severní a Jiní As.e, Spojené státy Východní Evropy; pokud tuhle stupidní teorii prosadí i v Jiní Americe, potom u nebude na zemi opravdu místečka k pokojnému ivotu.

Moná, e by bylo nejlepí ukončit to podobně jako praděd. Nakonec, mají to v rodině, táta to udělal právě tak. A pistoli zdědil on. K ničemu Jinému se u tak jako tak nehodí.

Nesmírně tlustý mu s odulými rty, vodově modrýma očima a holou lebkou se potil, i kdy klimatizace běela naplno. Seděl pohodlně v rozloitém křesle, civěl na obrovskou mapu ozařovanou slabým, fosforizujícím světlem a kouřil doutník.

Pohlédl na číslice naskakující pravidelně v levém horním rohu mapy a zamručel:

U by tu měli být..

Minuty ubíhaly.

Jeho pozornost probudil malý světlý bod, který se objevil na mapě a zvolna se pohyboval po trase, která se v tom okamiku modře rozzářila.

Konečně!” Tlustý mu si viditelně oddechl a zaeptal.

To je Ribben.” Cusham by se měl objevit někde na severovýchodě, letí z Nepálu.

Malý svítící bod se pozvolna blíil k červeně svítícímu kruhu uprostřed mapy. A druhý takový bod se objevil nahoře na jejím severovýchodním okraji.

Tloutík uhasil doutník, a kdy utiil záchvat náhlého kale, spokojeně si zamnul ruce.

Tak to bychom měli.”

Zmáčkl jedno z mnoha tlačítek, seřazených na levém opěradle pohovky. Sedadlo se začalo neslyně sunout vzhůru a současně se kupředu naklánělo i opěradlo. Něco cvaklo a tlustý mu stál na vlastních nohách, ani musel vynaloit jakoukoli námahu. Rozkročil se a zvlátní, pomalou a kolébavou chůzí vyel z místnosti.

ena seděla ve vedlejí místnosti na měkkém koberci, obklopená několika poltáři, a kojila dítě. Místnost byla téměř prázdná, a na lakovaný nízký stolek a obrazovku plastické televize, zabudovanou ve stěně. luté a červené světlo dvou lampiónů měkce dopadalo na tvář eny, oblečené v japonském kimonu.

Při příchodu mue se ulekané pohnula, ale mu ji pohybem ruky uklidnil.

Dokolébal se k ní a naklonil se nad dítětem.

Jak se má?” ptal se nezvykle jemným hlasem.

Dobře, pane,” odvětila ena japonsky.

Mu svratil obočí.

Kolikrát ti mám říkat, abys mi neříkala pane. Pro mne jsi matkou mého syna. A já jsem Vittore…

ena mlčela.

Rozuměla jsi mi? pokračoval podráděným tónem.

ena pokývla hlavou.

Mu jetě chvíli postával, potom se pomalu obrátil a odkolébal se zpět do vedlejího pokoje.

Zahleděl se na osvětlenou mapu. Oba svítící body se ji takřka přiblíily k červeně svítícímu krouku.

Mu přistoupil ke stěně a dotkl se jí. Hned na to se začala rozestupovat. Za ní se pozvolna objevovalo jediné velké okno, zabírající celou plochu místnosti. Mu uchopil dalekohled a zahleděl se na tmavou oblohu.

Z reproduktoru se ozvala změ několika vět, pronáených ve patné angličtině.

Nějaký domorodec navázal kontakt s pilotem a naváděl letadlo na přistání. Hlaholil měkkou zpěvavou angličtinou, v ní se takřka ztrácelo anglické hrdelní er, nahrazované hláskou el.

Mu odloil dalekohled.

Zahleděl se znovu na plastickou mapu. Svítící bod se překryl s červeně svítícím kruhem a zmizel. Druhý bod, který se přiblioval ze severovýchodu, byl jetě nepatrně vzdálen, kdy se znovu ozval hlas domorodce z pozemního personálu letitě, který naváděl na přistání druhé letadlo.

Oba stroje přistály v pořádku, tuwane,” ozvalo se hned poté z reproduktoru. Cestující jsou na cestě k vaemu domu. Očekávejte je za deset minut.”

Dobrá, Yangu, postarej se o hlídky. Nikdo se nesmí přiblíit, je to jasné?”

Jasné, tuwane.”

Za několik minut nato neslyně zabrzdil před vchodem rozsáhlého nízkého bungalovu, ukrytého v bujné zeleni tropického pralesa, japonský vůz. Domorodec sedící vedle řidiče vystoupil a otevřel zadní dveře.

Z auta vztekle vyskočil doktor Ribben a zmateně se rozhlíel kolem sebe.

Tlustý mu mu vykročil vstříc a napřáhl na uvítanou mohutnou válečkovitou ruku.

Vítám vás, Ribbene, jsem Vittore Carpano.”

Ribben nechal nabízenou dlaň bez povimnutí.

Co to má znamenat?!” vykřikl panělský, ale hned přeel do angličtiny. Jak si můete dovolit bránit mým lidem, aby mne doprovázeli?”

Klid, doktore,” usmál se chlácholivě tloutík. 0 vai osobní strá je postaráno, za několik hodin se vai mui probudí z příjemného spánku a budou mít vekeré pohodlí. Neměl jsem jinou volbu. Schůzka, na kterou jsem vás pozval, je opravdu přísně tajná a já nevěřím nikomu.”

Tak proč mne zvete, člověče?” zasyčel Ribben.

Proto, abych vám nabídl přátelství a předevím  výjimečný obchod. Pojďte dál…

,,Wa, obrátil se k domorodci, doprovoď naeho hosta a pečuj o jeho pohodlí. Omluvte mne na několik minut, počkám na naeho dalího společníka. Hned jsem u vás, doktore.”

Sotva konsternovaný Ribben zmizel uvnitř bungalovu, zastavil před vchodem dalí vůz.

Celý ceremoniál se opakoval s poněkud nečekaným zakončením.

Mu, který vystoupil z auta, se choval naprosto klidné.

Jsem John Cusham,” řekl sue a chladně stiskl nabízenou ruku.

Doufám, e mi nemáte za zlé, Cushame, e jsem musel zabránit vaemu doprovodu v cestě sem. Udělal jsem to výhradně z bezpečnostních důvodů.”

Jistěe ne, Carpano,” odvětil tie statný, ale tíhlý protějek. Trochu jste se zmýlil, ale doufám, e se ani vy nebudete zlobit, kdy vám řeknu, e moji lidé se postarali o vá pozemní personál na letiti. Důvody jsou stejné. Vichni jsou v pořádku, a na jednoho. Ten je, bohuel, mrtvý…”

Tlustý mu se násilně zasmál.

Bravo, Cushame, myslím, e jsem vás za spojence zvolil oprávněně. Ale prosím, pojďte dál. Určitě nepohrdnete malým občerstvením. Cesta proběhla v klidu?”

Cusham bez rozpaků pokračoval v chůzi dovnitř domu.

A na to intermezzo s vaimi lidmi, ano. Myslím, e nikdo nemá nejmení tuení, kde se právě nacházím. A na mé lidi, samozřejmě.”

Malé občerstvení, jak večeři o sedmi Chodech nazval Carpano, probíhalo v naprostém tichu. Jídla byla servírována po čínském způsobu, ale tyčinky nahradily evropské příbory. Carpano nejprve sám ochutnal z kadé misky,

kterou přináeli domorodí sluhové, a potom teprve personál nabízel oběma dalím stolovníkům.

Nejprve se ozval Cusham.

Musím říci, e večeře je rozhodně na mnohem vyí úrovni ne přivítání, které jste nám oběma přichystal.”

Tlustý mu se uklonil a pozvedl sklenku s červeným vínem.

Tohle, bohuel, nebo bohudík, není zdejí víno. Italské Chianti, přátelé, se nedá ničím nahradit. Jetě jednou se omlouvám, připíjím na vae zdraví a na spolupráci.”

Rád bych věděl,” ozval se Ribben, jak si nai spolupráci představujete, Carpano, jetě jste se o tom nezmínil ani slovem.”

Omluvte mne, Ribbene, ale byl by hřích, ruit vám poitek z dobrého jídla, nemyslíte? Vechno má svůj čas. Věřte, e na projednání naí záleitosti budeme mít dostatek času a jsem přesvědčen, e vás můj projekt zaujme. Ale nyní si poslute ovocem, pánové, prosím.”

tihlý Malajec, bronzově snědý, oděný v languti, dlouhém stydkém pásu, přinesl mísu s lákavě vyhlíejícími plody. Cusham neodolal.

Tlustý mu ho pozoroval s úsměvem na rtech.

Vidíte, Cushame, jak jste neopatrný. Vůbec vás nenapadlo, e jsem ovoce neochutnal. Kdybych chtěl, mohl jste být v přítích vteřinách mrtvý.”

Cusham strnul. Náhle vykřikl a vyjmul z úst nějaký drobný předmět, který se zlatě a rudě zaleskl ve světle svíček.

…..prsten ..zakoktal a prohlíel si perk.

Nádherný rubín,” zaeptal obdivné a vzhlédl k hostiteli.

Malý dárek pro vás  a pro vás rovně, Ribbene.” Tlustý mu podal Němci, který své společníky bez výrazu pozoroval, jiný kus ovoce.

Ty rubíny pocházejí z mých dolů v horách.”

Cusham si navlékl prsten na ukazováček a trochu hystericky se rozesmál.

Dobrá, Carpano, doufám, e vám tenhle dárek i vtip budu moci jednou oplatit!”

A teď, prosím, přátelé, následujte mne.”

Carpano, který se svými hosty dosud seděl na měkkých poltářích, zatleskal a dva silní mui přispěchali, aby mu pomohli zvednout se.

Tři mui, vedeni domorodým sluhou, vstoupili do dlouhé chodby. Na jednom místě se Carpano zastavil. Za malou chvilku se v tmavé chodbě rozsvítil tlumeným světlem obdélník dokonale zamaskovaných dveří. Mui sjíděli výtahem hluboko do podzemí.

Chodba končila u těkých elezobetonových dveří. Carpano vloil do zámku malý klíček. Objevil se číselný kód. Carpano si s ním chvíli pohrával a potom ustoupil stranou. Masívní blok betonu se začal zvolna otevírat. Mui vstoupili a dveře se za nimi nehlučně zavřely.

Carpano je mlčky vyzval, aby usedli do pohodlných lenoek.

Domorodý sluha přinesl láhev koňaku a posadil se na zkříených nohách v pozadí místnosti.

Pánové, i kdy nevíte, co mám na mysli, připíjím na zdar naí akce, řekl teatrálně Carpano a zdvihl ruku se sklenkou.

Ribben se neznatelně uklíbl, aek, italský aek, teď nám zvěstuje, e je římský císař, Nero bůh, který se právě ujal vlády.

Cusham se vak zhluboka napil a palcem ukázal za svá záda, kde seděl domorodec.

A jemu, Carpano, jemu důvěřujete?”

Ovem, příteli, jemu ano, je hluchoněmý.”

Ribben trochu posměně zamlaskal.

Budi, koňak máte opravdu znamenitý.”

Carpano se spokojeně zasmál.

Děkuji, to rád slyím. Jste opravdoví znalci. A jsem zvědav, co řeknete mým doutníkům, pánové.”

Carpano zdvihl ruku a sluha se objevil u stolu s nádherně intarzovanou krabicí. Otevřel víko.

Mui si vzali.

Ribben znalecky přivoněl. Cusham bez řečí ukousl pičku doutníku a nechal si jej zapálit.

Vzduchem zavoněl namodralý dým.

Ribben jen uznale pokýval hlavou, Cusham nerozhodně pokrčil rameny:

Carpano, mně doutníky nic neříkají..

Ribben se ironicky pousmál:

Jsou výtečné, nepohrdnu takovým dárkem, a se budu vracet. Doufám, e jsou z vaeho tabáku … Co, generalissime?”

Tlusoch se rozzářil.

Bravo, Ribbene, máte u mne deset krabic. Jsou opravdu z naí zdejí sklizně. Ale teď u, váení přátelé, přejděme k věci. Nebudu vám zatím prozrazovat, proč jsem vás vlastně pozval. Nejprve se pokusím zhodnotit situaci. Budu naprosto otevřený a upřímný. Jinak, pánové, bychom daleko nedoli. Odpusme si, co jsme si. Zapomeňme na nae sváry, na boje o dělení trhů. Zapomeňme na nae rozdílné zájmy v minulosti, zapomeňme na nae mrtvé. Nakonec, byli to, a na výjimky, pěáci na achovnici.

Ono nám toti nic jiného nezbývá.

Dovolte, abych vysvětlil, proč jsem pozval právě vás dva. Vím stejně dobře jako vy, e vae pozice nejsou nejlepí. Vím, e u dávno neovládáte vechny své skupiny, e se mnozí z vaich mládenců snaí osamostatnit a pracovat na vlastní pěst. Ale i to musí skončit  a já pevně věřím, e skončí. Máme toti společný zájem.

Začnu s vámi, Ribbene. Pro vás hovoří tak říkajíc rodinná tradice. Moná, e jsem zbytečně sentimentální, ale v Mafii se odjakiva kladl důraz na rodinné vztahy, a vdycky se to osvědčilo. Vím, e pokus o zvrat v Brazílii, povstání brazilské chudiny, Indiánů a prospektorů s pomocí vaich lidí, se nepodařil. Mám na vás vztek, e jste se mi pletl do obchodů s jihoamerickou kokou. I kdy musím uznat, e vá nápad s propagací přírodní koky proti syntetickému pudru nebyl marný. Ale prosím, to je zapomenuto. Vá vliv v Evropě hodně poklesl, stále jetě vak máte slovo, spojení a kvalitní mue, kteří jsou organizačně i akčně na výi. Věřím, e je dokáete zorganizovat, upevnit kázeň a zajistit jejich naprostou poslunost a diskrétnost.”

Tlusoch se zvídavě zahleděl na Ribbena. Ten zarHyle-ně pokuřoval.

Jemně vyfoukl dým, který se zvolna vznáel ke stropu v malých, dokonale tvarovaných kroucích, zdvihl oči od doutníku a bezvýrazně řekl:

Pokračujte, Carpano… Poslouchám vás …

Tlusoch se uklíbl.

Pardon, Ribbene, toti, doktore Ribbene, pokud jsem se zmínil o kvalitních muích, nebyla to naráka na dnení

večer, věřte ml. Ale to není vechno, co od vás poaduji.”

Carpano se znovu odmlčel.

Na Ribbenově tváři se neobjevil ani nejmenl náznak zájmu.

Dobrá, slyel jsem, Carpano,” ozval se Ribben, dejme tomu, e vechno, co navrhujete, mohu zaručit. Co dále?”

Ribbene, předpokládám, e Jste schopen podat podrobnou informaci o tom, jak dnes vypadá vae sí v Jiní Americe, tam jste asi na tom nejlíp, ve Státech, v Africe a v Evropě. Pokud jde o Asii, tu si beru na starost já, aby bylo jasno hned od začátku.”

Carpano konejivým pohybem ruky umlčel poněkud nevrlou reakci Ribbena i Cushama.

O vás, nebo lépe řečeno s vámi, budu jetě mluvit, Cushame, a vy, doktore, se zbytečně nerozčilujte. Konec dobrý, vechno dobré. Tak tedy, proč jsem zvolil vás, Cushame, anebo pokud chcete, Mr. Cushame. Terorismus u ve světě není v módě. Ne, prosím vás, nic neříkejte, budete mít monost mluvit, ale teď Jsem na řadě já. Loupee a přepadení jsou čím dál riskantnějí. Banky mají kvalitní ostrahu a navíc hotové peníze ztrácejí význam. A loupit kódové úvěrové karty nemá smysl. Také se zbraněmi je to stále obtínějí, viďte. Laserové pistole se nezískávají snadno a vyrukovat s běnými zbraněmi na dnení policajty, to je jako chodit na slona se vzduchovkou. Procento úspěchu je minimální a ztráty veliké. Je to tak, Cushame, nebo snad přeháním?”

Cusham se zamračil. Neodpověděl a dopil jedním doukem sklenici koňaku.

Únosy u také nic nevynáejí. Ten nápad s přepadem papee  Cushame, dejme tomu, ale copak jste si neuvědomil, e čekatelů na tenhle poslední trůn je plný Vatikán? To bylo opravdové fiasko! Řeknu vám, co od vás budu potřebovat. Moná peníze, moná zajitění prodeje drahých kamenů. Mám jich dost, jak jste si mohl vimnout. Ale předevím od vás očekávám perfektně provedené atentáty na osobnosti, které společně určíme předem. Musíme rozvířit hladinu organizováním nepokojů, demonstrací, vytvářením nálad proti Světové radě. To by měl být vá dob.

Tím bych zatím končil, pánové, pokud jde o zhodnocení

situace ve vaich organizacích. Ale abych prokázal dobrou vůli, pokusím se nastínit i současný stav a vývoj ve vlastních řadách, v Mafii.*’

Tlustý mu zamával prázdnou lahví koňaku a domorodec se vmiku objevil s novou.

Tak tedy. U to, e jsem musel opustit Itálii a potom i Státy znamenalo značný rozkol a bohuel I úpadek v Naí věci. Já sám, I kdy tu mám novou rodinu a mnohému jsem se zde přiučil a zvykl si, nemám tuhle zemi rád. To není Sicílie ani Neapol. V Itálii zůstalo jen několik naich rodin, jsou značně oslabené a musely se stáhnout do ústraní. Jetě dríme pozice na Korsice a na Sicílii, ale budoucnost nevypadá dobře. Ztratili jsme kontakty ve vládě, v soudnictví, a co nejhorího, v řadách policie. V USA není situace o moc lepí. Ano, dríme se, ale pouze v takzvaném legálním obchodě. To u není Mafie, pánové, a to já nemohu přenést přes srdce. Ztratili jsme výsadní postavení. Jak tak se nám daří obchody ve staré brani, v prostituci, ale ani tohle řemeslo u pro nás nemá zlaté dno. Ta ílená móda s domácími robotkami, to je zrůdnost, přátelé. A dokonce se v Playgirlu objevily inzeráty na domácí roboty. Lidstvo kleslo tak hluboko, e já, Vittore Carpano, se stydím.

Ale vem čert prostituci, k té nebylo nikdy zapotřebí mnoho kumtu a obelo se to bez velkého nebezpečí. Mnohem horí situace je v drogách. V drogách, kde jsme hromadili obrovský majetek.

Proto se o těchto problémech zmíním poněkud podrobněji. Drogy slouily lidstvu odjakiva. Zabýval jsem se historií těchto látek, kterým se dnes říká, bohuel v pejorativním slova smyslu, drogy. Je nejapné, e prudérní ochránci lidských ctností nazvali věk naich pradědečků věkem drog. Drogy toti slouily jak primitivním, tak starým kulturním národům od těch dob, co se lidstvo smí nazývat lidstvem. Pomáhaly celým skupinám, rodům a později i jednotlivcům překonávat těké ivotní krize, pomáhaly vytvořit nejvzneenějí umělecká díla, jakými se lidstvo můe pynit! Právě tak bych mohl hovořit o jejich úloze ve válkách nebo ve vrcholovém sportu. A toté platí pro milostný ivot.

Kde by byli trpící nemocní, odsouzení k pomalému umírání v hrozných bolestech, bez drog!

To vechno nechtějí dnení mocní této planety slyet. Drogy byly a jsou odsuzovány a odsouzeny. Bohuel, pánové. Lidé mají strach dopřát si chvilku rozkoe, chvilku omámení, úniku z dneního přetechnizovaného světa, který nedokázal vyřeit své krize. Drug dependence, jak definovala komise znalců v edesátých letech minulého století návyk nebo závislost na drogách, prakticky mizí. Ne vak proto, e by lidé po drogách netouili. Spie proto, e je stále obtínějí drogy si obstarat. Je to tak, přátelé. Přiznávám, e nae velkolepá distribuční sf stoji před zánikem. A přesto, a se chytí protidrogoví bojovníci za nos, počet sebevrad stoupá. Jak vysvětlí ti pánové tento jev? Nemohou a nechtějí jej vysvětlit! Sebevrady stoupají toti právě proto, e drog je nedostatek. Nae velkolepé plantáe na Blízkém východě jsou zničeny. Nevlastníme u ani píď půdy v zemích střední Ameriky a nae plantáe v Jiní Americe musíme rok co rok měnit. Jedině díky Zlatému trojúhelníku se dríme nad vodou. Ale na jak dlouho?”

Carpano se odmlčel, teatrálně vzdychl, napil se koňaku, otřel si pot z čela a pokračoval.

Zatím jsem se zmínil pouze o jediném prvku, který nám brání v rozvíjení obchodu.

Jistě i vám je zřejmé, e dosaitelnost drogy se stala velmi obtínou pro značnou větinu potenciálních spotřebitelů. Dalí faktory se rovně vyvíjejí velmi nepříznivě. Mám na mysli prostředí, které ovlivňuje zájem o nae zboí. Je to předevím rodina. Děti, které se nám dříve snadno podařilo získat pro konzumaci drog, jsou pod silným vlivem rodičů. A ti dnes naopak ijí pod obrovským nátlakem společnosti. U mladých lidí platí toté: vliv part, vrstevníků a spoluáků. Ti vichni ve snaze získat zajímavé místo a postavení ve společnosti se obávají drog. Ano, jdou na to chytře! Nabízejí mládei sportovní a společenské vyití v takové formě, e pro normálního mladého člověka je velmi lákavé. A pokud nepozná, jakou rozko nebo úlevu mu můe poskytnout droga, ani ji neshání, nehledě k tomu, e nemá prostředky na to, aby si ji opatřil.

Výraznou sloku naich zákazníků tvořila dříve takzvaná riziková povolání. Náchylnost beatových hudebníků, jazz-manů, malířů, spisovatelů a dalích umělců byla veobecně známá. A právě tehdy vznikaly kulturní skvosty minulého století. To platí i o takových osobnostech, jako byl Picasso, Salvátor Dali, ale i jejich předchůdcích, například Modiglianim, jeho plátno mám čest vlastnit.”

Tlustý mu pyně pokynul rukou ke stěně, na které zářil v mihotavém světle svíček Modiglianiho obraz.

,,A to nehovořím o Toulouse Lautrecovi, nezmiňuji se o Chopinovi, Louisi Armstrongovi, Count Basymu a dalích. Patří mezi ně i spisovatel nad jiné slavnějí, italský rodák Malaparte a DAnnunzio, velký přítel Mussoliniho a faismu.”

Ribben, který dosud naslouchal nabubřelým slovům tlusřocha s takřka neznatelným úsměvem na rtech a se skloněnou hlavou, pochvalné přikývl.

Tlusfoch jeho souhlas kvitoval s povděkem. Usmál se a pokračoval ve své, zřejmě pečlivě připravené a nacvičené přednáce.

Mohl bych jmenovat jetě dalí umělce, ale to není účelem mého rozboru. Dávno je pryč doba, kdy jedna třetina milovníků morfia pocházela z řad lékařů a zdravotnických pracovníků. Díky zkuebním testům odpadli z naich zákazníků dálkoví řidiči, studenti, vrcholoví sportovci a dokonce i výkonní umělci, kteří se musí před vystoupením podrobovat ostudným zkoukám jako nějací opilci. Ano, tam dola dnení společnost, pánové.

Jediní, kdo pravidelně konzumují drogy, jsou vězňové. Ale ti je proti vemu rozumu dostávají zcela oficiálně a bohuel mezi ně nepatří ty druhy, které dodáváme na trh my. Vězňům jsou toti ordinovány takzvané léky! A propaovat do věznic dávku narkotik je dnes prakticky vyloučeno.

Dalím negujícím individuálním faktorem je vývin osobnosti. Označil bych jej za pseudonegující, protoe ze zkuenosti víme, e dnení člověk je nadále vystaven stresům i kdy, jak tvrdí mocní tohoto světa, u dávno pominula hrozba dalí války. Válka. Copak ani dnes neexistují individua, která propadají ve kolách, nezaujímají v ivotě takové postavení, po jakém touí? Copak neexistují zhrzené milenky a oklamaní manelé? Copak u nejsou neastní rodiče? Dovolte, abych citoval názor

pracovníků univerzitní psychiatrické kliniky v Basileji, Ladewiga, Hobiho, Dubechara a Fausta: V zásadě se můe stát závislým na droze kadý Člověk! Toto tvrzení sice pochází z roku 1971, ale dodneka ho nikdo nevyvrátil. A tato vlastnost je docela přirozená, protoe kadý člověk touí uniknout ze světa vedních, smutných dnů.”

Carpano se pozorně zahleděl na své hosty, jako kdyby zkoumal účinek svých slov.

Vidím, e jste poněkud unaveni, přátelé. Chápu to, a proto vás nebudu dále zahrnovat nezvratnými fakty. Domnívám se, e můj letmý nástin bohatě postačí K tomu, abychom společně mohli prohovořit plán, který jsem rámcově vypracoval a který, jak pevně věřím, s vámi společně nejen zpřesníme, ale předevím budeme realizovat.

Můj plán chce změnit situaci, v ní se dnení svět ocitl. Jako pravověrný Ital ctím faistické, chcete-li, Ribbene, nacionálně socialistické názory. Chci pomoci nejen sobě, ale i vám. A toté, váený příteli Cushame, platí i pro vás.

ftím zail dobu své největí slávy, kdy nastolil triumvirát. A my jsme tři, přátelé, jsme tři. Můj plán je prostý. Chci se zmocnit planety Země.”

II

Tomá Rank se vracel domů pravidelnou okruní linkou New YorkNew York s moností výstupu v Londýně, Moskvě, Pekingu, Manile, Melbourne, Kapském Městě, Rio de Janeiru a v Mexico City.

Původně chtěl hned po startu zajít na kávu do restaurace, umístěné v hlavním raketoplánu, ale potom se rozhodl, e zůstane sedět v letadle, které se odpoutávalo z raketoplánu a přistávalo v Londýně, kde musel čekat do startu dalího spoje na Prahu téměř dvě hodiny.

Civěl na plastickou obrazovku televize, která přenáela reportá z prvovýstupu několika odválivců na podmořskou horu Mount Piccard v Tichém oceánu. Jindy by takovou reportá sledoval s velkou pozorností, ale dnes měl příli roztěkané mylenky. Vzpomínal a těil se na Ivonu, kterou neviděl dobré dva měsíce.

ffWSPSř!*!!*?i^: i * ;

IfcS. W’>  ‘ f * *5 Lm Ť

- * Já

7*/ Ťv ;’. .  í?f. I 2 #   *

ř$řLt?\>w - Ś” TJf* s**

1

i

Představil si společný večer, polibky, laskání, chladnou a hladkou pokoku jejího pruného těla a zatrnulo mu v celém těle.

Co její testy? Snail se ubezpečit sám sebe, e vechno dobře dopadlo, ale v hloubi mozku mu hryzal červ obav, který se nedal zapudit.

Ivona pracovala jako zdravotní sestra na experimentální neurochlrurgii a nedávno se podrobila závěrečným testům, které měly rozhodnout o jejich společné budoucnosti. Prvním kolem proli oba bez problémů. Jejich zdravotní stav byl ohodnocen známkou 0, co znamenalo, e jsou oba v dokonalé fyzické kondici. Pro Tomáe, který se ucházel o účast v posádce meziplanetární kosmické lodi, to byl nezbytný předpoklad, pro Ivonu, která neměla takovou kvalifikaci, aby mohla zaujmout některé z míst ve vlastní posádce, by bývala stačila 1 jednička. Ta toti dovolovala absolvovat dalí odborné testy vem, kteří se přihlásili a byli vybráni z nespočetného mnoství uchazečů.

Poznali se před dvěma roky v Krkonoích, kam si Tomá zajel na dvoutýdenní povinnou zimní dovolenou. Bylo jí osmnáct, ráda se smála, dobře tančila, měla líbivé dolíčky ve tvářích, trochu nadměrně vyvinuté poprsí, tíhlý pas a chlapecké boky. Sblíili se a po návratu do Prahy se do sebe navzájem zamilovali. A právě v první fázi trochu horečné lásky se dohodli přihlásit společně ke konkursu, který byl v té době vyhláen Přesfdleneckou sekcí OSSN. lo o meziplanetární cestu na Novou planetu, takzvané dvojče planety Země, vypátranou koncem minulého století.

Trvalo téměř pět let, ne se podařilo takřka s devadesátiprocentní jistotou ověřit, e tato planeta se nachází zhruba v podobném stavu, jako Země před třiceti a edesáti milióny let. Vývoj Nové planety se vědci pokusili modelovat na počítačích a doli k závěru, e probíhal obdobně jako na Zemi. Předpokládali, e asi dvě stě padesát miliónů let po tom, kdy Nová planeta vznikla, dolo k zahaleni jejího ovzduí hustou oblačnou clonou, která způsobila vzrůst teploty a atmosférického tlaku. Kondenzací par a vodních kapek začaly vznikat řeky, jezera a oceány.

Podobně jako na Zemi trvalo asi miliardu let, ne se oblačný povlak Nové planety roztrhal a změnilo se také sloeni atmosféry. Teplota a tlak prudce poklesly a z obou pólů planety se začaly rozrůstat k rovníku ledovce. I na Nové planetě dolo k vývinu kyslíku a ne mohlo dojít k jejímu celkovému zalednění, zvýila se znovu teplota, tlak a začal, jak aspoň vědci předpokládali, dalí rozvoj.

V současném stavu měla Nová planeta podobné sloení atmosféry jako Země, s nepatrně vyím procentem kyslíku. Její dvě pětiny tvořila sou s rozsáhlými pásmy hor a tři pětiny pokrývaly oceány.

Planeta měla vlastní slunce s přiblině totonou intenzitou záření jako Slunce naí planetární soustavy a vědci usuzovali, e skýtá vechny předpoklady k osídlení.

O tom, jaký stupeň ivota se na Nové planetě vyskytuje, se názory rozcházely.

