Podivný spoluák - Karel torkán

Toho dne k ránu měl inenýr Ota Nebuil po dlouhé době příjemný pocit tělesného uspokojení. Kriminál byl pro něj kolou, kde se mimo jiné i v tomto směru musel naučit odříkání. Vypnul v kuchyni rádio, a kdy se ozvala z obýváku jeho bývalá spoluačka Marta, a začala volat: Co je s tebou, Oto,” sebral na sporáku zápalky a vrátil se k ní u oblečený, ve vybledlých dínách a v černém tričku s rozhalenkou.

Marta leela nahá na gauči a v ruce drela nezapálenou cigaretu. Dlouhé, tmavé a na Otův vkus trochu mastné vlasy jí padaly na oblá ramena. Její kyprá postava se mu zdála pro sexuální zábavy nepříli vábná, ale v dané situaci jí vzal za vděk. Marta Křivánková ila ve svých dvaatřiceti letech celkem spokojený ivot svobodné eny.

krtl a připálil jí.

Co jsi dělal v kuchyni tak dlouho?” zeptala se.

Poslouchal jsem zprávy,” řekl a natáhl se na postel vedle ní.

Zprávy?” podivila se. Proč, prosím tě?”

To u mám k ránu takový zvyk.”

Pěkně blbej zvyk,” vzdychla, přitiskla k jeho klínu své plné boky a vyčetla mu:

Ty jsi se oblékl? Já myslela, e se budem jetě milovat.”

Dalí chu neměl.

Trochu se odsunula, otočila, a vjela mu rukou pod černé tričko. Snail se jí opakovat něnosti. Pohladil ji po ňadrech, jemně a dlouze, aby si zachovala domněnku, e mu na ní záleí, e dneního rána nic nekončí, e přijdou dalí hezké dny, ale v duchu jí opovrhoval stejně jako tenkrát, kdy společně navtěvovali poslední ročník karlínské ekonomky. Předevím nesnáel její vlezlou povahu a touhu být vdy ze vech nejlepl.

Začal se omlouvat. Připadalo mu najednou směné, e právě před ní musí své ochabnutí nějak obhajovat.

Já nevím jak tebe, Marto, ale mě ten vzpomínkovej večírek dost otrávil. Mám pocit, e maturitou to jednou končí a lidj se nemají u scházet. Ani po pěti, ani po dvanácti letech. Je z toho jen rozčarováni. Pro mě to jsou u cizí lidi. Člověk ani neví, o čem s nima mluvit.”

Já jsem se na maturitní schůzku těila.”

Snail se jí zalichotit: Jetě, e jsi přila. Jinak by to byla otrava.”

Poloil si hlavu na její nahá ramena a nechal si od ní prohrábávat vlasy. Spokojeně se usmívala. Zachytil její pohled a chvilku ji mlčky přejíděl dlouhými pohyby celou dlaní po stehnu.

Nakonec dlouze vzdychl:

U mě to vechno unavuje. Musím asi změnit zaměstnání. Měl jsem v posledních dnech hrůzu práce. Ale co ti budu povídat. Sama ví, jak to chodí v podniku na konci měsíce.1’

Marta se rozpovídala. Jako hlavní účetní drustva o tom ví své. Ale svoji práci má ráda. Začala dlouze vykládat, s jakými úkoly se musí kadý měsíc potýkat. Co energie ji stojí třeba výplaty a podíly, zejména teď na konci kalendářního roku. Poslouchal se zájmem, co Martě imponovalo.

To je tedy lahůdka, take si v práci uije,” usmál se na ni.

Marta se u Nebuila cítila docela dobře. Kdy dokouřila, přetáhla si přes nahé tělo pokrývku. Po celkem nudném večeru, který strávila v salónku BOTELU ADMIRÁL mezi bývalými spoluáky, jí toto jeho nečekané zakončení přilo vhod.

Dala bych si jetě nějakou tečku. Kdyby ti to nevadilo. Třeba koňak.” Pohladila mu ruku.

Můu ti nabídnout akorát vodku. Hanáckou. Nic jinýho doma nemám.”

Tak tu vodku.”

V ledničce nael i led. Jednu kostku vloil do sklenky. Jetě připravil chleba, očka a cibulky. Kdy byl se vím hotov, přeel z kuchyňky do koupelny, umyl si ruce a obličej. A jak se utíral, pohlédl do zrcadla nad umyvadlem. Rád si přiznal, e tvář, která na něho ze skla hledí, pozbyla teď apatický výraz, který se v ní v poslední době usadil. Oči opět výrazně jiskřily a elegantní knírek pod výbojným nosem mu samotnému připadal docela zajímavý. Jak se mohl dnení noci přesvědčit, zůstal pro eny jeho zevnějek stále přitalivým.

Díky,” zdvihla číku a s chutí se napila. Hrála si chvilku se sklenkou, ne se na něj podívala a řekla: Povídej mi něco o sobě. Ne o práci. O sobě. To mě zajímá. Jsi astnej, Oto? Kdy jsi zase sám?”

Uhnul očima.

Někdy se docela cítím.”

Jak někdy? A momentálně?”

Přinutil se a dlouze jl políbil.

Pohladila mu ruku a znovu k němu vzhlédla. Vzpomněla si. Ty jsi přece po matuře dělal vejku s Machutou, Bokou Bláhovou a Hynkem Cánským.”

Jene já dělal řízeni a Machuta s Hynkem zahraniční obchod.”

Slyela jsem, e jsi si vzal nějakou výtvarnici?”

Přesunul se do křesla a obrátil oči kamsi vzhQru. Nerad myslel na manelství. Kdyby nebylo Alice, určité by byl jiným člověkem. Konečné, to u si dávno zdůvodnil. Celou dobu v kriminále měl .dost času o tom uvaovat. Byla to atraktivní holka, tíhlá, zajímavé edé oči, dlouhý, elegantní krok. Stále si představoval, jak ji po návratu obejme. Kdy se ocitl na svobodě, bylo vechno jinak. Teprve od té chvíle ji začal nenávidět k smrti.

Alice byla návrhářka,” pomalu prohodil. Vlastně jetě je. Ale nevím, kde je jí dneska konec.”

Má ji pořád rád?” zeptala se. A udělalo jí radost, kdy nad tím mávl rukou a prohlásil: Natěstí mám teď jiné zájmy.”

Přiznala, e měla podobný osud. Nastoupila po maturitě do spořitelny v Praze na Vinohradech. Seznámila se s chlapcem. Přemluvil ji, aby s ním la do radimovického JZD. Jene Pavel byl na tom zdravotně patně, tři měsíce před svatbou dostal zápal plic, k tomu dalí komplikace a byl konec. U neměla sílu vrátit se do Prahy a na vesnici zůstala.

Ale nelituju toho,” dodala. Dělám hlavní účetní a mám sluný plat. Nae drustvo prosperuje. Výplaty se točí kolem miliónu, tak sl dovede představit, e na tom nejsem nejhůř,” dodala spokojeně.

Přikývl. Vimla si, e si nepřinesl sklenku. Podivila se:

Ty se se mnou nenapije?”

Trochu od tebe.”

Napil se, ale vodka mu nechutnala. Olízl si rty a vrátil sklenku Martě.

Oto…” řekla.

Zvedl oči.

Není ti tu samotnýmu smutno?”

Proč? Ach tak…” přelétl pohledem pokoj. Já vlm, je tu nepořádek, byt potřebuje uklidit, měl bych nechat vyprat záclony… Jene na to nemám čas. Snad a po vánocích. A tobě se v těch Radimovlcích líbí?” zeptal se.

To je něco jiného. Na vesnici člověk není sám. Vichni se tam znají, bez ohláení se navtěvují a pořád se tam něco děje. Tam není ani na smutek čas. Je to fakt, Oto, netvař se tak nevěřícné. Musí se k nám přijet podívat. Je to přeci pár kilometrů za Prahou.”

Znovu jí nalil sklenku.

Vzala ho za ruku a přitáhla k sobě. Lehl si na záda vedle ní a pokouel se přemýlet o tom, co od Marty slyel. Přisunula se k němu, pak se zvedla a naklonila se nad nim. Zavadila mu o pramínek vlasů a čelo. Pohnul se a snail se opětovat ji zamilovaný pohled.

Usmála sa:

Vi, něco ti teď povím, Oto. Vdycky jsem na tebe myslela. U před maturitou, před těmi dvanácti lety. Ale ty jsi nosil nos vzhůru a byl jsi blázen do aut nebo do čeho. A tak jsem si řekla, kdy Jsem tě uviděla po tak dlouhý době na večírku, e tě svedu, e se o to musím pokusit. Ale nebyla jsem asi k ničemu, viď? Já jsem patná milovnice.”

Nepovídej. Ani jsem si neviml.”

Mluvil pravdu. Nezáleelo mu na tom. Bral ji takovou, jaká byla. Měla chu na muského. Brala by i jiného. O tom byl přesvědčen. I on měl za sebou dosti dlouhý sexuální půst a nečekaná partnerka mu přila vhod. Ale cosi ho při styku s Martou začínalo drádit, cosi v podvědomí se mu zadíralo do mysli. Mělo to nějakou souvislost s tím, co mu vykládala, ale přestal o tom uvaovat, kdy ucítil její dlaň na svém holém těle kousek pod pasem. Znovu mu nastavila rty. Přitiskl se k ní. Kdy se svlékl, shledal její tělo zvlhlé a poddajné.

Milovali se dlouho a vyčerpáni usnuli.

Kdy vstali a podíval se na hodinky, bylo jedenáct pryč.

Vklouzla do koupelny a vrátila se oblečená do svých tmavomodrých večerních atů, ve dne poněkud nepatřičných.

Docela ji potěilo, kdy se náhle rozhodl:

Dovezu tě domů. Ale musí mi ukázat cestu. Na tom tvém venkově bych se asi těko vyznal.”

Prosím tě… Z Prahy je to kousek… A zase si nemysli, e jsme nějaký zapadákov. Jestli chce, zvu tě, můem se u nás naobědvat. Restaurace ,U čápa’ je docela solidní podnik. Je to trojka, ale s čistýma ubrusama a domácí kuchyní. A kam ty tady chodí jíst?”

Zase byla zvědavá na jeho zaměstnání a zda kvůli ní nebude mít nepříjemnosti, e nepřiel do práce.

Musel se soustředit. Být obezřetný jako v kriminále. Zatímco hledal klíčky od vozu, doklady a peněenku, povídal o vem moném jen proto, aby zahalil svoji nedávnou minulost. Nechal ji při tom, e je pořád na dobře situovaném a finančně výnosném místě. I kdy momentálně il od výplaty k výplatě, nepříli vysoké. Míval pěkný balík na vkladní kníce, jene Alice stačila vechno roztočit ne se vrátil z výkonu trestu.

Ze skříně vytáhl koenou bundu s teplou vlokou, Martě pomohl v předsíni do zimního plátě. Ne si jej přitáhla k tělu, zabloudil jí rukou do výstřihu večerních atů a pohladil jí naráz vzpřímenou bradavku.

Prevíte jeden,” přitiskla se k němu. Já se snad do tebe jetě zamiluju.”

Usmál se: Já jsem myslel, e se to dnes v noci stalo.”

Obrátila k němu tvář. Dělám co můu,” řekla a políbila ho něně na čelo. Vyli na ulici jako dva astní milenci.

Krátce před dvanáctou nasedli do jeho otlučeného embéčka, které Ota Nebuil parkoval v jednosměrné ulici Na dlouhém lánu. Zamířil přes Leninovu do áreckého údolí.

Počasí bylo listopadové. Mraky visely nízko a krajina ubíhající na sever leela nasáklá vlhkostí.

Cestou dlouho mlčeli.

Proč jsi mí tolik naléval včera večer? Ty jsi mě chtěl opít?” pronesla tie, e jí sotva rozuměl.

Má postřeh.”

Abys mě dostal?”

Moná,” pousmál se.

Znovu zmlkli.

A po chvíli se zeptal:

Mrzí tě to?”

Místo odpovědi mu poloila hlavu na rameno. Se zaujetím mu začala vykládat, e je povaována za vzornou pracovnici, u byla dvakrát na odborném kolení a dnení vybočení z docházkové kázně je mimořádné. Předseda bude v tomhle případě uznalý. Jsou chvíle,” pokračovala, kdy bych nela do Prahy, I kdyby mi pár stovek přidali, to mi věř. A na muského mi ve skutečnosti nic nechybí. Drustevní byt mám taky hezkej, vak uvidí.”

Projeli Horoměřicemi a jak zamířili k Tursku, cesta zůstala volná, nepotkali jediný vůz. Za dalích patnáct minut byli na místě.

Spíe očekával vesničku. Namísto toho se ocitli ve venkovském městečku s moderní hlavní ulicí a několika obchody. Na jejím konci stály rodinné dvojdomky. Marta mu ukázala napravo. V tomhle paneláku bydlím, a támhle ta červená střecha, to jsou kanceláře drustva. Jak vidí, do práce to mám pár kroků.”

Před panelákem zastavil. Chtěl se vrátit do Prahy, ale Marta mu to nedovolila. Slíbil jl přeci, e s ní půjde na oběd. Po krátkém zdráhání zamkl vůz a vyjel s Martou výtahem do třetího poschodí.

Dvougarsoniéra, kam ho zavedla, byla plná květin, vkusných obrázků a voněla čistotou. Rozměrem nebyl její byt velký. Obývák mála rozdělen dvěma nízkými stěnami knihovniček. U okna stál malý psací stůl, na něm leel vedle psacího stroje a kapesní kalkulačky černý koený diář. V době, kdy se Marta sprchovala a převlékala, si diář prolistoval. Záznamy z porad drustva, poznámky o chystaných akcích, telefony, adresy. Kdy se objevila v obýváku, měla na sobě bílý kamírový svetr a přiléhavé kalhoty z tmavé pruné látky.

Co bys řekl malé procházce před obědem?” vyzvala ho, ačkoliv nejevil příliné nadeni. Podívá se taky, kde pracuju.” Zřejmě se chtěla předvést svému okol! se svou novou známosti.

Za hodinu rád usedl u oběda.

To málo, co mezi nimi zatím existovalo, nedávalo důvod k dlouhému loučeni. Přesto doprovodil Martu a do bytu, napsal si její telefon a po dvou jejich nenasytných polibcích ji slíbil, e podle monosti co nejdříve zavolá.

Do Prahy se vracel se setměním. Uvaoval, jak zdůvodni svou nepřítomnost na pracoviti. Zael si na večeři do restaurace hotelu Internacionál. Dal si rostbíf a smaené brambory. Jídlo spláchl pivem. Na kávu zamířil k malému baru v přízemi. Vyzývavá dívka, která se přila zeptat, zda si můe k němu přisednout, vypadala dost překvapeně, kdy ji odmítl. Chtěl být se svými mylenkami sám.

Teprve po návratu domů sl uvědomil nad otevřenou skříni, e nemá ádné sluné společenské oblečeni. Tmavé aty s jemným proukem, ve kterých přiel mezi spoluáky na večírek, dávno nepatřily k módním. Neměl ani dost koil na převlečeni. Musí si po výplatě něco koupit, ujioval se. Ne pověsil do skříně bundu a svlékl si kalhoty, vytáhl z kapsy peněenku. Do přítí výplaty mu v ní zbyly tři stovky.

V duchu se mu vybavilo vyprávění Marty Křivánkové o miliónových výplatách v jejich JZD.

xxx

Procitl dlouho předtím, ne mu jako obvykle v pět zadrnčel na nočním stolku budík. Nemohl dospat, z polovědomí se vzdouvaly, převalovaly a zase splaskávaly jako ve vířivé pračce paměové vjemy nepříli veselého děje, který se odvíjel od chvíle, kdy před půl rokem opustil nápravné zařízení. Rozvod s Alici. Z bytu si odnesla, jetě kdy byl ve výkonu trestu, spoustu věcí a část zařízeni. Bylo toho víc jak za sto tisíc. Do toho nepočítal úspory, povyblrané z jeho vkladní kníky. A to jetě u rozvodového stáni mu právní zástupce navrhovatelky Alice Nebuilové drze řekl: Poddkujte mé mandantce, pane inenýre, e je tak velkorysá a nečiní si nároky na váá společný byt a automobil..

Jisté, protoe u se mezitím nastěhovala k vdovci, proti ni o dvacet let starímu, zato s vilou a dovozovým mercedesem. Alice byla veskrze vypočítavá. Ostatné její vztah k Otovi Nebuilovi, jak po uzavřeni sňatku záhy poznal, postrádal hlubí citovou náklonnost. Textilní výtvarnici na volné noze zajímalo bohuel pouze vlastní exkluzivní drahé oblékáni, snobská společnost a dovolená u moře. Kdy j( nékolikrát nadhodil, e jejich manelství by bylo smysluplnějí zaloením rodiny, odbyla ho pokadé stejné. Na dítě má ona jetě dost a dost času. Chce sl nejdříve uit. A tak i on nakonec podlehl jejím představám o uívání ivota. Nákladnějího, ne na jaký jim stačil inenýrský příjem, by ne malý. Aby uspokojil stále stoupající finanční nároky své atraktivní manelky, pustil se nakonec do výdělečných akcí, je jsou v rozporu s paragrafy hospodářského zákoníku.

Vstal, osprchoval se a oholil. Připravil si svůj obvyklý álek čaje a přikusoval k němu chléb s máslem. V mylenkách se neodbytně vracel k předvčerejímu maturantskému setkání, el na ten večírek hlavně s představou, e naváe blií kontakt s několika bývalými spoluáky. Věděl, e dva z nich dosáhli významného postavení. Uvaoval poádat je u sklenky vína o kamarádskou pomoc. Poví jim, v jaké situaci se ocitl a zda by nebyla monost nějaké mení protekce z jejich strany. Chce se pokusit o návrat k původní profesi. Jene sotva si potřásli rukama, mylenku opustil. Přemohl ho skličující stud. Z jejich chování a jednání vycítil, e nemají tuení o tom, co ho potkalo. Stále v něm spatřovali člena třídní party, o jeho talentu a budoucí úspěné kariéře u na kole nikdo nepochyboval. Oto, ty Jsi byl vdycky otevřená palice,” slyí jetě teď lichotivá slova, zaznívající během přípitků, a tě udělají tam u vás direktorem, musí vecky spoluáky pozvat na pořádnej mejdan, aby ti odčerpali aspoň něco z reprefondu..

Ani Marta Křivánková po něm nevyjela jen tak pro nic za nic. Táhne jí na třiatřicítku a přes vechny ty řečičky, jak se jí svobodný ivot líbí, řekla by asi velmi ochotně ,ano,

Kdyby jl o to poádal. Protoe ije v domnění, e inenýr Nebuil by pro ni byla partie k pohledáni. To tak, uklíbl se.

Místo, probuzené opět k ivotu, leelo pod tmavým listopadovým příkrovem. Vyel z bytu a zamířil k zastávce autobusů. Zataená obloha slibovala sychravý den. Teprve teď sl Nebuil uvědomil, e bude muset nějak zdůvodnit včerejí absenci. Kdy přijídí v nabitém autobusu ke stanici metra, napadlo jej zajit k závodnímu lékaři a vylíčit, e mél včera prudké aludeční bolesti a musel zůstat doma leet. Pak to zamítl. Připadal by sl před doktorem jako áček, co byl včera za kolou a dnes se boji, e ho učitel potrestá za neomluvené hodiny. Mimoděk sl vzpomněl na sociální kurátorku, u ni se hlásil po proputěni na svobodu. Vystavila mu doporučeni pro přijetí u nového zaměstnavatele. Důrazně ho upozornila, e by jl jeho neomluvené absence zaměstnavatel hlásil a… Rozhodl se, e prostě zástupci stavbyvedoucího oznámí nutnou soukromou záleitost a případně ho poádá o dodatečnou dovolenku na včerejí den. Stejně sl řádnou dovolenou ani nevyčerpal.

Kdy přestupoval z konečné metra na dalí autobus předměstské linky, u o záleitosti nepřemýlel. Pohlédl na hodinky. Bude est. Nástup do práce je o půl sedmé, stihne to včas. Kráčeje na místo svého nového působitě, jak sám pro sebe ironicky nazýval stavbu panelových domů, měl pocit, e není nic chmurnějího ne rozestavěné sídlitě, kde se čeká na rozedněni, aby se práce mohla pořádně rozjet.

V oknech dřevěného baráku, který slouil jako provizorní sídlo vedeni stavby, se u svítilo. Vstoupil do své kanceláře. Byla to spí miniaturní kukaň, vzniklá přepaením jedné místnosti na dvě půle, oddělené od sebe hobrovou stěnou, která izolovala pouze opticky, nikoli zvukově. Proto ihned uslyel ze sousední kóje těbetavý hlas Heleny částkové: To jste vy, pane Inenýre?”