Teoretici vzali v úvahu, e Nová planeta se nachází přiblině ve stavu, jako Země před třiceti a edesáti milióny let, kdy toto období na Zemi bylo charakterizováno plazy a zejména velejetěry a připustili, e pokud nedolo na Nové planetě k jejich záhubě, mohli by se přítí obyvatelé setkat i s nimi, ovem v daleko rozvinutějí formě, ne tomu bylo za období jejich vlády na zeměkouli. Doposud nebyla definitivně vyřeena otázka jejich zániku na Zemi. Nebylo jasné, zda jej způsobil dopad obrovského kosmického tělesa, po kterém by museli vyhynout okamitě, nebo zda vymírali několik set nebo dokonce několik miliónů let například nedostatkem potravy, způsobeným změnami v klimatu.

Vyskytly se teorie, podle nich mohli Novou planetu ovládnout ptáci, kteří mohli po sta miliónech let získat rozvinutý mozek a jejich křídla se po dlouhodobém vývoji mohla podobat rukám člověka.

Jiné teorie počítaly s moností podobného vývoje u ryb, chobotnic nebo delfínů, u nich mohlo dojít k podobnému vývoji, pokud by opustili hladinu moří.

Muselo by nutné dojít k dalímu rozvoji jejich mozků, k chůzi po dvou a k rozvoji horních končetin, který by mohl pokračovat cílevědomou činností, tedy prací.

V jednom se vak vichni fyzikové, biologové, paleontologové, geochemici a astronomové shodli. Vývoj člověka

je neopakovatelný a nedá se tudí předpokládat, e by se lidé, kteří přistanou na Nové planetě, setkali s bytostmi, které by byly podobné Člověku.

Ano, na Nové planetě mohli existovat Inteligentní tvorové, pravděpodobně savci, kteří mají schopnost myslet a ovládat pracovní prostředky, ale nebudou to lidé. Kadý druh je jedinečný a jestlie jednou zmizel, u se nikdy nevrátí. Vývoj bytostí podobných člověku na jiné planetě není moný, anebo alespoň krajně nepravděpodobný.

Tato fakta potvrzovala mylenku profesora Sádhiho, který poukazoval na nutnost hledání nových prostorů pro stále rostoucí počet obyvatel mateřské planety a spolu s dalími vědci také prosadil v OSSN vytvoření projektu a stavbu meziplanetární velkoobjemové lodi.

Země dosáhla desíti miliard obyvatel, průměrný lidský věk se prodlouil na devadesát let. Planeta se vak přes vechen pokrok plně nedokázala vyrovnat s rostoucím počtem obyvatel zejména v těch oblastech, kde se dosud nepodařilo plně regulovat porodnost. K nim patřila Indie, Afrika, Čína a některé státy Jiní Ameriky, kde se populace zvýila díky příznivějím podmínkám ve výivě obyvatelstva a zlepené zdravotní péči.

Od roku 2000 nedolo na Zemi ani k jedné lokální válce, a na potyčky s mezinárodními bandami teroristických organizací, které jetě stále vegetovaly díky rozvětvené síti svých členů po celém světě. Jejich centra se vak táhla ze světových velkoměst do neprostupných dunglí a odlehlých míst v Jiní Americe, v Číně, v dalích asijských zemích a na tichomořských ostrovech.

Nedostatek surovin byl zaehnán, energetická krize přestala existovat, úzkým profilem vak zůstávaly zdroje potravin a prostoru.

Zatímco mezi mladími generacemi zcela vymizel strach z válek, vznikaly na planetě čas od času velmi nepříjemné epidemie aglomerační psychózy, která se v mnohém podobala dávno známé ponorkové nemoci. Lidé, stěsnaní v hustě zabydlených aglomeracích, trpěli stresy. Nejhorf důsledky měla epidemie označená Tokyo 2020, při které dokonce propuklo davové ílenství, a ne se podařilo panikou posedlé obyvatelstvo uklidnit prostřednictvím sedativ v plynném stavu, zahynulo ve zmatcích anebo se navzájem vyvradilo skoro třicet tisíc lidí.

Snad právě tato epidemie přispěla ke schválení projektu profesora Sádhiho a uspíila jak výzkum planety v souhvězdí Eridana, tak i stavbu hvézdoletu, který nyní ji dva měsíce krouil na oběné dráze kolem Země a probíhaly na něm dokončovací práce.

Tomá Rank se vracel z hvězdoletu, na něm prodělal poslední zkouky jako navigátor astrofyzik. Stal se tak členem velitelského tábu Columba, jak byl hvězdolet pojmenován.

Tomá Rank a Ivona Kristová se do konkursu přihlásili společně, jako jedna z perspektivních dvojic, je hodlaly uzavřít sňatek po startu hvězdoletu na Novou planetu, která se pro jejich potomstvo měla stát planetou mateřskou.

Podle rozhodnutí Světové rady měly kromě posádky tvořit osazenstvo Columba dvojice, u kterých se kromě odborné kvalifikace vyadoval naprosto bezchybný zdravotní stav.

Vedle těchto dvojic se mohli do konkursu přihlásit mladí manelé, dosud bezdětní, u nich vak rovně věk mue nesměl převyovat třicet a eny dvacet let. Z jedinců, kteří se směli cesty zúčastnit, přicházeli v úvahu jen vědci a znalci takových profesí, kteří, jak se počítalo, budou na Nové planetě maximálně důleití, a to do věku čtyřiceti let, protoe cesta na Novou planetu měla trvat přiblině čtrnáct let a první děti, počaté po startu hvězdoletu z oběné dráhy, se měly narodit ve vesmíru.

Pouze pro členy posádky taková omezení neplatila. Pouitý modelový systém dokonce dával přednost lidem zralejího věku a proto mezi členy posádky, kteří proli nekonečným sítem testů, byli i lidé kolem čtyřicítky a padesátky.

Tomá, který měl ve svých dvaceti čtyřech letech za sebou dvě kosmické výpravy k Marsu, proel vemi testy naprosto hladce. Zabrán do mylenek ani nepostřehl, e letadlo do Londýna se odpoutalo od raketoplánu a zamířilo k letiti. Pečlivě sloil výtisk palubních novin, ve kterých si přečetl článek o přípravách ke startu hvězdoletu. Palubní noviny vydávané na pravidelné lince kolem světa, uvedené do provozu teprve před několika roky, byly mezi sběrateli dosud vzácné a Tomá je chtěl věnovat

svému dědovi, který, ačkoliv mu táhlo na pětaosmdesátku, stále jetě pracoval na Jetědské observatoři.

Seděl u kávy a lahve coly v restauraci na londýnském letiti a čas mu ubíhal zoufale pomalu. Konečně se ozvala hudební znělka z úvodních harfových tónů Smetanova Vyehradu. Oznamovala pasaérům do Prahy dobu odletu. Tomá dopil kávu, která mu příli nechutnala, a nastoupil na pohyblivý chodník, který ho dopravil přímo ke vchodu do letadla. Usadil se v křesle a v náhlém návalu radosti z blíícího se návratu do Prahy si objednal koňak, který mu stevardka pohotově přinesla.

Letadlo Evropských aerolinií ho vysadí na praském letiti za necelou půlhodinu, cesta metrem mu bude trvat dvacet minut, nasedne do svého vozu, který ponechal na odstavném parkoviti na okraji Prahy, a za dalích deset minut bude u Ivony. Naposledy s ní mluvil videofonem před týdnem. Její oči zářily a slibovaly. Před dvěma měsíci se nastěhovala do Tomáova bytu u Radotína.

Nad Prahou panoval krásný zimní večer. Mrzlo, a Tomáe, kdy nasedal do svého vozu, poněkud zamrazilo.

Bylo deset hodin večer a na výpadovce za městem provoz téměř ustal. Sotva vyjel, objevily se v záři reflektorů volně a hustě se snáející vločky sněhu.

I kdy venku bylo nejméně deset stupňů pod nulou, sotva vločky dopadly na dálnici, roztávaly a dálnice, uměle vyhřívaná, se leskla jako při deti. Ve vnitřní Praze situace zdaleka nebyla tak příznivá. Tam u určitě nastoupily čety, které likvidovaly sníh prostřednictvím sněhometů. Tomá dostal nový domácí sněhomet k minulým vánocům od dědy a hned na Silvestra, kdy od rána do večera sněilo, se s ním vyřádil.

Krajina, ozářené měsícem, s oranovou stuhou dálnice, lemovanou zasněenými stráněmi a tmavými lesy s bílými čepicemi sněhu, působila pohádkově. Náhle si uvědomil, e nebude dlouho trvat a pojede touto důvěrně známou cestou naposled.

Sevřel ho tísnivý pocit. Zapnul panoramatickou kameru umístěnou v přídi vozu, aby si natočil několik desítek metrů filmu na památku. Znovu si vzpomněl na Ivonu a na

její testy. Nepříjemný pocit v krajině aludku zesílil. Co by se stalo, kdyby nedopadly dobře? Museli by se rozloučit. On jako člen posádky, na jeho výcvik věnovala společnost tolik prostředků, u nemohl odmítnout. Nedovedl si představit, e by se s Ivonou naposled políbil a potom by se u nikdy neviděli.

Prověrky uchazečů o místo v kosmické výpravě byly velmi náročné. Kadý člen výpravy se podrobil také genetickému vyetření. Mu musel mít v pořádku 46 párových chromozómů XY a ena tentý počet párů XX, nebo společnosti lo o to, aby se na Nové planetě sníilo riziko problémových dětí na minimum. Tomá u dokonce věděl, e při početí dítěte přispěje svým pohlavním chromozómem Y a narodí se jim tedy chlapec. Pokud si budou přát jako druhé dítě dívku, budou muset souhlasit s umělým oplodněním jeho chromozómem X.

Pokud lo o genetické vyetření, neměl o Ivonu obavy. Byla určitě naprosto v pořádku.

Kdy před rokem sám čekal na výsledek vyetření, byl napnutý jako struna. Pořád jetě neznal výsledek pokusu, zda při oplodnění eny jeho chromozómy nemůe dojít k chybě a zda narozené dítě nezíská chromozómy XXY, co by znamenalo, e z něho bude jedinec, který bude sice normální, ale jeho varlata budou neplodná. Nebo, co by bylo jetě horí, jedinec s pouhým jedním X chromozómem a ádným chromozómem Y, u kterého by nemohlo dojít ani k vývinu vaječníku ani varlete.

Metoda, zaloená na dávném objevu Kanaďana Mur-raye Barra, který objevil takzvané Barrovo tělísko, dokazující u enských pohlavních buněk přítomnost dvou XX chromozómů, byla objevena teprve nedávno genetickým týmem světového výzkumného ústavu a prvně pouita právě pro vyetřování členů meziplanetární výpravy. Podle této metody se dalo určit nejen genetické zdraví účastníků výpravy, ale získal se i údaj o monostech vzniku chyby u dětí, které se jim narodí. V OSSN se ji delí dobu projednával zákon, podle něho by rodiče, u kterých bude tato monost nenormálního vývoje jejich dětí zjitěna, neměli mít děti. Zákon dosud nebyl schválen a pro i proti jeho přijetí se u řečnického pultu střídal jeden řečník za druhým. OSSN vak akceptovala návrh, aby tento údaj

patřil mezi rozhodující u vech adatelů, přihláených k osídlení Nové planety.

Tomá dojel domů, podvědomě zapojil signál, který uvedl v činnost fotobuňku ve vratech garáe, vjel dovnitř, vypnul motor a zůstal sedět ve voze. Teprve teď si uvědomil, e v oknech jejich bioklimatického domu byla tma. Ivona zřejmě spala.

Vystoupil z vozu a proel ke schoditi, vedoucímu kolem skleníku, v jeho přítmí svítily trsy oranových pomerančů a mdle lutých banánů.

Spěchal po schodech do haly. Při vstupu se automaticky rozsvítilo pomocné osvětlení. Na stole byla vyrovnána mísa ovoce a ve váze zářila bohatá kytice rudých růí. Zaposlouchal se do ticha. Nic.

Opatrně otevřel dveře do lonice. Ivona leela na lůku a spala. Tomá k ní přistoupil, aby ji probudil polibkem, kdy si viml elektrod zapnutého uspávacího přístroje, obepínajících její opálené zápěstí. Ivona tedy nemohla usnout, a přesto se rozhodla spát. Pozorně prohlíel rysy jejího obličeje. Nepoznal nic. Přístroj byl opravdu výkonný. Likvidoval zdraví nekodným způsobem stresující mylenky, které bránily včasnému usnutí i klidnému spánku, uvolňoval svalstvo a uklidňoval mozek. Byl pouíván na klinikách, zejména v předoperačním a pooperačním období a u pacientů psychiatrických klinik. Měl pouze jednu vadu. Nebylo jej mono koupit a to z toho důvodu, e po delím pouívání se stával pacient na pouívání přístroje zcela závislým a bylo nutné zvyovat dávky.

Ivona si tedy půjčila přístroj na klinicel Ale proč? A dosud usínala okamitě a spala hlubokým, zdravým spánkem a do rána.

Odeel po pičkách od Ivonina lůka nazpět do haly. Proč to udělala? Jaký náhlý zlom se odehrál v jejím ivotě po dobu jeho nepřítomnosti? Znovu pocítil svírající úzkost, zda se její stres netýkal výsledku testů, které absolvovala.

Potichu se svlékl, rychle se osprchoval a ulehl.

Cítil vedle sebe Ivonin pravidelný dech. Přemýlel, váhal, zda ji má vzbudit, ale potom definitivně tuto mylenku zamítl. Věděl, e se přístroj po určité době, kdy se dostaví hluboký spánek beze snů, samočinně vypne. Ivona se ráno probudí svěí a odpočinutá. Kdyby ji vzbudil,

cítila by se patně. Pokusil se usnout, ale spánek dlouho nepřicházel.

Kdy se probudil, zjistil, e Ivona ji vstala. Napadlo ho, zda neodela. Podíval se na hodinky. Bylo teprve půl sedmé.

Vtom ji uslyel jemné cinkáni nádobí a vzápětí se ve dveřích objevila Ivona s pojízdným servírovacím stolkem, ze kterého zavanula vůně horké kávy, opečené unky a toastú.

Ivona se usmívala. Najednou se mu zdálo, e vechny jeho obavy byly zbytečné. Byla oblečena v těsném fialovém domácím trikotu, který jen podtrhoval křivky jejího těla.

Dobré ráno, Tomái. Vítám tě doma.

Dobré ráno, miláčku.”

Vztáhl k nl pae. Přila a poloila se mu do náručí. Ucítil vůni jejího parfému, teplou hladkou pokoku a neodolal, aby neotevřel dlouhý jemný zip na jejích zádech.

Nebránila se.

Miláčku,” zaeptala a dlouze rozkonicky vzdychla.

U snídaně marně přemýlel, jak se nenápadně zeptat na výsledek testů. Potom si vzpomněl na Hypnotik, který měla Ivona v noci zapnutý.

Nemohla jsi usnout, miláčku?”

Přikývla.

Měla jsem těkou slubu. Na kliniku dovezli dva komplikované mozkové úrazy a Jarmila mne poádala, abych ji zastoupila. Nezávidím j(. Představ si, e jejímu manelovi zjistili neoperativnl maligní mozkový nádor. Existovala jediná monost, jak ho zachránit. Alespoň zatím. Musel se nechat zmrazit a do té doby ne… zkrátka na neurčito. Včera se s ním loučila. Věděla jsem, e bych neusnula a chtěla jsem být svěí a se vrátí, chtěla jsem, aby to bylo hezké, a se budeme milovat. Rozumí mi?

Spolkl poslední sousto toastu s opečenou unkou a mlčky přikývl.

Teď se tedy snad smi zeptat.

A co ty,” řekl váhavě, jak jsi dopadla?”

Dobře, Tomái, vechno je v pořádku.”

Vstala a začala uklízet nádobí. Její spěch se mu zdál poněkud podezřelý.

Ivonko, je to opravdu tak jak říká? Podívej se mi do očí.”

Zdvihla hlavu od stolku a zářivě se na něho usmála. Vydrela jeho pohled bez sebemeního záchvěvu řas.

Samozřejmě, Tomíku. A ty se nezlob, e jsem ti jetě nestačila pogratulovat. Vím vechno, včera vysílali reportá v televizi. Je to moc fajn, e zůstaneme spolu. Navdycky.”

Vstal a objal ji.

Cítil, jak se mu stulila na prsou, trochu se chvěla a on si v té chvilce uvědomil, jak je mu blízká.

Mám tě rád.”

Neodpověděla, pouze mu jemně stiskla pai. Cítil vůni jejích vlasů.

Zaeptala:

A stejně s tím nesouhlasím,” a vymanila se z jeho objetí.

S čím nesouhlasí?”

Zvedla na okamik oči, jejich pohledy se setkaly. Zazdálo se mu; e v jejích očích je jakýsi vzdor.

S těmi testy, připadají mi nepřirozené. Je to omezování osobní svobody.”

Snad, ale jinak to nejde. Zejména při naí výpravě. Uvědom si, e vlastně zakládáme novou kolonii lidstva v kosmu. Copak bys mohla souhlasit s tím, aby byla u předem ohroena nae druhá generace? Budeme tvořit velmi omezenou početní skupinu. Budeme se enit a vdávat mezi sebou.”

Zalapala po dechu, chtěla protiargumentovat, ale namísto toho pouze pokrčila rameny.

Pokud vím, pokusy s vylepením rasy dělali u faisté. A my se jim najednou chceme vyrovnat. To je popření veho, čemu se učíme.”

Díval se na ni udiveně. Nedovedl pochopit její náhlé vzruení, její odpor.

Ivonko, to říká ty, zdravotnice? Vyetření, kterými procházíme, nemají nic společného s faistickou eugeni-kou. My přece nechceme vytvořit jakousi novou rasu. Nehledáme nadčlověka. Chceme pouze zabránit tomu, aby vývoj naí skupiny byl předem ohroen.

*’

Vezmi si například Downúv syndrom. Jetě v druhé polovině minulého století se rodilo jedno slabomyslné dítě na edesát zdravých dětí. Dnes tato choroba prakticky vymizela jedině díky pokroku v prenatální diagnostice. I kdy u se rodiče s touto poruchou rozhodnou riskovat početí dítěte, postačí vyetřit plodovou vodu matky a v případě nutnosti včas přeruit těhotenství.”

Tomá se nadechl.

Anebo jetě lépe. Určité zná z kursu genetiky pojem Huntingtonova chorea. U v roce 1872 byla výstině popsána dědičnost tohoto těkého nervového onemocnění. Projevuje se a ve třiceti pěti nebo ve čtyřiceti letech. Není léčitelná. Ale nemocní, dříve ne se choroba projeví, mohou zplodit děti. V přednákách nám tvrdili, e v USA, kde koncem minulého století ilo 7000 nemocných, se dal původ onemocnění odvodit od pouhých tří přistě-hovaleckých anglických rodin. Tenkrát, kdy začalo osídlování Ameriky, byly tyto pojmy neznámé a monosti genetického lékařství nulové. Ale my dnes máme monost tomu zabránit.”

Stála u okna, obrácena k němu zády.

Ivonko, poslouchá mé vůbec?”

Pokývla hlavou, ale neodpověděla.

Náhle si připadal bezmocný.

ivot přece není jenom nae záleitost. Jde o budoucí společnost. Jde o lidstvo. Prevencí můeme zabránit zármutku mnoha rodičů, můeme předvídat smutný osud mnoha dětí, které by se narodily a přitom by nenesly ádnou vinu. Tobě by nebylo líto, kdyby nae děti…”

Otočila se od okna a přeruila ho v půli věty:

Dost, Tomái! Přestaň laskavě přednáet, tohle vechno vím právě tak dobře jako ty. Nemusí mě poučovat.”

Křičela, chvěla se zlostí. Zíral na ni udiveně, nechápal, proč se tak rozhorlila. Takovou ji dosud neviděl.

Potřásla hlavou, rozběhla se k němu, objala ho a rozplakala se.

Promiň, Tomái, lásko moje. Nemůu zapomenout na Jarmilu, je mi jí líto. ivot není spravedlivý. Dostala jsem vztek. Vím, e má pravdu, miláčku.”

V jeho nitru dosud odeznívalo nepříjemné překvapení nad jejím zlostným výbuchem. Hladil ji po vlasech a konejil.

Podívala se na ného zespoda.

U o tom nemluvme, miláčku. Mám dnes celý den volno, nastupuju do práce a zítra ráno. Zajedeme si do Krkono, na stará místa, chce?”

Okamitě se mu vybavily dny plné jasu a pohody.

A to mi říká teprve teď? Co? Takhle mě trápí? Oblékneme se a jedeme. Rychle, a neztratíme ani minutu.”

Dívala se na něho, mírně se usmívala a opakovala po

něm:

Ano, Tomái, má pravdu, a neztratíme ani minutu.”

III

Doktor Corvi seděl u paty obrovitého eukalyptu, trčícího osamoceně do výky, a civěl na hradbu pralesa, vzdáleného jen několik desítek metrů. Vzduch byl horký, i kdy u slunce překročilo zenit a jeho paprsky nedopadaly na vyprahlou zem zpříma. Koile se mu lepila na záda. Popaměti hmátl do přenosné chladničky a vytáhl plechovku piva. Uklíbl se nechutí, kdy u hmatem zjistil, e pivo zdaleka není studené. Ukazováčkem odtrhl pojistný ventilek a okamitě pocítil, jak do uzounké dutiny dvojitého obalu proniká studený plyn. Několik vteřin počkal a potom plechovku naučeným pohybem otevřel. S úlevou polykal chladnou nahořklou tekutinu, která mu stékala po bradě. Vydechl a otřel si ústa.

Sobotní vycházka z tábora! Jako kdyby to byla vycházka!

Nebylo kam utéci!

Vude kolem kypěla dungle, a i kdyby se mu podařilo proniknout na pobřeí k moři, nevěděl by, co dále. Guinea je bohuel ostrov. Moná, e by se mu na domorodém člunu podařilo přeplout Torresův průliv a přistát na Yorském poloostrově v severní Austrálii, ale co dál? Zůstal by trčet někde v horkém vnitrozemí Austrálie, pokud by ho ovem nevypátrali dříve. Tady má alespoň svou práci a určitý komfort. Na ivot mezi australskými domorodci nebyl zvědavý.

Dopil poslední douek piva a znechuceně odhodil plechovku. Naděje, e by mohl opustit tenhle zatracený ostrov, tuhle ztracenou planetu a vydat se s posádkou Columba na cestu za nejistým cílem, byla definitivně ztracena.

Počítač vydal negativní výpověď. Byla tu vrada! Zabil svou vlastní enu. Stalo se to před patnácti lety. Bylo mu tenkrát třicet. A miloval ji. Jak dlouho to trvalo, ne přiel na to, e mu je nevěrná? Nechtěl na to myslet, a přece se znovu a znovu v mylenkách vracel k oné noci, kdy se to stalo. Připadalo mu to jako patný vtip. Jako stokrát obemletá odrhovačka na předčasný návrat manela, který najde svou enu v posteli s někým jiným.

Vrátil se do Říma, do horké červencové noci, a spěchal, aby byl co nejdříve u ní.

Veel do bytu a sotva se za ním zavřely dveře, vytuil, e v něm nikdo není. S jakousi tvrdohlavou nadějí vkročil do lonice, nakoukl do jejího pokoje. Ne, bylo tu jen ticho, do kterého doléhal svist vozidel z rozpálených ulic. Vyjmul z chladničky plechovku piva. Jetě neměla dvojité stěny, kterými na povel pronikl chladivý plyn. Ale pivo bylo studené a chutnalo mu právě tak hořce jako dnes.

Tenkrát byl ovem nadějný astrofyzik, který se zabýval slunečními erupcemi a jejich vlivem na člověka. Tenkrát jetě nebyl trestancem, odsouzeným trávit svůj ivot v rovníkové oblasti na Nové Guineji, kterou vybrali pro start kosmické lodi s mezinárodní posádkou na výpravu ke vzdálené hvězdě.

Ida tehdy nela. Upíjel jedno pivo za druhým a postupné v něm převládala jistota, e její nepřítomnost souvisí s jiným muem. Marně si vzpomínal, zda mu snad neříkala, e chce navtívit svou sestru, hledal v paměti jiný důvod, jím by upokojil svou nervozitu, smutný vztek, který v něm zvolna narůstal tak, jak stoupala jeho opilost.

Minula půlnoc a Ida nepřila. Na chvilinku usnul na pohovce, zdálo se mu, e ve je v pořádku, Ida leí vedle něho v iroké posteli a jeho obava byla jen nesmyslným snem. Ale to u se rozhlédl setmělým pokojem a uvědomil si, e je sám. Za okny se objevil první příznak budoucího horkého dne. Hrudník mu svíraly pocity úzkosti. Stále silněji si uvědomoval, e jeho domněnka je pravdivá, e

Ida ho klame. V zimavé roztřesenosti se rozhodl polknout nějaké hypnotikum, Ida jich měla v lékárničce po ruce vdycky dost, a za chvíli na to usnul.

Probudil se horkem. Tentokrát okamitě věděl, co se stalo, I kdy měl hlavu těkou po kombinaci piva a hypnotika. Mátoné se podíval na hodinky. Bylo půI páté odpoledne a v ulicích kypěla římská neděle.

Ida dosud nepřila.

Na to, co se dělo potom, si nedokázal přesně vzpomenout. Věděl pouze, e se vydal do nejblilho bistra, nakoupil zásobu piva, vypil kávu a vrátil se do bytu.

A pak, kolem pělnoci, cvakl zámek. Ida konečně přila. U v předsíni poznal její kroky. Uslyel, jak v koupelně zazurčela voda. Seděl potmě a nemohl se pohnout.

A potom vela do pokoje v lehkém hedvábném upanu.

Cvakl vypínač a Ida vykřikla. V tom výkřiku pocítil nejen úlek, údiv, e ho vidí, ale i zklamání, zoufalství nad tím, e je zde, e naruil její mylenky, protkané vzpomínkami na sobotu a neděli strávenou v objetí jiného mue, slyel v něm i nenávist za to, e si dovolil svou přítomností devastovat sladkost jejích záitků.

Promluvila první. Jako kdyby ho uhodila kladivem.

Ty bestie, ty vivá, holohlavá bestie,” vykřikla vztekle a z jejích modrých očí sálal vztek.

Uvědomil si hned, e z ní nebude muset páčit přiznání, e je vychrlí sama, aby ho co nejvíce poníila; e se ve svém násilně přerueném snění vůbec neovládá. Ano, kdyby se vrátil podle plánu, přivítala by ho usměvavá, upravená, a jemu by nenapadlo nic z toho, co se v sobotu a v neděli odehrálo.

Jetě stále poloseděl, pololeel v lenoce, neschopen pohybu. Díval se na ni a připadlo mu, jako kdyby na něho hleděla ílená, krveíznivá medúza. Její něný, pravidelný obličej se proměnil v masku nejúpornějí zloby s pokřivenými, nenávistnými rysy.

Přiblíila se k němu a ječela vysokým, přerývaným hlasem, který ho zasahoval a do kořínků nervů.

Ano, samozřejmě, ty hnusné zvíře, ty nechutný, olysalý bastarde, e jsem byla s muem. S muem, slyí, a spala Jsem s ním, mockrát a ráda, abych se nemusela dívat na tvé chlupaté opičí tělo, abych si od tebe odpočala.,.”

Chtěla pokračovat, ale v tom okamiku jí doly nadávky. Nevěděla, jak vyjádřit svou bezmeznou nenávist.

Tváře jí svratěly a z růových rtů vylétl chuchvalec slin, které ho zasáhly do obličeje.

Pořád jetě se nepohnul, ale cítil, jak se jeho tělo napíná, jak se mu ene krev do mozku a pulsuje pod jazykem. Cítil její sladkost. Vzmáhala se v něm touha zarazit ten neustálý tok nadávek, vzteku, odporu, nenávisti…

Bezradně se rozhédla kolem a pak uchopila pásek svého upanu, rozehnala se proti němu a vihla ho do tváře. Ozdobná přezka zasáhla Jeho rty a prosekla je. Nyní u cítil chu své vlastní krve, neartikulovaně zařval a vyskočil.

Jetě si uvědomil, e tento výstup byl součástí taktiky, e ho chtěla vyprovokovat k tomu, co v přítím okamiku udělá, e chtěla, aby ji zmlátil, aby pocítil vinu, aby nad ním zvítězila a mohla odpoutět ona jemu. Ale on ji nechtěl zmlátit. On ji chtěl zabít.

V tu chvíli si to zřejmě uvědomila i ona. Viděl to na jejích očích, v nich se místo vzteku objevil strach.

V přítí vteřině u drel oběma rukama Její tíhlé hrdlo. Ani se nepokusila bránit. Tiskl a chroptěl vztekem a ona smrtelnou agónií. A pak byla mrtvá …

Corvi sl po celá ta léta, která trávil v trestnici, uvědomoval, e svou enu nezabil proto, e mu byla nevěrná. O tom přece věděl anebo to alespoň tuil a v podstatě se s tím smiřoval.

Ne, to nebyl pravý důvod. Byla to bezmocnost. Bezmocnost vůči jejímu samozřejmému egoismu, s jakým si přivlastňovala ve, včetně jeho osoby, včetně jeho já, její Ječivý hlas, kdy nabírala obrátky vzteku, aby ho zdeptala, kdy se odváil postavit na odpor Jejím nesmyslným přáním.

A potom samota. Celá ta léta si vzpomínal na své dětství. Na chudou rodinu řemeslníka v malém městečku na Sicílii, v něm vyrůstal, na mámu, tátu, bratry a sestru. Vem se podařilo odejít ze světa velmi záhy, kdy nasedli do autobusu, který ve vysokém svahu opustil silnici a zřítil se do propasti.

Od té doby se Corvi probíjel ivotem sám. Sám se také

ve světě cítil. Jeho průvodci se staly bezmocnost a samota. Bezmocnost se později proměnila v touhu po moci. Po moci za kadou cenu. Bezmezná touha ho povzbuzovala v nocích, které trávil nejprve nad knihami a později nad pokusy. Dohnala ho k tomu, e si vzal za enu Idu, na kterou neměl, e si pořídil luxusní byt, e se rád ukazoval na obrazovce televize. Svou moc dokazoval studentům u zkouek a vychutnával jejich vlastní bezmocnost.

V trestnici se vechny tyto pocity přetavily v nenávist. V hlubokou, blíe nezdůvodněnou nenávist vůči spoluvězňům, vůči bachařům, vůči lidem, vůči celému světu. Ano, Corvi nenáviděl.