Ano, Helenko,” vyloudil ze sebe příjemné a suverénně. Tuil, o čem bude řeč a proto sekretářku zástupce stavbyvedoucího předeel. Nahlédl do dveří její místnůstky a zeptal se: Je tu u soudruh Rázek? Musím mu vysvětlit ten včerejek…”

Nic nemusíte,” zacullla se na něj devatenáctiletá kancelářská myka, učinila důleitou pauzu, během ni zvolna potáhla z cigarety a řekla: Za prvé tu Rázek není, má na podniku poradu. A za druhé jsem vás včera omluvila, e jste volal a nepřijdete, protoe máte horečku.”

Helenko, moc vám děkuju, ale..

Vdy jste mí říkal, e jdete na schůzku maturantů po iks letech. Napadlo mé, e jste se třeba společensky unavil. To se stává. No a tak jste se z toho potřeboval vyspat. Chlapi u nás na stavbé tomu neříkají áčko, teda absence, ale háčko. Hodit se horizont. Jo, a výkazy, co přily na včerejek, jsem vám dala do pravýho uplíku u stolu.”

Helenko, za to se vám musím revanovat,” uchopil ji obřadně za dlaň a políbil na hřbet ruky.

Váně? Nebo jenom slibujete?”

Pozvu vás někdy na víno.”

Někdy? A zase budete za iks let slavit maturitu?”

Na okamik na něho pohlédla edýma, jiskrnýma očima. Měla jasnou, bledou, mírně pihovatou ple, vlasy přizdo-bené módním narudlým přelivem a jemně tvarovaná ústa. Jakoby se do tohoto prostředí ani nehodila. Avak v hecování projevovala vdy dostatek energie. Zejména kdy občas prolétla stavenitěm a bylo jí vyslechnout z úst chlapů obligátní  hej, slečno, sedněte sl k nám, popovídáme sil Co bylo to nejuhlazenějí. Ale dokázala vmiku usadit I mnohem drzejí vejtahy, kteří si troufli nebrat si servítek před nějakou úředničkou.

Mírný osten v její otázce Otu Nebuila vyprovokoval. Byla to nepřímá výzva. Pořád to s tebou není tak patný, řekl si, kdy tě bere za slovo osmnáctka, která o tobě ví, e jsi profláknutej kriminálem. A navíc tě včera podrela před nadřízeným. Bez dalího přemýlení prohodil:

Jestli chcete dnes večer, budu se těit.”

Dnes večer?” Sáhla tíhlými**prsty po nástolním kalendáři, byl to systematický, navyklý pohyb sěkretářky. Dnes večer se ml to jaksi nehodí. Kadou středu mám…

Rande?”

Ne, chodím na dezgymnastiku. Ale třeba zítra?”

Fajn. V kolik a kde? Zařídím se podle vás.”

V sedm na Václaváku, před Domem potravin,” určila a poznamenala si hodinu propisovačkou na kalendář.

Musel se v duchu usmát té důslednosti.

Vrátil se do svého kutlochu, kde ho čekalo nudné vyplňování kolonek souhrnného hláeni podle denních výkazů. Původně ho přidělili na plac, jako pomocného dělníka k betonářské partě. Zapadl do prostředí, kde mu v ničem neulevovall před ostatními. První týdny mu bylo, jako by proíval tíivý sen. Cítil tu skličující tíi spíe psychicky ne fyzicky. I ve vězeni je odváeli na stavbu chemické továrny, ale byl aspoň mezi svými, mukl mezi mukly, od ostatního pracovitě je kromě stráí odděloval plot z drátěného pletiva, potaený pytlovinou. Neviděli zvídavé pohledy okolního světa. Tady, na výstavbě sídlitě, je zpočátku cítil na kadém kroku. Kdy házel lopatou,

I kdy obědval s partou v kantýně a musel naslouchat řečem, které se větinou točily kolem fotbalu nebo hokeje a jeho vůbec nezajímaly. Přestoe mu kriminál nikdo nepředhazoval, odpykával si jej znova psychicky, aspoň v první době. Vzpíral se představě, e by mu jednotvárná práce pomocného dělníka, kterou vykonávali vedle něho nekvalifikovaní brigádníci, měla zůstat trvalým údělem. Proto s vděčností přijal po čase nabídku zástupce stavbyvedoucího, vypomáhat při zpracovávání různé evidence a výkazů. Jednoho dne vyzul gumové holínky a odevzdal je i s plastikovou přílbou a pracovním oblekem ve skladu. Vyfasoval stůl a idli v dřevěném baráku, smířil se s o pár stovek nií cifrou na výplatní pásce a stal se v kategorii THP, technicko hospodářských pracovníků … opět jen pomocnou silou. Ota Nebuil, inkoust s inenýrským titulem. Papírování, vyplňování, odkrtávání. Od sedmi třiceti do estnácti, s půlhodinovou pauzou na oběd.

Vytáhl ze zásuvky rychloseívač s výkazy, které mu tam během včerejí absence pohotově uschovala Helena částková. A dosud se o ni příli nezajímal. Mladá ába, v pracovní době vlastně ivý inventář stejně jako on, sem tam pár vět o vem a o ničem, na obědy chodí o půl dvanácté s Rázkem, Nebuil sedí v kanceláři, aby bral vedle telefon, kdyby někdo volal, po dvanácté se vystřídají a Nebuil kráčí celkem rád sám do závodky, na rozdíl od nich si nenosí vlastní příbor. Tak to jde pořád dokola, ze dne na den. A najednou má jít zítra večer s Helenou Částkovou někam na víno. e ho to napadlo, aby ji zvali Nemohl tuit, e se toho hned chytí. A kam ji vůbec zavede? Za celou dobu, kdy je na svobodě, ho ani nenapadlo zajít někam do vinárny. A náhle mu dolo, e má na jedenáct dní do výplaty jen ty tři stovky, které mu zbyly po maturitním setkání. Tam dělal haura, poroučel jednu rundu za druhou, při placení mu číník účtoval čtyři sta třicet a něco, okázale přede vemi mu plácl na stůl pětistovku a řekl, to je dobrý. Nic nebylo dobrý. Celý večer se obával, e se ho přece jen někdo z bývalých spoluáků zeptá, je to pravda… slyel Jsem … A včera se musel před Martou Křivánkovou horko těko vykrucovat, kdy po něm chtěla telefon do zaměstnání. Vymluvil se, e Jim právě předělávají podnikovou centrálu na vícemístné číslo. Kdyby na ten pitomý maturantský mejdan nebýval el, nemusel utratit zbytečně peníze, zabít včerejek na nějaké jezéďácké vesnici a zamekat kvůli tomu pracovní den. Nebylo by pak nutné, aby ho ta od vedle bůhví proč kryla a tím pádem by ji nezval na víno.

Vstal a pootevřel okno, od horkého topného potrubí bylo v kamrlíku nedýchatelno.

Jetě si Rázek můe myslet, e mu dělám do tý jeho nazrzlý pacičky, napadlo ho dodatečně.

Jene ztrapňovat se zas před ní nechce. U proto, e dal několikrát najevo, kým byl a e funkce pomocníka stavbyvedoucího je pro něho pouze momentálním řeením osobní situace. Nezbývá, ne aby zítra vybral ze skrovných úspor, je si stačil za poslední půlrok uloit na cestovní vkladní kníku, aspoň ty maximální čtyři stovky, které mu na potě během jednoho dne mohou vyplatit. Za ty se u dá posedět ve vinárně u večeře a láhve vína.

xxx

Listopadový večer zahrnul velkoměsto předčasnou nadílkou. Kdy si rtu v teploměru zahrává s nulou, sníh do centra Prahy nevydrí. Jeho vločky tají Jetě za letu a kadý závan větru mění bělostné krystalky v mokvající vihance.

Jejich terčem je u drahnou chvíli inenýr Nebuil. Ruce v kapsách laminátového plátíku, postává trpělivě před Domem potravin.

Narůovělá zář výbojek pouličního osvětlení padá na lidi, opoutějící schoditě ze stanice metra Muzeum. Spěchají různými směry, kryjíce obličeje před studenou masáí. Nebuil hledí přimhouřenýma očima kolem sebe. Snaí se odhadnout, odkud by mohla přijít Helena Částková. U tu měla před deseti minutami být. Vdy si čas i místo, kde se sejdou, sama určila. Kdoví, v jakých končinách vůbec bydlí, nijak se o to nezajímal. Moná, e jí nejel včas autobus nebo tramvaj. V tomhle kalamitním počasí by to nebyl ani div, domlouvá předem… koho vlastně? Známou z práce. Nic víc to není.

Devatenáct patnáct. Akademická čtvrthodinka se takovému zpodění říkává a dámám se toleruje. Jene sekretářka jeho nadřízeného není jetě ani pořádná

f

enská, nato dáma. Posedí s nl u vína, dají si nějakou minutku k večeři a budou vést konverzaci. O čem, to zatím nedovedl odhadnout, protoe s takhle mladou ábou snad ani večer ve vinárně netrávil, aspoň nepamatuje. Rezervoval stolek pro dva v moravské vinárně u uterů v Palackého ulici. Je to podnik úměrný jeho finanční situaci, nedaleko odtud. A hlavně se tam netančí, co Nebuilovi vyhovuje. Tanec nepatřil nikdy k jeho zálibám. Představa, e by se Částková, která chodí na dezgymnastiku, chtěla předvádět a začala ho prohánět na parketu, v něm vyvolala zděení.

No a jetě před zavírací hodinou jí poděkuje za hezký večer, zvednou se, zaveze ji taxíkem k mamince a sebe domů. Co jiného si taky mohla ta mladá slečna od dneního posezení slibovat. e snad s ní naváe blií známost? Musel se v duchu usmát, kdy si vzpomněl, jak pohotově se chytila jeho víceméně formálního pozvání.

Dneska jsou ty holky čím mladí, tím agresivnějí. Třeba kancelářská kolegyňka kalkuluje, e by rozvedený bezdětný inenýr s vlastním bytem a autem nebyla partie k zahození. A moná by ani jejím rodičům tolik nevadilo, e pan inenýr má za sebou kriminál…

Poryv tiplavého větru se do něj opřel a kapalný sníh mu znova překartáčoval tvář. Pohlédl na hodinky. Za est minut půl osmé. Páni! Takhle dlouho se nezpozdila na rande ani Alice, kdy spolu začali chodit. Ironizující dedukce Oty Nebuila se rozplynuly, vystřídány trapným zjitěním, e čeká marně. Ta pihovatá káča ho převezla. Začalo sněit a tak si prostě nepřila. Nechala ho tu státl Jak tudenta s rudejma uima! O půl osmé to definitivně vzdal. Natván teď u sám na sebe vykročil po chodníku Václavského náměstí dolů.

Minul ozářený portál hotelu Jalta a kus dál u pasáe ho zaujal poutač s filmovými fotoskami. Napadlo ho, e u dlouho nebyl v kině. Nerozhodně se zastavil.

Odsouzený Nebuile!”

Vězeňské oslovení ho málem postavilo do pozoru, jakému byl navyklý.

Koukám po tobě, je to Otýn, není to Otýn,” řehoní se na něj Herovič a plácá ho po zádech.

Héro! vydechl. Kde se tu bere?”

Jestli si Nebuil odnesl z vězení vůbec něco, co by se dalo nazvat světlou vzpomínkou, patřil k ní Vilém Herovič.

Pustili mě před termínem, abych stihnul svatbu monacký princezny. Jdu jí za svědka!”

Ten člověk měl vdy prazvlátní smysl pro humor.

I v situacích, kterě se zdály mnohým nesnesitelné.

Nebull zírá stále nevěřícně na bývalého spoluvězně. Herovič je o hlavu vyí ne on. Bez trestaneckého munduru ho sotva poznává. Vypadá jako dokonalý plejboj. Supermódní koíek z plísňové dínovlny, beránčí límec vyhrnut s nedbalou elegancí do zátylku. luté něrovací kanady obepínají bělostné nohavice.

Ty u jse… venku?” nenapadá v té chvíli Nebuila nic chytřejího.

Jo, ale venku v tomhle sajrajtu řečnit nebudeme. Zvu tě na drink. Taková stréča za to stojí. Má něco proti?”

Dávám protinávrh. Jestli nespěchá, Héro, zvu tě já. Na večeři.”

Od inteligenta inteligentní návrh. Beru. Kam to bude?”

Já jako vzdělanej plánovač tuhle nai stréču dávno plánoval,” směje se Nebuil, potěen okamitým nápadem. Abys věděl, zadal jsem u včera stůl pro nás dva. Jde se k uterům.”

Ty válí, Otýne,” uklíbne se Herovič, vdycky pohotovej.”

x xx

Večeře byla výborná. Objednali si telecí řízek v těstíčku, k tomu velkou porci míchaného kompotu a jako moučník dort se lehačkou. Po jídle poručil Nebull sedmičku mikulovského tramínu.

A ijem, Vildo,” přiukl.

Kdy nejde o ivot tak vlastně o nic nejde,” pronesl Herovič svoji obvyklou průpovídku, kterou od něho slýchal Nebuil dosti často. V době, kdy v tvrdé kázni celodenní práce a v přísném mlčení, přeruovaném pouze povely přísluníků strání směny si zaznamená mozek mnohem trvaleji kadé vyřčené slovo. V přísně Izolovaném mikro-světě získat oblibu není snadné. Vildu si oblíbili. Jednak pro onen dar humoru, ale zejména proto, e sesadil pau Bodnára. A to doslovné. Paa býval do té doby mezi vězni -obávaným éfem. Své postavení si osoboval z jediného titulu  e měl proti ostatním nejvyí výměr trestu. Na cele si dával slouit, nechával stlát lůko, v jídelně na jeho pokyn spolubydlící muklové ochotně přesunuli svou porci masa do paovy misky. Paa se dověděl o kadé ballčence, lístku, který posílá vězeňská administrativa na adresu příbuzných, kdy vězeň dostane povolení obdret

balíček. Samozřejmě s přípustným obsahem, kontrolovaným podle přiloeného seznamu. Ovoce, cigarety, práek na praní, zubní pasta… Nebull si o balíček nikdy nepsal. Aby ho nemusel v cele předloit nejdřív paovi. Ten by si vybral, co by se mu hodilo. Cigarety vechny, o ty se dělil se svým homosexuálním milencem, recidivistou ze sousední cely.

Proč mlčíme, Otýne?” ozval se Nebuilův spolustolov—

ník.

Vzpomínám, jak jsem tě poprvé uviděl. A jak jsi hned sesadil pau.”

Jednoho dne k nim nastoupli na uprázdněné lůko po proputěném vězni Vilém Herovič. Ustlal si kavalec, paa se k němu přikolébal, strhl deku i prostěradlo na podlahu a k pobavení ostatních vyprskl tím svým přiblblým smíchem: U si stele a etě nepozdravil. Pozdrav svýho pána, muklel”

Herovič ho pozdravil. Perfektním direktem do brady, a paa přeletěl přes půl cely. Rozzuřen téměř do nepříčetno-sti se Bodnár zvedl ze země. Byl to zkuený rváč a vazoun. Jene netuil, e tenhle nový mukl kdysi boxoval a dovede si poradit v ivotě i mimo ring. Stačilo pár Vildových pume-lic a Bodnár zůstal leet. Vězeňské podsvětí má svoje nepsaná pravidla, mimo rámec ústavních předpisů. Bodnár si nikomu a nikde nestěoval. Ale bylo mu jasné, e po té nakládačce dopaoval.

Hele, Otýne,” Herovič si pohrával s dopitou sklenkou, jestli chce na ty rekreační roky vzpomínat, tak já teda ne. Na to by toho dobrýho vína byla koda.”

Nebuil vzal láhev a oběma nalil.

Má pravdu, Héro.” Pozdvihl pohár. Na to, e jsme se tak prima seli.”

Herovič prohodil: Seli, neseli. A zase se po dneku rozejdem, Otíku. Protoe kadej jdeme jinou cestou.”

Odmlčel se a zahleděl do číe vína, jakoby v ni viděl vekerý svůj dosavadní ivot.

Nebuil ho pozoroval. Herovičova hlava mu připomínala skulpturu divokého anděla, tesanou dlátem nahrubo, bez vyhlazování do oblých tvarů a jemných ploek. Poněkud nesouměrné rysy tváře, hranatý kořen nosu, výrazné lícní kosti a tmavé jiskrné oči. Vyzařovala z nich chytrost a energie.

Nebuil věděl o jeho ivotě dost. Herovič pocházel ze smíeného manelství. Otec byl Jihoslovan, usazený těsně před válkou v naí republice jako dladič-mozaikář, matka

čéka. Rodiče se v jednapadesátém rozvedli, kdy bylo Vildovi půl roku. Otec se vrátil do Jugoslávie, matka se znovu provdala. Vilda a jeho starí bratr dostali otčima, který je v lásce neměl. Oba synové vypadli brzy z domu. Vilda do učňovského hornického Internátu, starí brácha odjel navtívit otce a více se nevrátil. Vilda se na internátu věnoval hodně sportu, zejména boxu. Vimli sl ho trenéři a ne se rok s rokem seel, patřil Vilém Herovič k juniorským přebornickým nadějím. Úraz při zácviku na achtě ho vak na dlouhou dobu vyřadil z tréninku. Jak rychle o něho projevili funkcionáři sportovní jednoty zájem, tak rychle na favorita zapomněli. Boxerské rukavice pověsil na hřebík a po doléčenl nastoupil vojenskou základní slubu.

Tam se projevil jeho dalí talent. Zapojil se do dramatického krouku, který se dostal a do vrcholného kola Armádní soutěe umělecké tvořivosti. Spolu s vavříny vítězného souboru sl vojín Herovič odnáel z Bechyně ujitěni odborného člena poroty, e má nevední herecké nadáni a měl by je uplatnit. Kdy svlékl stejnokroj, pokusil se o konkurs v oblastním divadle a vylo mu to. Jako nekolený byl přijat za eléva na roční zkuební dobu. Ale u během ní sl získal jako zajímavý .naturčik’ popularitu dlváctva, zejména enského. K závisti mnohých kolegů…

To ve vyslechl Nebuil od Heroviče, souseda na vězeňském kavalci ve chvílích, kdy se zavřela pehýrka v čtverhranném otvoru tmavoedých dveří a dozorce ukončil noční kontrolu spočítáním dvanácti leících těl.

Herovič se Otovi netajil ani tlm, jak mu stouplo do hlavy, kdy sl ho vybral reisér praské televize do Inscenace, hry z partyzánského prostředí, v ni mu svěřil roli drsného klaďasa. Nijak velkou, ale obrazovka ho vynesla přes noc ke slávě a jetě nekritičtějímu obdivu místních pani a dívek. Přitom neměl ani na to, aby sl z gáe hereckého eléva pořídil aspoň fotky, které po něm adonily s prosbou o autogram ctitelky, čekající u hereckého východu z divadla. Dolo i ke společenskému skandálu, kdy se do něho zbláznila gymnazijní studentka, dcera váeného primáře nemocnice, během představení vnikla na jevitě a před publikem ho začala líbat.

Hvězda Viléma Heroviče zazářila na oblastním nebi prudce jako meteor. Bohuel  I jako meteor brzy pohasla. Konec divadelní dráhy nadějného talenta začal ve vile ředitele interhotelu, který pozval na své narozeniny několik přátel s manelkami, dva významné prvoligové

hokejisty a aby dodal zábavě mrnc, také krajského Belmonda, miláčka en Heroviče.

Během oslavy se pántí účastníci odebrali do separé na partičku. Tam Herovič poprvé přičichl k hazardní karetní hře, kde se točily velké peníze a pila skotská whisky. Půjčil si dvě stovky, nechali ho vyhrát dva tisíce. A tečka. Byl to spí jakýsi honorář za hercovo pohostinské vystoupení na mejdanu. Víc u ho ke hře nepřibrali.

Ty dvě tisícovky bylo dračí semínko, zaseté do Herovičova vědomí. Snadno vydělané peníze hřály v prázdné kapse. Kdyby věděl, e je do něho Investoval sám oslavenec! Zkueným okem vystihl, e by se ten kluk dal pouít jetě na jiné scéně.

Za několik dní byl opět Herovič pozván. Na piknik. Tentokrát do luxusní ředitelovy chaty v Kruných horách, kam ho po představení zavezla ve Fordu Capri půvabná paní ředitelová. Omluvila manela, prý musel narychlo do Prahy. A přesvědčila Vildu, e se o něj dovede sama postarat, po vech stránkách. Kdy se ráno probouzeli na koeinové válendě, Herovič netuil, jak úspěně sloil přímací zkouku.

Ředitel interhotelu se toti kromě své funkce zabýval  spolu s manelkou  také veksláctvím, ovem na vysoké úrovni.

Dračí sémě vydalo své plody. Vilém Herovič přijal tiché vedlejí angamá. Ředitel občas soukromě pronajal svoji chatu zámoné turistce z kapitalistické ciziny, která zatouila na den, dva po horských krásách. Osamělé dámy rády přijaly společnost mladého správce chaty. Dojíděl sice později v noci, a se stačil v divadle odllčlt, zato setrvával do dopoledních hodin. Platily při odchodu ve valutové hotovosti a byly ochotny vyměnit navíc dalí dolary a marky ve výhodném kursu. Herovič dostával od ředitele čtvrtinu čistého zisku.