A kdy se potom vyskytla ance, malá, nepatrná ance, jak se vrátit k práci, jak opustit kruté zdi věznice, Corvi nezaváhal a přihlásil se dobrovolně k pobytu na tomto prokletém ostrově, odkud měla vystartovat první meziplanetární loď s lidskou posádkou a pasaéry k Novému světu, k Nové Zemi, kdesi u hvězdy Epsilon Eridani. Astrofyzikové tam prokázali samostatnou planetární soustavu a vytipovali planetu, její zrod patřil přiblině do doby vzniku naeho planetárního systému, naí sluneční soustavy, tedy do doby před čtyřmi a pěti miliardami let.

A tato planeta se měla stát cílem Columba.

Byla na ní prokázána atmosféra, její sloení poměru dusíku, které se pohybovalo kolem 75 %, kyslíku, kterého bylo v ovzduí planety 24 %, tedy zhruba o 3 % více ne v atmosféře Země, a dalích plynů, odpovídalo do značné míry ovzduí Země. Rovně teplotní podmínky v atmosféře planety, na jejím povrchu teplota v oblasti rovníku nepřekračovala 60 °C, slibovaly přijatelné ivotní podmínky.

Doktor Corvi pracoval na vybavení meziplanetární lodi s neumdlévající vání. A jeho práce byla vedením kosmodromu kladně hodnocena, přestoe i zde byl do Jisté míry vězněm, člověkem, který zavradil.

Corvi se opíjel svým snem. Jeho cílem bylo získat místo v posádce meziplanetární lodi a opustit planetu, prodrat se k novým světům, k novému ivotu, získat slávu a moc.

Opíjel se touto představou a do doby, kdy se přihlásil k výběru. Přestoe proti jeho zařazení byly určité námitky, vyhověli mu a doktor Corvi směl podstoupit vekeré testy,

jimi procházeli vichni uchazeči z budoucí posádky.

Měl smůlu. Zdravotní testy proběhly hladce, získal nulové hodnocení, proel tedy soutěí bez trestných bodů. Právě tak dobré výsledky docílil v kvalifikačních testech pro zařazení mezi členy posádky. Doktor Corvi byl astrofyzik. Výborný astrofyzik.

Ale potom přila na řadu jeho psychika. Počítač vydal naprosto negativní výsledek. Nedověděl se ádné podrobnosti. Pouze mu oznámili, e testy zásadně vyloučily monost jeho účasti na první meziplanetární cestě lidstva za novým domovem. Doktora Corviho ani nenapadlo, e psychická prověrka demonstrovala jeho emoční labilitu a touhu po neomezené moci.

Teď seděl při úpatí eukalyptu, síral se bezmocnosti a pomalu se opíjel, zatímco práce na finální montái lodi, která obíhala ve výi dvě sté kilometrů po pravidelné, téměř kruhové dráze kolem Země, pokračovaly.

A pak Corvi uslyel a uviděl, jak před nim dopadl na zem malý kamínek. Vzhlédl. Nikde nikdo. A znovu.

Corvi vstal a rozhlédl se písečným buem, porostlým vzrostlými keři. Za jedním z nich spatřil černý obličej a ruku, která na něho mávala. Wa-tu. aman papuán-ského kmene, ijícího v houtinách neproniknutelných pralesů na sever od vlastního kosmodromu.

Corvi ho znal u dva roky. Seznámil se s ním na jedné ze svých neprozřetelných výprav do pralesa, které byly vem zaměstnancům kosmodromu přísně zakázány, a Wa-tu mu zachránil ivot.

Corvi tenkrát narazil na malého zeleného hádka, kterého si popletl s liánou, a ten ho utkl. Corvi u několik minut po uknuti pocítil, jak se mu dělá mdlo; jeho tváře, ruce i nohy začaly otékat, nemohl dýchat a brzo nato omdlel. Kdy se probral k vědomí, seděl u něho Wa-tu a klebil se mu do tváře.

Já tebe zachránit od smrti,” řekl komolenou angličtinou, a ty mně dát dobrý nápoj bílých.” Ukázal na plechovky piva, které zřejmě vyjmul z Corviho batohu.

Corvi pocítil nesmírnou úlevu. Kdy se vzchopil, otevřel jednu plechovku a nabídl ji Wa-tuovi, který se blaeně napil.

Od té doby občas přenechával domorodci několik

plechovek piva, i kdy se Wa-tu nikdy k táboru nepřiblíil.

často spolu vedli debaty na téma smrti. Wa-tu měl pro ivot i smrt přirozený talent. Ano, Wa-tu, jak tvrdil, uměl zabíjet na dálku, a to Corviho velmi zajímalo, i kdy tomu nevěřil.

Kdy se sblíili, Wa-tu svou takřka nesrozumitelnou hantýrkou domorodého jazyka a příerné angličtiny vykládal, jak zabít nepřítele, ani na něho člověk vztáhne ruku. Vyprávěl o kostech, je je nutno si opatřit z jídla, které nepřítel snědl, o jeho vlasech, které je rovně třeba vlastnit, o tom, jak z kostí a vlasů připravit kouzlo, které je vhodné zahrabat poblí místa, kde nepřítel ije, vzkázat mu, e zemře a pak u jen čekat.

Doktor Corvi se vyprávění Wa-tua usmíval. Ale ne dlouho. Wa-tu mu toti dokázal, e jeho kouzlo působí, kdy se vsadili, e Wa-tu usmrtí jednoho z domorodých dělníků, poměrně inteligentního mue, který pracoval v přístavu.

Ten člověk náhle začal chřadnout. Přestával mu slouit aludek, propadl rezignaci, hubnul a do půl roku opravdu zemřel.

A doktor Corvi pochopil metodu, kterou zabiji Wa-tu. Domorodec zabíjel strachem. Proto bylo nutné, aby nepřítel věděl, e Je odsouzen k smrti. Začal nad rozsudkem přemýlet, trápit se, chřadnout, jeho vůle k ivotu slábla, kdy se postupně začaly projevovat obtíe, které určitě nezpůsobovalo kouzlo, ale příerný strach. A nakonec, pokud snad neměl enormně silnou vůli, pravděpodobně podlehl.

A nyní se Wa-tu znovu ohlásil. Corvi neměl chu se s ním bavit, přesto vak hrábl do tlumoku a hodil Wa-tuovi plechovku piva, kterou domorodec zručně zachytil, otevřel a v miku vypil.

Ale nespokojil se s pivem. Zůstával skryt za keříkem a kynul Corvimu rukou. Tomu se ani v nejmením nechtělo opustit vratký stín eukalyptu, a proto na něho zavolal, a přijde blí.

Wa-tu odmítl.

,,Ne, Wa-tu. Ty jít blí. Wa-tu tě odvést, ty mít návtěvu.”

Corvimu se zdálo, e Wa-tu se zbláznil, nebo mu patně rozuměl. Ale nebyla to pravda. Wa-tu potichu opakoval

svou větu. Ty jit za mnou. Sám. Opatrně, čekat tě přítel…”

Corvimu se zdála celá záleitost nesmyslná, ale přesto se líně zvedl a následoval Wa-tua. Ten neslyné přebíhal od keře ke keři, a se zastavil mezi obřími stromy, které tvořily hráz pralesa. Kdy k němu Corvi doel, pouze mlčky pokynul rukou a vedl ho po téměř neviditelných stezkách, o nich by se nezasvěcený člověk domníval, e nemohou existovat. A přece tady byly a Wa-tu se po nich pohyboval s naprostou jistotou.

Uli tak několik kilometrů v zdánlivě neprostupném pralese. A potom se Wa-tu na jednom místě zastavil a z jeho hrdla se ozval pokřik papouka. Chvíli bylo ticho. Potom z houti vystoupili dva lidé. Doktor Corvi poznal, e to jsou běloi.

Jeden z nich k němu přistoupil a pozdravil ho hovorovou sicilskou italtinou.

Pozdravuje tě tvůj bratranec Massimo a posílá ti tohle.”

Neznámý mu mu podal krabičku, a kdy ji Corvi otevřel, uviděl snubní prsten své matky.

Udiveně vzhlédl…

Kdy potom kvečeru nenápadné překročil hranice kosmodromu, zdálo se, e se u zdaleka netrápí svou bezmocnosti. Naopak, v jeho očích se objevil sebevědomý lesk.

Velitel hvězdoletu Arvid Kervonnen, pětačtyřicetiletý zkuený astronaut, který měl za sebou několik letů do vesmíru, svlékl skafandr a s úlevou si přičísl husté, nepoddajné edé vlasy.

Proel odbavovací halou a vstoupil do kontrolního lékařského střediska. Mladičký lékař, který tu měl slubu, na něho omluvně pohlédl.

Kervonnen přikývl.

Vím, nedá se nic dělat. Jak by to vypadalo, kdyby velitei nedodroval bezpečnostní předpisy!”

Posadil se do pohodlného křesla, posluně si nechal připnout kontakty měřicích přístrojů a čekal.

Uslyel tiché cvaknutí a viděl, jak lékař pečlivě zkoumá jeho zdravotní záznam po právě ukončeném inspekčním letu k vesmírné lodi, na které provedl kontrolu průběhu dokončovacích montáních prací.

V pořádku, doktore?”

Lékař přikývl, Kervonnen mu podal ruku, vyel z místnosti a vstoupil do výtahu. Za několik vteřin poté se před ním automaticky otevřely dveře místnosti, v ní měl svůj hlavní stan náčelník kosmodromu Artur Conrad.

Conrad mu vyel vstříc.

Oba byli přiblině tého věku, ale Conrad neměl ve svých tmavých vlasech dosud ani jednu edivou nitku.

Vítám tě z cesty, co ti můu nabídnout? Dus, colu nebo jablečnou ávu?”

Dej mi dus, ale hlavně álek dobré kávy. Tam nahoře mi to jejich kafe vůbec nechutnalo. Nevím, čím to je, ale vdycky, kdy se vracím seshora, doslova zoufale se těím na nai kávu.”

Conrad zmáčkl několik tlačítek automatu a přináel svému kolegovi podnos se sklenicí dusu, álkem kávy a horkým sendvičem s opečenou unkou.

Vezmi si sendvič, jak tě znám, určitě jsi od rána nic nejedl.”

Kervonnen přikývl, sáhl po sendviči a hltavě se do něho zakousl.

Diky, opravdu mám hlad.”

Conrad usedl do křesla za svým stolem a popojel s ním k servírovacímu stolku, kde seděl Kervonnen.

Take, co je nového, jaké má problémy, jaké stínosti, s čím jsi zase nespokojen?”

Conrad ta slova říkal s úsměvem, ale přesto automaticky zmáčkl vstup kapesního magnetofonu, aby si nahrál , Kervonnenovy připomínky. U ze zkuenosti věděl, e Kervonnen je pedant a spokojen bývá málokdy. Ostatně, právě proto byl počítačem vybrán do funkce velitele Columba, o kterou se ucházelo několik desítek dalích kandidátů.

Kervonnen polkl poslední sousto a napil se dusu.

Hned, Arture, ale jetě mi povol álek kávy. Tak, a teď poslouchej.

Předevím vyměň montání četu přijímacích a vysílacích antén. Ti chlapi se větinou pohybují ve volném prostoru a jsou tam nahoře u čtvrtý týden. Ne, ádný z nich mi nic neřekl, zná Jakovleva, je to blázen. Ten, ne by připustil, e jsou jeho lidé unaveni, radi umře. Ale udělej to, Jsou opravdu na dně. Jde nejen o né, ate i o kvalitu práce.”

Conrad mlčky přikývl.

Zařídím to, jakmile to bude moné!”

Kervonnen upil kávy a pokračoval:

Nesmí se zlobit, ale trvám na tom, aby byl nahrazen celý subsystém klimatizace A3. U podruhé samovolně dolo ke zvýení teploty o dva stupně Celsia. Nelíbí se mi to. Aika se duoval, e to bude v pořádku, ale přesto. Nemůeme si dovolit ádné pochybnosti.”

Dobrá, ale to znamená, e musím vypravit dalí raketoplán. Ti nahoře o tom vědí?”

Kervonnen přitakal.

Jisté, oznámil jsem jim to. A se s nimi spojí dříve ne vyle raketoplán. Nahoře musejí á trojku vymontovat. Celý postup by se zbytečně zdroval.’*

A co subsystém kontroly chemického sloení atmosféry ve sklenících? Je v pořádku?”

Ano. Ty řasy se mají k světu. Funguje to bezvadně. Mimochodem, abych nezapomněl. Počítač u prý dvakrát urgoval dodávku nápojů. Docházejí jim jablečné ávy, dusy a samozřejmě hlavně pivo. Dost se vztekali, co prý tady dole děláme.”

Conrad se usmál.

To bude v pořádku.” Mimovolně pokynul k prostoru startovacích ramp. Za chvíli startuje raketoplán s novou směnou. Vezou také nápoje.”

Děkuju. Jdu si na chvilku lehnout. To ví, doktoři…

Kervonnen se zdvihl z křesla, podal Conradovi ruku a proel dveřmi, které se za ním zavřely.

Conrad vyjmul kazetu z magnetofonu a 2ačal diktovat:

Hovoří Conrad. Vedoucí montáe hvězdoletu, příjem …” Potom přistoupil k oknu a zadíval se na prostor kosmodromu z výky estnáctého patra, kde měl kancelář. Zmáčkl tlačítko a celá kancelář se začala pomalu otáčet kolem své osy. Conrad sledoval dění na ploe dole.

Kosmodrom byl smyslem jeho ivota. U teď, kdy se

blíil start Columba, pocítil jakýsi přesněji nedefinovatelný smutek. V jeho ilách kolovala směs různé krve. Pradědeček byl německý id, prababička Norka. Oba uprchli z hitlerovského Německa na poslední chvíli a na lodi, směřující do Austrálie, se jim narodil Arturův dědeček. Po válce se vydal do světa, vystudoval v Sovětském svazu, dlouhou dobu strávil v Číně a tam se také oenil s americkou číňankou. Měli syna a dceru. A právě jejich syn byl Arturovým tatínkem.

Artur přiel na Novou Guineu mezi prvními a začal budovat kosmodrom tak říkajíc na zelené louce.

Jeho prvním úkolem byla modernizace přístavu Port Moresby, na jihovýchodním pobřeí, do kterého vtékala jedna z největích ostrovních řek Fly, po ní se také dopravovala na stavenitě větina materiálu.

Kosmodrom se rozkládal na planině, obklopené pohořím Viktora Emanuela, pohořím Alberta Edwarda a pohořím Owen Stanleyovým. Mylenka na jeho vybudováni vznikla počátkem jednadvacátého století, kdy v druhé polovině devadesátých let minulého století dolo k podpisu dohody o likvidaci a zastavení výroby vech jaderných a chemických zbrani a obrovské finanční zdroje se začaly vyuívat na řeeni problémů, které dosud suovaly lidstvo. V jednadvacátém století pak byla na půdě Organizace světových spojených národů podepsána smlouva o společném průzkumu vesmíru a vyuiti kosmu, která zanedlouho přinesla první hmatatelné výsledky. Na Měsíci byla vytvořena stálá základna. Automatické stroje zde těily vzácné nerosty, měď, wolfram, křemík, cín, nikl, uran, pracovala tam sluneční a termojaderná elektrárna a z Měsíce také startovala první kosmická loď s lidskou posádkou k Marsu.

Hypotéza kanadských astronomů, zpracovaná na základě údajů infračervené druice IRAS i o planetárním systému soustředěném kolem hvězdy Epsion Eridana, se stala nezvratnou skutečnosti. Údaje o planetě, která byla svými rozměry, rovníkovým poloměrem é.345 km podobná zemi, měla vlastni atmosféru, odpovídající atmosférický tlak, teplotu a dokonce i přitalivost na povrchu  s nepatrným rozdílem 0,2 proti pozemské přitalivosti a kde se i doba rotace kotem Epsilon Eridany blíila

běnému pozemskému kalendářnímu roku, způsobily obrovský ok v celém světě. Světové noviny World News přily s fantastickým návrhem profesora Sádhiho na vybudování světové kosmické meziplanetární lodi s lidskou posádkou, která by osídlila novou planetu, nazývanou populárně dvojče planety Země, nebo také Nová země.

Návrh byl přijat v Organizaci světových spojených národů a specializovaný tým vědců z celého světa začal pracovat na projektu, kterému byl dán název Columbus. Stejné jméno dostala i kosmická loď, která se začala budovat.

Artur Conrad pozoroval ivot na kosmodromu okny. Ve skutečnosti to byly čočky a přibliovaly mu půdu kosmodromu tak, e viděl jako na dlani kypící lidské mravenitě, po kterém se pohybovaly obrovské tahače, projíděly tu linky povrchové dráhy a s přicházejícím soumrakem se rozsvěcovala světla.

Conrad viděl vlastní základnu, z ní trčely k nebi vysoké startovací rampy pro velké těké rakety, které postupně dopravovaly na oběnou dráhu jednotlivé sektory Columba, o něco nií pupeční věe montáních raketoplánů, které vynáely do prostoru dalí prvky hvězdoletu a současně i členy montáních čet, je se při montáích pravidelně střídaly.

Ve vzdálenosti jednoho kilometru od startovního prostoru s obrovským montáním hangárem stála nízká, ocelově modrá budova s malými okny, která teď v soumraku namodrale zářila do tmy. V ní se nacházelo řídicí středisko letu.

O několik kilometrů dále se v počínajícím soumraku matně rýsovaly budovy elektrárny, pomocných provozů, zkuebny motorů, opravny raketoplánů, vakuové komory a radiofrekvenční zkuebny.

Na západě, u říčního přístavu, se leskla budova nákladního i osobního nádraí a garáe osobní a nákladní dopravy. U mimo vlastní kosmodrom blikala navigační světla letitě a poblí administrativní budovy, v severním koridoru, se rozsvěcela světla obývacího traktu a jídelen.

Ze svého stanovitě viděl Conrad i osvětlené plochy skleníků zásobovacího centra, poloeného mimo kosmodrom na úpatí pohoří Viktora Emanuela, odkud byla

základna zásobována převánou větinou potravin pěstovaných přfmo na ostrově. V karanténních prostorách tu trávila svůj poklidný ivot zvířata, vybraná z nejlepích světových plemen, aby spolu s lidmi osídlila Novou planetu, na ní se sice dal předpokládat ivot, jeho atmosféra měla I dostatek vodních sráek, ale nikdo nevěděl, zda tam existuje nějaká civilizace. Její existenci vědci takřka vyloučili. Vechny pokusy o spojení s planetou toti zůstaly bez odpovědí.

Samostatné oddělení zásobovacího sektoru tvořily líhně spolu s mrazicími boxy, protoe část zvolené fauny se měla ze Země dopravit ve formě hluboce zmrazených semen, embryí a plůdků.

Podobně tomu bylo i s flórou. Určitá část rostlinstva měla být pěstována přímo na palubě Columba pro zásobování posádky i pasaérů čerstvou zeleninou, ovocem a obilím, dalí potom měla být dopravena na palubu Columba ve formě oetřených semen s potlačenou klíčivostí.

Zatímco tropická a subtropická fauna i flóra měla na farmách přirozené podmínky k vývoji, rostliny i zvířectvo z ostatních částí zeměkoule, zejména ze středního pásma a ze severních oblastí, se pěstovalo v prostorách, v nich sloitá klimatizace udrovala umělé střídání ročních období, teploty i vodních sráek podle toho, na kterém stupni zeměpisné ířky i délky se dotyčná zvířena či flóra vyskytovala.

Mezitím se zcela setmělo a Conradova kancelář se automaticky zastavila, kdy opsala třistaedesátistupňo-vou otočku kolem své osy.

Podvečerní prohlídkou kosmodromu končil Conrad svůj pracovní den, právě tak jako ranní prohlídkou svůj program začínal. Chtěl-li detailně prostudovat určitý úsek činnosti, zapnul obrazovku pracovní televize, na kterou byl celý kosmodrom napojen.

Conrad se rozhlédl po místnosti, zablokoval osobní kódovou bezpečnostní kartou celý operační systém, vyel na chodbu a vstrčil kartu do zámku.

Vstoupil do výtahu a sjel do suterénu. Tam nastoupil do okruní trasy metra, kterým byla propojena jednotlivá centra i obvod kosmodromu.

O několik stanic dál nastoupila do vozu pracovní četa internovaných, kteří se dobrovolně přihlásili na práci v kosmodromu. Conrad mezi nimi zahlédl doktora Corviho, který se podílel na projektu zpracováni tepelného plátě a bezpečnostní ochrany Columba. Jejich pohledy se na okamik setkaly. Poté Corvi odvrátil oči a dal se do hovoru s jedním ze svých kolegů. Conrad věděl, e ho Corvi osobně nenávidí od té doby, kdy mu oznámil, e počítač a poté i vedeni celé výpravy zamítlo jeho ádost, aby se mohl zúčastnit letu Columba.

Corvi se domníval, e o toto rozhodnuti se zaslouil Conrad spolu s Kervonnenem. Byla to sice hloupost, ale Conrad si uvědomoval, e Corvi je o tom nezvratně přesvědčen.

Projel celým okruhem a za necelou hodinu vystoupil v suterénu obývací budovy velitelství, vyjel ke svému bytu, svlékl se a s rozkoi vstoupil pod sprchu.

V

Hvězdolet létal po takřka kruhové oběné dráze kolem Země, ve výi s perigeem 198 a apogeem 205 kilometrů a jeho stříbřitě modrý plá se leskl ve slunečních paprscích. Reportéři Harry Cooper, Ivan Večtomov a Kendi Miamoto dostali monost navtívit jeho palubu a odvysílali dolů na Zemi několik reportái, jejich sledovanost předčila vechno očekávání.

Vesmírná loď měřila na délku pět set metrů, její ířka činila 50 metrů a maximální výka 28 metrů. Byla vybavena třemi kvantovými motory s moností vynést na meziplanetární dráhu uitečné zatíeni 1 800 000 kilogramů s maximální rychlosti blíící se rychlosti světla.

Pro operační potřebu slouily posádce dalí tři nukleární motory na kapalný vodík se těpným materiálem Uran 235 v atomovém reaktoru a tři motory stabilizační, jedno i víceimpulsové pro manévrováni v prostoru.

Na dalekou cestu pustým mrazivým vesmírným prostorem byla loď vybavena dokonalým systémem hydraulické tepelné izolace a umělým gravitačním zařízením.

Mozek řídicího systému hvězdoletu tvořilo pět počítačů třinácté generace. Kadý z nich stačil zvládat vekeré úkony sám o sobě; pokud by dolo k porue v zapojeném počítači, automaticky by se ujal řídicí funkce druhý a v rezervě byly posádce k dispozici tři dalí počítače. Kromě nich byl kadý ze samostatných prostorů hvězdoletu vybaven počítači, které pracovaly samostatně, ale byly napojeny i na centrální výpočetní systém.

Jedním z nejdůleltějích zařízení, pokud se vůbec dal určitý systém preferovat, bylo navigační zařízení s nej modernějími gyroskopy. Loď byla vybavena úhloměrných zařízením, akcelerometry umístěnými ve vlastní lodi i na Inerciální ploině, k měření negravltačních zrychlení působících na hvězdolet, optickými navigačními prostředky, zaměřovacími dalekohledy a sextanty k měření úhlových vzdáleností, fotografickými a televizními přístroji a samozřejmě i přístroji laserové lokace a radiolokátory.

Na navigační systém byl napojen stabilizační systém pro udrování a orientaci lodi v hvězdném prostoru.

Columbus měl tři nukleární reaktory, které zabezpečovaly přísun elektrické energie pro celou loď. Uvolněné teplo se měnilo na elektrickou energii v turbogenerátorech.

Nukleární reaktory byly doplněny palivovými kyslíkovo-dlkovýml články a radioizotopovými bateriemi. Pro let v oblasti Slunce se počítalo s vyuíváním tepelných slunečních generátorů, které také měly částečně zajiovat elektrickou energii po přistání na Nové planetě.

K dokonalému zabezpečení ivotních podmínek posádky a pasaérů slouil klimatizační subsystém, subsystém regulace tlaku a kontroly chemického sloení atmosféry, subsystém zásobování potravinami a vodou, které oba měly zčásti uzavřený okruh, a subsystém odstraňování lidských exkrementů včetně jejich bezodpadkové likvidace.

K vybavení Columba dále patřily dva samostatné planetární moduly s nukleárními motory, určené pro průzkum planetárního systému cílové hvězdy Epsilon Eridana.

Na lodi končily práci montání čety a současně probíhaly náročné zkouky vech systémů a subsystémů, na nich závisely ivoty posádky i pasaérů.

Kromě montáních čet se na hvězdoletu střídaly a zacvičovaly v obsluze dvě posádky.

Vechny funkce členů posádky byly zdvojeny, a na velitele lodi, Arvida Kervonnena. Podle palubního řádu měl v případě nutnosti vystřídat velitele první pilot první posádky. V kadé z posádek pak byli dva dalí piloti, dva palubní inenýři, dva híavní a dva samostatní navigátoři, dva hlavní a dva samostatní energetikové, dva híavní a dva samostatní klimatizační inenýři, dva hlavní intendant! a piloti planetárních modulů s navigátory.

Columbus měl několik samostatných sekcí. Za velitelským prostorem byl umístěn servisní prostor s obsluhou, dále palubní nemocnice, prostor plantáí, prostor fauny, prostor flóry, zásobovací prostor a vlastní prostor pro pasaéry.

Personál nemocnice tvořili dva chirurgové se specializací na hrudní a břiní chirurgii, dva gynekologové, jeden neurochlrurg, dva ortopédi, dva internisté, urologové a psychiatři. Zdravotní sestry patřily mezi pasaéry a měly se ve slubě střídat v pravidelných intervalech, právě tak jako dalí pomocný personál.

V plantáním sektoru pracovali dva biologové, dva zeměděltí inenýři, dva ekologové a dva chemici, v sektoru fauny a umělých lihni se střídali ve slubě dva biologové, dva veterináři a dva zoologové.

Zásobovací sektor řídili střídavě dva Intendanční důstojníci, dva hlavní stevardi, pracovalo tu deset kuchařů, čtyři skladníci, dva hygienici a dva specialisté chemici. Kromě nich působili v kadém sektoru dalí pracovníci, kteří patřili mezi pasaéry a měli být v pravidelných cyklech střídáni svými kolegy.

Mezi pasaéry byli vybráni geologové, chemici, elektro-nicl, matematici, pedagogové, genetici, strojní inenýři a elektroinenýři, architekti a hydrologové. Jako vedoucí komplexních čet, tvořených dalími specialisty, elektrotechniky, geology, obráběči kovů, spojaři se připravovali v letových střediscích dole na Zemi na plnění úkolů, které je mohly čekat za letu, ale předevím po zdárném přistání

na Nové planetě. Byly modelovány na počítačích se vemi překákami, je se mohly vyskytnout v mezihvězdném prostoru i po přistání na Nové planetě a jejich řeení bylo nesčíslněkrát zopakováno, aby členům komplexních Čet velo do krve.

Na okruní stavební dráze se za letu pravidelně střídaly obě posádky s třetí, náhradní posádkou, jejím údělem bylo zůstat na Zemi, pokud by se členům obou vybraných posádek nestalo nic mimořádného.

Nikdo z členů třetí náhradní posádky, kdy se po provedených testech dověděl, e se s ním počítá pouze jako s náhradníkem, nechtěl podepsat smlouvu. Vichni uplatňovali jeden a tý argument, e jsou svým kolegům rovnocenní. Ptali se, proč právě oni byli zařazeni do záloní posádky.

Vedení přípravy letu, které sídlilo v řídicím středisku, nemělo snadnou pozici. Mohlo argumentovat pouze výsledky z počítače, který po absolvování vech kvalifikačních testů zařadil vechny přihláené podle funkcí do první, druhé a třetí posádky.

S definitivní platností rozhodovalo o výběru posádky vedení řídicího střediska a o výběru pasaérů, kteří byli rovně podrobeni sloitým testům, zvlátní komise.

Nakonec dolo k uplatnění určité výhody pro členy náhradní posádky v tom smyslu, e měli přednostní právo při vybírání posádek pro dalí výzkumné lety do vesmíru; ty ovem zatím neměly konkrétnějí podobu, i kdy astronomové vytipovali dalích čtrnáct hvězd, o nich se dalo předpokládat, e mají vlastní planetární systém. Mezi nejblií patřily Tau Velryby, se vzdáleností 12,2 světelných let, Eta Kasslopei A, vzdálená 18 světelných let, a dále Delta Páva, 82 Eridana, Beta Vodního hada, jejich vzdálenost činila u více ne devatenáct světelných let.

O zajitění projektu k průzkumu těchto hvězd se vedly mezi astronomy a fyziky četné spory. Kim Dahl například vystoupil i proti projektu Epsilon Eridana a tvrdil, e pravděpodobnost úspěchu zdárného osídlení planety lidmi je minimální, pokud nejsou k dispozici podrobné znalosti tamního ivota. Podobné stanovisko zastával i americký teoretický fyzik Gus Wishnewskl. Doporučoval zaměřit výpravu na hvězdu Alfa Tau Velryby.

mB

Těch, kteří věřili, e snad pučisté vylou na plan

mB

 *

m * Ś v :fyvLfaí-553jS

tillL

‘*^5*sssa

Větina odborníků, kteří měli právo vyslovit se k navrhované meziplanetární cestě, vak souhlasila s rizikem, je pochopitelně výprava nesla.

Lidstvo si toti uvědomovalo, e pokud chce zajistit pokračování svého druhu, musí v budoucnu řeit otázku ivotních podmínek na planetě Zemi. I kdy se podařilo v prvních dvaceti létech jedenadvacátého století zastavit ekologickou krizi, ivot na Zemi nebyl bez problémů. I při uplatnění přísného zákona o porodnosti, který měl platnost na celé planetě, zeměkoule začínala být lidstvu těsná.

Mezihvězdná výprava se stala symbolem spolupráce národů celého světa, triumfem míru a odzbrojení, kterého se podařilo po létech usilovného snaení dosáhnout.