Roli profesionálního partnera dohrál Vilda v tý den, kdy Bezpečnost zajistila ředitele interhotelu a jeho manelku. A samozřejmě i Viléma Heroviče.

Soud vyměřil vekslácké dvojici na úrovni tresty rovně na úrovni. Dosti vysoké.

Vilém Herovič dostal také svoji čtvrtinu.

Dva roky nepodmínečně…

To jako myslí, Vildo, e u se nikdy nesejdeme?” zeptal se Nebuil, kdy dopili kadý svou sklenku.

Herovič svratil čelo.

Co ti na to mám odpovědět?”

Přitom si oba jetě v kriminále slibovali, e se sejdou, a opustí vrata nápravného zařízeni.

Kde, to si neurčili.

Nakonec jim na to nezbyl ani čas.

Jednoho dne si náčelník ústavu dal zavolat Nebuila do své kanceláře. U ho neoslovil .odsouzený Nebuile,1 ale ,pane inenýre*.

Přečetl mu usnesení soudu, jím se na návrh náčelníka ústavu nápravného zařízení .vzhledem k bezúhonnému chování Otakara Nebuila, promíjí jmenovanému zbytek trestu na podmínečnou dobu, a tak dále, víc u Nebuil neposlouchal, pouze závěrečnou větu, ,a propoutí se dnem 31. 5. z výkonu trestu* si vryl do vědomí.

Jse rád, Vildo, e jsme se seli?**

A zas rozejdem.”

Proč?** neuhnul pohledem Nebuil.

Nač ty sentimentální kecy? U jsem ti řek*, e jdeme kadej jinou cestou. Ty jako inenýr to časem dotáhne zas na nějakýho náměstka. Já se o sebe musím postarat jinak.”

Vildo, a já splatím náhradu kody a zmůu se na něco kloudnějího, ne dělat polírovi na stavbě krabáka, budu akorát před důchodem.”

Vidí, to mně přidělili perspektivnějí místo. Vykládám na ikovským nádraí vagóny, za soboty a neděle se bere příplatek. Mám to i s bydlením na společný ubytovně,” rozvíjel svůj obvyklý humor Herovič. Prahu ml nezakázali, take se občas projdu i Václavákem.”

Zpátky k divadlu jsi se nemohl vrátit?”

Jo, jetě jednou si ho zahraju. V hlavní roli.”

Nebuil k němu nechápavě vzhlédl.

V tom se objevila čínice, uchopila láhev, dolila jim zbytek tramínu do prázdných pohárů a zaveholila: Dva na jednu, pánové, bývá i v ivotě komplikace. Dva na dvě bude v pohodě, e? Poslouím jetě druhou?”

Jestli je tak pěkná jako vy, chytil se nadhozené průpovídky Herovič a přejel servírce očima po odváném výstřihu: My na vás po keftě počkáme a bude to v pohodě.”

Jenom se uchichtla, zřejmě zvyklá na podobné lichotky I návrhy. Pak se nachýlila k Herovičovi: Promiňte, můu se vás na něco zeptat? e vy jste hrál v televizi toho partyzána, co zajal německýho generála?”

To u je dávno,” odměnil ji úsměvem, jaký byl kdysi zvyklý udílet obdivovatelkám. Radi nám doneste tu lahvlnku.”

Moc jste se mi v tom líbil.”

Héro, já u se nedivím, e ti lezly enský samy do postele,” prohodil s uznáním Nebuil, kdy servírka, vyzývavě kroutíc boky odcupitala.

Herovič mhouřil oči a neodpovídal. Otovi připadlo, e je mylenkami zcela jinde. Ne se nadáli, vinárenské páe jim otevíralo druhou láhev.

Slečno, to byla přímo kosmická rychlost,” přisunul jí Nebuil účtenku, aby mu připsala dalí čárku k jeho útratě. Učinila tak, ani na něho pohlédla.

Dolo mu, e je pro ni oproti Vildovi nezajímavým, tuctovým hostem. Bůhvíproč se právě v této chvíli natval. Na sebe, na své jediné společenské kvádro, které má na sobě a dávno vylo z módy, necítil se v něm u při maturitním setkání, vytáhl je dnes kvůli Částkové, protoe nic lepího nemá. Vedle Heroviče, oblečeného leérně v jemné černé koené bundě a bílých dínsech si připadal jako venkovský kubánek.

Kdy doměřovala Vildovi hladinu poháru, sklonila se k němu značně blízko, nabízejíc mu tím pohled za výstřih blůzky, do hlubin zálivu mezi poloobnaenými balvany. Kdy vás zase uvidíme v televizi?” optala se.

Dám vám vědět,” odtuil Herovič.

Váně?”

Přikývl a podal jí naplněnou čí na symbolické stvrzení slibu.

Já ve slubě nesmím,” pitla omluvně. Přesto se dotkla rty okraje a maličko upila.

Ty bude opravdu v něčem vystupovat?” vrátil se Ota k přeruenému hovoru, sotva osaměli.

Jo. Hra sé bude jmenovat Vecko nebo nic.”

To je ta televizní soutě?”

Ale ne, Otýne. Hra ze současnosti. Nosím ji dlouho v hlavě. Sám si ji zreíruju a sám se obsadím do hlavní role. A ji odehraju, změním jevitě.”

Vildo, já ti dost dobře nerozumím,” přiznal se Nebuil.

Odjedu do jinýho angamá. U jsem dostal nabídku.”

Herovič postavil ukazováček a prostředník na stolní desku a přeběhl oběma prsty na její kraj.

člověče, snad nechce…

Místo odpovědi zatáhl Vilda za černé plastikové zdrhovadlo a vytáhl z náprsní kapsy na bundě kartičku. Byla to vizitka. Nebuil četl text, raený do křídového papíru ozdobným písmem:

Milko HEROWITZ

Schlffahrts-Agentur INTERSĚA

Kleine Johannlsstrase 10

2000 HAMBURG 11

Tag und Nacht-Telefon 040376930

Bundesrepubllk Deutschland.

V pravém rohu dole připsáno rukou: Volej kdykoliv. M.

Herovič cvrkl nehtem o navtívenku. To je můj brácha Míla. Nevidéll jsme se, co odeel za tátou do Jugoslávie. Jenom jsme sl občas napsali, to u kdy byl brácha v Hamburku jako gastarbajtr.

No a vidí, kam to dotáh. Vzal si Němku a vyenil prima flek u tý firmy. Dostal západoněmecký občanství. Jezdí v mercedesu a minulý týden tu byl, obchodně. Taky mi přivez tohle ohození, od hlavy k patě,” pochlubil se Vilda, a k tomu jetě vrbec,” sáhl k věáku za sebou a pohladil exkluzivní dínsový koíek.

S čím obchoduje, myslím, ta firma,” zajímalo inenýra ekonomie.

Jak mi brácha vysvětloval, zprostředkovávají různým podnikům zásilky pro lodní transport. Straně se smál, kdy jsem mu řek, e dělám něco podobnýho. e taky vykládám z vagónů zásilky, jene ne v přístavu, ale na nákladovým nádraí a ručně. Povídal, e u nich ruční makačka neexistuje, vecko jde kontejnerama přes lokotraktorový zdvihače a řídějí to počítačema. To ví, já se v tom tak nevyznám. Ale fakt je, e se i Míla musí ohánět. Kdy má uivit na sluným standardu svou enu, která sl ije v rodičovský vile s dvěma dětma, pěstuje Japonskou zahradu a kadý léto musejí s Mílou na dovolenou k moři, nejmíň na Malorku nebo na Kanáry. V Jugoce prý byli jen jednou a Karin, to je ta jeho, tam víc u nechce,” reprodukoval Vilda Nebuilovi svůj rozhovor s bratrem. Druhá láhev tramínu přitom nepozorovaně brala za své. Co Mílu pochopitelně tve. Protoe si vydobyl u firmy dobré postavení mimo jiný i tím, e jí vydělal dost tučný zisky na kontraktech s jugoslávskýma loďařema. Mluví jejich jazykem a to prej je v komerci dost důleitý.”

To bych řek, přikývl Nebull. Kdy se obchodní partneři domluvějí bez tlumočníka, je to půl úspěchu.”

No a brácha mluví vedle němčiny I sluně anglicky, Jetě jako gastarbajtr si sám platil jazykovej kurs. A samozřejmě má český koly. Proto ho sem firma poslala. Tím pádem jsme se po víc Jak třiceti letech s Mílou setkali.”

A neměl s tím potíe, ví, jak to myslím,” sondoval poněkud podezíravě Nebull.

Jaký potíe? Brácha si u dávno legalizoval vystěhova-leckej statut, zaplatil, co zaplatit měl. Na nai ambasádě. Ukázal mi to černý na bílým. No a kdy mu udělili státní občanství NSR… to bys koukal, jak ho v Park hotelu na bundespas ubytovali. I bez předběný telexový objednávky.”

Pánové, pánové, vidím, e to vypadá na třetí” přiklonila k Herovlčovi poloobnaená ňadra servírka.

Slečno, říkáte pánové a koukáte přitom na Mistra,” namítl vyčítavě Nebull.

Pan inenýr je rozvedený, oputěný a smutný,” pronesl teatrálně Herovič. Chápejte ho.”

Mávla prázdnou lahvi. Tak jetě jednu, pane Inenýre?” pouila Herovičovy tltulatury.

Jestli mohu prosit,” přikývl Nebull.

Ale musíte si pospíit, v jedenáct zavíráme,” pohlédla na hodinky a současně na vrchního, který se objevil v lokále a chystal se kasírovat.

Nebuil na něho mávl.

K slubám, pánové,” přispěchal a usmál se přitom na Herovlče, zřejmě uvědoměn čínici, koho poznala v černovlasém hostovi.

Vechno dohromady a připite jetě jeden tramín, který nám slečna donese,” upřesnil Nebull.

Vrchní s úklonou rozevřel flek, harmonikovou čfnlckou taku a přejel propisovačkou účtenku. Tak to bude, váeni tři sta osmdesát est.”

Nebuil poloil na stůl čtyři zelené bankovky, které vyzdvihl odpoledne na potě z vkladní kníky. To je v pořádku,” kývl hlavou.

Vrchní, nepříli naden výi tuzéru, učinil púlobrat a vykročil od stolu.

Není zač,” pronesl za ním Herovič. \

Mu v černém rondónu se zastavil.

Promiňte,” uklíbl se Herovič. Já myslel, e jste poděkoval. Asi jsem se přeslech. Omlouvám se.”

A k Nebuilovi dodal: Já musím za čtrnáct kaček házet hodinu kostrou.”

Servírka stála rozpačitě opodál.

Tuila nějakou nepříjemnost.

Bylo po náladě.

Vrchní číník zmizel v kuchyni.

Navrhuju změnit lokál,” pronesl Vilda a zdvihl se.

Kdy opoutěli vinárnu, nikdo se s nimi neloučil. Zaplacenou láhev oeleli.

Tak ahoj,” zakoktal Ota, kdy vyli na ulici.

Co blbne,” vykřikl Vilda. Teď tě zvu já.”

xxx

Taxík je odvezl před tříhvězdičkový interhotel. Platil Herovič. K lákavě svítícímu barpultu v přízemí recepčního sálu zasedli jako evidentně jediní tuzemci. Nebuila zář tlumených barevných světel spíe odrazovala, kdy si uvědomil, kolik mu zbylo v peněence. Co kdy to pozvání sem bylo jen Vildovo hazardérské gesto?

Nervózně poposedl na otočné barové idličce, potaené kůí. Zabloudil očima k mixérce. Výstavní kus, taxíroval ji v duchu, kdy zhodnotil manekýnskou postavu a přehlídkový účas. Nevímala si jich, zabrána do příleitostné konverzace s několika hosty na druhém konci pultu. Jejich vzezření nasvědčovalo, e jde o Araby, kteří zapomněli momentálně na příslunou súru koránu, zapovídající poívat alkoholické destiláty.

Herovič k Otově zděení zabuil pěstí na chromovaný plech barové desky.

Mixérka se k němu obrátila, avak místo pohněvané reakce na hostovu nezdvořilost zvolala s nefalovaným překvapením: Villy, kde ses tu vzal! To snad není pravda!”

Cau, Bobino! Co nám nabídne?”

e ses konečně objevil, ničemo,” hodila před Vildu alabastrovou ruku s temně rudými nehty. Políbil ji na zápěstí.

Irskou, viď? A bez?” odtáhla graciézně dlaň a čarovala v chladícím boxu. Nahnědlý mok vklouzl do těkých viskovek z litého skla.

Má pamatováka, Bobino. Posledně jsem u tebe taky pil irskou bez sody.” Slova u tebe” mírně zdůraznil, zřejmě mu lo o záměrnou naráku.

Jo, Villy. Ale to u je dost dávno.”

Ty se s ní zná?” komentoval jejich dialog Nebuil, kdy se mixérka opět přesunula k hostům z Blízkého východu.

Byla to kočka Karla Hlobila, toho ředitele interhotelu, jak jsem ti,o něm vykládal. Táhla to s ním, dojíděl za ní do Prahy. Obstaral jí na Jiáku garsonku. A taky se mnou … teda s náma jela ve vekslu. Jednou na dost dlouhý peníze. Kdy to prasklo, Bobina se zachovala fér. Neshodila

nikoho. Konfrontovali ji s námi, vyslýchali, ale nezazpívala. Taky jí nic nedokázali. Co říká irskýmu vizouru, Otýne?” mlaskl labunicky, kdy upili.

Tys mi to nedopověděl, Vildo, s tvým bráchou.”

Napřesrok na jaře znova přijede. Jejich podnik lifruje ze védská cement pro jugoslávský firmy, co ú nás stavějí. Do tý doby si mám rozmyslet, jestli bych chtěl za ním,”

Na trvalo …?

Vystěhovat se, zaádal bych si o povolení.”

A do kdy se má rozmyslet?”

U jsem se rozmyslel. Odejdu.”

Co kdy nedostane vystěhovalecké povolení?”

Tak vymyslíme s bráchou něco jinýho.”

koda, e taky nemám takovýho bráchu,” usrkl Nebuil originální nápoj a cítil, jak se mu v ilách rozlévá příjemné teplo a v hlavě jakási lehkost mylení.

Mohl bych se Míly zeptat. Třeba by měla ta jejich firma zájem o inenýra ekonomie,” nadhodil Herovlč. Za zeptání člověk nic nedá.”

Ani cokoliv objednávali, přistály před nimi dalí dvě plné viskovky s těkými nokami z litého skla, zatímco prázdné zmizely, dík eskamotérské hbitosti mixérčlných prstů.

..Ty by ses fakt zeptal, Vildo?”

Nejsem vychloubačná huba, Otýne. Kdy něco řeknu, tak to platí. Jinýmu bych to nesliboval. A Jinýho bych taky nezval k Bobině na Irskýho vizoura. Popojedem, ne?”

Jse stejně báječnej kluk, Vildo,” pronesl po chvíli tie Ota Nebuil, v jeho nitru náhle vyskočila mylenka jako ohař, putěný ze řetězu.

Mylenka na ivotní rozhodnutí.

Kdesi z podvědomí se jako fata morgána vynořila klimatizovaná kancelář v budově z kovového skeletu a namodralého skla, pohlcujícího sluneční paprsky i houkání zámořských lodí, mířících k dokům světového přístavu. Pracovní stůl s několika tlačítkovými telefony a světélkujícími displeji. Na dveřích kanceláře metalizova-ná tabulka s nápisem PRIVATBÚRO, pod ním plastickými literami INGENIEUR OTTO NEBUIL, bez háčku, samozřejmě …

Dobrej mozek se tam dá dobře prodat,” procedil mezi zuby Herovič, upíraje pohled do zrcadla v barovém regálu. Teda, kdy je skutečně dobrej.”

Já měl z němčiny a angličtiny u na ekonomce výtečnou. Ovládám sluně rutinu a učil Jsem se panělsky. Dost se vyznám ve výpočetní technice a programátor-ství by mi taky nedélalo potíe,” začal přesvědčovat Nebuil, ale zdálo se mu, e ho Vilda neposlouchá, zahleděn stále do své tváře v zrcadlové stěně barového regálu. A tak po chvilce zámlky prohodil spí s trpkosti a sám pro sebe: Jene to jsou vecko jen iluze. Sice hezký, ale neskutečný.”

Má pravdu jen do jistý míry,” vytrhl se ze zamyleni Vilda. Bez iluzi a fantazie by se člověk nikam nedostal.”

Ty u má představu, jak se venku uplatní?”

Nějakej čas asi budu dělat u firmy, kde je brácha, Rek jsem mu, e vezmu cokoliv, i myti hajzlů. Ne se rozkoukám. A taky obrousím ve prechtěnf. Pak se pokusím dostat k divadlu, k jakýmukoliv, je jich tam spousta. Pro začátek třeba bezplatně.”

A z čeho bys byl jako herec bez gáe iv? Nezlob se, Vildo, to jsou taky jenom iluze.”

Kdo říká, e nebudu mít z čeho bejt iv? S prázdnýma rukama tam nepůjdu, abych byl bráchovi na obti jako chudej příbuznej, to v ádným případě.”

Prosím tě, a kde vezme peníze?”

Vyměním si západní marky, ne?”

Za koruny?”

V jakýmkoliv mnoství,” usmál se Herovlč. Kde, to ti říkat nebudu. Ale ve směnárně Na příkopech ne.”

Jakýkoliv mnoství korun?” zapochyboval Ota.

Moná sto tisíc, moná i víc. Podle vejky honoráře.”

Honoráře za co?”

Přece za tu hru. Copak jsi zapomněl, e jsem ti o ni vyprávěl u večeře? Bude se jmenovat Vecko nebo nic a zahraju si v ní jen já sám a hlavní roli. Rekvizity mám, divadlo jsem si vyhlíd, nebude to Národní. Taková meni okrajová scéna. Diváků nebude moc, ale přijdou si kadopádně na svý, I kdy nebudou tleskat. Se zdvlenej-ma rukama to ani nejde,” meditoval v jakémsi samovzru-enl Herovlč a oči se mu leskly.

Ani nevnímal, e jim sexy dáma znovu nalila.

Jedeme dál,” zaklokotala a poloila Vildovi pai na iji. V druhé ruce drela mezi bledými prsty cigaretu a hluboce vdechla f.kouř. Moc jsem na tebe vzpomínala, Villy. Nezajdem potom dolů?” kývla hlavou ke vchodu do Night Clubu.

Dneska nemám čas, Bobino.”

Copak, pláčou ti doma děti?”

Chceme si jetě něco dopovldat mezi čtyřma očima.

Tadyhle s dobrým přítelem. Byli jsme spolu v sanatoriu.”

Ach tak,” dovtípila se a taktně je opustila.

Otu potěilo, e ho Vilda nazval dobrým přítelem a e mu prokázal přednost před vábící barmankou.

Znovu se napil a bylo mu, jakoby z něho opadávaly svízele a těkosti dosavadního bytí.

Vildo, e ty chystá nějakou ránu?” prohodil kriminál-nickou hantýrkou.

Hned na to zapomeň, Otýne,” zamračil se Vilda. U jsem ti jednou řek’, e kráčíme kadej svou cestou. Ta moje je trochu jiná, ne tvoje. Je k nl potřeba taky víc fantazie. Teď to hezky dopijem a půjdem. V dobrým jsme se seli, v dobrým se rozejdem. Ty si ráno hačne do kanceláře, já cvaknu pfchačku v est nula nula. A mytec. Kadopádně jsem rád, e jsme se potkali,” pronesl u zcela klidně Herovič a zalovil v bundě. Útrata jde na mně, aby bylo jasno.”

Počkej,” chytil ho za ruku Nebuil, u ovlivněn poitým vysokostupňovým alkoholem. Takhle ne, Vildo. Ty mi nevěří, e chci jít s tebou?”

Jak to myslí, Otýne?”

Tak, jak to říkám,” napřáhl dlaň Nebuil.

Herovič mu ji stiskl a podrel.

Na rovinu, Otýne. Vím, e nejse svině. To jsem ocenil u kdy jsme dejchali luft, cezenej mříema. Tam se poznají povahy. Já si tě začal váit a po tý filcovačce na .klepky*. Do tý doby jsem ti moc nevěřil, inteligente. To přiznávám.”

Nebuil si na tu příhodu dobře pamatoval. Spoluvězeň Zelinka, recidivista, si nějak zorganizoval zvenčí fet. Dávku tabletek Noxyronu maďarské výroby. Rozpoutěl si dibec kadé klepky v noci ve vodě a cítil se na chvíli blaeně. Paa ho prásknul, kdo jiný. Zelinka skrýval svůj poklad v duté noze kavalce. Stačil papírek s klepkami hodit na Nebuilovo lůko a Ota jej vsunul do úst. Prohlíeli Zelinku a i ostatní důkladně. V rozkroku, v podpa! i v zadnicích, jak to při filcovačce bývá. Jedině Nebuilův soused Herovič byl svědkem toho, kdy po neúspěné kontrole vytáhl Ota z úst hledaný kontraband a vrátil jej Zelinkovi.