V době, kdy na hvězdoletu probíhaly poslední montání práce a zkuební testy jednotlivých systémů, dolo brzo po sobě k dvěma neobvyklým událostem. Obé poněkud otřásly optimismem, který panoval ve vedení řídicího střediska s celého kosmodromu. Donutily k zamylení také oba psychiatry, kteří se měli výpravy k planetě hvězdy Ep8ilon Eridana zúčastnit.

U vedoucího střediska Rogéra Normanda se ohlásil jeden ze samostatných navigátorů druhé posádky Radko Vukevič a poádal o osobní rozhovor.

ádosti o osobní jednání s vedoucím střediska, kterému podléhaly posádky Columba, nebývaly časté. Obvykle lo o udělení mimořádné dovolené z důvodů úmrtí v rodině.

Rogér Normand Vukeviče přivítal a usadil do křesla. Musel vak na chvíli zadret dech, kdy jako odpověď na svou otázku uslyel, e Vukevič se nehodlá letu zúčastnit.

Co jste to říkal?” ptal se pro jistotu jetě jednou.

Ano, slyel jste dobře, vzdávám se svého místa v druhé posádce.”

Máte k tomu váné důvody?” zeptal se Rogér a vzápětí mačkal tlačítka videofonu, aby se rozhovoru mohli zúčastnit dalí členové vedení kosmodromu.

Ano, mám,” prohlásil klidně Vukevič.

Smím vědět, jaké to jsou důvody?” ptal se dále Normand a s ním u poslouchalo neobvyklý rozhovor dalích devět členů vedení.

Jisté,” odvětil zdvořile a současně sebevědomě Vuke-vlč. Dlouho jsem o vem uvaoval, přemýlel, a.. Vukevič se odmlčel, nemohu letět, necítím v sobě dostatečnou psychickou jistotu, e let k neznámé planetě nervově zvládnu.”

Ale to přece není moné,” zapochyboval Normand. Podrobil jste se vem předepsaným testům, obstál jste v nich výborně, jinak byste se ani nemohl stát členem posádky. A najednou tvrdíte, e se cítíte nervové labilní… Vy se bojíte?”

Vukevič bez rozmýleni přikývl.

Ano, dá se to tak říci. Bojím se.”

Do debaty se na obrazovce přihlásil hlavni psycholog řídicího střediska a kosmodromu Walter Schatz.

Z čeho máte strach?”

e se nikdy nevrátím …” zněla odpověď.

Ano, ale s touto eventualitou jste přece musel počítat u v době, kdy jste se přihlásil do konkursu. Proel jste předběnými testy, kolením, absolvoval jste jednoroční kurs. Vichni členové výpravy byli předem upozorněni, e pravděpodobnost návratu na Zemi je minimální. Vaím úkolem je osídleni Nové planety, rozvinuti lidské civilizace v kosmu, příprava půdy pro dalí obyvatele Země.”

To vechno vím, odpovídal bezvýrazně Vukevič, ale nemohu jinak. Bojím se.”

Uvědomujete si,” pokračoval v rozhovoru Schatz poněkud vzrueným hlasem, e takové rozhodnutí můe psychicky negativně působit na dalí členy posádky, na pasaéry, kteří se přihlásili na cestu s Columbem?”

Schatz u mezitím dal tajné po své lince pokyn, aby ke vchodu přízemni budovy, kde sídlil Rogér Normand, přijela sanitka. Nehodlal připustit, aby z toho, co zatím slyel, vznikl v prostoru kosmodromu jakýkoliv rozruch.

Vukevič vak zamítavě zavrtěl hlavou.

Nemusí se nic takového dovědět. Chtěl bych přenechat své místo kamarádovi Olafu Holmquistovi, samostatnému navigátoru třetí, náhradní posádky. Mluvili jsme o tom a on je se vím srozuměn.”

Opravdu?” téměř vykřikl Rogér Normand. Vy u jste o svém rozhodnuti mluvil s dalími členy posádky? Vdy je to zakázáno. Poruil jste smlouvu.”

..Ve smlouvá není adna pasá ani dodatek o tom, e toto rozhodnuti platí, pokud nabídnu za sebe náhradníka.”

Vy nemáte právo nabízet náhradníka,” pokračoval Normand. Pokud jste měl váné důvody k odstoupení od smlouvy, bylo vaí povinnosti projednat je se mnou a souhlasit s rozhodnutím, které můe učinit pouze pozemské vedeni výpravy. To jste neudělal.”

V té chvíli se otevřely dveře a vstoupila posádka sanitky. Bez jakéhokoliv váháni přistoupil jeden z muů k Vukevičovl a vstřlkl mu do obličeje dávku ze spreje, který drel v ruce.

Vukevič nestačil zareagovat. Usnul.

Schatz se okamitě ujal slova.

ádám, aby toto jednáni bylo prohláeno za tajné. Je zřejmé, e u Vukeviče nejde o strach, ale jinou pohnutku. Je nutné, abychom okamitě vyslechli Holmquista, ve si ověřili a s největí pravděpodobnosti oba mue okamitě internovali mimo základnu.”

Rogér se tázavě podíval na ostatní členy vedení, kteří dosud do jednáni nevstoupili. Na obrazovkách se rozzářilo zelené světlo. Znamenalo bezvýhradný souhlas.

Rogér vyzval vechny členy vedeni k okamitému setkáni a poádal Schatze, aby zajistil Holmquistovu účast na jednání.

V průběhu necelé půlhodiny bylo vem jasno. Holmquist se přiznal. Nabídl Vukevičovl, e za postoupeni práva na účast ve výpravě mu v závěti, kterou byli vichni členové výpravy povinni sepsat a odevzdat nejpozději čtyřicet osm hodin před startem pozemskému vedení, odkáe vekerý svůj majetek.

Právě tak jako Vukevič, byl i Holmquist brzo na to tajně převezen z Guineje.

Vedeni potom vydalo krátké memorandum, v něm uvedlo, e jak Vukevič, tak Holmquist onemocněli a nemohou se tedy účastnit výpravy. Místo Vukeviče byl vybrán a povolán druhý náhradník Vittore Nobile. Vlče se o této události nehovořilo, ale oba psychiatři dostali od vedeni přísluné instrukce.

K druhé příhodě s tragičtějím koncem dolo několik dnů poté, a to na palubě Columba.

Hvězdolet byl vybaven dokonalým telemetrickým systémem, který měl slouit k přenosu naměřených údajů a jeho součástí byla také samostatná palubní pamě; do té se automaticky ukládaly vechny zjitěné Informace jednak pro potřebu posádky, a také  o tom se příli nehovořilo  pro eventuální dokumentaci, kdyby snad dolo k havárii nebo kdyby posádka a pasaéři nebyli z neznámých a nepředvídatelných důvodů schopni aklimatizace na Nové planetě a nedokázali na její půdě zaloit lidská bydlitě.

Dva mladí technici Joseph Grant a Narvy Lilie dokončili prověrku telemetrických antén. Vechny pracovaly naprosto bezchybně. Kontrolovali poslední směrovou anténu, kdy Lilie zjistil, e naměřený směrový zisk je mnohem nií ne zisk předepsaný. Prověřil anténu několikrát, ale ani jedno z měření nevykázalo předpokládaný efekt.

Grant vyměnil pouívaný přístroj, ale výsledek se nezměnil. Po několikahodinovém zkouení a marných pokusech zjistit závadu se dohodli, e Grant vystoupí na palubu hvězdoletu a prohlédne problematickou směrovou anténu, případně ji vymění.

Jejich rozhodnutí neodpovídalo předpisům. Výstup na palubu povoloval výhradně hlavní inenýr montáe, který vak měl po směně odpočinek a spal. Jak Lilie, tak Grant strávili mimo kosmickou loď řadu hodin při vlastní montái a nebylo to pro ně nic neobvyklého; pravidla vak nařizovala, aby při výstupu z lodi jistil pracovníka montáe dalí technik, take mimo palubu hvězdoletu obvykle pracovali nejméně dva lidé.

V tomto případě se rozhodl vystoupit do prostoru Grant. Lilie měl kontrolovat jeho práci na měřicím systému, a pomocí vysílačky mu dávat dalí pokyny.

Grant oblékl skafandr s dýchacím přístrojem, vstoupil do jedné z hermetických kabin, které zajiovaly, aby atmosféra a umělá gravitace hvězdoletu nebyla při výstupu poruena, dveře se za ním automaticky zavřely, Grant napojil do kabiny bezpečnostní pás, zapnul vlastní systém kabiny a otevřel výstupní otvor.

Vstoupil do prostoru, zachytil se stupňů, které vedly po palubě, a dostal se a k zmíněné anténě.

Ohlásil Lillemu, e doel na mfsto a poádal ho, aby zapnul zkuební přistroj. Lilie to neprodleně učinil.

Potom se Grant odmlčel a Lilie slyel jeho dech.

Tak co je? zeptal se.

Zatím nevím,” odpověděl Grant, nechápu, co se mohlo stát. Podle mně je vechno v pořádku … Moment. Ví co, začni měřit znovu.”

Lilie zapojil přistroj. Ke svému údivu zjistil, e naměřené údaje jsou v naprostém pořádku.

Haló, Josephe,” vykřikl, zdá se, e je to O.K. Co jsi s tím prevítem udělal?”

Chvíli čekal na odpověď, ale Grant se neozýval.

Haló, Grante, ozvi se… Slyí, tak ozvi se, proboha …

Jenome Grant mlčel.

Lilleho napadlo, e se snad Grantovi udělalo nevolno, e mu selhal dýchací přistroj, na okamik propadl panice, ale přesto okamitě zmáčkl signál MMP, co značilo mu mimo palubu.

Hned poté se nejkratl cestou odebral k hermetické kabině, ji Grant opustil hvězdolet. V tom okamiku u také byli na místě tři mui ze záchranné čety. Kdy Lilie poádal, aby mu dovolili vystoupit prvnímu, mlčky souhlasili. Nasazeni skafandrů jim trvalo necelých třicet vteřin.

Mezitím ji jeden z muů záchranné čety uzavřel výstupní otvor a brzo na to se vstupnf dveře kabiny otevřely. Lilie s velitelem záchranářů a dalím muem veli dovnitř. Lilie nesl zásobní dýchací přistroj.

Vedl je k anténě, kterou se Grant pokouel opravit a pravděpodobně také opravil. Udiveně se rozhlédl, Granta nebylo nikde vidět.

Kde je?” ptal se velitel záchranné čety.

Lilie jen bezmocné pokrčil rameny. A pak si uvědomili vichni tři, e Grant zmizel. V prostoru telemetrické antény se volně pohybovalo bezpečnostní lano, na kterém byl připoután. Na jeho konci nebyl nikdo. Kdy doli k anténě, kterou Grant opravoval a uchopili konec lana, zjistili, e bezpečnostní záklopka je v pořádku, ale po Grantovi nebylo ani stopy.

Velitel záchranné čety se ohlásil hlavnímu Inenýru montáe, kterého samozřejmé Lilleho signál MMP okamitě probudil, a ohlásil mu, co se stalo.

Inenýr Krook dal povel k zapnuti detektorů. Zůstaly bez Jakékoliv odezvy. V blízkosti hvézdoletu nebylo nic, co by snad mohlo být ivým organismem.

Vzápětí dal Krook pokyn, aby se Lilie I dva mui ze záchranné čety vrátili zpět.

Při druhém průletu lodi v místě, kde Grant mohl zmizet, po něm pátrali znovu. Ale Granta nespatřili.

Co se vlastně stalo, proč a jakým způsobem se Grant odpoutal od bezpečnostního pásu, se u nepodařilo zjistit.

Artur Conrad, velitel kosmodromu, trpce litoval, e včas nereagoval na poadavek Arvida Kervonnena, aby co nejdříve vystřídal montání čety. Snad by se to bylo nestalo, řekl si tie sám pro sebe, kdy se dověděl, e Joseph Grant zmizel v kosmu.

Tato neastná příhoda mu maně připomněla malou místnost v prostorách Columba, která měla slouit jako krematorium. Napadlo ho, kdy asi poprvé při dlouhé cestě Columba vesmírným prostorem bude nutné uvést v činnost speciální zařízeni a v duchu přál osazenstvu hvézdoletu, aby k tomu vůbec nemuselo dojit.

VI

Montání práce a následná komplexní prověrka hvězdoletu skončila. Vechny aparatury pracovaly naprosto bezpečně, členové posledních montáních čet postupně opustili palubu, řízeni Columba zajiovala třetí, náhradní posádka. Pracovní rakety s členy hygienické sluby prováděly náročnou desinfekci vech palubních prostor I povrchu lodi. Jakmile byla očista lodi skončena, začali členové zásobovacfho střediska dováet zásoby a ukládat je do skladových prostorů podle pokynů počítače. Kadý kus zásob znovu procházel náročnou kontrolou. Vzhledem k tomu, e na palubě neexistoval stav beztíe, zásoby potravin se a na prvotřídní jakost a trvanlivost příli neliily od konzervované potravy na planetě. Do provozu byl uveden jeden z nejdůleltějfch samostatných dvojitých systémů, výroba vody. Kosmické skleníky byly osazovány rostlinstvem, které mělo za účel napomáhat

asimilaci oxidu uhličitého, vyrábět dostatek kyslíku a navíc slouit posádce i pasaérům lodi k produkci dalí potravy. Rostliny byly na farmě kosmodromu pěstovány v modelovaných podmínkách, které odpovídaly ekologii kosmického prostředí, a Jejich vzrůst byl v palubních podmínkách předem odzkouen.

Jakmile bylo dokončeno zásobení lodi potravinami a rostlinstvem, započala přeprava zvířectva.

Aby se předelo okům, které se vyskytly při předběném ověřováni přepravy zvířat, zejména u některých druhů savců, byla uitková zvířata po dobu přepravy harkotizována a probouzela se a ve svých palubních boxech. Drůbe i ptáky bylo moné přepravovat bez větích problémů.

Biologové ukládali do mrazicích palubních boxů hluboce zmrazená raná embrya fauny, o kterých se podle zjitěných klimatických podmínek Nové planety dalo předpokládat, e budou schopna samostatného ivota a mnoení v nově osídlovaných prostorách. Do těchto prostor byly ukládány I konzervované spermie vybraných muských jedinců a vajíčka en, která by bylo v případě nutnosti mono vyuít, kdyby se ukázalo, e v organismu pasaérů lodi dojde při letu nebo po přistání k neočekávaným genetickým změnám.

Letová střediska na Bajkonuru, uang-čcheng-cu, Hammaguiru, Kagoshlmé Uchu Senta, Otrag range, Shriharlkota High Altitude Range, San Marco Equatorial Range, Western Test Range a Woomera Missile Range, v Sovětském svazu, v Číně, v Africe, v Japonsku, v USA a v Austrálii, kde se připravovali k mezihvězdné výpravě vybraní pasaéři, odděleně mui i eny, se na krátký čas vyprázdnila. Velitelství výpravy povolilo lidem, kteří měli opustit rodnou planetu, krátký pobyt v jejich domovech, aby se mohli rozloučit se svými nejbliími.

Tomá Rank strávil týden z povolených čtrnácti dnů s Ivonou Kristovou v luxusním hotelu Krakono v Krkonoích.

Ivona se probudila časně ráno. Zbýval poslední den. Potom Tomá odjede za svým dědou na Jetědskou

observatoř, rozloučí se s nim a navtíví své rodiče a sourozence v malé vesnici u Hradce Králové, zatímco ona se vrátí do Prahy,

Tomá jetě spal. Naklonila se nad ním a něně ho políbila. Vzdychl, převrátil se na druhý bok a spal dále-Ivona se usmála, ale brzy Jí úsměv zmizel z tváře.

Tie odela z lonice do koupelny pod sprchu.

Poslední den. Musí jej vyuít naplno. Přistoupila k elipsovitému zrcadlu a zadívala se na sebe. Učísla si vlasy, odloila hřeben a její pohled se svezl na lahvičku s antikoncepčními kapslemi. Tomá se jistě bude chtít milovat. Otevřela lahvičku, zaváhala a potom ji opět uzavřela a odloila.

Dokončila ranní toaletu, přehodila přes nahé tělo lehký upan a vrátila se do lonice.

Tomá se právě probudil a usmíval se na ni.

Dobré ráno, lásko moje …”

Dobré ráno, Tomáku,” řekla tie, přistoupila k němu a naklonila se nad něho, aby ho políbila. Pak ucítila jeho dlaně na svých prsech, Tomá ji přitáhl k sobě …

Po snídani se vydali naposled na nenáročnou túru. Tomá nechtěl riskovat případné zranění a tím snad i vyřazení z posádky hvězdoletu. Ostatně, vichni členové posádky I pasaéři měli ve smlouvě zákaz vech činností, které by mohly způsobit případná zranění nebo jinak ohrozit jejich fyzický či psychický stav.

Nad Krkonoemi vylo nádherné slunce.

Vrátili se a po poledni, aby se naobědvali. Oběd jim nechutnal. Tomá viděl, jak se Ivona přemáhá, jak se snaí usmívat a povídat o docela vedních věcech.

Nebuď smutná, lásko, uvidíme se přece jetě v Praze a potom za letu.”

Kontakty mezi posádkou a pasaéry byly za letu sice zakázány, ale palubní řád připoutěl občasná setkání dvojic, které se na výpravu přihlásily společně, v jejich pracovním volnu. Pro tato setkáni byl také vytvořen zvlátní prostor mezi sektorem posádky a palubní nemocnicí. Oficiálně se nazývaly tyto společenské místnosti s oddělenými malými pokojíky oázou oddechu, ale v hantýrce, která do slovníku výpravy přidávala den po dni nové názvy, u se tomuto prostoru říkalo ,sex rooms’, protoe přilehlých pokojíků bylo právě est.

Ivona přikývla.

Dopili kávu a znejistěli. Ivona se zdvihla z křesla.

Pojďme, Tomáku, neprodluujme to.”

Naloili do Tomáova vozu zavazadla, motor naskočil, Tomá přidal plyn, automaticky se zařadila první rychlost a vůz se dal do pohybu.

Ve pindlerově Mlýně vysadil Tomá Ivonu před stanici rychlodráhy, která Krkonoe spojovala s Prahou.

Poslední polibek, Ivona nastoupila, poslední stisk rukou u sputěného okénka.

Pozítří jsem u tebe, miláčku,” vykřikl Tomá ne se dal vlak do pohybu a krátce na to zmizel v ohybu trati.

Tomá se vrátil k vozu. Náhle se cítil osamělý.

Ivona se kromě Tomáe neměla s kým loučit. Oba její rodiče zahynuli při autohavárii, kdy byly Ivoně necelé čtyři roky. Po rodinné tragédii ji vzal k sobě dědeček, který od smrti své eny il sám. Ivona vak neměla těstí. Dědeček zemřel v den jejich desátých narozenin.

Od té doby ila a rostla v dětském domově, vzdáleni příbuzní se k ní nehlásili a ona sama ani netouila po jejich blízkosti.

Kdy po necelé půlhodině vystupovala na praském nádraí, bylo jl smutno. V Praze panovalo oklivé počasí, z oblohy drobně mrholilo a foukal studený vítr. Ivona nastoupila do metra a za chvíli s úlevou otevírala dveře svého bytu. Nejraději by la spát, ale bylo teprve půl páté odpoledne. Zapnula kávovar a natočila si álek horké černé kávy. Potom si uvědomila, e chladnička zeje prázdnotou a na konzervovanou potravu se ani v nejmením netěila. Její mylenky se vracely k Tomáovi. Vzpomněla si, e pozítří přijede a bude ho mít dva dny pro sebe. Rozhodla se, e zajde do obchodu. Nakoupí u dnes, aby, a Tomá přijede, měli pro sebe co nejvíce času…

Probudila se v křesle, bylo půl osmé! Rozmrzele se svlékla a ani se umyla, vklouzla pod přikrývku a znovu usnula.

Podobná loučení probíhala na celém světě. Posádka i pasaéři pocházeli z nejrůznějich končin. Mnozí z těch, kteří se podíleli na přípravách celé kosmické cesty,

projevován v první fázi obavy, zda sloení posádky a pasaérů neprobudí v některých lidech určité nacionalistické zábrany. Skutečné k tomu při testování některých z tisíců adeptů, kteří proli prvním a druhým sítem, dolo. Ale v porovnání s celkovým počtem se tak stalo v mizivých pěti promile uchazečů. Snad proto, e u po vyhodnocení pilotních testů výběru byl uplatněn I poadavek vybraných dvojic, které se měly stát manely, a vesmírná loď opustí hranice sluneční soustavy. Výpočty předpokládaly, e určité procento lidí, kteří se rozhodli spojit své osudy v kosmu, změní v průběhu výpravy svá rozhodnutí; s touto alternativou se při plánování cesty počítalo.

Nejhůře probíhalo loučení u těch, kteří zvládli vechna úskalí sloitého výběru a měli se naposledy v ivotě vidět se svými rodiči. Psychologové a psychiatři, kteří pamatovali při sestavování výběrových testů i na tyto aspekty, vak dokázali, e mezi členy výpravy byla takových jedinců mizivá menina. Větina osob, které měly opustit rodnou planetu, nebyla na nikoho úzce citově vázána.

Columbus měl na palubě několik komunikačních a meteorologických druic, je měly být vyputěny na oběnou dráhu Nové planety před vlastním přistáním společně se sondami pro její dálkový průzkum.

Kromě těchto druic byly na palubě hvězdoletu připraveny meziplanetární sondy, z nich některé měly za úkol provádět dalí meziplanetární průzkum a jiné byly připraveny k vyslání na zpáteční cestu do atmosféry Země, aby pomohly při předávání informací obyvatelům staré planety.

Tyto druice byly naprogramovány tak, aby mohly být ze své oběné dráhy staeny na mateřskou planetu pomocí raketoplánů a jejich obsah mohl slouit k průzkumu a eventuálnímu vyuití při přípravě dalích kosmických výprav.

Předpokládalo se, e pokud by výprava dospěla ke svému cíli a osídlení Nové planety bylo úspěné, bude lidstvo společnými silami připravovat dalí meziplanetární výpravu; ta by v budoucnosti mohla posílit novou základnu lidstva ve vesmíru.

Tomá s Ivonou se setkali v Ivonině bytě odpoledne, tři dny po tom, co se rozloučili v Krkonoích. Oba se snaili zapomenout na definitivní dlouhodobé odloučení, oba se vzájemně utěovali tím, e se neloučí navdy, ale přesto nedokázali potlačit stísněnost.

Tomá měl připravené malé příruční zavazadlo, členové výpravy měli povoleno vzít s sebou jen několik osobních věcí, které jim byly nejblií. Zavazadlo nesmělo přesáhnout celkovou hmotnost tří kilogramů. Tomá si vzal fotografie svých rodičů, dvě oblíbeně knihy, videokazety a dárek od Ivony, malý náramkový magnetofon.

Kdy se ptal Ivony, co si vezme s sebou ona, jen se měkce usmála.

To u nech na mně, Tomái.”

Poslední večer, kdy uléhali, ho Ivona poprosila, aby jí dovolil zapnout Hypnotik.

Asi bych neusnula, miláčku. A ráno mě, prosím, nebuď, nech mě spát a odejdi. Nemělo by smysl, abych tě provázela k letadlu. Bylo by to pro mě i pro tebe mnohem bolestnějí. Takhle se probudím a budu sama. Zůstanou mi vzpomínky.”

Tomá souhlasil. Váhal, ale i on si vzal dávku uspávacího prostředku.

Stulili se k sobě, Ivona odpočívala na jeho pai.

Dobrou noc, lásko moje  a astnou cestu, miláčku,” zaeptala u v polospánku.

Tomá se sklonil a políbil ji na rty.

Dobrou noc, Ivonko  a na shledanou, tam nahoře.”

Ráno se Tomá probudil, osprchoval, oblékl, a ne za sebou zavřel dveře Ivonina bytu, napsal jí poslední vzkaz.

Ahoj, miláčku můj jedlnej, budu čekat. Tvůj Tomá.”

Sjel výtahem do přízemí a pohltil ho ranní ruch velkoměsta.

VII

Jiní pobřeí největího světového ostrova Nové Guineje je na rozdíl od jeho severních oblastí velmi nízké. Na mnoha místech jsou přirozené písčité I kamenité pláe, Jinde okraj pralesa sahá téměř k pobřeí.

V jedné tmavé noci se ve vodách Torresovy úiny

hluboko pod hladinou pohybovalo tmavé těleso. Připomínalo obrovského kytovce, plulo pomalu, jako kdyby se jen s námahou orientovalo.

Těleso vak nepatřilo mezi ivočichy. Byla to ponorka, která se čas od času vynořovala těsně nad hladinu, aby se znovu ponořila a plula dál.

U obrazovky radiolokátoru seděl operátor, neustále převalující mezi dásněmi výkačku.

Sledoval pozorně stínítko. Ponorka proplula úinou, změnila směr a značně zvolnila rychlost.

Brzo potom se vynořila na hladinu klidného moře a její motory ztichly. Otevřel se poklop a na povrchu ponorky se objevily tmavé siluety dvou muů.

Jeden z nich zvedl ruku s malou vysílačkou a polohlasně řekl do mikrofonu:

Přítel mých přátel volá přítele…” A znovu: Přítel mých přátel volá přítele ..

Svou výzvu opakoval třikrát, pak se odmlčel.

Druhý mu sledoval Infračerveným triedrem obrys pobřeí, které se rýsovalo jako temná čára ve vzdálenosti několika málo mil.

Podal mui s vysílačkou triedr a řekl:

Jsme na místě. Čekají na nás. Vechno je zřejmé v pořádku.”

Druhý mu napjatě sledoval čáru pobřeí. Zahlédl krátké záblesky, které se v pravidelném intervalu opakovaly.

Motory naskočily, ponorka se zachvěla a pomalu a téměř neslyně se blíila k pobřeí. Plula tak několik minut, ne se znovu zastavila. Motory opět ztichly.

Na palubu ponorky vystoupilo několik dalích muů, nastala horečná činnost, na vodě se objevil skládací člun a zanedlouho odrazil od ponorky směrem k pobřeí.

Příliv napomáhal jeho posádce. Plavidlo zanedlouho uvízlo na písčité plái. Mui z posádky pátravě hleděli k temné hradbě pralesa.

Zahlédli několik postav, které se k nim přibliovaly.

Jeden mu z posádky člunu tie zavolal:

Stůjte.”

Postavy se posluně zastavily. Od člunu k nim dolehla výzva.

Heslo,”

Odpověď následovala ihned.

Přítel mých přátel volá přítele.”

Mui z člunu, kteří se dosud krčili v temnotě, vykročili příchozím vstříc.

Jeden z nich vztáhl ruku a nastavil příchozím otevřenou dlaň. Zaleskl se na ní malý zlatý krouek, prsten.

V pořádku.”

Podali si ruce.

Okamitě začneme s vykládáním. Zpozdili jsme se, nemáme mnoho času. Za tři hodiny začne svítat.”

Za několik minut byl náklad člunu vyloen a řetěz muů zmizel pod ochrannou hradbou pralesa. Do člunu se vrátili pouze dva a veslovali zpět k ponorce, člun zmizel na palubě, přfklop ponorky se uzavřel a brzo na to zabraly motory. Ponorka odplouvala od pobřeí a za chvíli jejf periskop zmizel pod hladinou.

Řetěz muů postupoval pralesem. Kadý z nich nesl těké zavazadlo. V jejich čele se neslyně pohyboval černý domorodec. Byl to Wa-tu. čas od času některý mu klopýtl a upadl. Pochod trval asi dvě hodiny, kdy konečně doli na malou mýtinku, kde stály primitivní chatrče. Mui s úlevou sloili svůj náklad do jedné z nich.

Doktor Corvi s jejich vůdcem se polohlasně domlouvali opodál:

Musím jit, do tábora mám jetě kus cesty. Mohli by objevit moji nepřítomnost. Vrátím se zítra večer. V ádném případě nerozdělávejte oheň, bylo by to nebezpečné.

Nesmíte také dovolit, aby se vai mui rozeli po pralese. Mohli by zabloudit. Tady je plán kosmodromu. Prostudujte si ho pečlivě.”

Diky. O moje chlapy nemusíte mít obavu. Záleet bude předevím na vás.”

Corvi přikývl.

Já vlm. Podrobnosti domluvíme později.”

Corvi se otočil, kývl na Wa-tua a oba zmizeli v houtinách pralesa.

Za hodinu se Corvi probouzel na svém lůku v jednom z bungalovů internačního tábora, které byly postaveny v severovýchodním cípu kosmodromu.

Byly domovem téměř dvou tisíc internovaných pracovníků, bývalých vězňů, kteří se podobně jako Corvi přihlásili na práce při výstavbě kosmodromu. Patřili mezi ně i kvalifikovaní laboranti, inenýři a také vědci, jako byl Corvi, kteří se podíleli na práci v jednotlivých provozech kosmodromu. ádný z nich vak neměl monost zúčastnit se přípravy a montáe kosmické lodi.

Tito lidé zde měli mnohem lepi podmínky k ivotu ne ve věznicích. Tak jako ostatní zaměstnanci kosmodromu docházeli na práci pod vedením dozorců a vraceli se po uplynuti pracovní doby do svých pohodlně zařízených bungalovů. V táboře měli vlastni samosprávu, která měla právo projednávat s vedením tábora vechny otázky a problémy, které se ivota v internačním táboře týkaly.

Tábor měl vlastni kuchyni, několik kantýn, společenské místnosti, bylo zde táborové kino, kadý bungalov byl vybaven i televizním aparátem, místní knihovna půjčovala knihy, bylo tu I nákupní středisko a dva velké bazény.

Obyvatelé tábora se nesměli volně pohybovat v ostatních prostorách kosmodromu a neměli také právo opoutět bez zvlátního povolení jeho hranice.

časem pozornost stráců tábora značně poklesla, protoe za celá léta nedolo k pokusu o útěk. Příslunici tábora si byli vědomi, e v podstatě nemají kam utéci.

Navíc měli naději, e při dobrém plnění povinnosti jim bude zbytek trestu prominut. Mnozí z nich se takové úlevy dočkali; byli z tábora proputěni a směli se vrátit do svých domovů. A na malé výjimky tohoto práva také vyuili a byli nahrazeni novými pracovníky, kteří se na práce v kosmodromu hlásili. .

Jídlo bylo chutné a hodnotné, Internovaní si vydělávali dostatek peněz, aby si mohli zakoupit v nákupním středisku nebo v kantýně, co potřebovali. 2 nápojů, které se v táboře prodávaly, byla nejoblibenějl cola a nízko-stupňové pivo. Jiné alkoholické nápoje se zde neprodávaly-Po ranním nástupu a prověrce odely pracovní čety za svými povinnostmi. Teď, v období, kdy probíhaly poslední přípravy k startu Columba do vesmíru, u mnoho z nich nastupovalo do směny pouze střídavě, protoe pro ně nebyla práce.

Počítalo se s tím, e po startu Columba bude větině z internovaných muů navreno prominutí zbytku trestu a e se budou moci svobodně rozhodnout, zda chtějí zůstat na základně, nebo se vrátit do své domovské země.

Také doktor Corvi tentokrát nenastoupil do práce. Ohlásil se na lékařském středisku a poádal o uvolněni, protoe se necítil dobře.

Lékař, který měl slubu, se Corviho z povinnosti zeptal, co mu schází, protoe v táboře prakticky neexistovaly pokusy o simulaci.

Bolí mne aludek,” prohlásil Corvi.

Lékař ho zběně vyetřil.

Břicho je měkké, pokud by potíe trvaly, přijďte, polu vás na rentgen. Pro dneek vám předepíu dietu. Nepijte pivo ani colu. A vám v kuchyni dají do termosky čaj.”

Corvi přikývl a odeel.

Za hodinu potom se v prázdném bungalovu uskutečnila schůzka deseti muů.

Doktor Corvi mluvil k věci.

Vichni víte, oč nám jde. Nemáme co ztratit, můeme jen získat. Nae akce má maximální naději na úspěch. Nikoho na světě ani nenapadne, e by se něco takového mohlo vůbec stát. Kromě naich dozorců a pořádkové policie nemá na kosmodromu nikdo přidělené osobní zbraně. Máme obrovskou anci!

Nejdůieitějí bude utajit celou akci a do jejího zahájení. Proto budete mlčet! Jakmile by se ná plán rozířil mezi ostatní vězně, určitě by dolo k Jeho prozrazení.”

Dobrá, to chápeme!” ozval se jeden z přítomných, Eugen Slgmund, který pracoval v řídicím středisku u radiolokátoru, ale copak bude stačit deset muů na to, aby ovládli celý kosmodrom? Vdy je zde kolem pěti set ostatních zaměstnanců!”

Samozřejmě, e deset muů by bylo málo. Je nutné vytvořit bojůvky, řekněme o počtu dvanácti a patnácti spolehlivých muů, kteří by na daný pokyn obsadili vechna střediska kosmodromu, zabránili spojení s ostatním světem a předevím s těmi nahoře. Ti nesmí do poslední chvíle vůbec nic tuit.”

A kdy vůbec nastoupí první posádka?”

Podle plánu nalodění má první posádka nastoupit a  těsně před aiartem. Jakmile bude dokončeno zásobování, zahájí naloďování pasaérů. Třetí, náhradní posádka, která zůstane na zemi, má vystřídat první posádku a před předpokládaným startem.”

Ostatně,” vmísil se do jednání dalí z muů, Frist Zoetemelk, nám vůbec nezáleí na tom, zda bude naloďování ukončeno. Nástup první posádky jsme pro zahájení akce zvolili jako nejpříhodnějí okamik. Vedoucí jednotlivých sekcí celého kosmodromu se určitě zúčastní rozloučení na startovací ploe. Budeme je mít pohromadě a vichni se naráz ocitnou v naich rukou.”

Corvi umlčel dalí poznámky.

Ticho, prosím, nemůeme zde sedět celé hodiny. Mohlo by to být nápadné. Proto raději poslouchejte, případné dotazy projednám s kadým z vás Jednotlivě. Teď Je nutné, abyste s největí opatrností vybrali mezi svými známými po dvanácti a patnácti lidech, se kterými uskutečníme přepad jednotlivých sektorů kosmodromu.

Otok povedete vy a zaměříte se na ty provozy, ve kterých se nejlépe vyznáte! Sigmund obsadí se svými mui řídicí letové středisko. Pozor, před vchodem se celých čtyřiadvacet hodin střídají dva strání. Tvojí povinností bude znekodnit obsluhu sledovací stanice, telefonní centrály a radiosystému. Nikdo ze zaměstnanců nesmí dostat nejmení anci, aby upozornil posádku Columba nebo kohokoliv jiného mimo kosmodrom, e dolo k přepadu!

Zoetemelk se mnou a s dalími se postará o startovací základnu a obsluhu startovacích ramp.

Bert Talpa a Joe Cuzco se zaměří na pomocné a zásobovací provozy. Tam asi nebudou problémy, ale budete potřebovat mnohem více lidí. Nezapomeňte na to.

Montání haly sice pro nás nejsou tak důleité, ale jsou v nich rozlehlé prostory s dobrou moností úkrytu. Deset nebo patnáct lidí nebude stačit. Aureli, pověř jednoho ze spolehlivých lidí, aby po přepadu zůstal v táboře a přesvědčil dalí. Kolem montáních hal musíme vytvořit nepropustný koridor.

Zkuební provoz si vezme na starost Welsh. Pracoval tam několik let, a i kdy ho přeřadili, zná tam vechno jako

své boty. Garáe obsadí Joshua Freemann, letitě Brett David. Na letiti musíme věnovat pozornost vem letadlům, která budou připravena ke startu. Z kosmodromu nesmí vzlétnout ani papouek, nato letadlo. To si pamatujte.

Důleitá bude také elektrárna, tam půjde Drake. A vy dva, Spinneti a Carlosi, obsadíte nemocnici a ná tábor. Nedopuste, aby vznikla nějaká panika. Kadého zaeňte zpátky a kdy to bude nutné, střílejte.

S lidmi mimo ná tábor se snate jednat sluně, samozřejmě ne za kadou cenu. Mnohé z nich budeme potřebovat, abychom celý kosmodrom udreli v chodu. Ale dejte jim najevo, e v případě potřeby nebudeme váhat.

Joe Vrana vytvoří prozatímní pořádkovou policii a zajistí pořádek na venkovních areálech kosmodromu.

Opakuji, jakmile se podaří ovládnout kosmodrom, není ádný důvod k změnám v zaběhnutém systému. Nedovolte nikomu z naich lidí jakékoliv vybočení. A pokud někdo z nich nedodrí nebo nesplní vá příkaz, bez milosti ho zlikvidujte.

Nezapomeňte, e úspěch celé akce umoní ovládnout Columba. Teprve potom se můeme pokusit o ovládnutí světa. Věřím, e se vechno podaří. Zbraně zatím obdríte jenom vy. Nikdo se o nich v ádném případě nesmí nic dovědět. Vaim muům rozdáte zbraně a den před zahájením akce. Vybírejte chladnokrevné a spolehlivé mue, kteří nezačnou blbnout při prvním náznaku odporu. Vyadujte naprostou disciplínu!”

Kam máme ukrýt zbraně?” zeptal se Freemann.

To u je vae věc. Vzkáu vám, kdy a kde si je vyzvednete. Volte nenápadné úkryty, ale počítejte s tím, e zbraně musí být na dosah. A teď se rozejděte. Ne, nechoďte vichni najednou! A jetě Jednu věc. Nesnate se za kadou cenu navázat kontakt. Nepořizujte sl ádné plánky a písemné záznamy. Máte dost času na to, abyste si obhlédli vae budoucí pracovitě. Rozmístění muů sl určete předem. Vechno musí proběhnout v několika minutách.”

Vlil

Nalodění pasaérů na palubu Columba probíhalo postupně podle jednotlivých letových středisek, členové výpravy, kteří se vrátili z návtěvy svých domovů, proli posledními lékařskými prohlídkami, povinným očkováním a čtyřtýdenní karanténou.

V letových střediscích při posledních kontrolních prohlídkách dolo k vyloučení několika málo jedinců, u nich se objevily nepředvídané zdravotní poruchy, i kdy z hlediska pozemské medicíny lo o projevy banálních onemocnění. Vedení výpravy umonilo těmto jedincům spojení s jejich partnery. Mohli se svobodně rozhodnout, zda opustí svého druha, nebo zůstanou spolu s ním na půdě rodné planety.

Tyto případy poznamenaly lidské osudy. Někteří předpokládaní partneři se rozhodli zůstat na zemi, jiní setrvali na svém rozhodnutí zúčastnit se výpravy a rozloučit se tak navdy.

Pokud lo o členy posádky, nevyskytl se ani jediný případ zdravotních potíí.

Nalodění pasaérů pomalu končilo. Raketoplány vynesly pasaéry na oběnou dráhu Columba, provedly potřebné manévry a spojily se s Columbem.

Lidé přicházeli z paluby raketoplánů, kde se jich ujímali vykolení intendanční důstojníci posádky a uváděli je do přidělených příbytků a postupně zacvičovall do jejich povinností.

Díky tomu, e vechna letová střediska prováděla s vybranými pasaéry předběný praktický výcvik na modelech ubytovací části vesmírné lodi, nebyly při rozmísování pasaérů problémy.

Lidé z jednotlivých středisek, kteří se dosud nikdy v ivotě neviděli, se seznamovali. U v letových střediscích měli k dispozici katalogy, které kromě popisu zařízení hvězdoletu a informací o denním reimu před startem, v době startu i na cestě vesmírným prostorem, obsahovaly údaje o kadém z budoucích spoluobčanů.

Vedoucí komplexních čet postupně sestavovali seznamy nových spolupracovníků a začínali se s nimi pravidelné

\

ml

WlTjk

H

scházet v odborných knihovnách Columba, kde byly na mikrofilmech uloeny vekeré dostupné informace z vědních oborů, týkajících se činnosti pracovních týmů po příletu na Novou planetu.

Jako poslední se na palubu Columba nalodili pasaéři z letového střediska Woomera Mlssile Range v Austrálii. Columbus, první mezihvězdný reprezentant Modré planety, byl připraven na svou dalekou vesmírnou pou.

Světové deníky i časopisy denně přináely nové informace a reportáe o první výpravě lidstva ke hvězdám.

Deník World News, vycházející v deseti jazycích, přinesl na první stránce fotografie a jména členů posádky.

Potom následoval rozhovor s Arvidem Kervonnenem.

V co věříte?

Věřím v nai budoucnost, věřím v budoucnost lidstva. Vechny dosavadní výzkumy nasvědčují tomu, e jsme ve vesmíru sami. A i kdyby tomu tak nebylo, máme před sebou jeden společný úkol. Osídlit vesmír. Ano, vydáme se do neznáma, ale víme mnohem více, ne věděl v patnáctém století Krytof Kolumbus, kdy se vydal hledat novou pevninu.

V co doufáte?

Jde o první společný projekt lidstva. Na palubě Columba jsou pozemané spojeni jediným cílem, osídlit Novou planetu. Podařilo se nám zajistit lidstvu mír; díky tomu se nám daří likvidovat bídu a nemoce, nemáme strach

0 energii, na Měsíci a Marsu těíme potřebné suroviny, nedaří se nám vak tak docela zajistit naí planetě dostatečnou ekologickou ochranu na zemi I nad zemí. Počet obyvatel naí planety roste. Dříve nebo později přijde doba, kdy nám nebude stačit. Doufám, e nae výprava, i kdy znamená jen první krok k osídlení vesmíru, bude úspěná a nebude poslední.

čeho se bojíte?

Nebojím se ničeho. A toté platí pro členy posádky

1 pasaéry Columba. Máme vynikající loď, posádku, odhodlané osadníky. Lidstvo nám dalo historickou příleitost. Vynasnaíme se jí vyuít co nejlépe.

Co přejete obyvatelům Země?

Mír, pokrok, přátelství a  dostatečnou vrstvu ozonu.

A co přejete sobě, své posádce a pasaérům?

Dobrý start, klidný let a astné přistáni.

Co nám vzkáete z Nové planety?

Nae cesta bude trvat čtrnáct let. Zatím uplyne u vás na Zemi asi dvojnásobek této doby. Samozřejmě, e budeme pravidelně odestlat do atmosféry Země nae sondy. Mohu vás a vae následovníky srdečně pozvat na návtěvu. Na Nové planetě vás uvítají lidé.

Jste si tím jist?

Jist? Co je to Jistota? Můe ji někdo definovat?

Opakuji. Věřím v budoucnost lidstva.

Take astný let a astné přistáni vám vem.

Děkuji za nás za vechny.

Světové události ustoupily do pozadí. Celý svět psal, četl a hovořil o blíícím se startu Columba.

Noviny mizely z automatů, nejmodernějí televizory s plastickou obrazovkou ly na dračku.

Na hranicích Zaire se početná rodina Mahmuda Zuabi-ho, jednoho z hlavních intendantů výpravy, s posvátnou úctou dívala na rozzářenou obrazovku barevného televizoru, který jim syn před odletem poslal jako dárek. Kdy se na plastické obrazovce mezi ostatními členy výpravy objevila jeho sympatická kulatá tvář s irokým úsměvem, maminka se rozplakala a po ní i ostatní děti. Mahmudův otec nedokázal přítomným reportérům na jejich otázky říci nic jiného, ne dvě slova:

Jsem pyný,” a několikrát za sebou je s dojetím opakoval.

Kdy se prostřednictvím přenosové druice na obrazovce objevily záběry Columba, obíhajícího planetu Zemi, někteří ze starích členů kmene se maně zadívali k obloze, jako by se měl hvězdolet kadým okamikem snést na planinu poblí vesnice, a stařeina kmene si vzpomněl na dávnou legendu. Podle ní měli bílí bohové přijít na zem z nebe a odnést děti jejich kmene do jiného, krásného světa.

Mahmudův otec konečně nael slova. Řekl:

A ono je to zatím vechno naopak. Obyčejní lidé, černí, bili, lutí a hnědí odlétají, aby ten krásný svět sami nali.”

Hodina startu Columba z oběné dráhy kolem Země se přiblíila. Hlasatelé vech televizních stanic upozorňovali v nejrůznějtch jazycích své diváky na začátek připravované relace.

… /

Na kosmodromu Ikarus panoval klid. Řídicí středisko bylo připraveno, aby ověřilo, zda start proběhl podle vypočtených parametrů.

Raketoplán s třetí, náhradní posádkou, vracející se z Columba, přistál na kosmodromu, zatímco dalí raketoplán, který měl dopravit na palubu Columba první posádku v čele s Arvidem Kervonnenem, byl připraven ke startu.

V nedaleké hale se shromádili vedoucí pracovníci kosmodromu. V bílém plátěném obleku zde čekal na první posádku Artur Conrad, ředitel kosmodromu, jeho zástupce, náčelník startovacího prostoru Ralf Niedzwiecki, jeho jméno nikdo z osazenstva nedokázal vyslovit, a proto ho vichni oslovovali Nede, vedoucí Inenýr montáních hal Vladimír Marčuk, náčelník letitě Paul Monsleur, hlavní inenýr elektrárny Jao l-Lin a vedoucí plantáí Carl Poche se svým kolegou z oddělení fauny Jackem Forsythem.

Scházel vedoucí řídicího střediska Igor Tkačenko, který se s posádkou rozloučil u dříve a nyní seděl před řídicím panelem, obklopen lidmi svého tábu.

Vichni čekali na posádku. Kadým okamikem ji měl přivézt elektrobus z ubytovny.

V hale bylo ticho. Vichni byli napjati a poněkud nervózní.

Nedovedu si představit,” řekl polohlasné Paul Mon-sieur Vladimíru Marčukovi, e je uvidím naposled v ivotě. Říkej si co chce, ale já raději doiju svůj ivot na téhle staré Modré planetě.”

Marčuk pokrčil rameny, usmál se a tie odpověděl:

Někdo vdycky musí být první. Jsou to hrdinové.”

Jsou,” souhlasil Paul, ale budu radi, a budu mít tohle zatracené loučení za sebou. A neříkej mi, e ty také.”

Marčuk přitakal.

V přítím okamiku se nehlučně otevřel vstupní otvor ve stěně a do haly přicházeli členové první posádky v lehkých, stříbřitě modrých kombinézách, přílby v podpaí. V jejich čele el Arvid Kervonnen. Bylo jich deset. Oba palubní inenýři a piloti a navigátoři Columbo-vých modulů ji zaujali svá místa na palubě Columba.

Arvid Kervonnen spolu s ostatními doli k hloučku, stojícímu u vstupních dveří haly, kterými měla posádka vyjet výtahem na palubu raketoplánu, jeho piloti u byli rovně připraveni v pilotní kabině.

Někdo zakalal.

Artur Conrad udělal dva krůčky vpřed. Nadechl se, chtěl něco říci, ale rozmyslel si to.

Naprázdno polkl, znovu se nadechl a začal:

Chtěl bych vám toho tolik říci…”

Zajikl se a pak, jako by ze sebe shodil tíhu okamiku, dodal:

Ne, nemá to smysl. Vechno nejlepí vám vem. Děkuju vám. astný let.”

Podal Kervonnenovi ruku, poplácal ho po ramenou a vtiskl mu do ruky malý baliček.

To je pro tebe, Arvide, památka na kosmodrom.”

Kervonnen uschoval baliček v kombinéze.

Přátelé,” řekl vyrovnaným hlasem, ili jsme a pracovali spolu příli dlouho, ne abychom navzájem nevěděli, co cítíme. Děkuju vám za vechno.”

A v té chvíli se to stalo. Nikdo z nich si ani neuvědomil, e jsou obklíčeni hloučkem muů s namířenými zbraněmi.

Jeden z nich vykřikl.

Zachovejte klid a nehýbejte se. Nic se vám nestane. Kosmodrom je v nai moci.”

Vichni se uasle dívali na neznámé mue. Nebyli schopni uvědomit si, co se děje. První se vzpamatoval Artur Conrad a vytáhl kapesní vysílačku. Nestačil vak vyslovit ani slovo a klesl k zemi.

Pokud se někdo z vás pohne, stane se mu totél Nedělejte hlouposti,” opakoval chladnokrevně mu z hloučku, a následujte nás.” Pokynul strnulé posádce i členům vedeni kosmodromu směrem k jednomu z východů, kterým před chvíli vela do haly posádka.

li jako v transu, Marčuk poslední. Kdy procházeli kolem dveří, vyběhl z řady a chtěl uprchnout. Ani jemu se to nepodařilo. Tichý svist  a Marčuk byl mrtev.

Dovedli je a do prostoru čekárny. Potom dal vůdce ozbrojenců členům posádky rozkaz.

A teď rychle. Pospěte si a svlékněte kombinézy.”

Mui se začali svlékat. S nimi i Kervonnen.

Ne, ty ne, Kervonnene! Ty poletí s námi,” zavrtěl hlavou vůdce povstalců.

Do místnosti vstoupilo několik dalích muů. Devět si zručně oblékalo lehké skafandry, které členové posádky Columba odloili.

Nasaďte si přílby,” přikázal jim neznámý vůdce. Jdeme. Ty první, Kervonnene. Stačí maličkost  a je konec.”

Převlečení mui v přílbách znovu vstoupili do haly a li rychlým pochodem k výtahu. Dveře se otevřely a neznámí, jeden po druhém, mizeli ve výtahové achtě.

Přepad kosmodromu se stoupencům doktora Corvlho vydařil. Corvl byl rozený organizátor a vůdce. Uměl mluvit a podařilo se mu přesvědčit deset předem vytipovaných muů z řad Internovaných vězňů o zdárném průběhu přepadení. Corvl počítal nejen s momentem překvapení, ale předevím s faktem, e nikoho ze zaměstnanců kosmodromu by ani v nejhrůznějím snu nenapadlo, e by k něčemu takovému mohlo dojít.

Kalkuloval naprosto správně, kdy stanovil dobu přepadu na několik minut před odletem první posádky na palubu Columba. Deset vybraných muů znemonilo v jediném okamiku jakýkoli způsob úniku i obrany pro celé vedení kosmodromu.

K přepadu dolo současně v celém jeho prostoru. Corvl zorganizoval bojůvky vězňů, vyzbrojených rychlopalnými ručními zbraněmi, plynomety a plynovými granáty. TI ukryli zbraně, dodané Ribbenem prostřednictvím ponorky, na svých pracovitích, take kdy vydal Corvi povel, připravení mui byli okamitě akceschopní. V okarfilku útoku se k nim přidalo i deset zabijáků, kteří se rovně vylodili z ponorky.

V řídicím středisku seděl Igor Tkačenko společně s dalími specialisty před monitory, aby sledovali dráhu raketoplánu a jeho spojení s Columbem.

Dva mui ochrany střediska, kteří stráili před vchodem spíe symbolicky, byli znekodněni plynem a pracovníci střediska ani nestačili postřehnout ozbrojené útočníky, kdy se vynořili za jejich zády.

Okamik překvapeni zapůsobil i zde. Poté, co zaslechli výzvu a nechápavě se otočili, bylo u pozdě. Tkačenko se pokusil stisknout tlačítko, které oznamovalo veobecný poplach prvního stupně, ale nepodařilo se mu to. Zemřel právě tak rychle jako Conrad a Marčuk.

Podobně proběhlo přepadeni v dalích sektorech kosmodromu. Zbraně měli přiděleny pouze členové pořádkové policie, členové ochrany a dozorci v internačním táboře. Ti také jako jediní reagovali pohotově. Někteří z nich se bránili, zlikvidovali dokonce několik útočníků, ale v následujících minutách zemřeli, protoe nestačili zorganizovat souvislou obranu a byli přepadeni na volném prostranství. Pouze velitel internačního tábora se stačil zamknout ve své kanceláři, ale plynový granát jej znekodnil dříve, ne mohl zapnout vysílačku.

Mui, vyslaní Cushamem, kteří se přidali k povstalcům před zahájením útoku, byli dokonale vycvičení zabijáci a sebemení náznak odporu okamitě trestali smrtí.

Povstalcům se podařilo obsadit i vě letitě, znekodnit posádky letadel a technický pozemní personál.

Několik málo muů z letitního personálu, kteří pracovali v hraničním pásmu letitě uniklo, kdy si jak tak uvědomili, co se děje. Zmizeli v husté dungli. Neměli ovem sebemení naději, e se jim podaří prchnout z ostrova, eventuálně proniknout po řece a do přístavu.

Nemohli tuit, e i přistav byl přepaden. Dobře vyzbrojené a vycvičené přepadové jednotky, vyslané Ribbenem, se vylodily poblí přístavu z miniponorek v noci a vyuily rovně momentu překvapeni.

Vichni lidé z přístavu, kterým to dovolovaly jejich pracovní povinnosti, se seli u obrazovek. A právě tak jako v kosmodromu, byl první útok veden na centra spojů. Nikdo na celé planetě se nesměl dovědět, co se stalo. Svět měl být okován, a jak se ukázalo, také okován byl. Teprve mnohem později si lidé vzpomněli na slova, citovaná tak často ve dvacátém století, e mír se musí bránit.

Vzbouřenci ovládli celý kosmodrom i přístav a okamitě začali s upevňováním svých pozic. Předevím, jak se dalo předpokládat, vyuili internačního tábora, kde soustředili převánou větinu zaměstnanců kosmodromu. Vedoucí jednotlivých sektorů izolovali v prostorách montáních hal, svými lidmi obsadili řídicí středisko letitě I centrálu rádiového a telefonního spojení, jejich stráe se střídaly i v malé nemocnici kosmodromu, nezapomněl ani na nádre s pohonnými hmotami. Zavedli jednoduchý, ale účinný reim. Stříleli bez vyzvání. Z vězňů, kteří se aktivně nepřipojili k přepadu, vytvořili pracovní čety, hlídané jedním nebo dvěma mui, a tam, kde údrba a obsluha provozu vyadovala specialisty, vybrali mue z řad bývalých zaměstnanců. Donucovali je k práci pod hrozbou fyzické likvidace.

Svět zatím o ničem nevěděl. Svět čekal na start Columba ke hvězdám.

IX

Kapitán raketoplánu Mbeki společně s druhým pilotem Ravenou a navigátorem Dalglishem naposledy zkontroloval přístroje.

Hlas mue, který se ozýval ve sluchátkách z letového střediska, mu připadal zastřený a rozpačitý, ale nepřikládal tomu ádný význam.

Ani v nejmením netuil, e kromě Arvlda Kervonnena sedí v kabině raketoplánu namísto první posádky Columba devět neznámých ozbrojených muů.

Zapněte motory,” přikázal mu ze střediska.

Mbeki splnil povel.

Motory zapnuty,” ohlásil středisku.

Připravte se,” zaznělo ve sluchátku.

Na obrazovce naskočila zelená číslice. Do startu zbývalo několik vteřin.

Mu ve středisku začal nahlas počítat, čísla na obrazovce se měnila.

Pět, čtyři, tři, dvě, jedna, START.

Raketoplán se jemně zachvěl, odpoutal od startovací základny a v několika vteřinách zmizel v ionosféře.

Jak se cítíte, mládenci,” promluvil do sluchátka druhý pilot Ravena, bohuel, álek kávy vám nabídnout nemůeme.”

V sluchátkách bylo ticho. Nikdo neodpověděl.

Ravena se uklíbl, pohlédl na své kolegy a pokrčil rameny.

Asi jim není do řeči,” konstatoval Dalglish.

Mbeki navedl raketoplán na oběnou dráhu Columba, vyrovnal let a provedl první korekční manévr.

Raketoplán se nyní pohyboval na nií kruhové dráze pod Columbem. Mbeki navázal spojení s posádkou hvězdoletu a udal potřebné parametry.

Potom provedl druhý menévr, aby vyrovnal rychlost obou těles.

Raketoplán se blíil k hvězdoletu. Mbeki pozorně sledoval obrazovku. Obě tělesa se setkala, na spodní palubě Columba a na horní palubě raketoplánu dolo ke kontaktu vstupního a výstupního otvoru.

Dalglish promluvil do sluchátka.

Raketoplán Delta I. Raketoplán Delta I. Spojení uskutečněno. Posádka je připravena nastoupit na palubu Columba.”

Vittore Nobile, který řídil spojení z paluby Columba, přikývl.

O. K., mládenci. Columbus Je připraven přijmout první posádku.”

Dalglish se s úsměvem obrátil k Mbekimu.

Haló, mládenci, hovoří první pilot raketoplánu. Loučíme se s vámi a přejeme vám astný start a hladké přistání. Můete začít vystupovat.

Výstupní otvor raketoplánu u byl otevřen a mui ve skafandrech jeden po druhém vstupovali do hermetické kabiny hvězdoletu. Raketoplán se vyprázdnil, otvor se uzavřel.

Raketoplán Delta I. ádá o souhlas k odpojení,” ozvalo se ve sluchátkách Nobileho. Ten jetě jednou zkontroloval uzavření výstupního a vstupního prostoru a odpověděl.

Columbus povoluje.”

Zároveň uvolnil zablokovanou hydrauliku. Raketoplán plul současně s Columbem nadále prostorem, ale Mbeki mírně sníil rychlost. Obě tělesa se pozvolna vzdalovala. Pilot raketoplánu znovu zapnul motory a hned potom zahájil přistávací manévr. Jetě netuil, jaké přivítání ho čeká po přistání na kosmodromu.

Posádka v kabině raketoplánu ani Nobile si neuvědomili, e místo devíti muů první posádky jich přestoupilo z kabiny raketoplánu o jednoho více. Tím desátým byl jediný skutečný člen Columbova týmu, Arvid Kervonnen, kterého drel v achu v pozadí přestupní kabiny doktor Corvi. Ani jeden z muů nesundal přílbu.

Nobile se dopustil chyby. Jakmile byl dokončen odpojovači manévr raketoplánu a mui přestoupili do hermetické kabiny, která byla umístěna pod pilotním prostorem Columba, nevěnoval ji pozornost obrazovce, která sledovala prostor přestupní kabiny, a neviml si, e mui neodloili přílby.

S největí pravděpodobností by si byl uvědomil, e v kabině jsou lidé, které nezná a neotevřel by vstupní prostor, zabraňující dosud muům v kabině vstup na vlastní palubu hvězdoletu, anebo by se dotázal na příčinu jejich neobvyklého jednání a upozornil by Kervonnenova zástupce Kennedyho.

Tak by se asi nestalo nic z toho, co následovalo v přítích minutách.

Nobile uvolnil vstupní otvor na palubu Columba a sjel výtahem na chodbu pod pilotním prostorem, aby uvítal velitele posádky Kervonnena a členy první posádky.

Chodba byla dosud prázdná. Nobile doel a ke vstupním dveřím, nahlédl dovnitř a stal se prvním zajatcem povstalců.

Corvi a jeho mui vystoupili z kabiny. Počínali si naprosto sebejistě. Bez rozpaků se vydali k výtahu, který vedl přímo do pilotního prostoru. Vyjeli nahoru a rozdělili se.

Dva z nich vstoupili do vlastní pilotní kabiny, kde loď řídil druhý pilot Jao tse-Ling, zatímco Robert Kennedy si zael do své kajuty, umístěné za řídicím střediskem Columba, vypít álek kávy. Spolu s Lingem tu pracoval Jae Kawasaki, hlavní navigátor druhé posádky.

Dalí z muů, kteří vstoupili na palubu Columba, zamířili k ústředně energetického systému, kde měl slubu Van der Hauwe, samostatný energetik. Jeho nadřízený, hlavní energetik John Simpson, tu byl také, protoe se v kajutě nudil a přiel si poklábosit.

Podobným způsobem dolo k přepadení centrály

klimatizačního systému, kde povstalci nali Mstislava Petřikovského, zatímco Carlos Esplnoza,1 samostatný klimatizační inenýr, spal ve své kajutě.

Poslední dva obsadili kancelář hlavních intendantů, kde objevili Jeanna Commandeura, který na počítači kontroloval výdej potravinových dávek.

Carlos Esplnoza a oba piloti průzkumných modulů, John Radcliffe a Yan 0Hara, spolu s jejich navigátory Schefran-kou a Tebbitem seděli v posádkové společenské místnosti, která slouila současně jako kuchyně, jídelna, bar, bylo tu umístěno video, dal se zde hrát stolní tenis, členové posádky si mohli vybrat ke čtení knihu zpracovanou na mikrofilmu, mohli hrát některou ze společenských her anebo se volně bavit.