Vildo, slíbili jsme si, e nebudeme vzpomínat na to, co bylo.”

Pustili obapolný stisk dlani. Herovič ztiil hlas, rozhlédl se a začal přesvědčivě a výmluvně zdůvěrňovat Otovi zámysl.

Kdy skončil, neodpustil si dovětek s příměsi svého

prazvlátního smyslu pro humor: Scénář jak vyitéj do televize, viď? ádná střílečka, ádná krev, vecko jen jako. Říká se tomu uan-men-ou. Představeni pro jednoho herce. To je na tom to nejdůleitějí. Jenom ne ádnýho komplice. Na to u jsem jednou doplatil.”

Já bych měl pro tvůj scénář zlepovák, Vildo. Kdybys mě přibral do hry jako paráka.”

Ale jdi, to snad nemyslí váně,” zakroutil hlavou Herovič. Tak povídej,” dorazil zbytek své irské Old whisky.

Nápad je výbornej. A na tu okrajovou praskou scénu. Věděl bych o něčem lepím. Při stejným riziku by to hodilo

víc.”

A inenýr Nebuil přisedl blíe k Herovičovi.

A přítě, Villy,” řekla barmanka Boblna, kdy jí chtěl Herovič posléze zapravit účet.

xxx

Proč jsi se tak dlouho neozval, Oto?” zeptala se Marta Křivánková a přitiskla se k Nebuilovl.

Ucítil její horký dech a hledající ústa.

Ne se rozhodl odpovědět, hladil jí záda. Pak k ní zvedl oči a řekl věcně:

Měl jsem spoustu práce. A najednou se ml po tobě zastesklo.”

Myslí, e mně ne?”

Myslím si, e bys tady jinak nebyla.”

Chytrej.,.

Jsi perfektní, Marto,” eptal jí do ucha, kdy se ho sama zmocňovala.

Je to tak, jak jsi chtěl?”

Úplně spokojenej,” ujioval jl.

Nevěřila tomu. Pudově vyciovala kadou situaci a zdálo se jí, e její milenec je mylenkami jinde. Začala na něj naléhat:

Milujeme se a přitom se nemilujeme.”

Jestli nechce, můe se naí společné záliby vzdát. Vyčítat ti to nikdy nebudu…”

Poloila mu prst na rty a vzrueně sípala:

Ty ví dobře, e to neudělám.”

Zatvářil se ádostivě. Hrál promylené hru mue, který konečně nael tu pravou enu.

Ani neví, co pro mne znamená,” vydechl.

Oplácela mu polibky, jak nejlépe mohla, a ucítila

vzruující uspokojení. Kdy mu po příjemné únavě poloila hlavu na iroký hrudník, zaeptala:

Otíčku, nikdy jsi mi neřekl, proč mě chce. Proč zrovna mě? Vím, e nejsem ani nejhezčí, ani nejmladí. To mě má opravdu tolik rád?”

Mám,” zalhal.

Stejně ti nevěřím,” vzdychla. Kdyby to byla pravda, ozval by ses dřív.”

U jsem ti vysvětlil, e jsem měl spoustu práce a taky mimo Prahu. Ty si sotva dovede představit, za co vecko odpovídám. Kdybys věděla, jaký hodnoty procházejí mýma rukama!”

A ty si myslí, e mýma ne? Ty jako ekonomickej náměstek podepisuje peníze jenom na papíře, ale já s naí pokladní musíme obrátit a přepočítat v rukou kadpu stovku, kdy sáčkujeme výplaty a běda, kdybychom se spletly a daly někomu o desetikorunu míň.”

Ale Martičko, to nemůe přece srovnávat. Výplaty děláte jednou za měsíc dvacátýho a …

Dvanáctýho.”

No tak dvanáctýho. Ale já mám ten tanec miliónů celý měsíc a za krkem revize, kontroly. Ty říká běda, kdyby ses sekla o desetikorunu. U mě by to seknutí znamenalo hezkých pár nul za tou jedničkou navíc. A vlastně ani ne seknutí, stačilo by nečerpat plánovanej finanční limit a u začne zvonit banka. Kterou ty za celý rok ani nevidí. Těch pár tisícovek vám tam dvanáctýho vyzvedne ofirek a doveze v aktovce a na stůl a ..

Já ti dám pár tisícovek! často vozejí i přes milión!” pronesla téměř chlubivě.

Vozejí? Jeden by to neuvez? To k tomu dríte celou eskortu?” zasmál se. Sakra, já bych vám udělal revizi, jak máte vytíený pracovní síly. Co vůbec dělají celý měsíc, kdy nevozejl výplaty” kroutil hlavou.

Prosím tě, Oto, pořád si ze mě neutahuj! My jsme náhodou drustvo, kde se maká, ví? U nás se lidi neflákají! A jestli pole předseda jednou měsíčně auto do Prahy pro výplaty, není to ani na půl dne. Jinak mají řidič a údrbár normální pracovní úvazek,” vyjela nakvaeně. A Věrka sedí v pokladně pořád. Kdy nemá hodiny, tak v sekretariátě u telefonu.”

Snad ses neurazila,” začal se omlouvat. Já jsem to tak nemyslel,” přitáhl ji k sobě. Ví, jak jsem se na tebe těil?”

Byla natolik zkuená a ensky vyzrálá, e vycítila v jeho epotu cosi neupřímného.

Oto, můu se tě na něco zeptat?”

Ptej se, berunko.”

Chtěl bys se mnou it? Nesmí se na mě zlobit, ale pro mě je to dost váná věc.

Proč bych se měl zlobit. Já tě plně chápu.” Přejel JI dlani po prsou a odtud jeho prsty sjíděly po břie a ke klinu. Zatvářil se ádostivě a pokračoval dál ve své hře. Vechno ti řeknu. Ale nejdřfv tě chci. Moc, moc tě chci.” Pak ji přitiskl k sobě, a zasténala.

Já tě taky chci,” vydechla. Abys byl se mnou pořád.”

Bez tebe bych u asi nedokázal it,” sugeroval jl verzi, kterou měl pečlivé promylenou. Ale vechno má svůj čas, Marto,” ujioval ji. Je to pro dobro nás obou. Musíme vic poznávat jeden druhého. Teď se objímáme jen jako milenci a nemyslíme na budoucnost. Co zítra, co pozítří…

Marta Křivánková vak přemýlela i v těchto okamicích o své budoucnosti naprosto uválivě.

Ty by sis mě vzal, Oto… a se vlc poznáme?”

Jednou dojde k tomu, e si oba řekneme,” pokračoval neurčitě, e k sobě patříme.”

Myslí to váně?”

Ano, miláčku,” velkoryse přikývl.

xxx

Před čtvrtou hodinu vyjel. Stmívalo se. Nepospíchal. Vyhnul se hlavnímu tahu, postranními ulicemi se propletl k hotelu Internacionál a odtud se vydal přímou cestou k Horoměřiclm.

Po třiceti minutách jízdy, přiblině sedm kilometrů před Radimovicemi nael místo, které ho zaujalo. Vozovka se tu svaovala k mostu, pod nim tekl nevelký potok a opět stoupala ostřeji zatáčkou do kopce. Nebuil projel zatáčkou velmi pomalu a za kopcem odbočil na polní cestu. Byla blátivá, lemovaná po jedné straně ipkovým křovím a ubíhala dál podél údolí potoka. Ujel po cestě třicet metrů a zastavil. Otevřel okénko a několikrát se zhluboka nadechl. Musel si přiznat, e s představou, je se zdála být reálná, se dostavilo i rozčileni. Ostrý vzduch, který nadechl, a ticho kolem ho uklidnilo. Chvíli jetě seděl v zaparkovaném voze a rozhlíel se po krajině. Kolem byl mírně zvlněný terén a lány zoraných poli, táhnoucí se ve směru jízdy a k Radimovlcím.

Lepi místo pro jejich plán asi nenajde, pomyslel si

v duchu a zároveň si znovu připomněl, co mu zdůraznil Herovlč  vytipovat místo v terénu je tvůj dob, Oto.

Přivřel oči. Kadému muselo být jasné, e řidič, jedoucí od Prahy, musí v těchto místech přibrzdit a pokud nevyjede zatáčku, nemá velký výhled na protijedoucí vozidla.

Pak vystoupil z vozu, doel k mostu a znovu obhlíel okolí. Do oka mu padly přívěsné brány, odstavené u kraje pole. Zamířil k nim. Byly zabořeny do ornice. Pokusil se je z jedné strany nadzdvihnout. Slo to, i kdy s námahou. Ale budou-li na to dva… bleskl mu hlavou nápad. Sedl si do vozu a rozloil na kolenou mapu. Představoval si trasu, po které pojede od Prahy vozidlo JZD k Radimovicím. Marta mluvila o tříčlenné osádce, řiidič bude mít pomocníka. S tím je třeba v kadém případě počítat. V duchu se musel usmát její a naivní sdílnosti. Stačilo jen chytře a nenápadně nadhodit otázku.

Do Prahy se vrátil u za tmy. Celou jízdu od periférie města na Leninovu třídu měl zařazenou trojku, větí rychlost mu ucpané ulice nedovolily. Nijak mu to nevadilo. Jízda vozem mu za jakékoliv situace dělala dobře. Po večeři se oholil, převlékl a za půl hodiny veel do malé vinárny na Letné. Byla zaplněna stálými hosty. Pili vstoje sudové moravské víno, s očima, které výmluvně prozrazovaly, e jim kadý douek chutná. Větinou měli na sobě velijaké bundy, díny a ze zvyku mluvili hlasitě. Chodila sem mladá bohéma, malíři, scenáristé, různí umělci na volné noze a tu a tam místní starousedlík  důchodce. Občas i sázkaři a lapky.

Ota Nebuil proel kolem baru a ve vedlejí místnosti usedl k prázdnému stolku. V tmavé mlstostl měl příjemný pocit izolace. Přítomnost ostatních na něho působila jako stěna, umoňující mu koncentraci. Poručil si .dvojku’ a chlebíčky s rajčaty a salámem. Začal v duchu znovu probírat svůj dnení průzkum a volbu místa na .velkou ránu’ s vidinou miliónu. Nakonec se v úvahách vrátil k Vilému Herovičovi. S nikým Jiným by se asi neodváil spojit k tak riskantnímu podniku. Vilda v jeho představách splňoval to. co od takového paráka lze poadovat. Za prvé  uvauje s chladným rozumem. Za druhé  je mlčenlivý. Za třetí  je na něho spolehnutí.

U v kriminále se zamýlel nad tím, proč se tak bystrý a talentovaný kluk jako Vilém Herovlč dostal na patnou cestu. Jene i on, Nebuil, byl přece povaován za talentovaného inenýra ekonoma a taky sklouzl na ikmou

plochu. A teď po ni pojede dál. Nenachází v sobé silu vzdát ve, dokud je jetě čas…

xxx

V úterý dvanáctého ledna ohlásil v podniku, e je objednán dopoledne k zubaři. Ráno krátce po esté nastartoval svoji kodovku a vyjel. Cítil se neklidný. Kouřil málo, ale tentokráte si zapálil. Lednová krajina leela ve tmě. Za městem přehodil na dálková světla a pootevřel okénko. Vzduch byl vlhký a ostrý. Kdy projíděl Horoměřicemi, vzpomněl si na Martu. Uklíbl se. Co by tomu asi řekla, kdyby věděla, kam jede.

Před okrajem Radimovic zastavil. Zatím potkal pouze dva vozy, mířící ku Praze. Chvíli mu trvalo, ne si vyhlédl místo k zaparkováni. NejvýhodnějI se mu jevila úvozová cesta, její vysoké břehy skýtaly dostatečné kryti. Přitom odtud viděl na vrata ohrady a střechy budov JZD. Zhasl světla a trpělivě čekal. Zatím se nic nedělo. Přijel pouze autobus, odváející děti do koly.

Trvalo to dalí hodinu, ne se dočkal.

Nejdříve se otevřela vrata ohrady. Objevive v nich mladý-mu v koené bundě. Po chvíli vyjel z ohrady tmavomodrý igullk. Za volantem seděl řidič a mu v bundě zavřel vrata. Pak přisedl na místo vedle řidiče. Byl to zřejmě jeho pomocník.

Nebuil se podíval na hodinky. Sedm třicet pět, vtípil si do paměti, kdy do vozu nastoupila ena v koíku, s branou v ruce.

Chvilku jetě pozoroval okolí JZD, ne otočil klíčkem a vycouval zpět na hlavni silnici. Vracel se směrem ku Praze téměř krokem.

Tmavomodrý igullk ho předjel asi po pěti kilometrech jízdy.

Nedělalo mu potíe sledovat jej z patřičné vzdálenosti. Napětí z něho opadlo. Cltl se opět dobře. Během nejvýe dvou hodin vyzvednou ti v igullku v bance peníze. Marta s pokladní pak začnou sáčkovat výplaty. V duchu se snail představit jejich práci. Ale nedařilo se mu to. Do mylenek se mu stále silněji vracela vzpomínka na poslední setkáni s Martou. Proili celou sobotu v jeho bytě. Zařídil to tak úmyslně. Nechtěl, aby byl s Martou viděn. Rozhodně u ne v Radimoviclch. Odmítl i její pozvání na vánoce a vymluvil se, e oba svátky proije ve Spindlu na lyích. Při loučeni měl pocit, e jí jeho odmítnuti ani moc nezarmoutilo a e

občasná, k ničemu nezavazující setkáni jí docela vyhovují. Konečně proč ne. Navykla sl nakládat s volným časem podle svého, starala se jen o sebe a vlastní pohodlí. A co postrádala, jí Nebuil v plné míře a k její spokojenosti poskytl během dlouhé noci. Jak to bude mezi nimi dál, o tom zatím nehovořili.

Uhasil dokouřenou cigaretu. Zjistil, e má ve voze plný popelník, co neměl rád. Někde ho cestou vyklepe, pomyslel si a sáhl do přihrádky u volantu pro tmavé brýle. Najednou zpozorněl.

igulík radimovského JZD jedoucí daleko před ním, začal zvolftovat, a zastavil u okraje silnice. ena seděla vzadu.

Obloukem je předjel. Viml si, e spolujezdec v bundě vystoupil a chystal se močit u okraje přikopu. Na rozdíl od řidiče vypadal mladě. Mu za volantem měl čepici a tlustý vlněný svetr s rolákem. Víc nestačil postřehnout, i kdy se jetě chvíli díval do zpětného zrcátka.

Asi po dvou kilometrech jízdy jej igulík znovu předjel značnou rychlosti. Původně zamýlel pokračovat v jeho závěsu a do Prahy. Pak ho napadlo, e by se mohl stát nápadný. Navíc by to bylo zbytečné. Mnohem důleitějí pro přípravu akce je sledovat návrat vozu.

Na ten je třeba se připravit. Měl dost času. Vrátil se zpátky k mostu do údolí, pomalu vyjel zatáčku a odbočil na polní cestu. Jel tak dlouho, a měl jistotu, e zaparkované embéčko nebude od silnice vidět. Zastavil a rozbalil svačinu, chléb s máslem a sýrem.

Zataená obloha leela nízko a slibovala brzké sněení. Nikde nehlesl ani pták, jen občas přeruil zasmuilé ticho vzdálený hluk motoru. Vozů oběma směry projelo málo. Během hodiny snad pět. To ho potěilo, i kdy v situaci, která nastane, se s tím nedá na jisto počítat.

Kdy dojedl, natáhl si rukavice, zamkl vůz a vydal se na obchůzku okolím. Chtěl se přesvědčit. Odstavené zemědělské brány, které viděl při první obhlídce, mohl mezitím někdo přivěsit za traktor a odtáhnout.

Vystoupal na kopec nad mostem. S uspokojením zjistil, e brány zůstaly tam, kde byly posledně. Vyčkával.

igulík se vracel od Prahy přesně v 9,40. Sledoval jeho jízdu po vlhké silnici a průjezd zatáčkou, řidlč vedl vozidlo opatrně, drel se okraje vozovky a ujel dalích sto metrů, ne na rovince přidal plyn. Zkuený chlap, uvaoval Nebuil. Neriskuje. A takový člověk v nepředvídané situaci neprovede nic nerozumného.

Vrátil se do vozu, zapálil si a znovu zvaoval vechny podrobnosti zamýlené akce. Jel teď rychleji a drel ručičku tachometru těsné pod stovkou. Na sklo se přilepily první sněhové vločky. Nechal je chvilku padat, ne zapnul stěrače.

Asi tři kilometry před Horoměřicemi strnul. Na křiovatce stály u okraje vozovky dva lutobílé vozy VB a několik přísluníků dopravní sluby. Jeden z nich mu u ukazoval bíločerveným terčíkem, kde má zastavit. Vzápětí se objevila jeho tvář u skla okénka.

Dobrý den, silniční kontrola. Vae doklady, pane řidiči.”

Mlčky předloil řidičský průkaz a občanský průkaz.

Přísluník si je pečlivě prohlíel.

Pak poádal Nebuila:

Otevřete ml zavazadlový prostorl”

Vystoupil a vtom uviděl, e ostatní přísluníci zastavují dalí vůz, přijídějící v protisměru. Namátková kontrola. To ho uklidnilo. Byl připraven odpovědět i na otázku, odkud Jede.

Ale ádná dalí otázka nepadla.

Přísluník dopravní sluby mu vrátil doklady, zasalutoval a řekl: Můete pokračovat.”

Před dvanáctou hodinou měl oetřený zub, potvrzenku od lékařky a po jedné hodině u seděl za svým pracovním stolem. Tentokrát bez oběda.

Máte jít k soudruhu Rázkovl,” nahlédla do dveří Helena Částková.

Od onoho listopadového večera, kdy nepřila na schůzku, protoe ji odpoledne sklátila chřipková horečka a týden zůstala ve stavu nemocných, učinila několikrát náznak, e by měl Nebuil pozvání zopakovat. Jene Otovo vědomí bylo od nevydařené schůzky zaplněno zcela jinými představami, ne pikantním obličejíčkem Heleny částkové.

I kdy ho několikrát napadlo  co by se stalo, kdyby na to víno bývala přila?

Asi by nepotkal Vildu Herovlče.

A nenaskyla by se mu ance zúčastnit se hry Vecko nebo nic. Hry sice hazardní, ale kdo neriskuje, nemá. Hry, která, vyjde-li, a on věřil, e vyjde, změní celý jeho dosavadní ivot.

Děkuji, Helenko, u jdu.”

Zástupce stavbyvedoucího byl stručný, Jako vdy.

Inenýrskej, pojede na kolení. Místo mě.”

Vytáhl ze zásuvky cyklostylovaný papír a odrecitoval z něho pár vět. Vyplynulo z nich, e ve dnech 10. a 12. března bude provedeno v podnikovém rekreačním zařízeni ve ďáru odborné zaměstnáni, na něm pracovnici

ministerstva…

Nebuil ze veho vnímal pouze datum. Polkl nasucho.

Bude tam jen ten první den,” vysvětlil stavař, to jsou na programu ekonomický záleitosti. A ty jsi ekonom, ne?”

Nebuil přikývl a vytuil, jak se mu ten Zďár bude hodit.

XXX

Byl čtvrtek. Dvanáctého března.

Přesně v 7.30 přila Marta Křivánková do práce. Venku foukal chladný vítr. Proto si oblékla vatovanou bundu. I tak doběhla celá zimomřivá do své kanceláře v budově JZD. Teprve kdy na nl dýchlo teplo ústředního topeni, okřála. Měla ráda pořádek. Bylo krátce po deváté, kdy dokončila vechny výkazy. Pomůe pokladní se sáčkováním výplat. Vlastně výkazy u měla připraveny včera. Dnes Je Jen překontrolovala a vyčkávala, a dovezou Peek s Jankovským peníze. Podívala se na hodiny. Dřív ne po desáté tu nebudou. la si uvařit do kuchyňky kávu.

Ke kávě si dopřála cigaretu. Kdy hledala v kabelce zapalovač, nahmátla pohlednici od Oty Nebulla. Přila ji potou u včera. Vytáhla ji a postavila na psací stůl vedle kalendáře. Text pozdravu znala nazpamě. Ota JI psal, e je na koleni v podnikové chatě ve ďáru a jakmile se vrátí, hned se ozve.

Posunula si idli bli k topeni, přehodila nohu přes nohu a při vzpomínce na Nebuila si uvědomila, e u ho vlc jak dva měsíce neviděla. Plkal, e bude na cestách. Docela mile ji překvapilo, e se zase ozval. V teple a klidu kanceláře si znovu vzpomínala na poslední noc s Otou. Byl dobrý po vech stránkách. Najednou zalitovala, e ho nepřiměla k tomu, aby se setkali častěji.

V té chvíli upoutal její pozornost nezvyklý ruch na dvoře. Vstala a la se podívat k oknu, co se děje.

Vedeni drustva sídlilo v někdejím velkostatku. Ke staré hospodářské budově byl z kadé strany postaven moderní přístavek. V levém měl kancelář agronom a předseda. Teď stál předseda Beníek na dvoře a vzrueně se o čemsi dohadoval s řidičem Pekem. Jako by se hádali.

Marta Křivánková vyla ven. U si také vimla, e je tu řidič Peek s Jankovským, ale pokladní Faldynová a jejich igulfk nikde.

Co se stalo?” obrátila se na předsedu. Beníek byl podsaditý chlap, ruce silné jako vichni zemědělci, zvykli v ivotě na fyzickou práci, olehaný obličej zbrázděný vráskami a v očích teď výraz potlačovaného vzteku.

Ani se neptej,” sklouzl očima od Marty na dvojici před sebou. Přepadli je a sebrali jim vůz.”

A peníze taky?” zeptala se naivně.

Nikdo ji neodpověděl.

Vdy toho bylo přes osm set tisíc. Jak je to moný?”

vykřikla.

Jak vidí, moný je vechno,” odsekl předseda.

A kde je Věrka?” sháněla se po pokladní. Jelmarjá, co se ji stalo?”

Doli na dvůr a sesypala se. Pátková ji odvedla domů, aby si na chvilku lehla, ne se z toho zmátoři.”

Předseda se kabonil člm dál tlm vlc. Po chvíli nařídil:

Nikam teď nechoďte. Oba počkáte u mě v kanceláři, dokud nepřijede Bezpečnost.” Podíval se na hodinky, ftekli, e tu jsou do dvaceti minut. Ty, Marto, zůstaň taky u sebe a nevzdaluj se, kdyby tě k něčemu potřebovali.”

Vy jako myslíte, předsedo, e nás odvezou?” nadhodil nejistě Jankovský.

Beniek pokrčil rameny.

Oba mui se bezeslova sebrali a zamířili do budovy.

Křivánková po chviličce otáleni vykročila za nimi.

Její první mylenka byla, e jim kráde vozu zdri výplaty. Teprve pak si uvědomila, e ádná výplata se dnes sáčkovat nebude, kdy nejsou peníze.

Kdy vlastně bude dalí? A jak to vůbec bude s výplatami? Chtěla se zeptat předsedy. Ale ten mezitím zmizel za rohem budovy. Spěchal k silnici čekat na příjezd kriminálky. Zároveň ji napadlo, e bude muset dojít k účetní revizi. To nám tu jetě chybělo, povzdechla si.

Nejdříve byly na místě dva vozy okresní správy SNB, jeden z nich vzápětí odjel, právě ve chvíli, kdy přijely dalí dva vozy správy VB Praha.

Vyetřováni vedl nadporučík Lubo Kosma, krlminalista s dvanáctiletou praxi. Přijel současně s výjezdovou skupinou. Na jeho přáni mu předseda uvolnil kancelář s přímou telefonní linkou. Kosma byl dlouhý a hubený, hnědé vlasy krátce přistřieny. Na první pohled by se mohlo zdát, e má poněkud ospalé oči a příli tichý hlas. V kanceláři s ním usedl podporučík Vávra, který si činil první záznam.

Kosma se klidné podíval na řidiče Peka a řekl: Rádi bychom vám poloili pár otázek.”

Peek přikyvoval a z jeho očí bylo mono čist zmatek. Také výraz jeho tváře naznačoval, e nic z toho, co se stalo, nechápe. Začal na ádost nadporučíka popisovat, co se na silnici, pět kilometrů od obce Radimovice, vlastně přihodilo.

Kosma ho nepřeruoval. Studoval řidičovu tvář, jeho gesta. Peek měl na sobě pracovni oblek a přes něj nataenou černou pletenou vestu na knoflíky. Bylo mu čtyřicet, ale v té chvfll vypadal na padesátku. Vzrueně obhajoval svoje I Jankovského jednáni.

Co jinýho jsme mohli dělat? Museli jsme zastavit. Ty syčáci přitáhli z pole brány a zablokovali nám cestu.”

Kosma na to neodpověděl. Chtěl nechat řidiče vymluvit, i kdy mu bylo jasné, e stopa je .horká1 a kadá ztracená minuta teď nahrává pachatelům.

Kdy jsem zastavil, ten habán na nás namířil samopal, ukázal, a otevřeme dvířka a pak zařval, abysme vypadli! A to rychle! Jinak, e to do nás naije. Samopal strčil a k dvířkům.”

Počkejte, vezmeme si to jetě Jednou. Popořádku, klidně a pomalu,” vyzval Peka nadporučík. Říkáte, e jste musel zastavit. Tedy  postřehl jste na vozovce nějakou překáku. V jaké asi vzdálenosti před vozem?”

Ty brány Jsem zbllknul a v poslední chvíli, kdy jsem vjel za mostem do zatáčky. Znám to tam jako svý boty. Pokadý uberu plyn u před mostem, kdyby náhodou vlit do zatáčky někdo z protisměru a nedrel se svý půlky silnice. To u se mi jednou stalo. Proto Jsem jel krokem, teda skoro krokem a stačil jsem to včas ubrzdit.”

A v té chvíli jste taky uviděl pachatele?”

Ne. A kdy jsem zastavil a chtěl otevřít dveře, abysme ty brány odtáhli z cesty. Nenapadlo mě, e je tam na nás nalíčili.”

Nikdo u nich nestál?”

Ne.”

Jak se tam tak najednou ti chlapi objevili? Přece nespadli z nebe,”

Soudruhu, museli vyskočit z příkopu, za autem,” vpadl do Informativního výslechu Jankovský. Jinak si to nedovedu představit.”

Tedy zpředu, před vozem jste je nespatřili?”

Oba přesvědčeně kroutili hlavami, e ne.

Nejdřív jsem uviděl toho, co na mě mířil samopalem,” vysvětloval řidič. Toho druhýho jsem zahlíd, a kdy se objevil u pravejch předních dveří.”

Čili jestli jsem dobře rozuměl, přiskočili k vaemu autu zezadu a kadý z jiné strany.”

Ano, ale dřív ten se samopalem,” upřesnil řidič Peek.

Pokladní seděla vzadu za vámi nebo za vaím spolujezdcem?”

Paní Faldynová? Myslím, e tady za Karlem.”

Ano, soudruhu, za mnou,” potvrdil Jankovský. Taku s penězma měla vedle sebe na sedadle. Musela ji tam nechat leet.”

Kdo opustil vůz první?”

Já!” vykřikl Peek v jakémsi vnitřním pocitu křivdy. A potom dodal u klidněji: Já nevím, co byste dělal vy na mým místě.”

Nadporučík Kosma na jeho poznámku nereagoval. Pokračoval ve věcných otázkách:

Snate se rozpomenout, pane Peek, jak ten člověk vypadal. Aekl jste, e to byl habán.”

Jo. O hlavu vyí ne ten druhý.”

Jak byl asi vysoký?”

Jako vy, ale silnějí.”

Bylo na něm něco nápadného?”

To já nevím … zarazil se řidič. Nic na něm nebylo vidět. Oba měli na sobě montérky, kulicha naraenýho a na oči a kolem krku omotanou álu.”

Kdo na vás mluvil?”

Ten větí.”

Bylo na jeho hlasu něco nápadného?”

Peek se v rozpacích otočil na Jankovského.

Ne. Jen řval.”

Uvádíte, e stál s tím samopalem na vaí straně, u otevřených dveří vozu. Viděl jste mu přeci zblízka do tváře. Neviml jste si jeho nosu, očí?”

To teda ne.”

Odhadl byste aspoň přiblině typ samopalu, kterým na vás mířil?”

Byl to samopal se skládací kovovou opěrkou.”

Ten druhý, mení, měl také zbraň?” otočil se Kosma na Jankovského, mladího z dvojice přepadených.

Já nevím, ale jednu ruku drel pořád v kapse.”

V kapse těch montérek?”

Jo.”

Podle předpisu jste měl být jako doprovod taky ozbrojen.”

No ano. Ráno jsem si výzved od předsedy drustva z trezoru pistoli. Dvaapadesátku s plným zásobníkem. U jsem mu ji zase odevzdal. Nebyla mi nic platná,” hlesl Jankovský.

V době přepadeni jste ji měl kde?”

V pravý kapse bundy.”

Kosma upřel na Jankovského pohled. Rozhodl jste se ji nepouit?”

Proti samopalu bych neměl anci. Ne bych jl vytáh a odjistil… Soudruhu, já… ivím dvě děti.”

Který z lupičů vzal taku s penězi?”

Ten meni. Pani Faldynová ji drela na bezpečnostním řemínku. Musela ho stáhnout z ruky a vystoupit.”

Ti chlapi spolu mluvili?”

Myslím, e ne, vybavoval si z paměti Jankovský.

Neslyel jste, e by se oslovovali jmény?”

To ne.” Jankovský sevřel rty a otočil se na Peka.

Řidič mlčky zavrtěl hlavou.

Co se dělo, kdy jste vichni vystoupili z vozu?” pokračoval nadporučík.

Ten se samopalem zařval, a táhneme domů a neotáčíme se. Nebo e z nás udělá řeeta, je to tak, Franto?” domáhal se řidičova souhlasu.

Peek přikývl. Ten hajzl… já viděl tu Jeho pazouru v černý rukavici na spouti… byl jako nepřlčetnej a veho schopnej. Co se dalo dělat.”

Ne jste vystoupili,” obrátil se Kosma na řidiče, nechal jste kličky od vozu ve spínací skřínce?”

Na to jsem ani nepomyslel, abych je vytáhl,” téměř zarputile přiznal Peek.

Take po celou dobu běel motor?”

To ne. Vypnul jsem ho, hned jak jsem zastavil.”

Jste schopni aspoň přiblině odhadnout, jak dlouho trvalo samotné přepadeni? Myslím ten časový limit od momentu, kdy se objevili pachatelé a do chvíle, kdy Jste vystoupili z vozu a museli se dát na cestu pěky.”

To se odehrálo ve straným fofru,” pronesl Jankovský.

Kosma na něho zpytavě pohlédl. Opravář v koené semiové bundě a modrých dlnsech se zřejmě chytá kadého argumentu, aby zdůvodnil, proč se ani nepokusil klást odpor.

Můete to zpřesnit? Minutu, dvě?”

Kdepak, to snad nebyla ani minuta,” vysvětloval řidič a třel sl dlani čelo. Byl jsem z toho pěkně vydřenej, rozumíte? Ruce na volantu se mně třásly, ten grázl se samopalem hlídal kadej ná pohyb… soudruhu, Já se vám přiznám… e jsem mál strach, aby tQdle Karla nenapadlo áhnout po pistoli… v tu ránu jsme to koupili vobá dva.”

Peek se odmlčel a upřel oči do země.

V místnosti se rozhostilo na nákollk vteřin ticho.

Nevimli jste sl, co udělali s těml bránami? Nechali je leet na silnici?” vrátil se k situaci nadporučík.

Asi jo. Přesná to ale nevím. Já se neotáčel,” odpověděl Peek.

Já bych řek, e spěchali a nezdrovali se tím,” přiklonil se k řidičovu názoru Jankovský. Hned nastartovali, museli vycouvat, obrátit a odjet na Prahu. Já se potom přeci jen za nima otočil, ale u je nebylo za zatáčkou vidit. Mohli sjet i na polní cestu, co běí podle potoka. Taky jsem to řekl naemu předsedovi, ne vám začal telefonovat. My jsme i s pani Faldynovou spáchali kvůli tomu telefonu do vsi skoro poklusem.”

Kdy jste ráno jeli do Prahy, nic nápadného nebo podezřelého jste nepozorovali?

Úmyslná tu otázku nikomu z obou neadresoval.

Ozval se jen Jankovský.

To bysme vám přece řekli, prohlásil příli rychle.

Poslyte, I kdy stál ten větí z nich u řidičových dveří, tedy dál od vás, nestačil jste zaregistrovat, co to bylo za typ samopalu, kterým na vás mířil?”

Kadopádně s kovovou sklopnou opěrkou. Určitě ne s pevnou pabou, to bych poznal, usmál se poprvé sebejistě Jankovský. Já měl na vojně samopal osmapa-desátku pé, teda s pevnou pabou, ráe 7,62. Ten to určitě nebyl. Spí bych to tipoval na korplóna.”

Aha, přikývl nadporučík, přesněji řečeno samopal vzor 61, ráe 7,65…

No asi, ale říká se mu korplón. Na vojně ho mívali průzkumáci a paragáni.”

Kosma se pohledem přesvědčil, zda si tento důleitý údaj zapsal podporučík Vávra. Poté se obrátil na řidiče.

Teď bych potřeboval jetě k odcizenému vozidlu. Patří vaemu drustvu nebo je to soukromý vůz?

Podnlkovej igul, vytrhl se ze zamylehl Peek. Lada tisíc pět set, oficiálně VAZ 2103, tmavomodrý barvy. Počkejte, tady to máte vecko napsaným” řekl a vytáhl pouzdro. Vyndal z něj osvědčení o technickém průkazu. Nadporučík diktoval Vávrovi výrobní Číslo podvozku a motoru, státní poznávací značku a dritele, JZD Radimovice.

Kolik jste měl benzinu v nádri?”

Mohlo tam zůstat tak deset litrů. Myslím tady před Radimovicema”, upřesnil řidič.

Vezl jste jetě něco v zavazadlovém prostoru, třeba nějaký nákup a tak?

Ne. Je tam rezerva a normální přísluenství, zdvihák, vercajk a lékárnička. Jo a jetě plechovej kanystr na benzín, ale prázdnej.”

Kosma pohlédl na hodinky, čas neúprosně běí. Bude nutné jetě vyslechnout předběně pokladní, ale ta tu není, leí doma, teď je třeba vyrazit na místo, kde dolo k přepadení.

Dobře,” přkývl Kosma a oba mue na chvíli propustil. Dejte si tady někde kávu a nevzdalujte se. A kávu vypijete, pojedete s námi na místo přepadení,” dodal.

Chvíli vyčkával, a dozněly kroky obou vyslýchaných na chodbě, pak vrhl krátký pohled na podporučíka Vávru, který seděl nad svými poznámkami a zeptal se:

Tak co si o tom myslí, Jardo?”

Ani vyčkal odpovědi, sáhl po telefonu a začal vytáčet čtyřmístné číslo. Vzápětí si uvědomil, e nevolá z Prahy. Na tváři se mu objevil úsměv. Soustředil se a začal pracovat jako stroj. Z poznámek, které mu připravil podporučík, diktoval po drátě do operačního střediska zatím neurčitý popis pachatelů a upozornil na jejich moný pobyt po okolní krajině. Z poznámek přečetl státní poznávací značku tmavomodrého igulíka, patřícího radimovlckému JZD s tím, e v odcizeném voze zůstalo pouze deset litrů benzínu a proto je moné, e se dotyčný automobil objeví u některé benzínové pumpy nebo zůstane někde odstaven a pachatelé pouijí jiného vozidla nebo jiného dopravního prostředku. Ukončil telefonát důrazným upozorněním, e jeden z pachatelů je ozbrojen samopalem a i druhý má patrně zbraň.

Vyhlédl z okna na dvůr. Jeho mozek pracoval v jakémsi předstihu. Snail se odhadnout dalí pohyb pachatelů. Styk s lidmi mimo zákon naučil Kosmu rozvaze a přesnosti. Zkuenosti dvanáctileté sluby ho nabádaly, e jedině trpělivé zjiování a ověřování faktů, na něm se spolupodílejí často desítky lidí, můe objevit důleitou nitku.

Za takovou důleitou nitku povaoval nadporučík Kosma zdroj informací, které získali pachatelé. Kdo je mohl upozornit na převoz značné částky peněz, take se mohli na přepadení důkladně připravit? Byl to některý pracovník

drustva? Pravděpodobně ano. Není dokonce ani vyloučeno. e mohlo Jít o fingované přepadeni. Těko v této chvíli soudit.

Podporučík Vávra sloil poznámky a pohlédl na Kosmu. S nadporučíkem pracoval rád. Oceňoval jeho systematičnost a klidný, spíe povzbuzující způsob jednáni s lidmi. Cekal, co k tomu vemu vyetřovatel poví. Rád by slyel nějakou jeho dedukci, ale Kosma pouze podotkl:

Na tuhle velkou ránu museli jít s důkladnou znalosti věci. Nemohli riskovat ádnou improvizaci.”

Taky si myslím,” souhlasil Vávra. Určitě se na to připravovali dlouho předem. Kalkulovali s momentem překvapeni, aby sníili monost odporu. Přece věděli, e při převozu peněz musí být někdo z doprovodu ozbrojen.”

Jistě. Proto si taky vybrali pro akci nejvhodněji místo a navíc se posichrovall zátarasem.”

Já nevěřím, e tam na poli stály ty brány jen tak náhodou. Kousek od zatáčky.”

To bude třeba vechno prověřit, a bude jen trochu čas,” přikývl nadporučík.

Podle mýho názoru to vypadá na zkuené profesionály.”

Kosma pokrčil rameny. Moná, e má pravdu. V kadém případě se nevyčarovali v té zatáčce jen tak, ze vzduchu. Jestlie se před příjezdem té drustevní lady schovali do příkopu, museli tam nejdřív odněkud přijít. Terén je dost rozmoklý a stopy by měly zůstat čitelné.”

I kdy se potom asi přezull,” poznamenal podporučfk.

Seeň Peka s Jankovským. Jedeme,” řekl Kosma a zamířil po chodbě na dvůr JZD.

U tam stála připravena dvě vozidla výjezdové skupiny, v jednom z nich psovod se sluebním psem. Opodál přecházel zamračený předseda drustva. Soudruhu Beníku,” poádal ho Kosma, a se pani Faldynová nikam nevzdaluje. A se vrátím, potřebuji s ní hovořit.”

xxx

Nebuil s Herovičem byli u padesát minut na úniku a Radimovlce měli daleko za sebou. Zvolna z nich opadlo napětí.

Nebuil řidli razantně. Cestu měl několikrát projetou, take jel najisto. Pár kilometrů na jih v blízkosti Kralup opustili okresku a vjíděli na hlavní tah, směřující od Prahy do Teplic.

Nebuil se pokusil vjet na silnici jeté dřív, ne kolem projede dlouhý had osobních a nákladních vozů, který se blíil. Na poslední chvíli si to rozmyslel. Dupl na brzdu tak, e se spolujezdec musel ví silou vzepřít nohama proti podlaze. Vůz se se zakvílením zastavil. Herovič otevřel okno. Vzduch byl vlhký. Tmavá oblaka leela nízko nad zemí. Vozovka před nimi byla natěstí suchá. Kdy se mezi kolonou objevila mezera, vykřikl na Nebuila: Jeď!”

Nebuil znovu vyrazil a za dalí minutu u byt zařazen v proudu vozidel. Po deseti kilometrech jízdy odbočil doprava na okresní silnici, směřující k Mělníku. Teď ji nemusel tolik spěchat. Ubral plyn. Na tváři jeho spolujezdce se objevil spokojený výraz. V návalu radosti plácl Nebuila do stehna a vykřikl:

Vypařili jsme se, Otol”

Nebuil to svému společníkovi nevyvracel. I on měl pocit, e provedli akci úspěně. Pravda, přímo při činu zakusil pocit napůl strachu a napůl rozechvění. Ale vylo to. Vechno, co před hodinou proili, do detailu naplánovali dopředu. Podle běné logiky by asi kadý pachatel spěchal co nejrychleji z místa činu. Nebuil byl pro jinou taktiku. Vybral si okolní polní a lesní cesty, které si dávno před přepadnutím několikrát projel.

S ukradeným lgulíkem zamířil do kopce k lesu a vjel s ním do hustého mlází, aby jej nebylo odnikud vidět.

Herovič mu do toho nemluvil.

Tohle nechával na Otovi. Jeho zajímal jen výsledek, na jeho konci byla vidina velkých peněz.

Do sportovního ruksáčku, který měl celou dobu na zádech, ukryl samopal. Kukly sundali z tváří u za jízdy.

čekal je rychlý sestup dolů po lesním svahu k potoku. Nebuil nesl taku s kořistí. V holínkách na nohou vlezli do potoka, nebyl zamrzlý, ani hluboký. Brodili se po proudu dosti dlouho, a k můstku, přes něj vedla těrkovaná cesta na stahování vytěeného dřeva, jeho tu bylo kolem plno.

Po ní se pustili volnou chůzí, téměř procházkovou, aby nevzbudili podezření, a vyli z lesa. Odtud zbýval necelý kilometr ke hřbitovu, leícímu osaměle mezi dvěma vesnicemi. Za jeho zadní zdí, odvrácenou od cesty, nechali stát vůz.

Taku s penězi poloili do zavazadlového prostoru pod připravenou deku. Ruksak se samopalem si Herovič nechal na zadním sedadle.