Vchodové dveře se otevřely, dovnitř vklopýtal Nobile a hned za ním Simpson a Kennedy.

Dveře za nimi opět zaklaply.

Ti čtyři se na ně dívali jako na zjevení.

Vichni byli bledí a Kennedy měl na čele oklivý, krvavý rám.

Co je s vámi? vyskočil Tebbit.

Simpson uchopil pod rameny Kennedyho, který zavrávoral, a posadil ho do volného křesla.

Přepadli nás. Přepadli Columba.”

Co to povídá, prosím tě, zeptal se 0’Hara, který zůstal sedět v křesle a nedůvěřivě se díval na Simpsona. Snad jste se nepomátli, kdo nás přepadl?”

Simpson jen pokrčil rameny,

Nevíme kdo, nevíme proč. Na palubě namísto první posádky přistálo několik cizích muů a obsadili celý řídicí systém lodi. Jsou vude, mají zbraně a ádné zábrany. Podívej se na Roberta.”

Jak je ti, Bobe, nechce se napít?” otočil se ke Kennedymu. Ten jen mlčky přikývl a vděčně se podíval na Tebbita, který mezitím přiběhl od baru a přitiskl mu na čelo studený obklad.

Dej mi trochu… dusu. Točí se mi hlava. Asi otřes mozku. Pratil mě pořádně ….

Moment,” zasáhl do debaty dosud mlčící Radcliffe. Kdy nepočítám Kennedyho, je nás tady est. Copak si to musíme dát líbit? Kolik jich vůbec je?”

Asi deset nebo dvanáct,” ozval se Nobile.

Vechno jsem zavinil já. Řídil jsem napojení Delty. Vůbec mě nenapadlo, e by v raketoplánu mohli být ti gauneři. čekal jsem první posádku a prostě … nesledoval jsem obrazovku. Nevím, jak se to mohlo stát. el jsem jim naproti a… Nestačil jsem ani pípnout. Nasadili mi roubík.”

Co s námi zamýlejí? Copak jsou takoví blázni, e by chtěli odstartovat k Nové planetě bez první posádky? Vyznají se v řízení?”

Nic nevím,” odpověděl mu Nobile.

Kennedy ve svém křesle usykl bolestí.

Někteří z nich pravděpodobně ano. Kdy mě vedli sem, zahlédl jsem v pilotní kabině toho Itala, co projektoval ochranný tít Columba. Corvi, nebo tak nějak se jmenoval …”

Ale to znamená, e obsadili i kosmodrom. Jinak by se jim přece nemohlo podařit odstartovat,” zděeně konstatoval Schefranka.

Obávám se, e má pravdu. Kdyby mě tak nebolela hlava, nemůu se soustředit, nejsem schopen uvaovat.”

A kde jsou ostatní?”

Nevím,” pokrčil rameny Simpson. Třeba je sem jetě dovlečou.”

Jako na potvrzení jeho slov se znovu otevřely dveře a dovnitř veli dalí členové posádky a na Jao tse-Linga a Jae.Kawasakiho.

Za nimi se ve dveřích objevil mu s plynometem.

Vichni se posaďte do křesel. Pospěte sl. Promluvíme

si s vámi.”

Členové posádky seděli v křeslech a civěli na něho. Měl navlečenou ochrannou masku a jeho hlas se přes mikrofon duté rozléhal místností.

Mu ustoupil stranou a ve dveřích se objevil Arvid Kervonnen.

Někteří ze shromáděných členů posádky vyskočili z křesel, ale hlas mue u dveří je okamitě zmrazil. Kervonnen jen zavrtěl hlavou, aby jim dal najevo, e je na tom podobně jako oni, e ničemu nerozumí.

Za Kervonnenem vstoupil do místnosti Corvi.

Usmíval se.

Klid, přátelé. Hned na začátku vám chci sdělit, e pokud se nepokusíte o nějaký zvrat situace, nic se vám nestane. Columbus je v naí pomoci. Lépe řečeno, v naí moci je celý řídicí systém Columba. O pasaéry nemáme zatím zájem. Dokonce jsme u zablokovali vstupní prostor k posádce.”

Corvi vytáhl z kapsy kombinézy kódovanou bleděmodrou kartu, o které vichni věděli, e jl vlastní pouze Kervonnen a oba jeho zástupci z první a druhé posádky.

Osobně proti vám nic nemáme a pokud budete plnit úkoly, které jste plnili dosud, nemusí mezi námi dojít k ádným roztrkám. Jinak ovem nebudeme váhat…

Jistě vám není jasné, co se vlastně stalo. Mějte trpělivost, i to se dozvíte. Určitě jste vak pochopili, e máme v moci nejen Columba, ale celý kosmodrom tam dole. A doufáme, e nebude dlouho trvat, a budeme vládnout… To je teď vedlejí. Je ve vaem zájmu, abyste s námi spolupracovali. Po skončení celé akce se můeme domluvit. Pokud ovem budete rozumní.

Teď nám laskavě odevzdáte kódové karty od svých kajut. Postupně vás tam odvedeme. Můete být klidní. Budete dostávat jídlo a pití. Musíme vám, bohuel, omezit svobodu pohybu. Mohlo by to z vaí strany vést k nepředloenostem, kterých byste u neměli čas litovat.”

Do místnosti vstoupili dalí dva mui v maskách, vybírali kódové karty, které měli členové posádky v levé náprsní kapse, a odváděli je postupně ven. Místnost se vylidnila. Zůstal v ní jen Corvi.

Přiveď sem Welshe,” rozkázal Jednomu z muů v maskách.

Do místnosti po chvíli vstoupil Welsh.

Dobře poslouchej, Weishi. Spojí se se Sigmundem v řídicím středisku. Ohlásí mu, e vechno Je v pořádku. A naloí raketoplán součástkami podle seznamu, který jsem mu předal, a zabezpečí jeho start a spojení s Columbem. Raketoplán musejí řídit piloti z kosmodromu. Nemůeme sl dovolit nějaké riziko. Ale a je někdo hlídá, rozumí?!

Nezapomeň vypracovat seznam slueb posádky a současně střídání naich stráí. Nikdo z nich se nesmí ocitnout kromě pobytu v kajutách ani na okamik

o samotě. Doufám, e jste přepnuli loď na automat..

Samozřejmé, to jsme zařídili hned, jak jsme se dostali do pilotní kabiny.”

Dobrá, dejte se do práce. Poli mi po někom kódovou kartu od palubních dílen. Trochu se tam porozhlédnu. Abych nezapomněl. Jakmile přistane na ostrově můj krajan Vittore Carpano, a mi to okamitě ohlásí a zajistí jeho přílet na Columba. K těm dole bude hovořit on! 

Welsh zmizel za dveřmi a Corvi vstal a přecházel místností. Na okamik si sedl, znovu vstal, sevřel dlaně, v pěsti a gestem římského císaře je vítězně zvedl.

X

Televizní reisér David Eisenstein, který měl řídit celý přenos ze startu a z rozloučení s osazenstvem Columba, znovu pročítal scénář.

Na palubě Columba se dokonale vyznal. Proel a nasnímal se svými spolupracovníky celý prostor vesmírné lodi dávno před startem, v době, kdy se dokončovala montá a také později při naloďování flóry a fauny.

Z paluby raketoplánu natočil několik záběrů Columba, jeho táby se zúčastnily startu raketoplánů, jimi se postupně dopravovali na vesmírnou loď pasaéři, podařilo se mu zachytit skrytou kamerou unikátní záběry z posledních dnů, které členové výpravy trávili před svým návratem do letových středisek a před přepravou na palubu Columba ve svých domovech. Dávno před naloděním posádky a pasaérů si zkontroloval a prověřil postavení kamer, které svými objektivy zachycovaly jednotlivé sektory lodi.

Scénář začínal celkovým pohledem na hvězdolet, a tým pohledem, zachyceným trikovými speciálními infrakame-rami, také končil. Pozadí Columba tvořila noční nebeská báň, na ní se třpytily nespočetné hvězdy. Mezi nimi i ta, ke které Columbus směřoval.

Z celkového pohledu na loď se Eisenstein hodlal ponořit do jejího nitra, střídat krátké záběry z práce posádky, připravující se ke startu, s pohledy do pasaérského sektoru a s projekcí, kterou si připravil předem.

Jedna z kamer v pilotní kabině byla zaměřena na obsluhu, předevím na řídicí panel a křeslo velitele lodi Arvlda Kervonnena, který měl na závěr pořadu ve velkém detailu pronést jediijé slovo: START v ostrém prostřihu na číslice, naskakující na displeji panelu.

Hned po startu chtěl reisér přeruit pohled do nitra lodi a přepojit přenos na pozemské vysílací centrum. To mělo jetě několik vteřin po startu sledovat Columba, mizícího ve vesmírném prostoru.

Hudební reisér pořadu Igor Levin nabídl Eisensteinovi na zahájení pořadu, ve kterém se loď rýsovala na obloze, některé pasáe z Beethovenovy Ody na radost, zatímco závěr celého přenosu měla doprovázet hudba z čajkov-ského klavírního koncertu B moll.

Eisenstein natočil předem i záběry z vlastního kosmodromu. Těch měl k dispozici nepřeberné mnoství, počínaje zahájením jeho výstavby a konče pohledy na práci lidí v jeho sektorech.

Původně uvaoval o tom, aby se kameramani z jeho tábu zúčastnili i nástupu první posádky na palubu raketoplánu, který ji měl dopravit na loď, ale potom tyto záběry krtl a rozhodl se pro efektnějí záběry z vnitřku Columba.

Bylo to tak říkajíc rozhodnutí z nouze. Velitel výpravy Arvld Kervonnen si toti nepřál, aby televizní kamery snímaly nástup jeho posádky a dost nerad souhlasil i s přenosem z paluby Columba těsně před startem.

Věděl, e okamiky, kdy se jeho lidé naposledy dotknou svými chodidly pevné půdy rodné planety, budou velmi náročné na jejich nervovou soustavu a předpokládal také, e pokud by dolo u někoho z členů první posádky k určité psychické slabosti, krize pomine, jakmile se ocitnou na palubě Columba, který se jim vem v období příprav stal domovem.

Start byl stanoven na 10.00 Greenwichského času. Raníky celého světa přinesly ten den řadu dalích reportáí a informačních článků o mezihvězdné výpravě lidstva do vesmírného prostoru. Rozhlasové stanice vysílaly zprávy a citovaly aktuality, otitěné v novinách, které se střídaly s přenosy slavnostní hudby.

Den startu Columba byl na celém světě vyhláen za den pracovního klidu. Lidé vstávali poměrně pozdě, protoe do pozdních nočních hodin sledovali vysílání televize, která jim přináela reportáe o celém projektu Columba, včetně archivních materiálů z minulého století.

V moskevské televizi se objevily záběry z druhé světové války, ze setkáni sovětských a amerických vojsk na řece Labi, z dobyti Hitlerova reichstagu, ze startu prvního člověka, kosmonauta Jurije Gagarina do kosmu, z prvního projektu Sovětů a Američanů, EPAS (ASTP) o společném letu kosmických lodi SojuzApollo z let 197475, a z podpisu smlouvy o likvidaci jaderných zbrani.

Japonská televize zařadila několik krátkých záběrů, které kdysi dávno pořídil neznámý amatér po atomovém útoku na města Nagasaki a Hiroimu.

V rodinách, které měly na palubě kosmického korábu někoho ze svých blízkých, probíhaly chvíle zbývající do startu Columba v tísnivém ovzduí. Rodiče a dalí příbuzní neměli chu na jídlo, někteří z nich se probudili Časně ráno a nevydreli na lůku. Větina z nich si přála, aby čas ubíhal rychleji, aby měli start a rozloučeni se svými drahými za sebou.

V rodině Zuabiů na hranicích Zaire zapnul Mahmudův tatínek televizor u tři hodiny před zahájením přenosu. Na zahradě se jeho ena otáčela kolem roně, na kterém se peklo selátko, a děti pobíhaly z domku k televizoru a zpět. K obrazovce se začali trousit první vesničané. Dlouho před zahájením přenosu u televizor obstoupil hustý dav lidi.

Hodina startu se přiblíila. Elsenstein dal technikům pokyn, aby navázali spojení s palubou Columba a s vedením řídicího střediska na kosmodromu.

Obrazovky vak zůstávaly prázdné a ve sluchátkách bylo ticho.

Radisté opětovali pokus o navázáni spojeni. Marně.

Ani z řídicího letového střediska na kosmodromu, ani z paluby Columba se nikdo nehlásil.

Elsenstein si setřel z čela pot. Celý systém byl pečlivě připraven a nesčetněkrát vyzkouen. Ve spojeni nikdy nedolo k nejmení závadě.

Reisér se zabydlel se svým tábem v Tokiu. Nejblil letové středisko bylo Kagoshima Uchu Senta v jiním cípu Japonska.

Zavolejte Kagoshimu, snad budou něco vědět.”

Nevěděli nic a divili se. Podle poadavku Eisensteina zkusili navázat spojeni s kosmodromem. Hned nato odpověděli Eisensteinovi.

Ano, máte pravdu, ani nám se nepodařilo navázat spojeni.”

Minuty ubíhaly. Televizní stanice celého světa začaly upozorňovat diváky na zahájeni přenosu z Columba.

V Eisensteinové tábu se konala krátká porada. Její výsledek nebyl valný. Reisér se rozhodl ze’ zoufalství připravit do vysílání jeden z filmů natočených na Nové Guineji při zahájeni montáních prací vesmírné lodi na okruní dráze kolem Země.

Přenos měl začít. Eisenstein netrpělivě čekal na dalí pokus o spojeni s Columbem.

Opět nic.

Chvíli váhal a potom dal pokyn do hlasatelny.

Ohlaste, e se počátek přenosu z technických důvodů posunuje a promítněte jim ten film.”

Mladičká japonská hlasatelka Koiko Jamaguči, oblečená v tradičním Japonském kimonu, usedla do křesla v hlasatelně, uklonila se několika miliardám diváků, kteří rozechvěni sledovali obrazovky svých televizorů, a usmála se do kamery.

Váení diváci, dostalo se mi velké cti, abych ohlásila počátek přenosu ze startu naí kosmické lodi, ze startu první lidské výpravy ke hvězdám, k Nové planetě, k novým zítřkům lidstva.

Prosím, abyste omluvili nepatrné zdrení přímého přenosu. Zatím zhlédněte krátký snímek z doby, kdy se Columbus teprve začínal budovat.”

V tomto okamiku se ozval ve sluchátkách radistů televizního tábu neznámý hlas z Columba.

Jsme připraveni k zahájení přenosu.”

Eisenstein si oddechl. Na poslední chvíli zastavil promítání vybraného filmu, poslal mladičkou Japonku znovu před kameru a dal ohlásit zahájení přímého přenosu.

Na obrazovkách televizorů se hned na to objevil stříbřitě namodralý celek Columba. Pohled na mohutný kolos

plující v ionosféře provázely tóny Beethovenovy hudby.

A potom u dolo k prvnímu prostřihu do Columbova nitra, do pilotní kabiny. Kamera snímala odzadu mue posádky sedící u řídicích panelů a ukázala zařízení kabiny.

Pak následoval dalí prostřih kamery, zaměřené na křeslo, v něm měl sedět velitel výpravy Arvid Kervonnen.

Jenome Arvid Kervonnen v křesle neseděl. Na obrazovkách se objevil detail nesmírně tlustého mue s olysalou lebkou, odulými rty a vodnatýma modrýma očima. Miliardy diváků uslyely jeho chraptivý hlas:

..Hej, vy tam dole. Dobře poslouchejte. Mluví k vám Vittore Carpano. Columbus je v naí moci. Posádka Columba je zajata. Jsem jedním z představitelů nového zřízení na planetě Zemi. Jsem jedním z těch, kteří převezmou moc a zajistí na planetě klid, pořádek a uspořádání ivota podle přirozeného vývoje. Jsme zastánci míru, ale nikoliv míru za kadou cenu. Existují určitá pravidla hry, a ta je třeba respektovat. Kadý z nás má jiné nadání, jiné monosti rozvíjení osobnosti, jiné schopnosti a potřeby. To musí respektovat ti, kteří nepatří mezi plně rozvinuté osobnosti. Vichni, kdo uposlechnou naí výzvy a budou respektovat nae pokyny, mohou být klidní. Ti, kteří se postaví proti nám, budou zlikvidováni.

Upozorňuji, e v naí moci je i kosmodrom na Nové Guineji. Pokud začnou jakékoliv pokusy o likvidaci naí základny, odpovíme okamitě. Máme k tomu prostředky a máme na palubě také pasaéry. Poslouí nám jako rukojmí.

Proto varuji před unáhleným zásahem na kosmodromu.

ádám, aby Světová rada OSSN byla do čtyřiceti osmi hodin rozputěna. ádám, aby vichni delegáti OSSN se do čtyřiceti osmi hodin vrátili do svých domovů. ádám, aby byly rozputěny zákonodárné orgány, sněmovny a senáty vech států a ve funkci zůstala pouze ministerstva, která se omezí na udrování chodu ivota na světě.

Policie a udruje přísný pořádek. Orgány, které se k nám připojí, dostanou nai důvěru.

Nai lidé postupně převezmou moc. Vyzývám vechny, aby se jim ani v nejmením neprotivili. Jakýkoliv odpor bude přísně potrestán. A nyní k vám promluví bývalý velitel výpravy Arvid Kervonnen.”

Dva mui dovlekli před obrazovku Arvida Kervonnena.

Mlčel.

Odněkud se ozval těkavý příkaz.

Mluvte!”

Arvid Kervonnen se strnule díval z obrazovky. Jeho oči vyjadřovaly směs pocitů. Jako kdyby dosud nevěřil tomu, co sám zail a co se nyní dovídal celý svět. Na okamik sklopil oči, potom je upřel znovu do obrazu, do očí miliard pozemanů.

Jsme jejich zajatci,” řekl. Ale na nás se neohlíejte, pokuste se zachránit svět. Jsou to ílenci.”

Poslední slovo u vykřikl mimo obraz. Mui ho stáhli stranou.

Na obrazovce se znovu objevil samolibý tlusoch.

Slyeli jste vichni. Nejsme ílenci, vechno máme promyleno. A jak jste se přesvědčili, daří se nám. Nenute nás k radikálnějímu postupu. Nebudeme váhat, jak vás přesvědčit o naich prostředcích. Do čtyřiceti osmi hodin očekáváme zprávu o splnění naich poadavků!”

Tlustý mu dosud seděl v křesle a nyní vztáhl pravou pai vzhůru před sebe. Potom se obrazovka zatměla.

Carpano ukončil svůj projev faistickým pozdravem, jak mu poradil Ribben.

I kdy lidé u obrazovek byli doslova okováni, jeho pozdrav  a na několik tisíců historiků  větině posluchačů nic neříkal.

Reisér Eisenstein patřil mezi ty, kteří věděli, co zdviená pravice znamená. Převáná větina přísluníků jeho rodiny zahynula v minulém století v koncentračních táborech. Eisenstein seděl mezi členy svého tábu a nemohl se soustředit.

Co uděláme?” uchopil ho za pai pomocný reisér.

Eisenstein se probral. Nepřítomně se díval na svého kolegu, na strnulé pohledy lidí kolem sebe.

Vysílejte hudbu! Vysílejte klasickou hudbu, ale ádná smuteční díla, ádnou nostalgii. Musíme čekat… To, co se stalo, nebudeme komentovat.”

:?n

v?

ŤaS

1

fe

p:rj||H

yfetr i

Miliardy lidí nevěřícné zíraly na setmělé obrazovky svých přijímačů. Miliardy lidí nevěřily svým. očím, svému sluchu. Historik rozhlasového a televizního umění George Thomas vyskočil od obrazovky a uchopil videofon. V několika vteřinách se mu ozvala televizní centrála v Tokiu. Trval na tom, e chce mluvit s reisérem pořadu. Telefonistka ho poádala, aby počkal, e zkusí reiséra najít. Na její dotaz Eisenstein přikývl.

Na malé obrazovce videofonu se objevila Thomasova rozčilená tvář.

Eisenstein.”

Thomasi Člověče,” křičel do videofonu, co sl to dovolujete? Tohle tady u jednou bylo. Takovýhle vtip si dovolil v roce 1938 v rozhlase Orson Welles, kdy předstíral, e Zemi obsazují Marani. Víte, co jste způsobil? Obrovskou paniku. Tahle vae naprosto stupidní fantazie bude stát mnoho lidských ivotů. Rozumíte mi?”

Eisenstein rozuměl. A příli dobře rozuměl a tento videofonický rozhovor ho probudil z dosavadní strnulosti.

Ano, rozumím vám. Ale bohuel se mýlíte. To, čeho jste byl svědkem, nebyla hra, nýbr skutečnost. Přesto vám děkuji za zavolání.”

Eisenstein poloil sluchátko a vykřikl.

Puste mě na obrazovku. Musím lidem něco říci.”

Hnal se do studia, posadil se do křesla, několik vteřin se soustředil a pak dal znamení k zapojení kamery.

Lidé, kteří dosud postávali u obrazovek, uviděli jeho hubený obličej.

Lidé, mluví k vám David Eisenstein, reisér přenosu z paluby Columba. To, čeho jste byli svědky je, bohuel, pravda. Zachovejte klid. Není ádný důvod k panice. Vyčkejte pokynů, které vám sdělíme, jakmile to bude moné. Zatím vás vyzývám k zachování klidu a pořádku. Nepřistupujte na ádné poadavky individuí, která se moná pokusí změnit pořádek tohoto světa, která se budou pokouet znovu nastolit faismus a násilí. Braňte se! Vyzývám velitele pořádkových sloek, aby uvedli své oddíly do stavu bojové pohotovosti a vyčkali pokynů svých vlád, vyčkali pokynů Světové rady. Zachovejte klid a buďte bdělí. Brzo se vám ohlásíme.”

ok ve světě trval. Lidé, kteří nevěděli, co si mají myslit,

pochopili, e to, co zaili, je holá skutečnost. Výzva vaíc zapůsobila. Velitelé pořádkových sloek, pokud nebyli ve slubě, se rychle oblékali a odjíděli z domovů na svá stanovitě.

Pořádkové orgány se snaily domluvou rozpustit hloučky lidí, kteří se srocovali na nejrůznějích místech, ve Washingtonu před Kapitolem, v Moskvě na Rudém náměstí, v Praze na Staroměstském náměstí, v Londýně ve Westminsteru.

Shluky lidí rostly.

V pozdním odpoledni se selo v Pekingu půl miliónu lidí a vehementně se doadovali konkrétních informací o postupu OSSN. Manifestace trvala několik hodin. Vcelku se vak podařilo zabránit vzniku paniky. Situace na celém světě se uklidnila, před televizní obrazovky předstoupili představitelé vlád a snaili se obyvatelstvo upokojit.

Úřadující členové předsednictva Světové rady OSSN se seil necelou hodinu po ukončení přenosu z paluby Columba a rozhodli se svolat mimořádné zasedání rady jetě na tý den večer. Ostatní členové urychleně opoutěli své domovy a nasedali do speciálních raketoplánů, které je měly dopravit do sídla rady. V současném období to byla eneva.

Před novým, ultramoderním palácem se shromádily tisíce enevanů. Sledovali elektromobily, v nich před hlavní vchod přijíděli členové rady přímo z letitě.

Obrovské davy se shromaďovaly i v jiných velkoměstech, zejména tam, kde sídlily správní orgány jednotlivých světových oblastí, sdruených ve federativních společenstvích.

V Londýně, před sídlem premiéra, se rovně nakupily davy rozčilených a podráděných lidí. S napětím sledovaly velkou televizní obrazovku, na které průběně naskakovaly informace a poslední zprávy ze světového dění.

Byl pozdní večer a na tabuli běela krátká informace: Světová rada zahájila mimořádné zasedání v enevě v 18,00 hodin středoevropského času. Dosud nebylo vydáno ádné komuniké. Světová rada bez přestávky zasedá …

Mezi skupinkami diváků se ozvalo několik nesouhlasných výkřiků. Nejprve zanikaly v umu ulic, ale sílily, mohutněly a byly čím dál zřetelnějí…

^ Pryč se Světovou radou. Chceme pořádek.

Chceme klid. ádáme abdikaci vlády.

Větina lidí se udiveně rozhlíela. Bylo zřejmé, e výkřiky a skandování se ozývá z řad mladíků, kteří se protlačili do prvních řad, hned naproti vládnímu paláci.

Mezi přihlíejícími stál i Olaf Holmquist, někdejí náhradní člen posádky, který po aféře s Radko Vukevičem musel opustit prostor kosmodromu.

I on se protlačil do první řady a naslouchal skandovaným výkřikům.

Lidi, copak jste se zbláznili? Co to křičíte za nesmysly? Dejte Světové radě čas. Proč chcete, aby abdikovala vláda? Uvidíte, e najdou řeení. Přece nemůeme přistoupit na ultimáta těch ílenců, kteří přepadli Colum- . ba.

Jeden z vytáhlých mladíků v bundě se přesunul k Holmquistovl.

Ty dr klapačku, ty cvoku! A koukej zmizetl”

Ani mě nenapadne, zmizet byste měli vy. A přestaňte s těmi provokacemi!”

Ozvalo se zařinčení skla a hned na to výbuch. Někdo z mladíků vhodil na stěnu budovy jakýsi předmět. Dalí ho následovali. Sklo se sypalo dolů na ulici, ozývaly se výbuchy. Lidé zmateně ustupovali. Holmquist se náhle ocitl sám v hloučku povykujících muů. Nervózně se ohlédl. Svírali kolem něho neprodyný kruh.

V rukou hromotluka s býčí íjí se zableskl nů.

Zdvihl ruku proti Holmquistově hrudi. Olaf stačil nastavit ráně předloktí a srazil nů stranou, ale v tém okamiku ucítil ostré bodnutí do zad.

Zapotácel se, klesl k zemi a z úst se mu vyřinul pramínek krve.

Někde poblí zavyly sirény. Mladíci se stahovali do tmy a sotva na místě zabrzdily policejní vozy, začali utíkat. Policisté je sledovali. Některé z nich dopadli, ale větině provokatérů se podařilo zamíchat do davu lidí a ztratit se v přilehlých ulicích.

Jeden z policistů se sklonil nad leícím tělem. Pokrčil rameny. Olaf Holmquist byl mrtev.

členové Světové rady měli nezáviděníhodnou úlohu. Demagogický projev Vittore Carpana jim připomněl, e jak oni, tak vichni ostatní členové OSSN nepamatovali na dostatečné zabezpečení vlastní přípravy a letu první lidské výpravy ke hvězdám.

Osídlení Nové planety mělo být oslavou rozvoje Země. A nyní dolo k přepadení kosmické základny, k obsazení vesmírné lodi, která byla pýchou i nadějí celého lidstva.

Celá léta nebylo o stoupencích neofaismu slyet. Jejich organizace se odmlčely, nedávaly o sobě vědět, zdálo se, e se rozpadly. A podobně tomu bylo s teroristickým hnutím. Zločiny, organizované Mafií, předevím paeráctví a podloudný obchod s narkotiky, byl ve světě takřka eliminován.

Likvidaci jaderných zbraní, odstranění nebezpečí válečných konfliktů, rozvoj dříve zaostalých a rozvojových zemí, rozsáhlý ekologický program a odstranění nedostatku energie přivítaly vechny národy světa.

Rozhodování nebylo snadné. Návrhy, aby byla pohotovostními jednotkami OSSN dobyta základna na Nové Guineji, byly velkou větinou zamítnuty. Na kosmodromu pracovaly stovky vysoce kvalifikovaných lidí z celého světa, a ti byli vydáni na milost a nemilost vzbouřencům. Podobně byly posuzovány úvahy na likvidaci samotného hvězdoletu.

Ty ostatně neměly praktickou naději na realizaci, ani pokud by dolo k vyhrocení situace. Columbus byl vybaven dokonalou ochranou proti vem nebezpečím, která loď mohla potkat ve vesmíru.

Celý povrch lodi kryl ochranný tít proti asteroidům a meteoritům. Jakmile se k lodi blíilo jakékoliv hmotné těleso, automaticky reagoval ochranný systém a s neomylnou přesností je zasáhl a zničil dříve, ne se mohlo přiblíit a ukodit hvězdoletu. Ochranný systém slouil i proti různým druhům zářeni, včetně laserových paprsků.

Přizvaní vědci trpělivě odpovídali na dotazy členů Světové rady, vysvětlovali situaci, ale ani oni neznali řeení.

čas ubíhal.

Po dlouhých debatách a vánivé diskusi se vak vichni členové rady jednomyslně shodli na závěru: je nutno

nehorázné poadavky neznámých povstalců v kadém případě jednoznačně odmítnout. Jednat s nimi by znamenalo ustoupit a vrátit svět o jedno století zpět, do období válek, teroru, rasismu, diktátu a násilí, do věčných sporů, do bídy a krize.

Pozdě v noci vydala Světová rada stručné komuniké: Světová rada jednomyslně odmítá diktát povstalců.

Vyzývá vechny obyvatele Země, aby zachovali klid a bdělost. Vechny vojenské a pořádkové jednotky OSSN byly neprodleně uvedeny do pohotovosti.

Světové rozhlasové a televizní stanice přeruily vysílání, aby přinesly informaci o stanovisku Světové rady. S palcovými titulky vyla zvlátní vydáni novin

SVĚTOVÁ RADA ODMlTLA ULTIMÁTUM PEVNÝ POSTOJ SVĚTOVÉ RADY NEHORÁZNÝ POADAVEK VZBOUŘENCŮ ODMÍTNUT

Do veřejnosti pronikly i první informace o jednom z vůdců povstalců, Vittore Carpanovi, který pronesl z paluby Columba ultimátum.

Pohotový reportér italského listu Corriere děla Sera, Lodevlco Fabi, se vypravil na Sicílii, do malé bezvýznamné vesnice, kde vypátral příbuzné rozvětvené Carpanovy rodiny. Byli to převáně rolníci a vinaři. Carpana v útlém dětství adoptoval kmotr jednoho sicilského klanu Mafie. Od té doby se Carpano ukázal v rodné vesnici pouze jednou, na své osmnácté narozeniny. Byl bezvadně oblečen, přijel v posledním typu elektromobilu Lancia a své příbuzné tědře obdaroval. Nikomu vak neřekl, co vlastně dělá, a druhý den odcestoval. Později u o sobě nedal vědět. V den, kdy dolo k přepadeni Columba a jeho pompéznímu vystoupeni, u Carpanova matka neila á otec ho proklel.