Přezuli se z gumových holínek, z obleků rychle stáhli

montérky, sbalili kulichy a ály, ve upravili do balíku a omotali drátem.

Kostýmy u nebudeme potřebovat,” přeruil mluvení Herovič, popadl balík a el jej zahrabat do hromady tlejících zbytků kytic, věnců a shrabaného listí za hřbitovní zdi. Teprve potom si oba stáhli z rukou jemné tmavé rukavice.

Na silnici cestou od hřbitova nepotkali nikoho. Ani vůz či motocykl, ani chodce. To je potěilo. Nebuil pohlédl na hodinky. Uvaoval, e jsou dvě časové monosti, kdy bude na Bezpečnost oznámeno přepadeni. Optimálně by to mohlo být tak po dvaceti minutách, a to jedině za předpokladu, e trojice bude mlt těstí a zastaví nějaký automobil, který aspoň jednoho z nich zaveze do Radimovic. V druhém případě musejí urazit čtyři kilometry pěky, co nedokái dřív ne za hodinu. Teprve potom mohou zavolat z JZD a ohlásit, co se stalo.

V odhadu této varianty se Nebuil nemýlil.

edesát minut mu stačilo, aby dojel k mostu pod mělnickým zámkem.

Nebuil s jistotou přejel úzký most a vedl vůz do mírného kopce k autobusovému nádraí.

Byl čas k domluvě, nebo po deseti minutách se měli vydat na návrat do Prahy oddělené.

Na Nebuila padla po přestálém napětí únava. S Herovičem se cítil bezpečný, ale v osamoceni nejistý.

Udělají vechno, aby nás dostali,” podotkl.

Herovič se pobaveně usmál.

To si myslím.”

Volnou rukou přátelsky objal Nebuila kolem ramen.

Neboj se, Oto. Máme náskok.”

Co jsem ti chtěl říct. Na ten futrál nesáhnu, dokud ho spolu neotevřeme a prachy nespočítáme.”

To u jsme sl řekli,” poznamenal sue Herovič. A pak dodal: Jsi zbytečně nervózni. Prachy jsou nae a doufám, e se večer ukáe, jak jsme bohatý.”

O tom jsme přeci celý ty tři měsíce nepochybovali,” ujistil svého společníka Nebuil.

Herovičův obličej se rozzářil.

Vf, e jsme vlastně hnusný padoui, Oto? Tady mi zastav.”

Nebuil pokrčil rameny a začal zpomalovat. Zabrzdil u chodníku. Podíval se na hodinky. Bylo 11.20. Autobus z Mělníka do Prahy odjídí v 11.45.

Ten kousek k autobusu dojdu radi pěky,” řekl

Herovič a sáhl po ruksaku, v něm měl sloený samopal, obalený ručníkem. Hodil si je] přes rameno.

Take mě čekej kolem sedmý večer, Oto.”

Jasný, Vildo.” Nebuil poloil ruce na volant. Kdyby ti ale náhodou do toho něco vlezlo, tak zavolej!”

Herovlč zvedl ruku na pozdrav, čau, Oto!”

Pak zabočil doprava, minul výstavbu panelových domů a spěchal na stanici autobusu, kde čekal jetě dobrých deset minut. Nael si vzadu volné sedadlo. Autobus byl přetopený. Nechtěl se ale svlékat. Pouze si rozepnul bundu. Ruksak poloil na kolena. Bylo přesně 11.45, kdy se autobus rozjel. Herovlč se díval z okna, netrpělivě čekal, zda se na výpadovce z města neobjeví hlídkový vůz VB. Uvaoval, co by udělal, kdyby hlfdkařl autobus zastavili a provedli kontrolu cestujících. Vrazil by ruksak se zbraní hluboko pod sedadlo a nehlásil by se k němu, napadlo ho v první chvíli. Kdo by mu dokázal, e je jeho? Rozhlédl se po spolucestujících. Kadý z nich má nějakou taku a sotva si vimli, s čím nastupoval, utěoval se. Kdy vystupoval v Praze na Florenci, oddechl si. ádná kontrola nepřila.

Kolem třinácté hodiny seděl jeho společník Ota Nebuil v zubařském křesle na středisku a doktorka Vintrová mu dokončovala oetření stoličky.

Ani to nebolelo,” prohodil a vzhlédl k mladé lékařce. Na jejích očích bylo něco zvlátního. Nebuil si uvědomil, e se marně do nich pokouel zadívat, nepronikl dál ne k jejím hnědým terčům. Trochu ho to znervózňovalo. Začal se omlouvat:

Vy se asi na mě zlobíte, paní doktorko, e jsem přiel pozdě. Ale znáte, jak to chodí u nás na stavbě. Vy si mě objednáte na desátou, já mám dobrou vůli, jene člověk míní a éfstvo mění. Přítě se určité polepím.”

To bych prosila,” ozvala se starí zdravotní sestra chladným hlasem a dál hledala něco v poznámkách. Teprve po chvíli řekla: Přítě přijdete devětadvacátého března. A raději ve dvanáct, a tu máme pořádek.”

Take zase za čtrnáct dní?”

Ano.”

Poděkoval, proel čekárnou a vypadl na ulici.

Pronásledoval ho neodbytný pocit, e lékařka i ta ambulantní sestra ho z čehosi podezírají. Vzápětí se tomu v duchu zasmál. Z čeho by jej mohly podezírat? Maximálně z toho, e se ulil o hodinu déle z práce.

O tvář se mu opřel chladný vítr.

Podvědomě se rozhlédl oběma směry.

Zase ten pocit, jakoby ho někdo měl sledovat nebo dokonce hledat.

Jsi zbytečně nervózní, slyel znovu Herovlčův hlas, ne se v Mělníce rozdělili, aby podle plánu pokračovali kadý jinou cestou.

Po příjezdu do Prahy zaparkoval na hlídaném parkoviti v uzavřeném prostoru u odbavovací haly Hlavního nádraí. V podzemním stanoviti taxíkářů stála řada volných, nasedl do prvního a odjel na středisko Obvodního ústavu národního zdraví, na zubní oddělení.

Taku s dopolední kořistí nechal v zavazadlovém prostoru. Navečer po setmění vůz vyzvedne, zaveze Jej na obvyklé místo a peníze odnese domů.

Teprve teď ho napadlo, co kdyby mu auto někdo odcizil. Stává se to i na střeených parkovitích.

A zloděj by okradl zlodějel

To by byla paráda. Jene kdo by měl zájem o jeho otlučenou unku. Ani ojeté pneumatiky by nestály někomu za odmontování.

S tímto ulehčeným vědomím proel ulicí, ve Stánku naproti refýi si koupil dvoje noviny, po deseti minutách nasedl do tramvaje a zcela uklidněn se pustil do čteni.

Krátce před druhou hodinou se u pohyboval po baráku na stavbě.

Nikdo si ho moc nevímal.

A na Helenu částkovou.

Kdy ji uviděl, vytáhl z kapsy sloený kapesník a drel si ho okázale na tváři, s přísluně bolestínským výrazem.

Byl přece u zubařky.

xxx

Po poledni padla na oputěnou krajinu vlezlá a nepříjemná mlha, jaké přicházívají na začátku předjařl.

V té době hajný Jan Kostelník se svým loveckým psem, tenkou Astou končil obchůzku. Měl za sebou dlouhou cestu. Obcházel krmelce a sepisoval zimou napáchané kody na porostu. Docela se těil na teplé Jídlo.

Zbývalo mu projít průsek nad potokem Blaákem a potom u zbývaly k hájovně sotva dva kilometry.

V místech nad svahem náhle Asta zavětřila a zůstala stát. Vzápětí se rozběhla k hustému mlází. Kostelník ji následoval. Sotva se protáhl houtinou, spatřil tmavomodrého igulíka.

Musel se sem dostat po traktorové cestě, napadlo v první chvíli hajného. Ale co tu hledá?

Přistoupil blí. Vozidlo vypadalo oputěně. Pak spatřil nápis na dveřích vozu. JZD Radlmovice.

Sáhl na kliku. Dveře nebyly zamčeny. Otevřel Je. Spatřil kličky, zasunuté ve spínací skřínce. Na podlaze pod volantem uviděl stopy bláta. Chvíli se nerozhodně rozhlíel kolem, zda se někdo neobjeví. Pak dvířka přibouchl a v předtue něčeho nepříjemného vyrazil k hájovně.

Ani se nepřezul, nesundal čepici a zamířil v předsíni rovnou k telefonu.

Uslyel z kuchyně manelku.

Oznámil JI, e potřebuje rychle něco vyřídit a začal vytáčet číslo. Znal je zpaměti. Stejně dlouho, jako znal předsedu radimovického drustva Bertika.

Předseda v kanceláři nebyl. Telefon vzal někdo cizí. Kostelník mu stručně vysvětlil, proč volá a zmínil se i o místě nálezu radlmovického lgulíka.

Soudruhu, prosím vás, počkejte na nás. Za chvilku přijedeme,” ozvalo se na opačném konci aparátu.

A kdo jako přijede?”

Bezpečnost.”

Kdy přijela k hájovně okresní výjezdovka, měla v závěsu volhu náčelníka okresní správy, v ni seděl vedle náčelníka i major Tománek z Prahy. Těké trestné činy, jakým byla loupe ozbrojenými pachateli, spadají do působnosti kraje. Avak major Tománek ze zkuenosti věděl, e vyetřovat je bez součinnosti s okresem prostě nejde.

Kostelník se posadil vedle řidiče výjezdovky, aby ho vedl do místa nálezu.

Po klopotné Jízdě, při ní dostávaly na lesní cestě tlumiče vozidel zabrat, dorazili k jediné stopě, kterou pachatelé zůstavili.

Tým výjezdovky se pustli do práce, včetně psovoda s německým ovčákem. Jejich pozornosti nemělo uniknout nic, co by mohlo znamenat stopu nebo důkaz. Věděli stejně jako vyetřovatel, e ohledáni místa nálezu se nedá odbýt a úkony při něm provedené bývají neopakovatelné.

Technik se pustil do prohlídky lgulíka. Z vnějí i vnitřní strany vozidla zajioval daktyloskopické stopy, ádné místo neulo stříbřitému argentorátu, který pomůe objevit I ty na pohled neviditelné, latentnl otisky prstů a dlani. Vechny půjdou co nejrychleji na odborné zhodnoceni.

Ty otisky se zdají upotřebitelné,” prohodil technik, co znamenalo, e mají potřebný počet klasifikačních znaků.

Nechci sejčkovat,” obrátil se okresní náčelní Zejda na majora Tománka, ale mám dojem, e větina daktylek bude patřit řidiči jézédé a jeho pasaérům. Ty banditi prý to dělali v rukavicích.”

Určitá naděje by tu přece jen mohla být,” odvětil Tománek. Vdy ví, Pepo, e kadej pachatel při sebevětí opatrnosti udělá chybu. Zvlá, kdy jedná ve spěchu.”

A ukončíme ohledání, vypracujeme podrobnějí zprávu,’; řek! major Zejda. Znali se s majorem Tománkem jetě z dob, kdy oba působili jako mladí důstojníci Bezpečnosti na jednom obvodě v Praze.

Mezitím se do terénu rozela operativní skupina, přivolaná náčelníkem okresní správy. Místo nálezu odcizeného vozidla bylo po místě činu, které u bylo propátráno, tím dalím, z čeho museli kriminalisté vycházet. Postupné je prohledáváno celé okolí, dotazováni obyvatelé samot, zda nespatřili pohyb dvou nebo jedné osoby. Pachatelé se mohli po činu rozdělit.

Technik výjezdové skupiny pracuje uvnitř a kolem vozidla radimovického drustva rychle a precizně. Na zajitěných stopách, jim se vpravdě říkává němí svědci, závisí značným dílem stanovení vyetřovacích verzi a často i zaměření celého dalího pátrání.

První výsledek není potěující. Psovod se vrací s konstatováním, e trasologické stopy dvojice chodců, odlité hned na počátku ohledání v těsné blízkosti vozidla, se ztratily v potoce Blaáku. Dvojice musela dojít potokem a k můstku a odtud vylézt na rozjeděnou lesní cestu, plnou těrku, kde u při sebedůkladnějím revírování sluební pes stopu nechytil.

Starej si přál, abych mu podal okamitě Informaci, jak to vypadá,” řekl Tománek svému kolegovi Zejdovi.

Dobrý. Zajedem spolu do Radimovic. Já zavolám naim technikům, aby toho igula odtáhli na důkladnou prohlídku. Zjistit stav paliva v nádri, aby se dalo odhadnout, kolik toho ujeli od místa činu. A vzít důkladně jetě jednou sedadla, dát pod mikroskop kadý smítko.”

Před čtvrtou hodinou odpoledne seděl major Tománek opět u svého pracovního stolu v Praze. Před sebou náčrt hláení pro náčelníka a návrh textu pro mimořádnou pátrací relaci do televize, kterou předloí náčelníkovi ke schválení. I kdy popis pachatelů zatím mnoho neříkal,

spoléhal major na účinek televizní obrazovky. V kadé okolní vesnicí kolem Radimovic, kde lidé pracují, čekávají na zastávkách autobusů, chodí do prodejen. Nemusí jim uniknout přítomnost osob, nápadných tím, e se tu obvykle nevyskytují.

Ale zájem se vzbudí i v celém okrese, kde lze počítat na sto procent s pohybem pachatelů, pokud přijeli odjinud a unikli po činu jinam.

Znovu pohlédl na speciální mapu, kde sl zakreslil místo činu a místo nálezu odcizeného vozidla. Uvaoval o moných trasách, kudy pachatelé přili a zase odeli. Podle majorova předpokladu se pohybovali v okolí zájmového prostoru vlastním dopravním prostředkem. Museli ho ukrýt nebo postavit na skrytém místé.

Venku se nečekaně setmělo, postupující mlha padla i na Prahu. Major Tománek vstal a el rozsvítit.

Zastavil se na chvílí u okna.

To býval jeho zvyk, kdykoliv se potřeboval co nejvíce soustředit. Postát a pozorovat staré střechy domů, na které se díval u hezkých pár let, kdy jej sluební ustanovení přivedlo do této kanceláře.

Byl mení postavy, měl kulatou tvář a s brýlemi na nose mohl připomínat spí středokolského kantora ne kriminalistu. V ivotě ho také nenapadlo, e bude jednou stíhat zločince. Původně vystudoval střední elektrotechnickou průmyslovku. Po maturitě nastoupil vojenskou základní slubu k leteckému zabezpečovacímu útvaru. Byl vybrán do koly pro důstojníky v záloze a jako výtečník v hodnosti četaře absolventa se stal velitelem radiotechnické čety. Před koncem vojenské základní sluby dostal nabídku, aby vstoupil do Sboru národní bezpečnosti, k některé z jeho technických sloek. Projevil zájem o obor, jen ho přitahoval mnohem víc. Kriminalistika. Opět následovala kola a po ní nastoupil na místním oddělení VB, aby začal uplatňovat v praxi, čemu se naučil teoreticky. Získával první zkuenosti. Tady přiel ke vemu, co běná bezpečnostní práce denně přináí. Od krádeí a bytových vloupaček po rvačky, výtrnictví a ublíení na zdraví. ivot běel dál, časem se Tománek vypracoval pílí a houevnatostí na dobrého kriminalistu. Přeel na obvod, kde se specializoval na násilnou trestnou činnost a po absolvování Vysoké koly SNB nastoupil na Město …

Musím zavolat do Radimovic Luboe Kosmu, jak na tom je řekl si.

Marta Křivánková seděla nepřítomně za stolem. Sok, který proila po návratu řidiče Peka, opadl a vystřídala je) nezvyklá apatie. Najednou litovala, e zůstává pořád sama. Proč se vlastně neprovdala? Komu se teď můe svěřit se svými pocity? Měla si přece jenom najit místo v Praze. Tam by bylo vlc příleitosti seznámit se a najit sl vhodného partnera.

Vytáhla z kabelky zrcátko a kartáčem si pročísla vlasy. Vzpomněla si na Nebuila. Vzít si Otu? Ale byl by to pro nl vhodný člověk pro manelství? A vzal by sl ji vůbec?

Vtom se ozvalo rázné zaklepáni.

Neochotně zavřela kabelku, trochu rychleji, ne chtěla.

Dále!” řekla.

Příchozí vstoupil do kanceláře vedoucí účetní drustva.

Dobré odpoledne. Nadporučík Kosma. Bezpečnost.”

Oba v té chvíli věděli, e mnoho dobrého jim odpoledne zatím nepřineslo.

Křivánková,” hlesla a podívala se po Kosmovl otráveným pohledem, ani mu podala ruku. Dala průchod výrazu, který měl Kosmovl napovědět, e jl nepříjemná událost vzala vekerou náladu a jetě dlouho jl bude komplikovat ivot.

Kosma mlčel.

Posaďte se, soudruhu,” řekla konečně.

Rád bych se vás zeptal na pár věcí, kdy dovolíte?”

Co mám s váma dělat,” přinutila se k úsměvu. A pak dodala: Vechno o manipulaci s penězi snad u víte od předsedy.” Opět se odmlčela. Ale kdy to povaujete za nezbytné…?’*

Jinak bych vás neobtěoval.”

Víte, mám u toho za dneek dost… A kdy si pomyslím, co mě jetě kvůli výplatám čeká,” povzdychla

si.

Vynasnaím se být stručný. Předevím bych od vás rád slyel, jaký je vá názor na pana Jankovského.”

Na Karla?” zarazila se. Vy sl snad myslíte?”

Nic sl nemyslíme,” pousmál se. Zatím se jen ptáme.”

Můj známý to není,” ujistila nadporučíka.

Slyel jsem, e se rád napije.”

To je moný,” zkoumavě se na Kosmu podívala. Doma mu to moc neklape. Ta jeho mu prý chodí za muskýma. Mají dvě děti. Ale pokud vlm, Karel se o rodinu stará.”

Jistě nepije sám, má kamarády. Nevíte o tom něco? S kým se stýká?”

To nevím, řekla a nelhala. Já do hospody nechodím.”

Přehlédl její ironickou poznámku a pokračoval:

A co řidič Peek?”

Je to vdovec. Solidní človék. Zlob! ho občas aludek. To je oférská nemoc. Nepije ani nekouří. A bydli u své matky.”

To jetě neznamená, e se s nikým jiným nestýká.”

Ale asi jo. Plká, e chodí v sobotu a v neděli na karty. To vám tu poví kadý, nae vesnice není tak velká, soudruhu nadporučíku,” slabě se usmála. Tady se o kadém vechno ví.

Taky ho to napadlo. Lidé na sebe mnohé vědí, ale neradi o tom mluví před Bezpečnosti.

Kolik tu máte hospod?” zeptal se, ani nad otázkou uvaoval. Bylo to spí proto, aby získal čas.

Dvě. A pak jetě jednu slunou restauraci. Opravdu na úrovni. Občas tam chodím na oběd, jestli vás to zajímá,” dodala.

A co lidé z Prahy? Jezdí k vám často?

Často a dost rádi. Máme dobře prosperujíc! drustvo. Kdy nepřijede kontrola z okresu, tak jsou tu z kraje, a kdy tu nejsou z kraje, tak přijede za předsedou nějaký hygienik nebo odborník z Prahy, jak říkám, dveře s návtěvama se u nás často ani netrhnou.”

Kosma se nad její poslední poznámkou nepatrně zamračil. Jak se ukázalo, byl průchod informaci dost iroký. Rada lidi mohla při opatrném jednáni zcela bez problémů zjistit, jak celá machinace s převozem peněz z banky probíhá.

Odbočil a zeptal se Křivánkové, jaký je její názor na členy představenstva drustva. Ptal se i na agronoma. Ale nic zajímavého se nedověděl.

A jak se tu ije vám?” zeptal se po chvíli téměř přátelsky. Pokud vím, bydlela jste a do maturity v Praze.”

ije, ije,” povzdychla si. Neřekla bych, e mi tu něco chybí.” Na okamik se odmlčela. Mám tu vechno, co potřebuju. Sluné bydlení, dokonce pohodlné, protoe to mám jen kousek do práce. A plat není nejhorl. Vlastně mi nic neschází.”

Ani mu?”

Cekala jsem, e se na to zeptáte.” Zvedla k nadporučíkovi oči. Měla jsem vánou známost. Chtěli jsme se vzít, ale můj snoubenec zemřel.”

Mlčel.

Ale to neznamená, e se jednou nevdám,” podotkla.

Z jejího hlasu zazněla trocha smutku, pomyslel si Kosma. Pak poznamenal:

Do Prahy to odtud není daleko. Pokud jste majitelkou vozu.”

Vůz nemám. A ani po něm netouím.”

Copak nemáte ani ádné blízké přátele?” zeptal se.

Okamik se na něj pozorně zadívala.

Z čeho mě podezříváte, soudruhu nadporučíku? e jsem někomu něco vyvanila? Nemějte obav, já se o své práci s nikým nebavím.”

Já vás přeci z ničeho nepodezřívám, slečno Křivánková,” pokračoval klidně Kosma. Jen se ptám.”

Ach tak,” prohodila pochybovačně. Není to tedy výslech?”

Kdybych vás vyslýchal,” vysvětlil ji Kosma, předvolal bych vás jako svědkyni.

Pochopte, jsem z toho veho dost vynervovaná,” vzdychla. Měl jste vidět, co se tu odehrálo, kdy si lidi chodili ve dvě hodiny pro výplatu a vraceli se domů s prázdnou. Některé enské se rozčilovaly, proč nemáme v pokladně rezervní peníze. Asi si to představuji tak, e má Várka v trezoru jetě jeden milión a stačí jen pro něj sáhnout.”

Věrka  to je pokladní?”

Ano, Věra Faldynová.”

Co mi o ní povité?”

Chvilku přemýlela, do odpovědi se ji moc nechtělo. Ono to taky není jednoduché, uznával nadporučík, má-li enská povídat o enské, navíc o kolegyni, a notabene do ucha vyetřovateli Bezpečnosti.

Jak bych vám to řekla  Věra je ve svým oboru perfektní, my jí říkáme chodící kompjútr. V práci se snáíme dobře. Ale rády se nemáme.”

Děkuji za upřímnost,” usmál se Kosma koutky úst. Nebudu vás déle obtěovat.”

Vůbec jste mě neobtěoval,” ubezpečovala hubeného dlouhána. Musela si objektivně přiznat, e na ni nepůsobil nesympaticky.

Nevylučuji monost, e se s vámi jetě setkám, kdybychom něco potřebovali. V kadém případě  zde je moje číslo do kanceláře. To zase pro případ, e byste si náhodou vy vzpomněla na cokoliv, o čem byste se domnívala, e to má souvislost s loupeí.”

Vstal a mírné se uklonil. Děkuji vám, slečno Křivánková.”

U můu jít domů? vstala také od stolu.

Samozřejmě.”

xxx

Nejdříve se odsunul kryt kukátka ve dveřích.

Kdo je?” ozval se enský hlas.

My jsme z Bezpečnosti, paní Faldynová.”

Oko zevnitř bytu si je chvíli prohlíelo, ne zařinčel zajiovací řetízek a klíč se s cvaknutím dvakrát otočil v zámku, uzavřeném na dva západy. Teprve pak se otevřely dveře.

eně, stojící před Kosmou a Vávrou, mohlo být třicet, ale také o deset let víc.

Nadporučík Kosma,” představil se vyetřovatel a rozevřel před pokladní drustva sluební průkaz.

Nezlobte se, soudruzi,” začala se omlouvat. Já jsem po tom dneku pořád vystraená. Proto jsem se tak zabarikádovala.”

Měla tmavokatanové vlasy, moderně zastřiené, tíhlou postavu, na sobě elastickou teplákovou soupravu. V poněkud pohublém obličeji se jevily stopy přestálé úzkosti.

Na kriminalisty učinila v první chvíli spí dojem městské eny ne pracovnice zemědělského drustva.

Teď se u nemusíte bát,” pohlédl na ni povzbudivě Kosma. Potřebujeme s vámi mluvit. Nechtěli jsme hned a raději počkali, a se z toho úleku vzpamatujete a uklidníte.”

Mohu vás pozvat dál nebo s vámi mám jit k nám do kanceláře?”

Nám je to jedno. Kde se budete cítit lip,” řekl nadporučík.

Nejlíp bych se cítila, kdyby se to vůbec nestalo,” pokusila se o chabý úsměv. Prosím, soudruzi,” pokynula do předsíně.

Vstoupili a oba se jako na povel shýbli. Kosma vyklouzl z mokasín a Vávra poněkud úporněji z polobotek.

To jste nemuseli,” zvolala Faldynová, ale v duchu kvitovala jejich ohleduplnost. Pohotově vylovila ze skřínky pod věákem dva páry domácích trepek, zřejmé slouících návtěvám.

Čekaným i nečekaným, jako byla tato.

Děkujeme, paní Faldynová. Pantofle s sebou do sluby bohuel nenosíme,” zavtipkoval Vávra, aby navodil důvěrnou atmosféru.

Zavedla je do obýváku.

Kafe byste sl dali?”

Protoe neodpověděli, povaovala jejich mlčení za souhlas. Odběhla do kuchyně a za chvíli uslyeli vrčeni elektrického mlýnku na kávu.

Rozhlíeli se po moderně a vkusně zařízeném interiéru, který svědčil o tom, e rozdíl mezi bydlením na praském sídliti a v radimovických bytovkách je asi jedině v tom, e zdejí obyvatelé dýchají čistí vzduch.

Na ten dneek nezapomenu, co iva budu,” pronesla upřímně, kdy před ně postavila dva álky ladného tvaru na talířcích s pozlaceným okrajem. Sama sl kávu neudělala.

To vám rádi věříme, pani Faldynová,” přikývl Kosm

,,Já myslel manelovi.”

To vám rádi věříme, pani Faldynová,” přikývl Kosma, míchaje ličkou nápoj, Jeho vůně dokazovala, e není nad aróma čerstvě umletých zrnek.

Ke vemu tu hrůzu člověk schytá, kdy je zrovna sám. Holku mám na kole v přírodě v Jlzerkách, manel dostal kříkový lázně po operaci plotýnek a je u druhý týden v Teplicích.”

Ono to je přece jen lepi, e jste momentálně sama,” utěoval ji Kosma. Takhle Je aspoň vae rodina uetřena zbytečného nervování.”

Kadý nervováni je zbytečný,” dodal Vávra.

Vám se to řekne, zbytečné nervováni. Jak nemám být vynervovaná, kdy taky nesu hmotnou odpovědnost za ty peníze!” téměř vykřikla.

Počkejte,” zdvihl dlaň Kosma. Za normálních okolnosti ano. Myslím, kdybyste je například z nedbalosti ztratila.” Nechtěl říci, anebo kdybyste je zpronevěřila, aby ji přfpadně neurazil.

Kolik toho asi bylo?” nadhodil Vávra, ačkoliv sumu znali od předsedy drustva.

Soudruhu, v nai práci ádné asi neplatí,” zdůraznila pokladní. Přesně osm set padesát tisíc a edesát korun. Jestli chcete, mohu vám vyčíslit i počet kusů bankovek.”

Vy si to pamatujete?”

Jistěe. Vdy jsem přece vyplňovala výčetku.”

Ani si to uvědomila, sama navodila rozhovor tlm směrem, kam jej chtěli vést. Potřebovali se od nl dovědět co nejvíce podrobností, ani by JI přitom dávali příli najevo, e jde o předběný výslech. Proto si podporučík zatím ani nevytáhl svůj poznámkový blok. Oba z praxe věděli, jak cenná je spontánní výpověď svědka v co nejkratl době po události, člm později, tlm vlc detailů z lidské paměti ustoupl do pozadí.

Výčetku?” zeptal se zvědavě Kosma, nebo se s tímto pojmem dosud nesetkal. Prosím vás, vysvětlete dvěma pokladním laikům, o co jde a jak to vypadá.”

No to je prostě formulář Státní banky československé, který předkládáme na poadovaný počet kusů bankovek i kovových peněz,” dostala se do svého ivlu Faldynová, polichocena tím, e byla vyzvána, aby poučila kriminalisty. Můeme zajit do mé kanceláře a já vám blok s výčetkami ukáu.”

Stačí, kdy nám to řeknete,” ujistil ji Kosma, nebo v této chvíli záleelo vlc na tom, aby Faldynová pokračovala uvolněně v toku mluvy, který můe vyplavit na povrch i maličkosti, zdánlivě bezvýznamné, je vak nezbytně dotvářejí celkový pohled na mozaiku .případu Radimovlce.

Výčetka má asi velikost pohlednice, postavené na výku. Jsou v nl odshora dolů řádky a kolonky,” naznačovala prstem na stole. Ty řádky musím předtím, ne jedu do banky, vyplnit. Kolonky jsou předtitěné v jednotlivých hodnotách od tisíce korun do Jednoho haléře. Předevčírem jsem vypsala, e poaduji pět set tisícikorun, čtyři sta pětistovek, tisíc stokorun, tisíc padesátikorun a est desetikorun. V kadé řádce jsem rozepsala jednotlivé součty hodnot a dole pak úhrnný součet osm set padesát tisíc edesát korun. Doplnila datum, razítko a telefon drustva.”

A vá podpis,” chtěl připomenout Vávra.

Ne, výčetku nepodepisuji.”

Aha,” přejel si dlani po tváři podporučík, ale převzetí peněz ano?”

Samozřejmě. Na rubu eku.”

Mějte s námi strpení, pani Faldynová,” usmál se omluvně Kosma. Abychom se nějak dostali do obrazu  vy jste vyzvedávala peníze na ek?”

Ano, platební operace přes banku jinak ne ekem neprovádíme. Vyplnila jsem ek na uvedenou částku a podepsal jej soudruh předseda drustva. Jedině on nebo jeho zástupce mají podpisové právo.”

Převzetí hotových peněz v bance jste provedla sama?”

Nikdo jiný k tomu nemá oprávněni. Pouze já jako pokladní.”

A co kdy jste na dovolené? Anebo náhle onemocníte?”

V tom případě mne můe zastupovat osoba, zvlá k tomu zplnomocněná předsedou drustva.”

Třeba soudruka Křivánková?”

Zakroutila hlavou. Jako hlavní účetní asi sotva.”

Peníze jste sl při vyzvednutí přepočítala?”

Vyfasovala Jsem je jako jindy. V přepáskovaných balíčcích po sto kusech. Pét balíčků tisícovek, čtyři pětistykorunové a tak dát. Celkem devětatřicet napásko-vaných balíčků. Jednu padesátikorunu a jednu desetikorunu zvlá.”

Take jednotlivé jste bankovky nepřepočltávala?”

Jak bych mohla, na to není čas. Ty pásky jsou předtitěny celkovou cifrou, orazítkovány bankou včetně data a podepsány dvěma pracovníky banky, kteří počet kusů v balíčku překontrolovali. Zatím se nám nestalo, e by dolo z jejich strany k chybě v počítání.”

Take vy Jste sama převzala celou hotovost.”

Ano. Uloila jsem balíčky do bezpečnostní kabely, zamkla zámeček, klíček si vzala k sobě. Pak Jsem si připnula na zápěstí řemínek s drátem, který vede do kabely k poplanému zařízení. Kdyby mi někdo vyrval taku z ruky, vytrhne i ten drát a poplaňák začne Ječet.”

Jak byla ta kabela velká?”

Jako střední nákupní taka ze zelené koenky. Klíček od zámku jsem odevzdala předsedovi, teď u ml není nic piatný,” povzdechla.

Kdy se k vám připojil vá doprovod?”

Hned. Jak jsem opustila přepáku.”

Take neviděli, kolik peněz Jste vyzvedla?”

To ani nemohli.”

A věděli, kolik vezete?”

Jezdí se mnou pokadé, je to pro ně i pro mě běná záleitost. Vůbec jsme o tom nemluvili. Pochopitelně vědí, e pří výplatách nevozím málo.”

V autě Jste seděla vzadu?”

Vdycky sedávám na zadních sedadlech.”

Za řidičem?”

Dneska jsem seděla za spolujezdcem, za Karlem a kabelu jsem měla leet na sedadle vedle sebe.”

Čili jste seděla napravo. Kterého z těch chlapů jste uviděla nejdřív?”

Svratila čelo a po chvilce soustředěného vzpomínání odpověděla s jistotou: Toho, co přiskočil k panu Pekovi a mířil na něj. Toho druhého jsem si vimla, a kdy se objevil za oknem vedle Karla Jankovského.”

Měl také zbraň?”

Něco drel rukou v kapse, asi revolver. Aspoň si myslím.”

Který z nich vzal kabelu s penězi?”

Ten meni, co stál napravo od auta.”

Paní Faldynová, tenhle moment je pro nás dosti důleitý. Kdybyste se pokusila vybavit si v paměti celý děj vteřinu po vteřině, asi jako kdy se díváte na zpomalený film. Jestli mi rozumíte.”

Přikývla. Opřela si hlavu do dlani a zamyslela se. Ani si nevímala toho, e si Vávra rozevřel blok a připravil propisovačku.

Pravou ruku drel v kapse montérek a něčím, co v nl měl, na mě mířil. Druhou rukou mi ukázal, a vystoupím.”

Faldynová prudce mávla pai zdola nahoru, aby znázornila pachatelovo gesto. Měl na ruce černou koenou rukavici a přes celý obličej přetaenou kuklu, jenom mu byly vidět oči. Opravdu vypadal jako gangster.”

Jakou barvu měla ta kukla?” zeptal se Vávra.

Rozhodně tmavou, ale úplně černou ne. Byla to kukla, upletená z vlny, jakou si navlékají lyaři, kdy je vánice.”

Pan Jankovský v té chvíli seděl před vámi na sedadle,” chtěl vědět Kosma.

Ne, u stál venku. Vytáhla jsem zástrčku ve dveřích, takový ten čudllk nahoře, lo ml to dost těko, prsty se mi přitom chvěly, jak jsem byla rozčilená. Kdy jsem otevřela a vylezla, kolena se mi strachem podlomila. Děsila jsem se, aby nezačali střílet.”

Kabelu jste při tom měla v ruce?”

Tu jsem nepustila. Svírala jsem křečovitě ucha taky v dlani. Křikl na mě, to sl přesně pamatuji: ,Ten obojek sundat a vechno sem!’ Rozepnula jsem řemínek, popadl jej i s drátem a kabelou a potěkal ji, aby se přesvědčil, jestli je plná. Pak mě chytil za rameno a popostrčil k Jankovskému. Jeho kumpán, co stál na opačné straně auta, začal nepříčetně řvát, e máme jit domů a běda, kdyby se někdo z nás ohlédl, e z nás nadělá řeeta. V první chvíli jsem skoro utíkala, ale pak mě museli Peek s Karlem podpírat. Padla na mě Jakási slabost. Klopýtala jsem a chvílema i snad brečela. Z tý hrůzy, jak na mě málem sáhla smrt a e mohla Vlastička zůstat bez mámy. Na drustvo jsem dola jako v mátohách.”

Bylo vidět, e ji oivená vzpomínka silně vzruila a nemělo by význam předběný výslech dále prodluovat.

Pani Faldynová, to nám pro dneek stačí,” řekl mírným hlasem Kosma. Jetě vás pozveme k nám, abyste tohle vechno zopakovala Jako svědkyně do protokolu.”

Soudruzi, prosím vás, a co se mnou bude dál, kdy ml sebrali ty peníze?”

Co by bylo. Zítra půjdete do práce. Pokud z vaí předběné výpovědi vyplývá, povinnosti pokladní jste neporuila. Zajistit náhradní výplatu je věcí představenstva drustva. No a naí věcí je dopadnout pachatele pokud mono i s penězi. Kdybyste nám v tom chtěla pomoci, budeme vděčni za cokoliv, na co si dodatečně vzpomenete. Nemusí se to týkat přímo dnení události. Ale třeba vás napadne, e by to s ní mohlo souviset.”

Ano, chápu,” pousmála se.

Lze důvodně předpokládat, e pachatelé se na celou věc důkladně připravili. Mohli mít i dalí společníky. Určitě se seznámili nebo je někdo seznámil se způsobem, jakým peníze převáíte. Není vyloučeno, e u vás někdy předtím nenápadně sledovali. Vímali si lidí z nejbliího okruhu vaeho pracovitě. Proto myslím, e by nebylo marné, kdybyste si tohle vechno nechala v klidu projít hlavou,” poučil ji Kosma. A přijdete-li na něco, ozvěte se. Budeme rádi.”

Pokusím se, i kdy nemohu nic slíbit.”

Zvedli se od stolu.

Děkujeme za kávu, byla výtečná,” pravil Vávra a uznale pokýval hlavou.

A samozřejmě za vechno, co jste nám pověděla,” připojil Kosma.

xxx

Oto, pus televizi. A dej ji dost nahlas, a neslyí sousedi, kdyby to náhodou spustilo alarm,” ujal se Herovič řízení závěrečné operace dneního dne. Na její výsledek oba napjatě čekali.

Nebuil otočil knoflíkem a z nenového Orionu zazněla po chvíli rytmická hudba, pak se vynořila na obrazovce populární zpěvačka.

Děvče, dneska bysme tě mohli pozvat na takovej flám, o jakým se ti nesnilo,” klebil se Vilda.

Nebuil jej nevnímal, jeho vekerá pozornost se upírala k zelené tace, leící na stole.

Peníze znamenají vecko a nezáleí na tom, jak si je opatří, Oto,” meditoval Herovič a začal opatrné, centimetr po centimetru rozřezávat ostrým noem bok taky, aby neporuil drát poplaného zařízení. Kdy s tím byl hotov vytahoval se stejnou obezřetností balíček po balíčku a kladl je na stolní desku. Takhle jsme museli na achtě zacházet s trhavinou,” olízl si jazykem oschlé rty. Tohle je

sice jiný dávkováni, ale silu vyvine jako donarit. Kdy se správné pouije. Co je to nejdůleitějl.”

Nebuil jen roztrité přikývl a urovnával svazky bankovek podle barvy vedle sebe. Do bloku si opisoval jednotlivé cifry z červenobílých papírových pásek, značících úhrnnou hodnotu kadého z balíčků. Pak s bleskurychlou rutinou sečetl sloupec. Oběma směry. Zdola nahoru a odshora dolů.

Milión to není, Vildo. Osm set padesát tisíc edesát korun.”

Osm set padesát hadrů? Jenom?” vyprskl Herovič a bouchl Nebuila do zad. To snad pro dva dospělý skauty stačí.”

Vstal a přinesl z předsiné objemnou aktovku. Vyndal z nf láhev francouzského koňaku.

Tímto se ruí suchej zákon, kterej jsme si dobrovolné na dneek vyhlásili,” zadeklamoval. Dej sem nějaký skleničky.”

Nebuil vytáhl z bufetové přihrádky v knihovně dvě bachraté tenkosténné napoleonky, zbytek inventáře, který mu Alice milostivě ponechala.

Tenhle první lok jsme si dneska zaslouili, Vildo,” řekl, kdy se napili.

A začneme to přepočítávat,” plácl se do dlani Herovič.

Nejdřív musíme stáhnout z balíčků ty pásky a spálit. Na kadém je razítko banky a datum. To Je třeba okamitě zlikvidovat.”

Jasný, pane inenýre. Máte v bytě krb? Nebo aspoň zapalovač?”

Héro, Já to myslím váně. Ty peníze ale necháme, jak jsou odpočítané na hromádkách. Uetři nám to čas.”

Ty je nechce přepočítat?”

Lip ne banka to neuděláme. Akorát e na kadou tisícovku pětistovku, stovku a padesátikačku zbytečně přidáme otisky prstů.”

Zpěvačka v televizi náhle utichla.

Na obrazovce se objevil emblém kriminální sluby a ozvala se známá, znepokojující znělka.

Orgán federální kriminální ústředny, podplukovnlk v civilním obleku ádal posluchače, aby věnovali pozornost mimořádné pátrací relaci.

Nebuil s Herovičem a s nimi milióny diváků vyslechli sdělení, e dnes v dopoledních hodinách dolo na okrese Praha-Západ poblí obce Radimovice k loupenému přepadeni dvěma ozbrojenými pachateli. Oběti závaného

trestného činu se stali dva mui a jedna ena, kteří převáeli větí částku peněz, určených k výplatě pracovníků JZD Radimovice. Následoval popis pachatelů, přibliná výka, přibliné stáři a poznámka, e byli v době činu maskováni. Relace končila důraznou prosbou, aby kdokoliv, kdo v uvedené době a v okruhu místa činu spatřil podobnou dvojici nebo jakoukoliv podezřelou osobu, učinil neprodlené oznámeni nejblilmu útvaru Veřejné bezpečnosti nebo přímo federální kriminální ústředně. Na spodním okraji obrazovky současně naskočila telefonní čísla.

Nebuil poposedl nervózně na idli.

Otýne, neměl bych zavolat?”

Coe?”

Tu čínici z vinárny. Slíbil jsem jí, e jí dám vědět, a zase budu vystupovat v televizi. Snad tu pátračku budou reprízovat, tak a se podívá,” zavtipkoval Herovič, ale zaznělo to poněkud nuceně.

Vzal láhev koháku a nalil do poloviny napoleonek.

Tak na nae dalí úspěchy, tam někde v dáli, Otýne. A netvař se, hergot, jako kdyby ti uletěly včely. Ode dneka jse bohatej mu.

Z druhé sklenky Nebuil pouze usrkl.

S tím jsme museli počítat, e vyhlásej celostátní pátrání. Jene nevědí, po kom. No a my taky nebudeme ztrácet čas, Otýne.”

Nebuil, vyzbrojen dlouhými kancelářskými nůkami, přestřihoval papírové pásky a vytahoval je zpod hromádek odpočítaných bankovek, jak je podle výčetky vydala banka pokladní Faldynové. Pásky co nejvíce zmuchlal, poloil v kuchyni na velkou pánev a zapálil. Zuhelnatělé zbytky spláchl do klozetu.