V televizi, rozhlasu i tisku vystupovaly známé osobnosti a vyjadřovaly se k osudné události. V převáné větině se jejich stanoviska shodovala v tom, e rozhodnutí Světové rady bylo naprosto správné. Jen málokterý článek nebo rozhovor vak obsahoval úvahu o dalí moné reakci povstalců. Nikdo nechtěl nebo se neodvaoval zaujmout

stanovisko. Vekerý tisk apeloval na své čtenáře, aby zachovávali klid a jednotu. Zprávy o Incidentech, ke kterým dolo v několika světových velkoměstech, se shodovaly v závěrech, e načasované provokace byly záměrně organizovány stoupenci pučlstů, aby ve světě vyvolaly neklid. Jak noviny informovaly, nepřerostly tyto pokusy nikde v masovou demonstraci, ke které by se připojila iroká veřejnost.

Historik George Thomas, kdy zjistil, e nelo o novodobý plagiát někdejího nápadu Orsona Wellese, uveřejnil článek, ve kterém zaujal kritický postoj a poukazoval na fakt, e byla zanedbána bezpečnostní opatření a podceněny kořeny neofalsmu.

Od přepadení Columba uplynulo pět dnů a jeho okupanti se neozvali.

Z paluby nevyel jediný rádiový signál.

V neděli, týden po oné události, se měl v Madridu konat na starém, nedávno renovovaném stadiónu San Barnebau fotbalový zápas světového poháru kontinentů mezi mustvy Jiní Ameriky a Evropy. Světová fotbalová asociace po dlouhém váhání rozhodla, e zápas se v daném termínu uskuteční. Do jisté míry přispěly k jejímu rozhodnutí desetitisíce fanouků, kteří do Madridu přiletěli z nejrůznějích oblastí Jiní Ameriky.

Ji několik hodin před zahájením zápasu byl stadión doslova obleen davy dychtivých diváků.

Rozhodčí, Afričan Magabe, zahájil utkání přesně v 16,00 hodin. Zápas se vyvíjel normálně. Ve třinácté minutě prvního poločasu, za stavu nula nula, odpískal soudce penaltu proti týmu Evropy. Brazllec Oliveira, který měl pokutový kop provést, sl postavil míč na značku, rozběhl se, a jetě ne míč odkopl, klesl na trávník jako podatý. Spolu s ním se zhroutilo vech ostatních jednadvacet hráčů.

Zprávu očitého svědka neuvěřitelné události, Amado Sancheze, přinesly druhý den vechny masové sdělovací prostředky.

Svět byl znovu ohromen. S hráči, trenéry a rozhodčím se zhroutily i tisíce diváků v ochozech stadiónu. Vichni byli mrtvi, právě tak jako několik tisíc dalích fandů, kteří se na přeplněný stadión nedostali a pohybovali se v jeho okolí.

Smrt potkala té náhodné chodce a řidiče elektro a plynomobilů, ocitnuvích se v bezprostřední blízkosti.

Hned potom dolo v celé oblasti k nepředstavitelnému chaosu, protoe jedoucí, nikým neovládané vozy, pokračovaly v cestě, zraňovaly a zabíjely chodce, naráely do sebe, do domů a dalích překáek, dokud nezhasly jejich motory.

Nikdo z těch, kteří zůstali naivu, i kdy se pohybovali v těsné blízkosti, nedovedl pochopit, co se vlastně stalo.

Lidé byli jako přimraeni, neschopni pohybu, neschopni jednání.

První policejní vozy dorazily na místo netěstí za několik minut. Velící důstojník se spojil s poárníky, přijíděly první sanitky a vyproovací vozy.

Dost dlouho trvalo, ne policisté a poárníci uvolnili průjezd ulicemi pro vozy lékařské pomoci. První pomoc bylo moné poskytnout pouze několika desítkám raněných, které zasáhla neovládaná vozidla. Posádky sanitních vozů se brzy přesvědčily, e jejich řidičům i pasaérům nebylo pomoci. Vichni byli mrtví, I kdy na jejich tělech nebyly sebemení stopy poranění. Toté platilo také o divácích v ochozech. Nikdo z přítomných v té chvíli jetě netuil, co se odehrálo.

Záchranné práce pokračovaly, kdy vyklopýtal z brány stadiónu zmíněný očitý svědek Amado Sanchez. Byl v hlubokém oku, rukou ukazoval ke sportovnímu areálu a bez přestání trhaně opakoval  tam, tam … vichni jsou mrtvi.

Byl převezen na kliniku v Carlosově ulici a kdy se po oetření probral z oku, mohl vypravovat, co zail a také přeil.

Mezitím ji pronikly do bran stadiónu prvni jednotky pořádkové policie a jejich přísluníkům se naskytl hrůzný obraz. I kdy se nemohli v krátkém čase detailně přesvědčit, bylo jim jasné, e na pohodlných sedadlech stadiónu sedí mrtvoly.

Ředitel pobočky Světové zdravotnické organizace v Madridu, profesor Rodrigo Velasquez, kdy byl o situaci vyrozuměn a dopraven vrtulníkem na místo, nepropadl panice a systematicky začal organizovat okamitou prohlídku lidí na stadiónu, ve valné větině muů, a jejich urychlený odvoz.

Na madridském letiti přistávala letadla se zdravotnickým personálem z blízkých i vzdálenějích měst, do pohotovosti byly uvedeny dalí oddíly poárníků.

Profesor Velasquez, poháněný strachem před hrozící epidemií, vak ani v této situaci nezapomněl na monost vyetření příčiny hromadného úmrtí. Vydal pokyn vem lékařům, kteří se podíleli na práci uvnitř stadiónu i v jeho okolí, aby vyetřili maximální mnoství mrtvých a stanovili alespoň pravděpodobnou příčinu smrti.

Celé okolí stadiónu bylo vyklizeno, okolní ulice uzavřeny, davy vystraených, ale přesto zvědavých lidí vytlačeny.

Ji v pondělí ráno měl profesor Velasquez v rukou provizorní úmrtní listy s pravděpodobnou příčinou úmrtí.

Výsledek jeho zásahu byl neočekávaný, ale jednoznačný. Lidé na stadiónu zemřeli na zástavu srdeční činnosti.

Velasquez se i nadále choval velmi prozřetelně. Vydal okamitě příkaz, aby byly vybrány mrtvoly lidí v klasifikaci podle věku a dal je dopravit do piteven několika madridských nemocnic.

Mezitím vak dolo k dalí události, která ji tak okovaný svět doslova zmrazila.

V neděli večer, v jednadvacet hodin SEČ, se vloudila na obrazovky mnoha televizních stanic dalí relace z paluby Columba. Ohlásil se vůdce kosmických banditů, Vittore Carpano. Jeho tlustý, odulý obličej strnule zíral na milióny diváků.

Varoval jsem vás,” řekl na úvod. Čekali jsme mnohem déle ne čtyřicet osm hodin, které jsme určili ke splnění naich poadavků. Vae Světová rada vak, bohuel, zdůvodněné nároky odmítla a bezohledně vystavila vanc vae ivoty. Dnes odpoledne jste se o tom přesvědčili v Madridu. Zahynulo mnoho lidí. A zbytečně. Zítra to můe být Vídeň, New York, pozítří Tokio, za týden Mexlco City nebo Moskva…”

Carpano se uklíbl a dodal:

,,… anebo také s tím. Jak dlouho jetě budete naslouchat nesmyslům, které plodí členové Světové rady? Jak dlouho Je hodláte ponechat u moci? Mějte rozum! Jde o vás, o vae děti, o vae ivoty! Jednejte dříve, ne bude pozdě i pro vás.

/

Máme prostředky k vyhlazení celého lidstva. A nebudeme váhat je znovu pouít, abychom vás přivedli k rozumu. Nemáte Jinou monost, ne přistoupit na nae poadavky.

Slibují vám, e dáme světu přirozený řád. Vem, kdo se rozhodnou s námi spolupracovat a jejich rasa to dovolí, umoníme spokojený a astný ivot v novém světě.

Varují vás naposledy. Nehodláme dlouho čekat.”

Carpanův obličej zmizel z obrazovek. Relace skončila.

XII

Na svět padla těká, únavná mlha nejistoty, planetu dusil mrak strachu. Lidé se začali obávat o své ivoty.

Spěchali z práce co nejrychleji domů, mezi čtyři stěny svých bytů, jako kdyby tam mohli najít bezpečí. Metra velkoměst jen stěí zvládala nebývalý nával pasaérů, kdy soukromí řidiči elektromobilů a plynomobllů začali dávat přednost veřejným dopravním prostředkům, předevím vak metru.

Městské ulice zely prázdnotou, runý večerní ivot ve velkoměstech zmrtvěl.

Na pracovních schůzích ve velkých továrnách se řeila jediná otázka. Zůstávala bez odpovědi. Nikdo nevěděl, co bude dál.

Tu a tam se objevovaly i názory, e by se mělo poadavkům pučistů vyhovět. Nemohou přece trvale ovládat celou planetu. Neměli by k tomu dostatek sil.

V podvědomí lidí vak zůstával strach z demonstrace násilí a krutostí, kterou pučisté prokázali v Madridu. Lidé se trápili mylenkami, zda přítě nezasáhne podobná pomsta jejich zemi, jejich město, je samotné.

Světová rada vydala pouze krátké prohláení, e se nadále zabývá monostmi řeení celé situace. Konstatovala v něm, e vývoj událostí je neobyčejné sloitý a znovu vyzvala obyvatelstvo celé planety ke klidu a kázni. Televize, rozhlas i tisk toto prohláení tentokrát otiskly bez komentářů.

Členové Valného shromádění OSSN byli v audiovizuál—

nim kontaktu s předsednictvem. Na dotaz úřadujícího předsedy OSSN Renata Evangellstiho, zda vzhledem k mimořádné situaci souhlasí, aby Světová rada převzala na omezenou dobu celkovou zodpovědnost a také moc do svých rukou, odpověděli jednoznačně ano. O tomto jednáni Valného shromáděni OSSN vak na veřejnost neproniklo jediné slovo.

Novináři, kteří obléhali Palác národů v 2enevě, se rovně nic nedověděli. Bylo jim pouze oznámeno, e Světová rada změnila své působitě. Devět členů předsednictva a dvacet sedm dalích členů z bezpečnostních důvodů utajilo místo zasedání.

K vlastnímu jednání bylo znovu přizváno několik odborníků z oboru kosmických věd. Tajné zasedání, na něm se hledala východiska z krize, která svět postihla po násilném obsazeni Columba, se protahovalo dlouho do noci. Přítomni vědci obírně vysvětlovali členům rady princip ochrany Columba. Byl vytvořen podle posledních poznatků vědy. Nikdo z přítomných vak netuil, e doktor Corvi, který se na vytvoření ochranného títu Columba podílel, patří k hlavním organizátorům puče.

Ani přítomní vědci nedovedli přesně odpovědět na otázku, jak mohlo dojit k fyzické likvidaci lidi na madridském stadiónu. Znali pouze prozatímní závěry komuniké, které uveřejnilo konsllium předních světových lékařů v čele s profesorem Vischeckem. K úmrtí vech oběti dolo z jediné příčiny  zástavou srdeční činnosti.

Dolo vak k dalímu objevu, který měl těsnou souvislost s madridským masakrem. Mezi tisíci mrtvol se nael dalí ivý jedinec, a to hned druhý den po osudné neděli, kdy usilovně pokračovalo odklizení a pohřbíváni obětí masové vrady.

Tím, který rovně přeil, byl osmapadesátiletý Heinz Rademacher, který trávil ve panělsku spolu s manelkou dovolenou a jako vánivý fanda se přiel podívat na utkání. Stalo se tak proti vůli jeho manelky, která zůstala v hotelu a po zveřejnění aféry se logicky domnívala, e je mrtev.

Marně se snaila uprosit představitele komise pro pohřbení obětí o vydáni těla svého manela. Komise byla neúprosná. Nebylo moné vyhledávat, identifikovat, eventuálně převáet mrtvé do míst jejich bydlitě. Na to prostě nebyl čas.

Heinz Rademacher byl objeven na jedné z tribun, mezi desítkami mrtvých, kteří zřejmě při odpiskánl penalty vstali, a tak je zastihla smrt. Zhroutili se na Rademachra, který zůstal na svém sedadle. Kdy posléze zjistil, e se nachází mezi samýml mrtvolami, propadl panice a ve snaze co nejrychlejl se osvobodit, zlomil si nohu a nemohl se pohnout z místa.

Kdy byl Rademacher převezen do nemocnice, vzpamatoval se a byl schopen podat svědectví. Madridský deník El Sol přinesl krátký záznam jeho vyprávěni. V podstatě se jeho líčeni události shodovalo s informacemi, které poskytl Amado Sanchez. Ten se ovem dostal ze stadiónu necelou hodinu po nevysvětlitelném útoku. Rademacher na něm strávil celou noc. Reportérům řekl:

Bylo to hrozné. Chvěl jsem se strachem. Celou svou vahou na mně spočívalo několik lidi. Zprvu jsem měl pocit, e se snad zhroutila tribuna, ale potom jsem postřehl, e lidé kolem mne nereaguji, e jsou mrtvi. Zmocnila se mne panika, propadl jsem ílenství, snail jsem se za kadou cenu osvobodit. Vzepřel jsem se, a vtom mi levou nohou projela prudká bolest. U jsem se o ni nemohl opřít. Podařilo se mi sice částečně uvolnit, ale pak jsem bolesti omdlel. Kdy Jsem se probral k vědomi, byla noc. Stadión byl vak osvětlen a já jsem dole na hřiti zahlédl nákladní vozy a lidi, kteří něco nakládali. Vude kolem jsem viděl sedfcí diváky, kteří jako by té práci přihlíeli. Mnozí z nich působili dojmem ivých lidi.

Pořád jsem jetě nevěděl, co se vlastně stalo. Noha mi natekla a krutě bolela. Začal jsem volat o pomoc. Ale ivl lidé, kteří, jak jsem později pochopil, odklízeli mrtvoly, mě nezaslechli. Teprve ráno, kdy se jedna z pracovních čet přiblíila na doslech, se mi na sebe podařilo upozornit. Přili ke mně, odklidili mrtvé, poskytli mi první pomoc a dali mě převézt do nemocnice. U jsem snad ani sám nevěřil, e iju. V nemocnici jsem se setkal se svou paní. Byli jsme oba dojati. Touím co nejdříve se vrátit domů.”

Profesor Velasquez shromaďoval výsledky vyetření, prováděného podle jeho pokynů.

Příčina smrti byla tentokrát stanovena naprosto přesně, po podrobném vyetřeni vnitřních orgánů oběti, a shodovala se s diagnózou lékařů, kteří pracovali pouze v terénu.

Pitvy byly prováděny velmi důkladně, a tak mohl profesor Velasquez konstatovat, e mezi 179 pitvanými oběmi, a na dva mue: jednoho ve stáři 57 let a jednoho ve stáří 71 let, nikdo netrpěl závanými chorobami, je mohly zavinit náhlou smrt. Pouze tito dva mui byli postieni srdeční ischemií.

Na srdečním svalu ostatních oběti neshledali patologové ádné závané změny. A přesto byla příčina smrti tá  zástava srdeční činnosti.

Profesora Velasqueze, který spolupracoval s předním světovým kardiologem profesorem Vischeckem, samozřejmě nenechal lhostejným fakt, e dva lidé hromadný masakr přeili. Poádali Amada Sancheze i Heinze Rademachra, aby se dostavili na kliniku k vyetření. Oba souhlasili.

Byly jim odebrány vzorky krve k podrobnému laboratornímu vyetřeni. Z výsledků, které byly okamitě zpracovány, se nedalo vyčíst nic závaného. Sanchez trpěl zvýeným obsahem lipidů a Rademacher měl naopak sníený počet erytrocytů. Jinak byly nálezy v mezích normy.

Vyetřováni pokračovalo, kdy do úřadovny profesora Velasqueze přiběhl rozruený lékař, doktor Joachym Torres, a poádal sekretářku o krátký rozhovor s profesorem. Má prý pro něho důleitou informaci.

Profesor ho přijal a nabídl mu místo. Doktor Torres vak ani nepoděkoval, ani se neposadil a téměř zaeptal jedinou větu:

Pane profesore, Sanchez I Rademacher mají implantováno umělé srdce.

Profesor, známý svým klidným vystupováním, prudce povstal.

Co to říkáte?”

Promiňte, omlouvám se, vím, e jsem to měl zjistit u při anamnéze, ale mě to prostě nenapadlo. Oba mi to svěřili, a kdy jsem je chtěl poslat na EKG.”

Profesor snad omluvu svého mladého kolegy ani nevnímal.

Chodil po mfstnosti a mluvil sám pro sebe.

To je ovem zvlátní. Oba mají implantováno umělé

srdce. A oba zůstali naivu jako jediní lidé na stadiónu.”

Ano, pane profesore,” podotkl Torres. Sanchezovi doporučili implantaci po třetím infarktu. Byla provedena před péti lety na barcelonské klinice. Od té doby je bez potíí. A pokud jde o Rademachra..

.,. poslyte, doktore, o něco vás poprosím. Slibte mi, e to zůstane mezi námi. Nesmíte se svěřit nikomu. Ani své eně! Rozumíte mi!”

Doktor Torres rozpačitě přikývl.

Samozřejmě, kdy si to přejete.”

Ano, je to nutné. Vy dokončíte vyetření, jako by lo o běnou záleitost. Chtěli jsme si pro vechny případy ověřit jejich celkový zdravotní stav… To jim povězte. Dejte jim zprávu, jakou vydáváme ostatním pacientům, ale o umělém srdci se vůbec nezmiňujte. Je vám to jasné?”

Spolehněte se, pane profesore.”

Doktor Torres se uklonil a odeel.

Doktor Velasquez se posadil k videofonu, chtěl poádat o mezistátní hovor, ale potom si ve rozmyslel a zavolal sekretářku, aby mu zajistila letenku na nejblii spoj do Curychu.

Potom poprosil manelku, aby mu připravila zavazadlo, protoe musí na dva a tři dny odcestovat. Jeho ena byla na nenadálé odjezdy svého mue zvyklá a moudře se na nic neptala. Profesor se mezitím dověděl, e letadlo mu letí za čtyři hodiny, take večer bude v Curychu. Uspořádal nejnutnějf záleitosti, pověřil svým zastupováním profesora Vischecka, zastavil se doma pro kufřík, odjel na letitě a usedl do letadla.

V Curychu vystoupil, vzal si taxík a nechal se zavézt na nádraí, kde brzy potom nastoupil do magnetoplánu na 2enevu. Tam si najal pokoj v jednom z meních nenápadných hotelů, zael sl na večeři a vrátil se do svého pokoje.

časně ráno u se domáhal vstupu do Paláce národů; Kdy se legitimoval, mu z recepce mu zprostředkoval rozhovor s jedním z tajemníků Valného shromádění.

Velasquez mu bez jakéhokoliv úvodu řekl, e nutně musí mluvit s někým z členů Světové rady, a tajemník nesouhlasně zavrtěl hlavou.

To nepůjde, pane profesore. Mám přísný zákaz

vyruovat kohokoliv z Členů rady. Opravdu to nebude moné.”

Profesor se nedal odbýt, a tajemník zarputile setrvával na svém stanovisku.

Jsem z Madridu. Byl jsem pověřen Světovou zdravotnickou organizaci vyetřit masakr na stadiónu. Získal jsem podrobné informace o… o příčině smrti. Mohou být pro Světovou radu velmi důleité.”

Tajemník zaváhal. Poádal profesora, aby se posadil a počkal. Potom se vzdálil, ale v několika minutách byl zpět.

Přijedou pro vás. Půjdu s vámi pěky. Nedávejte znát, e k sobě patříme. Na vhodném místě se zastavím a budu si prohlíet výklad. Vy počkáte u chodníku. Jakmile u vás zastaví bílý vůz a otevřou se dvířka, nastupte. Místo, kde rada zasedá, je tajné.”

Vůz, do kterého profesor Velasquez nastoupil, ho vezl ulicemi města, několikrát změnil směr, vyjel z předměstí do volné krajiny, zabočil na lesní asfaltovanou cestu, znovu zastavil, řidič se legitimoval mui v uniformě bezpečnostních jednotek OSSN, který se vynořil z hloubi lesa, a konečně definitivně zabrzdil před rozsáhlou vilou. Profesor Velasquez vystoupil a ihned byl uveden dovnitř-.

Přijal ho osobní tajemník Renata Evangelistiho, Po krátkém jednání byl Velasquez vputěn do zasedací místnosti.

Kdy se rozhlédl a uvědomil si, e je tu přítomno více ne třicet lidí, zaváhal. A hned potom rozhodně prohlásil, e nepovauje za vhodné tlumočit závěry, ke kterým doel, tak velikému počtu lidí a poádal, zda by mohl hovořit s předsedou o samotě.

Místností se ozval nesouhlasný um. Profesor vak trval na svém poadavku a úřadující předseda po krátké diskusi přeruil jednání a prohlásil, e nevidí důvod, proč by profesora nemohli nejprve vyslechnout pouze členové předsednictva. S tím se Velasquez uspokojil.

Ve vedlejím salónku potom přednesl krátký referát o výsledku svého etření.

Kdy skončil, dívali se na něho členové rady poněkud popuzeně a zklamané.

60 ticha padla otázka:

A to má být vechno?”

Ovem,” odpověděl sue Velasquez. Snad jsem jen opomněl zdůraznit, e princip, na něm je zřejmě zaloen … zaloena zbraň, které bylo pouito, nepůsobí na lidi s umělým srdcem. Nevím, zda dostatečně oceňujete dosah této informace.”

Ano,” ujal se slova Evangelisti. Já dosah vaí informace chápu a domnívám se, e pro nás má význam, který si zatím nejsme schopni plně uvědomit. Profesore, děkuji vám. Neopoutějte a na dalí sídlo rady. Moná, e vás budeme potřebovat.”

Evangelisti zmáčkl tlačítko videofonu.

Na obrazovce se objevila vrásčitá, ale sympatická tvář velitele světových ozbrojených sil pro mezinárodní bezpečnost a potírání zločinu, Alexandra Dolina.

Zdravím vás.”

Prosím, abyste se okamitě dostavil do zasedací místnosti předsednictva, generále.”

Dolin bez váhání přikývl.

Za deset minut jsem u vás.”

Členové předsednictva se tázavě dívali na Evangelistiho.

Informace profesora Velasqueze do jisté míry mění situaci a dává nám určitou anci. Musíme se pokusit jí vyuít. Jinou monost nemáme.”

Za několik minut přistál na prostranství před vilou Dolinův vrtulník. Dolin vstoupil do místnosti předsednictva. Hned potom bylo zahájeno dalí jednání, ke kterému byl znovu přizván profesor Velasquez.

Jetě tý den se dostavil do praského bytu profesora Vlschecka neznámý mu, předloil mu identifikační kartu profesora Velasqueze a jeho vlastnoručně napsaný vzkaz.

Čekám vás zítra večer v hotelu Úsvit v Curychu.

Nutné.

Velasquez.”

Profesor Vischeck dlouho neotálel a nejbliím letadlem opustil Prahu.

V Curychu se setkal se svým kolegou, profesorem Velasquezem, a ten ho bez dlouhých řečí usadil do vozu, který projel Curychem a zamířil do enevy. Ani ve městě zastavili, pokračovali stejnou cestou, kterou nedávno absolvoval profesor Velasquez.

Oba lékaři byli bez dlouhých formalit uvedeni do jednací místnosti Světové rady. Předseda Evengelisti je uvítal a poloil profesoru Vischeckovl otázku:

Vá kolega nás informoval, e jste vedl pitvy vybraného vzorku lidi, kteří zemřeli na madrldském sportovním stadiónu.

Máte nějakou představu, jak dolo k hromadné smrti tisíců lidi, kdo a jak ji mohl způsobit?”

Profesor Vlscheck přikývl.

Ano, určitou představu, řekněme, e je to velmi pravděpodobná hypotéza, mám. Jak jste moná informováni, ve vzorku mrtvých, které se nám pro nedostatek času podařilo pitvat, byli v převáné větině lidé s naprosto zdravým srdcem, na něm pitvy neprokázaly ádné patologické změny. Pouze dva lidé trpěli srdeční chorobou.

Moje hypotéza vychází z faktu, e smrt byla způsobena nějakým prostředkem, hovořme přímo o zbrani, která ovlivnila převodní srdeční systém. Jaká to byla zbraň, nedokáu posoudit; soudím, e snad to mohl být nějaký druh laseru nebo jiného zářiče.

Předevím muselo dojít k náhlému a silnému podráděni vagu, k blokádě a selhání sympatiku a následně potom k zástavě srdeční činnosti. Na vysvětlenou bych chtěl dodat, e vagus a sympatikus patři k nervově vegetativnímu systému a oba ovlivňuji kromě jiných funkcf srdeční činnost.

V srdci teplokrevných obratlovců, ptáků i savců a samozřejmě i v srdci člověka existuje specializovaná nervová tkáň, v ni vzruch vzniká a postupuje na místo určeni.

K impulsu dochází v asi dvoumillmetrovém uzlíku, ukrytém v srdečním svalu blízko vstupu horní duté ily do pravé siné. Nazýváme jej uzlem sinoatriálnlm nebo také Keith-Flackovým, kteří jej objevili počátkem dvacátého století. , ^

Od něho vzruch přechází do stěn obou srdečních siní a do dalího uzlu atrioventrikulárního neboli slňokomoro-vého. Pod nim, směrem ke komorám srdečním je umístěn jetě Hisův svazek, který je nazván podle svého objevitele z konce devatenáctého století. Ten převádí impulsy z uzlu

sinoatriálnlho na komory. V něm se také impulsy v zájmu koordinace činnosti síni a komor zbrzďují a pozdrí. V komorové svalovině jsou pak umístěna Purkyňova vlákna, která Impulsy přejímají a převádějí je dále do buněk srdečního svalu. Převodní systém srdeční činnosti je naprosto dokonalý, ale bohuel, je také lehce zranitelný. Není-li v pořádku funkce vagu a sympatiku, vznikají problémy.

K takovým případům dochází například u lidí, odkázaných na dlouhodobé uívání léků, kterým říkáme beta-fblokátory. Při takzvané vagotonii nastává drádění vagu a blokáda sympatiku. U takových pacientů současně klesá krevní tlak, selhání sympatické inervace vede dále k poklesu ilního návratu krve následkem rozíření kapacity kapilárního a ilního řečitě, k poklesu srdečního výdeje a k zhroucení cirkulace. Můe trpět i funkce převodního systému srdečního. Hovoříme o takzvané atrioventrikulární blokádě prvního, druhého a třetího stupně; ten je z hlediska ohroení ivota nejnebezpečnějí. Znamená to v podstatě, pokud vás tím neunavuji…

Profesor se tázavě podíval na své posluchače, ale předseda jen mlčky zavrtěl hlavou a pobídl Vischecka, aby pokračoval.

Tak tedy při atrioventrikulární blokádě třetího stupně se nepřevádí ádný podnět ze sinoatriálnlho uzlu přes Hisův svazek na komory. V tom případě se srdce zastavuje. Má ovem svůj kompenzační mechanismus v Purkyňových vláknech srdečních komor, které automaticky začnou vydávat, bohuel velmi pomalu, Impulsy, například třicet a čtyřicet za minutu. Tepová frekvence samozřejmě klesá na tyto hodnoty.

V madridském případě ale zřejmě dolo k tak intenzivnímu pokození neurovegetativních nervů a tím i převodního systému srdce, e se kompenzační mechanismus v Purkyňových vláknech nemohl uplatnit. Nastala funkční srdeční smrt.

Tak alespoň celou záleitost vidím já a domnívám se, e nejsem daleko od pravdy. Právě z těchto důvodů přeili celý útok dva lidé, kteří měli implantováno umělé srdce. Vagus a sympatikus do jeho funkce nezasahují a nemohou srdeční činnost ovlivnit.

U náhlých úmrtí v Madridu ovem muselo dojít k velmi intenzivnímu zásahu do srdeční činnosti. Ten převodní srdeční systém zablokoval takřka okamité, a proto také nastala rychlá zástava srdeční činnosti a tedy i funkční smrt.”

Profesor Vlscheck skončil a otřel si zpocené čelo kapesníkem.

Předseda Evangelisti Vischeckovl poděkoval a předal slovo generálu Dollnovi. Ten se bez okolků ptal dále:

Profesore, je dnes implantace umělého srdce sloitým chirurgickým zákrokem?”

Vlscheck s odpovědí neváhal.

Nikoliv, dnes u ne.”

Je riskantní?”

Nemohu Jednoznačně odpovědět. Záleí na mnoha okolnostech, předevím na věku a zdravotním stavu pacienta.”

Dejme tomu, e by lo o člověka ve věku do čtyřiceti let, jeho fyzický stav by byl naprosto dokonalý.”

Profesor Vlscheck udiveně vzhlédl.

Hm, takový člověk asi neexistuje, ale dejme tomu. Proč bychom mu potom, proboha, měli implantovat…

…..neptejte se, profesorel Odpovězte, prosím, na moji

otázku!”

Pak ovem je taková operace prakticky bez rizika.”

Výborně,” konstatoval Dolln. A za jak dlouho po operaci by byl takový člověk v dobré fyzické a psychické formě?”

Vlscheck se zamyslel.

Prakticky ihned po Implantaci. Ale je nutné počítat i s hojením Jizev. Pokud by se celá akce měla uspíit, musela by se pouít metoda profesora Brittena z Colum-bijské univerzity. Pak není nutné otevírat celý hrudník a.,

Dobrá. Jak dlouho po takové operaci by mohl člověk s implantovaným srdcem podstoupit namáhavý fyzický výkon?”

Pokud by nenastaly komplikace … samozřejmě, e by záleelo na operovaném subjektu … Domnívám se, e do týdne. Ovem s určitým rizikem.”

členové rady sledovali tento rozhovor s maximálním zaujetím.

‘ : : : WF* ’* .; ‘ ^onm

SPf^*T- / ‘ 4 JK”   vt 1

HMTOg ? f L |

K’iW*>%Ět&

BhÉBj..^:>*”Ś L:>; Jfl

wttf i .ŚŤ.ťŚ; -.^s.^,‘i JJLJ

v -;%‘ffiai

Hn.

Jste schopni provést zpětnou operaci?”

Nerozumím.

Mám na mysli, zda člověku, kterému bylo implantováno umělé srdce, lze zpětně voperovat jeho vlastní srdeční sval..

Vischeck znovu udivené zavrtěl hlavou.

Z lékařského hlediska by to lo, pokud by se měl znovu voperovat jeho vlastní srdeční sval. Samozřejmě, e mám na mysli vai tezi, e by lo o člověka se zdravým srdcem. Dnes u můeme zdravý srdeční sval uchovat takřka na neomezenou dobu.”

Dolin pohlédl na předsedu Evangelistiho.

Profesore,” zeptal se Evangelisti, mohl byste takovou implantaci okamitě zajistit?”

Vischeck bez rozmýlení přikývl.

Ano, mohl, pokud budou vytvořeny podmínky, které určím.”

Určete je,” odpověděl Evangelisti, budou splněny,” a ukončil jednání.

XIII

O dva dny později přeruily vechny televizní a rozhlasové stanice vysílání, aby přinesly krátkou, ale vzruující zprávu.

Světová rada se rozhodla. Dnes ve 20.00 hodin Greenwichského času promluví k obyvatelům planety předseda Světové rady Renato Evangelisti a pronese výzvu na palubu Columba.”

Ve světě začínala převládat rezignace. Rozvleklé jednání Světové rady vzbuzovalo v mnoha lidech pochyby. Obávali se, e její členové nenali ze vzniklé situace ádné východisko.

Přesně ve dvacet hodin se na obrazovce objevil pohublý obličej Renata Evangelistiho.

Spoluobčané, Světová rada znovu a znovu váila vechny monosti. Surový a krutý útok na fotbalový stadión v Madridu námi vemi otřásl.

Radili jsme se s odborníky. Ani my ani oni nenali

ádnou monost obrany proti dalím krutostem, které by, jak jsme byli ujiténi, následovaly. Ti, kteří obsadili palubu Columba, mají zatím proti nám výhodu. Nemůeme s nimi bojovat, ani bychom současně nevydali nai planetu v nebezpečí totálního zničení. Zváili jsme i monost obětovat nae spoluobčany, kteří byli vybráni, aby objevili pro lidstvo nové světy.

Projednali jsme nejrůznějí řeení. Bohuel jsme nedoli k jinému závěru, ne se pokusit o jednáni. Chceme apelovat na lidskost a zdravý rozum těch, kteří obsadili naí kosmickou loď. Chceme se pokusit přesvědčit je, e jejich poadavky uvrhnou nai planetu do zmatků a vrátí její vývoj o jedno století nazpět.

Nechceme se vzdávat. Nechceme rezignovat. Á proto nabízíme zástupcům … zástupcům oné moci, aby akceptovali ná návrh a začali s námi jednat o monostech určitého kompromisu.

Jistě si uvědomuji, e jde o nai dobrou vůli. Mohli bychom bez větího úsilí obsadit Novou Quineu a zlikvidovat tam jejich stoupence. Jsme si vak vědomi, e by dolo ke krveprolití a k odvetným opatřením proti lidstvu. Proto jsme nic nepodnikli.

Očekáváme, e ná návrh prostudují a zváí. Světová rada jejich představitelům nabízí společnou schůzku v enevě a garantuje, e těm, které do enevy vylou, bude zaručen svobodný pobyt, naprostá bezpečnost a také svobodný návrat na palubu Columba. čekáme na odpověď.”

Přenos skončil. Lidé odcházeli od obrazovek a radiopřijímačů se smíenými pocity. Uvědomovali si, e projev Evangelistiho v podstatě znamenal světovou kapitulaci. Pokus o jednání měl být spíe zachováním dekora, ne aby se dalo předpokládat, e by pučisté přistoupili na jakýkoliv kompromis. Vdy Evangelisti potvrdil, e svět je jim vydán na milost a nemilost.

Těch, kteří věřili, e snad pučisté vylou na planetu své zástupce k jednání, bylo málo. Lidé se shodovali v mínění, e povstalci znovu potvrdí své poadavky a nebudou o jednání vůbec uvaovat. A mnozí se obávali, e mohou jako prostředek nátlaku zopakovat svou akci z Madridu, aby kapitulaci Světové rady a celé planety uspíili.

Lidé byli dlouhým čekáním a hrozbou, která visela ve vzduchu, unaveni, roztrpčeni, mnohým z nich u lo předevím o to, aby se dospělo k nějakému rozhodnuti, ke stabilizaci situace. Někteří si ani neuvědomovali, e splněni poadavku pučlstů by vrátilo lidstvo do doby válek, teroru a utrpení.

Z paluby Columba přila strohé informace, e Vlttore Carpano odpoví na návrh Světové rady přítí den. A do té doby prý zaručuje pro obyvatele planety naprostou bezpečnost. Ve dvacet hodin Greenwichského času se obličej Italského mafiána znovu objevil na obrazovkách televizorů. Tentokrát nemluvil dlouho.

Nemáme, o čem bychom jednali,” prohlásil zpupně. Ale abychom prokázali dobrou vůli, jsme ochotni projednat s členy Světové rady nae poadavky. Upozorňuji vak, e nehodláme hledat jakýkoliv kompromis. Jde spíe o to vyřeit vechny organizační problémy, spojené s převzetím moci naimi lidmi. Bylo by ovem naprosto naivní se domnívat, e kdokoliv z naich vůdců se nechá vylákat do enevy. Naopak, očekáváme členy předsednictva Světové rady na palubě Columba. Nai technici jsou připraveni na spojeni s kterýmkoliv z pozemních letových středisek a dohodnou přílet a připojeni raketoplánu k hvězdoletu. Jakékoliv dalí diskuse jsou pro nás nepřijatelné. Je to nae poslední slovo. Jinak bychom byli nuceni jednat jinak. To, e známe způsob, jak přimět členy Světové rady ke kapitulaci, je snad zřejmé.

Opakuji. Očekáváme delegaci předsednictva Světové rady na palubě Columba nejpozději do pěti dnů!”

Carpanovu relaci sledovaly miliardy lidi a s nimi I členové předsednictva Světové rady. Kdy skončila, ukázal se na malý okamik v očích Renata Evangelistiho slabý náznak uspokojeni.

Veřejnost přijala Carpanovu výzvu se smíenými pocity. U po Evangelistiho projevu se prohloubily a rozířily pocity bezmocnosti, mnozí lidé do značné míry rezignovali. Někteří optimisté doufali, e společná schůzka by mohla přece jen najít určitá východiska. Strach před dalí ničivou akci pučistů byl mnohem silnějí ne obava z budoucnosti.

Lidé u si vlastně nedovedli představit vládu násilí

a teroru; zdaleka nechápali dosah ultimáta, před které postavili svět Carpano a jeho spolčencl.

Přetřásaly se názory na odpověď, jakou dá Světová rada Carpanovl. Mnozí lidé tvrdili, e vydat se na palubu Columba by bylo od členů předsednictva naprosté ílenství. Znamenalo by to definitivní prohru. Poukazovali na to, e Carpano ve svém projevu se ani slovem nezmínil  na rozdíl od prohláení Světové rady  o zajitění svobodného návratu jejích členů na Zemi.

Jiní se domnívali, e je naopak povinností Světové rady, aby Carpanovu výzvu přijala bez ohledu na nebezpečí, které je s návtěvou Columba spojeno.

členové Světové rady jsou naimi právoplatně zvolenými zástupci, psala část světového tisku, a nemohou tedy myslet na osobní nebezpečí. Jejich povinností je jednat, jestlie u zanedbali dokonalá bezpečnostní opatření, která by znemonila realizovat přepad Columba a celé planety.

Od Carpanovy výzvy uplynuly tři dny, a Světová rada dosud nezaujala ádné stanovisko. Její tiskový mluvčí prohlásil, e Světová rada zkoumá výzvu vzbouřenců a e se k ní brzo vyjádří. Na veřejnost neproniklo ani jediné dalí slovo, jediná blií informace.

V nové nemocnici v Addis Abebě v Etiopii, situované na okraji města, dosud neuvedené do provozu, probíhaly urychlené dokončovací práce na zkoukách nejmodernějího zařízení. Jejich ověření v praxi se měl zúčastnit táb několika světových kapacit z oboru interní medicíny a chirurgie, zejména kardiologle. Hlavním posláním vak byla instruktá místních lékařů při několika sloitých srdečních operacích.

Do světového tisku o této události proniklo pár krátkých zpráv.

Televize zahájení provozu nemocnice nevěnovala nej-menl pozornost.

V Addis Abebě se objevil profesor Britten, profesor Rodajevsklj, profesor Lacoste a několik dalích předních světových specialistů. Na střee kardlologického pavilónu addisabebské kliniky přistávaly a zase odlétaly vrtulníky Světové zdravotnické organizace.

Teprve pátý den vydala Světová rada komuniké, v něm se sdělovalo, e členové předsednictva přijali výzvu Vittore Carpana a jsou připraveni zúčastnit se jednání na palubě Columba. Přípravou a řízením letu pověřila Světová rada leiové středisko Hammagulr v severní Africe, odkud měl startovat raketoplán.

V letovém středisku začaly okamitě přípravy k přijetí

členů Světové rady a zájltění startu raketoplánu, který je měl přepravit na palubu Columba. ,

Technici střediska navázali spojení s palubou Columba a dohodli vekerá potřebná opatření.

Tří dny před startem přistál speciální raketoplán s devíti členy Světové rady v čele s Renato Evangelistim na kosmodromu v Hammaguiru. Prostor kosmodromu byl přísně střeen bezpečnostními jednotkami OSSN a do střediska nepronikl jediný novinář.

Po příletu vydal Renato Evangelisti kratičké prohláení, e členové předsednictva jsou připraveni k jednání a e se vynasnaí udělat ve pro dobro lidstva.

Světové sdělovací prostředky ani příli nezakrývaly, e prohláení je pouhou proklamací, i kdy se shodovaly v názoru, e Světové radě  a bohuel I obyvatelstvu celé zeměkoule  nic jiného nezbývá.

Na Hammaguiru přistálo také několik dalích letadel s posádkou osobní ochrany členů předsednictva. Měli za úkol stráit objekt, ve kterém byli ubytováni.

V den odletu devíti členů předsednictva Světové rady k problematickému jednání na palubu Columba byla na kosmodromu Hammagulr vyhláena pohotovost.

Bezpečnostní jednotky OSSN střeily celý kosmodrom, předevím vak objekt, ve kterém byli ubytováni členové předsednictva. Ti od svého příletu budovu vůbec neopustili. Zástupci světového tisku, rozhlasových i televizních stanic, kteří se znovu a znovu pokoueli o vstup do prostoru kosmodromu, neuspěli.

Jedinou výjimku získala televizní stanice OSSN, která byla pověřena zprostředkováním televizního přenosu ze startu raketoplánu pro celou zeměkouli.

Do objektu, v něm byli ubytováni výhradně členové rady, nepronikl jediný člověk z celého kosmodromu kromě vybraných přísluníků bezpečnostních jednotek, pověřených zajitěním jejich bezpečnosti.

Start raketoplánu byl stanoven na 10.00 hodin Greenwichského času. V té době bylo na kosmodromu o hodinu vfce.

Ke vchodu do ubytovny, kde hlídkovali přísluníci bezpečnostních jednotek, předjel elektrobus. Na jeho aerodynamické přídi byla upevněna vlajka Země, kterou ve dvacátém století navrhl slepý farmář James W. Cadle a která od té doby vlála na výzkumném středisku pro navázání spojení s mimozemskými civilizacemi na okraji univerzitního města Delaware. Levá lutá třetina vlajkového pole představovala sluneční kotouč, čerň napravo iroirý vesmír. Velký prostředni kruh znázorňoval Zemi, překrývající Slunce I vesmír v pozadí, a konečně malý bílý krouek v pravém dolním rohu symbolizoval Měsíc.

Dva kameramani stanice OSSN na pokyn reiséra začali snímat prostor vchodu.

První se na prostranství před budovou objevil místopředseda Světové rady Nikolaj Smělov. Po něm následovali dalí. Jako poslední vyel předseda rady Renato Evangelisti, el ztěka, pomalu, podpírán z kadé strany dalími členy delegace, Jacky Taylorem a Ičimo Watana-bem, kteří ho zvolna odváděli do přistaveného elektrobusu.

Smělov zatím přistoupil k připravenému mikrofonu. Jeho kostnatý obličej byl váný.

Váeni spoluobčané Země,” řekl. Dovolte mi jen několik vět. Omlouvám Renata Evangellstiho, kterého v důsledku přepracováni postihla okamitá indlspozice. Lékaři mu doporučili klid na lůku, ale nae ádost, aby se nemusel zúčastnit jednání na palubě Columba byla striktně odmítnuta. Chci za něho, za sebe i za nás ostatní říci jen tolik. Uvědomujeme si, e neseme zodpovědnost za osud celého lidstva, za budoucnost nai planety. Není nám lehko. Víme také, e ná úkol je velmi obtíný, e jednání nebude snadné. Přesto vak neztrácíme naději, e najdeme řeení, které by vyhovovalo naim protivníkům a současně neuvrhlo planetu Zemi do zkázy. ádám vás vechny, abyste za vech okolnosti, které mohou nastat, zachovali klid a rozvahu. Důvěřujte nám!”

Smělov ukončil svou řeč, lehce se uklonil a nastoupil do elektrobusu, který se hned potom rozjel k odletové hale,

doprovázen kolonou plynocyklů. U vstupu do haly zastavil, delegace vystoupila, následovalo krátké rozloučeni s velitelem kosmodromu a potom zmizeli členové Světové rady, oblečeni v lehkých, blankytně modrých kombinézách, z obrazovky.

Televizní pořad vak jetě nekončil. Reisér střídal záběry z kosmodromu s pohledem na raketoplán, připravený ke startu. Uplynulo několik krátkých minut a raketoplán se vznesl do výky, aby brzo potom zmizel objektivu kamery a očím diváků.

Přenos sledovali velmi pozorně i okupanti Columba. Kdy Carpano spatřil na obrazovce unaveného Renata Evangelistiho, podpíraného kolegy, uklíbl se:

Doufejme, e nám ho sem dopraví ivého.”

Yangu,” obrátil se na Malajce, stojícího vedle velitelského přela lodi, ve kterém tlustý mu seděl, je vechno připraveno k uvítáni?”

Malajec mlčky přisvědčil.

Výborně. Myslím, e teď u nám nebude nic stát v cestě. Ti dole nám skočili na vějičku. Jejich vůdci se dobrovolně stanou naimi zajatci a nebude těké je přesvědčit, aby z paluby Colomba uplatnili svou autoritu na Zemi, pokud ovem jetě nějakou mají. A potom bude záleet na Ribbenovi a Cushamovi, aby co nejrychleji zvládli situaci. Počítám, e se to neobejde bez komplikací, ale pokud to bude nutné, poradíme i. V nejhorím případě zopakujeme Madrid. To bude jistě dostatečně přesvědčující.”

Ozval se navigátor.

Raketoplán navázal kontakt. Letí stejnou rychlosti a je připraven ke spojenf…

Carpano se usmál.

V pořádku. Vichni na svá místa. Přivedete je sem, do velitelské kabiny. Corvi, krajane, buď připraven, a kdyby to snad bylo nutné, neváhej ani vteřinu;”

Raketoplán provedl na pokyn z paluby hvězdoletu přibliovací manévr. Hned potom následovalo spojenf obou těles. Mui v raketoplánu čekali, a se otevře spojovací otvor hermetické komory Columba. Devět muů delegace jím prolo. Pak se za nimi průchod neprodyně uzavřel.

členové předsednictva Světové rady odkládali přílby, zatímco posádka raketoplánu dostala z velitelské kabiny hvězdoletu striktní příkaz, aby se raketoplán odpoutal od Columba. Pilotům raketoplánu nezbývalo nic jiného, ne příkazu uposlechnout.

Jakmile raketoplán odstartoval, otevřel se průchod do vlastního prostoru lodi, jím měli členové delegace vstoupit na půdu Columba.

První vycházel předseda Renato Evangelisti. Namáhavě vykročil, podporován dalími dvěma členy delegace, a sotva vstoupil do spojovací chodby, zapotácel se. Jeho přátelé mu pomáhali na nohy. Zatím vystupovali jejich dalí druhové.

V chodbě na ně čekali dva mui z Carpanova doprovodu s namířenými zbraněmi. Kdy se Evangelisti zhroutil, zaměřili pozornost na něho.

V přítím okamiku oba bez jediného hlesu zemřeli. Dva z členů pozemské delegace jednali a nepochopitelně rychle vzhledem k svému věku.

Renato Evangelisti se svině zvedl z podlahy. Nikdo z členů delegace nepromluvil ani slovo. Jak se zdálo, vyznali se vichni na palubě Columba dokonale. Tichými kroky postupovali vpřed. Před vchodem do velitelské kabiny se opakovala scéna ze vstupu do lodi. Renato Evangelisti, kdy jeden z Carpanových muů otevřel dveře, náhle zestaral a znemohoucněl. Vkročil do velitelské kabiny, klopýtl a málem znovu upadl. Mu u dveří ho zachytil. A to neměl dělat. Evangelisti ho bleskově znekodnil, zatímco dovnitř doslova prolétli členové jeho delegace.

Doktor Corvi stál za křeslem, v něm trůnil Carpano. Kdy postřehl bleskový nástup členů delegace, ačkoliv byl

okován a neuměl sl vysvětlit, co se vlastně děje, podvědomě na ně zacílil ruční zbraň a stiskl spou. Jenome členové delegace, kteří se měli podle jeho předpokladů zhroutit, nereagovali tak, jak si představoval.

Vetřelci u mezitím likvidovali dalí ze sedmi muů, kteří tvořili Carpanovu ochranu. Boj trval několik sekund. Vichni pučisté, včetně Corviho, byli mrtvi. Jen jejich vůdce, Carpano, seděl ve velitelském křesle s vytřetěnýma očima a ztěka dýchal. Ani on jetě nechápal, co se tu odehrálo. Ale kdy uviděl, jak si předseda Světové rady, téměř edesátiletý Evangelisti, sáhl k obličeji a oběma rukama stáhl z hlavy plastickou masku i s proedivělými vlasy, snad si jetě stačil uvědomit, e dohrál svou roli. Zalapal po dechu, chytil se za srdce a za několik okamiků se v křesle zhroutil.

Mu, který stáhl z obličeje masku, k němu přistoupil a nahmatal tepnu na jeho tučném zápěstí.

Konec, jaký si zaslouil,” řekl sue.

Hmátl do kapsičky Carpanova overalu a vytáhl několik kódových karet. Zvedl je do výe a ukázal ostatním.

Chvíli trvalo, ne vyzkoueli kódové karty. Pak se dveře jednotlivých kajut, v nich byla vězněna posádka Columba, postupně otvíraly.

členové posádky překvapeně zírali do oči neznámých muů, kteří provedli přepad. Nemohli pochopit, e jsou volni.

členové komanda, které vybral Dolln se svým tábem, splnili svůj nesmírně nebezpečný úkol bez jediné chybičky, ačkoliv neměli mnoho času patřičně se na něj připravit.

Celý plán akce vypracoval generál Dolin společně s dalími specialisty z velitelství bezpečnostních jednotek hned po rozmluvě s profesorem Velasquezem a Vischeckem.

Byli vybráni judisté a karatisté ze speciálních jednotek a přepraveni vrtulníkem na kosmodrom jako řadoví členové bezpečnostních ochranných Jednotek.

Jejich výběr nebyl jednoduchý. Musel se provádět v naprosté tajnosti, vybranf specialisté museli svou hmotnosti i výkou a také fyziognomii odpovídat jednotlivým členům předsednictva. Sledovali jejich chováni, jejich

chůzi, jejich zvyky, seznamovali se do vech detailů s plány kosmické lodi.

Dolin zřídil v ubytovacím objektu přesný model situace, která nastane, a se otevře vstupní otvor do přestupní komory Columba. V tomto prostoru členové komanda nacvičovali přepadení. Vichni si uvědomovali, e rozhodný moment musí v útoku sehrát překvapení a rychlost.

Jetě před tím, ne byli členové komanda dopraveni na kosmodrom v Hammaguiru, podstoupili v addisabebské klinice operaci.

Světoví specialisté jim přechodně implantovali umělé srdce, aby nebyli ohroeni zbraní, kterou pučisté pouili v Madridu. Protoe lo o fyzicky i psychicky mimořádně zdravé, trénované, silné a odolné jedince, stačilo jim těch několik málo dnů na to, aby se dostali do dokonalé fyzické formy.

Taktická varianta, kterou doplnil plán útoku sám Renato Evangelisti, měla zapůsobit na oklamání pučlstů.

Právě z těchto důvodů vyzvali Carpana k jednání v enevě. Správně uvaovali, e takovou nabídku odmítne a naopak bude poadovat, aby se členové Světové rady dostavili na palubu Columba, odkud měli pod jejich donucením ovlivnit obyvatelstvo planety. Předpoklady, na kterých byl plán zaloen, vyly přesné. Aby pučisté nepojali sebemení podezření, dotázali se členové předsednictva rady při projednávání svého vstupu na palubu Columba, zda by Carpano souhlasil s nepřítomností Evangelistiho při jednáni. Proto také velitel komanda, Italský karatista Carlo Pucci předstíral slabost u při odchodu z ubytovacího objektu na kosmodromu a vyuil tohoto efektu i při likvidaci pučistů na palubě Columba.

Kvůli utajení celé připravované akce byl na kosmodrom zakázán přístup reportérům a novinářům. Tvůrci plánu vak z taktických důvodů povolili televizní přenos ze startu raketoplánu a odletu členů Světové rady, protoe správně počítali s tím, e tuto relaci budou vzbouřenci pozorně sledovat.

Pučisty nesmělo ani ve snu napadnout, e na palubu Columba cestují dvojníci členů předsednictva Světové rady, jejich plastické celohlavové masky připravili mas-kéři specialisté z filmových ateliérů v Hollywoodu.

Vichni lidé, kteří se na akci podíleli, byli z bezpečnostních důvodů internováni a do jejího zdárného ukončení. Nikdo nechtěl pomyslet na to, co by následovalo, kdyby akce ztroskotala.

Na rozdíl od členů posádky, kteří byli od okamiku přepadeni v naprosté izolaci a netuili vůbec nic o vývoji situace dole na Zemi, sledovali pasaéři, kteří byli natěstí odděleni od prostoru obývaného posádkou, celý vývoj situace na obrazovkách televizorů. Kdy si uvědomili, e posádka Columba je zajata, připravili se na obranu, třebae nepředpokládali, e by měli větí anci na úspěch. Pučisté se vak o ně nezajímali.

Pasaéři byli také prvními diváky, kteří na vlastní oči viděli, e situace se obrátila a hvězdolet je zase svobodný. Ani oni nebyli s to pochopit bouřlivou proměnu, je se na palubě hvězdoletu odehrála, ani oni, právě tak jako bandité, netuili, co se děje a do okamiku, kdy si Carlo Pucci stáhl masku a potom, kdy uviděli osvobozené členy posádky.

Velitel komanda hned po vysvobození posádky připomněl veliteli Columba Arvidu Kervonnenovi, e je nutné co nejdříve se spojit s letovým střediskem v Hammaguiru a podat zprávu.

Kervonnen okamitě pochopil. Vittore Nobilemu se dostalo cti, aby navázal spojeni s kosmodromem, členové Světové rady, shromáděni v řídicím letovém středisku, netrpělivě čekali, a kdy se ozval Nobileho hlas, nedokázali zakrýt rozrueni:

Tady Columbus, Columbus volá Zemi. Columbus je opět svobodný,” hovořil Nobile. Předávám slovo veliteli posádky…

Dokázali to,” vyřkl tie Renato Evangelisti. Oni to dokázali…”

Kervonnen mluvil klidně.

Ano, přátelé na Zemi, jsme opět volni a svobodni. Děkujeme vám vem.”

Jsme astni, e to vylo,” odpověděl Evangelisti. Je nutné, aby se o tom dověděl celý svět, aby vás viděl a slyel. Připravíme televizní přenos na dnení večer. Dopřejte nám čas zajistit bezpečnost naich spoluobčanů. Teroristické bojůvky jsou jistě v pohotovosti a mohly by ze

zoufalství podniknout nesmyslné akce. Opakuji, přátelé, připravte se na dnení večer. Lidé z celého světa musí uvidět vae tváře. Nai technici s vámi dohovoří start raketoplánu, který dopraví zpět na Zemi devět statečných muů. Chceme jim stisknout ruku. Jsem velmi, velmi astný.”

Jetě tého dne přepravil raketoplán členy komanda a likvidované pučisty zpět na Zemi, do letového střediska Hammagulr. Kdy se loučili s posádkou hvězdoletu, nikdo z nich sl neuvědomil, e je to pro posádku poslední osobní kontakt s lidmi z planety.

Zanedlouho potom přeruily televizní a rozhlasové stanice celého světa znovu vysílání, aby sdělily divákům a posluchačům lakonickou, ale důleitou zprávu, e ve dvacet hodin Greenwichského času bude zahájen přímý přenos z paluby Columba. Celý svět dosud il v přesvědčení, e na palubě hvězdoletu jsou přítomni členové Světové rady. Tisíce televizních a rozhlasových reportérů a zpravodajů světových deníků byly v pohotovosti. Videofonní dotazy mnoha urnalistů ze vech kontinentů do letového střediska v Hammagulru byly marné. Personál ústředny na vechny ádosti o spojení odpovídal jednou větou.

Vyčkejte, prosím, na televizní přenos. Bude zahájen přesně ve dvacet hodin.”

Svět s neskrývaným vzruením očekával, co mu televizní pořad z paluby Columba přinese. Miliardy lidí se chvěly netrpělivostí a obavami. Obyvatelé Země měli monost přesvědčit se, e pučisté jsou bezohlední a jednají bez skrupulí. Osud lid), kteří zahynuli v Madridu v jediné minutě, varoval.

Nejhůře nesli nejistotu příbuzní a přátelé posádky a pasaérů Columba, kteří se po celou dobu jeho okupace strachovali o ivoty svých blízkých.

Přiblíila se dvacátá hodina a ivot na planetě Zemi se soustředil kolem televizorů a rozhlasových přijímačů. Hlasatelé televizních a rozhlasových stanic ohlásili počátek přenosu.

A pak se na obrazovkách objevila klidná a soustředěná tvář velitele kosmické výpravy, Arvida Kervonnena.

Přátelé,” řekl, hlásím se vám z paluby Columba. Jsem astný, e vám vem jako první mohu oznámit radostnou zprávu. Posádka i cestujíc! nai vesmírné lodi jsou opět svobodni. Diky neuvěřitelnému a skvěle připravenému plánu předsednictva Světové rady a diky devíti statečným a odváným muům, které zanedlouho uvidíte na svých obrazovkách, se podařilo zlikvidovat strůjce spiknuti proti lidstvu, proti miru a pokoji na nai planetě, kterou chtěli vrátit do minulosti. Dostal jsem souhlas Světové rady, abych vám oznámil i dalí radostnou zprávu. Bezpečnostní jednotky dnes zahájily útok proti okupantům kosmodromu Ikarus na Nové Guineji. Někteří se spiklenců zahynuli, ostatní se vzdali. Otok proběhl bez ztrát na ivotech naich lidi.”

Kamera zvolna panoramovala v prostoru velitelské kabiny a zabírala postupně dalí členy posádky. Kervonnen pokračoval:

Jak vidíte, jsme vichni zdrávi a připraveni k odletu na Novou planetu. Brzo se s vámi rozloučíme. Přejeme vám vem, drazi spoluobčané, a celé planetě Zemi astný ivot v miru a klidu. Těíme se, e někteří z nás nebo z naich následovníků se s vámi nebo s vaimi potomky setkají na Nové planetě.”

Arvid Kervonnen se odmlčel. Po krátké přestávce pokračoval přenos z letového střediska v Hammaguiru. Do televize promluvil předseda Světové rady Renato Evangelisti, pohublý, unavený, ale astný.

Vysvětlil obyvatelům planety Země, e celé jednáni po dobu okupace Columba bylo nutné vést s jedinou taktikou, jediným cílem. Nesměl být ohroen úspěch akce, která byla připravena k osvobození hvězdoletu a celého světa od hrozby neofaismu. I on poděkoval vem, kteří se

0 zdar akce zaslouili, a předal slovo generálu Dolinovi. Ten vylíčil divákům průběh celé akce a představil vechny, kteří se na jejím provedení podíleli. Patřili mezi ně

1 profesoři Velasquez a Vischeck a devět muů komanda, které provedlo bleskurychlý útok proti uchvatitelům hvězdoletu.

Teprve potom si obyvatelé planety oddechli.

Hrozba, která se nad planetou vznáela po několik předlouhých dnů, je vak přiměla k zamylení.

Třetí den potom Columbus odstartoval ze své oběné dráhy k mezihvězdným výinám.

Druice zprostředkovaly poslední vzájemné vzkazy mezi lidmi na palubě a jejich nejbliíml na Zemi.

Také Tomáe Ranka zavolali jeho druzi k obrazovce. Ustrnut, kdy spatřil něný, ale posmutnělý úsměv své snoubenky Ivony Kristové…

Miláčku,” slyel její slova, přicházející u z nevýslovné dálky, odpus, ale výsledek mých testů mi nedovolil odcestovat s tebou.

Nemohla jsem tl nic říci, jistě ml rozumí. Zůstávám na Modré planetě, můj drahý, ale nejsem sama. Nosím pod srdcem tvého syna. Chtěla jsem ho, Tomáku. Je to nae dítě. astnou cestu, má lásko…

Tomá Rank viděl, jak se Ivoniny oči zalily slzami, její něný obličej zmizel a obrazovka ztmavla.

Columbus pokračoval v cestě vesmírem. ,

Konec