Take ten aubyznys pro dva herce vynesl kadýmu z nás čtyři sta pětadvacet tisíc,” řekl Vilda, kdy usedli ke stolu. A teď, Otýne, úplně na rovinu. Jde do toho se mnou dál nebo ses rozhodl jinak?”

Ty mi nevěří?” zareagoval dotčeně Nebuil. Copak jsem někdy nejednal na rovinu?”

Nebuď nedůtklivej, sakra. Tohle,” kývl hlavou na stůl, je teprve první krok. Podařil se nám a to je důleitý. Já se tě jen ptal, jestli jde se mnou dál. Nedá se říct, e to bude procházka parkem. I kdy na ní bude hlídačů víc, ne v parku. A lápnout vedle by znamenalo, ví co. Můe si to jetě rozmyslet. V tom případě si nechá půlku těchhle peněz a já si tu svoji odnesu. Ale nejdřív mi dá ruku na to,

e je nezačne rozhazovat. To délá jen primitivní zloděj, kdy se chce dostat co nejdřív do lochu.”

Prosím tě, Héro, nech si to Skolení. Nic si rozmýlet nebudu.”

To jsem potřeboval slyet. A teď dál. Z tohohle balíku si vezmeme kadej pět tisíc. Na reijní výlohy, budeme je u sebe mít jako provozní hotovost. Odeber je z těch padesátikorun a stovek, čert nikdy nespí. V bance si mohl někdo vimnout nebo poznamenat číslo série na tisícovkách nebo pětistovkách.”

Nebuil si naslinil prst a začal odpočítávat bankovky. lo mu to rychle. Kdy skončil, přisunul před kadého z nich určenou částku.

Herovič mezitím dolil do sklenek koňak.

To je na počinek,” ukl sl s Nebuilem a Ota tentokrát dopil do dna.

Na ostatní prachy nesáhneme. Doufám, e souhlasí.”

Proč mě přezkuuje, Vildo?” zasmál se poprvé za večer Nebuil. Vdy jsme si to tak přece dohodli, ne? I kdy se ti přiznám, e jsem kalkuloval nejmíň s miliónem.” V duchu si vybavil, co mu svěřovala Křivánková. Copak asi teď dělá bývalá spoluačka, napadlo ho.

Zítra zavolám bráchovi, kdy přijede,” uvaoval nahlas Herovič. A taky tě s ním seznámím. Hned, jak se objeví.”

A kdy rozjede tu transakci s valutama?” zeptal se nedočkavě Nebuil.

To nepůjde ze dne na den, velkej veksl se nedá uspěchat. Nepůjdu za kováříčkem, ale za kovářem. Musím to s ním zmáknout na dentlmens argument. Na dohodu mezi dentlmeny. Bez svědků a bez podpisů, rozumí?”

A co s těma prachama?”

Zatím zůstanou u tebe. A domluvím ten veksl, tak si pro ně přijdu. Teď se porozhlídneme, kde je schováme.”

xxx

Nadporučík Lubo Kosma vstával po krátkém zazvonění budíku. Bylo přesně 4.50.

Vedle v pokojíku spal jeho dvanáctiletý syn a v lonici ena. Sám si ustlal v obýváku na gauči, nebo se vrátil domů krátce před půlnocí a nechtěl nikoho budit. Byl zvyklý pořádku. Nejdřív po sobě ustlal, pak zapnul v kuchyni vařič, nachystal si hrnek se sáčkem čaje a el se vysprchovat.

Čaj a dva koláče shltl u oholen a oblečen.

Kdy sedal za volant vozu, zaparkovaného před domem a selápl vydřenou spojku, cítil se naprosto svěl. Ale dobře věděl, e je to jenom zdáni. Na nic nemyslel. Vechno, o čem uvaoval a předevím poznatky, získané včerejím vyetřováním, si napsal drobným pečlivým písmem do bloku a ten měl zastrčený v kapse tmavoedého obleku.

Za rohem sídlitního bloku zahnul do dlouhé jednosměrné ulice, kde parkovala řada aut. Ulici říkal úniková. Umoňovala mu dostat se během deseti minut na Pankrác a odtud na dálnici.

Nemiloval rychlou jízdu. Spi ne na sebe myslel na druhé řidiče. Odpovídalo to jeho povaze. Bylo o něm mezi kolegy známo, e se neukvapuje a nic neuspěchává. Práci vyetřovatele vykonává pečlivě.

Porada u náčelníka byla svolána mimořádně na 6.00 ráno.

Major Karel Tománek ji zahájil tlm, e sdělil přítomným vechny informace o radimovickém případu, získané během posledních 24 hodin. Shrnul je ze svých poznámek a z jednotlivých zpráv a hláeni. U dlouhého konferenčního stolu pozorně naslouchalo devět pracovníků.

Major vedl odbor obecné kriminality se zkueným přehledem a na odborné úrovni. Za poslední čtyři roky se nestalo, e by závanějí případy zůstaly neobjasněny.

Na místě činu, kde dolo k přepadeni, byly zajitěny pouitelné stopy, konstatoval Tománek. Zanechala je dvojice osob, která přila ze silnice směrem k poli, kde stály brány. Tyté stopy vedou zpět k silnici, kdy pachatelé přináeli brány, aby je umístili na vozovku jako překáku. Podle předběného odhadu byli obuti do gumovek s profilovanou podevi. Zdá se, e totoné stopy se zjistily i u odstaveného igulíka. To musí potvrdit trasologická expertiza. Od potoka, kde ztratil nasazený sluební pes stopu, se mohli vzdálit několika směry.

Orientační plánek moného pohybu pachatelů máte před sebou,” řekl major. Operativní skupina okresní správy bohuel nezjistila u dotazovaných obyvatel v okol! místa činu i nálezu vozidla nic, čeho by se dalo chytit. Ani přísluníci silničních dopravních hlídek, kteří v operační součinnosti okamitě prováděli rozsáhlé kontroly motorových vozidel, nezjistili ádné podezřelé osoby. Já teď s napětím čekám, co přinese mimořádná pátrací relace, odvysílaná včera po devatenácté hodině v televizi. Dnes

vyla o případu zpráva v tisku. Vyvolalo to značný rozruch. Jak vidíte, moc toho zatím nemáme. Také popis pachatelů, je dost neurčitý. Lze předpokládat, e co nejrychleji změnili oblečení i obutí, čeká nás spousta práce. Předevím provést v archívu federální správy lustraci v evidenci kriminálně závadových osob a v první řadě prověřit kadého, kdo má za sebou loupené přepadení. A pochopitelně vechny, kdo věděli o převozu peněz. A teď k dalím faktům, které jsme vyhodnotili po etření v bance. Pokladní JZD vyzvedla řádné a v souladu s předpisy osm set padesát tisíc edesát korun v bankovkách. Peníze byly určeny k výplatě zaměstnanců drustva. Hotovost převáela v bezpečnostní uzamčené kabele, za doprovodu ozbrojeného průvodce a řidiče. Převoz se zcela pravidelně uskutečňoval kadého dvanáctéh pracovního kalendářního dne v měsíci, v dopoledních hodinách. Tak tomu bylo i včera. Tato pravidelnost umonila pachatelům dokonalou přípravu, za předpokladu spolehlivých informací. K těm má přístup kadý člen představenstva drustva a únik informací mohl začít u tady. Dalím faktem je, e řidič a průvodce byli zcela překvapeni situací a nepokusili se bránit. Není vyloučena ani monost, e pachatelé jsou z obyvatel vesnice. Z těchto vech skutečnosti je třeba vycházet, hledat souvislosti a připravit vyetřovací i operativně pátrací verze.”

Porada pokračovala dál.

Kadý z přítomných vyloil svůj názor.

Výslech hlavních svědků byl zatím jen předběný a informativní,” uvedl nadporučík Kosma. Zatím nebyl čas výpovědi prověřit.”

času není nikdy dost,” řekl major. V tomhle případě musíme vzít v úvahu mimořádně nebezpečnou okolnost. Ti grázlové mají samopal. Kde ho vzali? Ukradli?”

Řidičův spolujezdec se domnívá, e to byla jedenae-desátka, korpión,” podotkl Kosma.

To je třeba přesněji identifikovat za pomoci odborníků z Kriminalistického ústavu. A na federální kriminální ústředně zjistit, zda bylo evidováno odcizení nebo ztráta takového typu samopalu.”

Kosma si promítl v duchu včerejí den v Radimovicích. Pachatelé se vyznali v organizaci převozu výplat a také v okolním terénu. Není opravdu vyloučeno, e to mohou být místní lidé. Bude nutno prověřit řadu muských obyvatel v Radimovicích, jejich věk odpovídá popisu pachatelů. Taky to ale mohl být někdo odjinud, jeho

přítomnost byla v obci častá, samozřejmá a tím i domácím lidem nenápadná.

Krátce před osmou uzavřel náčelník svoji sloku s poznámkami. Luboi,” obrátil se na Kosmu, spolu s Honzou Boreckým se znovu a důkladně rozhlédnete po Radimovicích.”

Podporučík Vávra se zatvářil zklamaně, proč nebyl vybrán s Kosmou on.

Ty, Jaroui,” obrátil se na něj Tománek, se vrhne spolu s Krpatou a Provazníkem na lustrováni.”

Rozdělil úkoly dalím zbývajícím členům oddělení a uzavřel poradu.

xxx

Dospělí občané v Radimovicích toho věděli o způsobu výplat v drustvu vic ne dost. A těch občanů bylo vlc jak dvě stovky. A kadý z nich mohl být podezřelý.

Poručík Jan Borecký a nadporučík Lubo Kosma si za součinnosti přísluníků okresní správy a členů pomocné stráe VB zjiovali a ověřovali informace a vyptávali se řady lidí. Jene získaných poznatků bylo poskrovnu a času na tak rozsáhlý úkol jetě méně. Ne kadá informace byla z hlediska vyetřování přínosná.

V zorném poli podezřelých zůstalo nakonec sedm osob, na které se soustředili. Prověřovali I jejich rodiny, dotazovali se na ně v zaměstnání. Ale nezískali přímý důkaz o tom, e by v nějakém směru napomáhali pachatelům, či sami mohli být pachateli závaného trestného činu.

Mezi nejvíce podezřelé patřil Jan Kohoutek, svobodný, třicetiletý, jezdí do kralupskó chemičky, v trestním rejstříku rozkrádačka a 12. března, kdy dolo k přepadení, byl nemocný. Ani agronom Ivan Růek, který se zadluil stavbou nákladné vilky, neměl pro tento den potřebné alibi. Nedal se vyloučit ani řidič Peek, ani jeho pomocník Jankovský. Pak tu byl Pekův kamarád, krmič v drustvu Jaroslav Mastný. Hovořilo se někdy o něm velicos. Před rokem byl podezřelý z krádee součástek, ale nikdo mu to nedokázal. enatý, otec dvou dětí, ale po večerech sedával v hospodě u karet. Ráno přicházel krmit po čtvrté hodině a odcházel po esté. Dopoledne měl času dost a v den přepadení vozu nebyl nikde k vidění. Lubo Kosma nevylučoval z moného podezření ani pokladní drustva ani hlavní účetní, které byly nejlépe informovány o převozu

peněz. Osobně nevěděl, co si má o Křivánkové myslet. 2ije jako svobodná sama na vesnici a ani lidé v nejbliím okolí nevědí nic o jejím soukromí. Občas jezdí do Prahy, to je vechno.

Spěje do staropanenství,” prohodil Kosma a v duchu si pomyslel, e Křivánková je docela pohledná enská, s odborným vzděláním, v drustvu na ni po pracovní stránce nedají dopustit. Ale vánou známost si prý dosud nenala.

Oba hovořili u álku kávy v radimovické restauraci, kam si skočili odpoledne po páté. Od rána venku prelo a nálada obou vyetřovatelů odpovídala nevlídnému počasí. Navíc znásobená pocitem, e stále běhají kolem dokola, ani by objevili sebemení stopu.

Pohled, který občas vrhl Borecký přes stolek na Kosmu říkal  co dál, Luboi?

Zatím toho moc nedokázali.

Odstrčil prázdný álek a zvedl k Boreckému oči.

Poručík Borecký byl o deset let mladí ne Kosma, hezký blonďák s postavou atleta a u rok enatý. Přiel před třemi roky do oddělení a mezi oběma se vytvořil dobrý vztah.

Počítám, e dnes tvojí největí touhou, Honzo, je dostat se včas do postele. Je to tak, viď?” řekl Kosma.

Doma od Katky dostávám takové pokyny,” přiznal se Borecký.

To si dovedu představit. Ale i tak si dáme jetě jedno kafe, protoe na postel je brzo a venku íleně leje.” Kdy Borecký neprojevil nadení nad druhou kávou, Kosma rychle dodal: Navíc ti slibuji, e tě odvezu včas domů.”

Znovu probírali vechny poznatky, je povaovali za aspoň trochu uitečné.

Ví, co ml pořád leí v hlavě?” svěřil se Kosma Boreckému.

Co, prosím tě?”

Ty brány. Je to náhoda, lajdáctví, anebo úmysl, e zrovna poblí místa přepadení bylo na poli nářadí, které se těm syčákům hodilo a mohli je bez velké námahy dotáhnout a na silnici? Nemá pocit, e jím to někdo z drustva připravil?”

Boreckému se taková domněnka nezamlouvala.

Namítl:

Copak jsi neslyel předsedu? Říkal, e je tam nechali stát na jaro, e na tom není nic nenormálního.”

A ty tomu věří, Honzo?”

Dobře. Moná, e tobě nebo předsedovi to připadá normální, ale mně ne. Kosma se na okamik odmlčel a pak pokračoval v úvahách. V tom případě, e má pravdu, pachatelé předtím o těch bránách věděli, třeba to zkusili přenést Je na silnici a pak zas vrátit. A teď mi pověz, jak je moné, e je přitom nikdo neviděl?”

Borecký mlčel.

Něco na tom je, co říká Lubo Kosma.

Musíme si promluvit jetě jednou s traktoristou, který tam ty brány zavezl a nechal na poli stát. A tomu opraváři Jankovskému taky v tom směru poloím pár otázek.”

Kosma hned neodpověděl. Obočí se mu chvíli vratilo. Asi jo, souhlasil. Ale dnes u toho necháme. Bylo toho dost. Zavezu tě domů. Katka ti u beztoho chystá večeři. A taky postýlku.”

Borecký pokrčil rameny: Pořád mám dojem, e na to jdeme ze patného konce..

A ví o jiném?”

Zatím ne,” přiznal Borecký.

Lubo Kosma vyrovnal účet a oba současně přistoupili k věáku a sáhli po kabátu.

xxx

Marta Křivánková nemohla usnout, převalovala se na lůku a snaila se myslet na něco jiného, ne na nepříjemné vyetřování. Neměla z toho dobrý pocit. Co vechno vlastně od ní chtěl ten z kriminálky vědět? Taky jestli má známost. Bylo jí při tom trapně. Celá scéna se jí znovu odvíjela neodbytně před očima.

Měla mu říct, e je na patné adrese. A e ona, Marta Křivánková nechápe, co má loupené přepadení společného s tím, e se zatím neprovdala. A proč chtěl vědět, zda se stýká s rodiči? Co dělala v poslední době v Praze? A co si myslí o zaměstnancích drustva. Proč jí neřekl rovnou, e ji také podezírají?

V té chvíli si znovu uvědomila, jak osaměle ije. Nebuila můe povaovat za příleitostného milence, ani ne za přítele. Dvě vyspání s ním ji sice uspokojila, ale pak zase upadla do kolotoče vedních dnů a přestala myslet na to, e by s Otou mohla počítat na váno.

Přepadla ji dotěrná mylenka, e jí zůstává jen ta účetnická práce v kanceláři a návrat do prázdného bytu. Pro plný ivot je to málo. Navíc je v letech, kdy má nejvyí

čas pomýlet na manelství, na déti. Tady ve vsi nemá na odpovídající známost anci.

Ale kde ji hledat? A co ten nečekaný pozdrav od Oty? Jeho pohlednici schovala do kabelky, kdy uklízela stůl před očekávanou návtěvou kriminálky.

Není v tom i kus její viny, e s Otou Nebuilem nedokázala nic víc, ne si hrát na suverénní enu, je má zájem pouze o občasnou sexuální zábavu? Ota píe, e se po návratu ozve. Musí to s ním zkusit jinak. Co kdyby mu nalhala, e po posledním večeru u něho … otěhotněla? Aspoň by se přesvědčila, jak by reagoval. Nabídl by jí sňatek nebo navrhl interrupci? Znovu se začala převalovat.

Náhle vstala, rozsvítila, natáhla si přes noční koili upan a zamířila do kuchyňky přitáhnout kohoutek, z něho odkapávala voda do výlevky. Jinak by jí to ani tak nevadilo. Nechtěla si to přiznat. Ale od té dnení události má nervy

v háji.

Na stole leel balíček cigaret. Zapálila si. Zapnula tranzistorák a naladila si hudbu. Ale za chvíli se přistihla, e ji vůbec nevnímá.

Boe, co je s tebou, Marto?” začala mluvit nahlas. Vzpamatuj se, vdy se tě to netýká,” pokračovala v hlasité samomluvě. Ty přece za nic nemůe…

Málem se polekala, kdy se u dveří ozval zvonek.

Byla to sousedka z poschodí.

Promiňte, slečno Křivánková, e jsem vás vytáhla z postele,” omlouvala se.

Marta se pokusila o úsměv.

Potřebujete něco, paní Brotánková?”

Vidím, e svítíte, tak jsem vás chtěla poprosit, jestli nemáte doma něco proti horečce. Můj přiel z práce utahanej a protlvnej, nebyl ve svý kůi, to já na něm hned poznám, jak hledá postel, to on jindy sedí u televize, kdepak zvečera leet. Před chvílí jsem mu áhla na čelo, má určitě horečku …

Brotánková by snad mluvila jetě hodinu. Marta jí slíbila, e něco najde a přinese.

Traktoristu Brotánka znala. Byl to poctivý pracant a sluný soused.

Měl byste jít ráno k doktorovi, pane Brotánek,” radila mu Marta, kdy zapil vodou dva acylpyriny, které mu donesla.

Kdepak k doktorovi,” uklíbl se. A pak se zeptal: Taky z vás esenbáci tahali rozumy? Já jim řekl, e nic nevím.

Vyptávali se mé, jestli jsem v poslední dobé nevldél ve vsi nebo i tady u nás v domě nějakýho člověka, kterej není zdejí, teda někoho cizího..Brotánek se potutelně usmál. Přeci jim nebudu vykládat, e… no jak jste tu měla před časem toho feáka, kterej vás přivezl autem. To je přece vae soukromá věc, koho si pozvete na návtěvu. Jste mladá, hezká a svobodná a on taky tramák … hned jsme si se enou řekli, to by byl docela ikovnej enich pro slečnu Křivánkovou. Ale co je komu do toho, e?”

Marta Křivánková se cítila na okamik zaskočena. Rychle se vzpamatovala a vysvětlovala, e to byl jenom spoluák ze studil a přivezl jí z Prahy, z maturitního večírku. Ujistila sousedy, poněkud rozpačitě, e se nejednalo o ádného nápadníka. Pouze mu ukázala, jaký má pěkný byt a on zase odjel.

Tak vidíte,” pokyvoval hlavou traktorista, ,,k čemu by to bylo dobrý, abych o tom někomu vypravoval.”

Vrátila se do svého bytu s pocitem, který ji příli neuklidnil. A do této chvíle si neuvědomovala, e by mohlo vyetřovatele loupeného přepadeni zajímat, kdo ji před třemi měsíci dovezl z flámu. Jak je vidět, Ota Nebuil neuel pozornosti sousedů. A taky ji tenkrát ani nenapadlo, aby se s ním nějak skrývala. Vdy s nim la i na oběd do zdejí restaurace a určitě ani tam nezůstal její průvodce nepovimnut. Venkované jsou zvědavi, obzvlá jde-li o hlavni účetní jejich drustva, hned vznikají různě dohady. Teprve teď ji dolo, e někdo z nich, kdo ji s Otou také viděl, můe na to upozornit. To by tak jetě scházelo, aby Otu volali k výslechu, zděsila se. Náměstka podnikového ředitele! Kvůli ní! Snad proto, e I Ji z něčeho podezírají v souvislosti s ukradenou výplatou. Z čehosi, o čem sama ani neví.

Dy je to vecko blbost!” vykřikla do prázdného pokoje.

xxx

Major Tománek, náčelník odboru boje proti obecné kriminalitě  běně bývá tento název zkracován a kriminalisté o něm mluv! jako o prvním odboru  svolal dalí poradu.

Případ Radimovice rozvířil hladinu. Po televizní pátrací relaci a po zprávě v tisku u o něm věděla celá republika.

Tým, ustavený z vyetřovatelů a operativních pracovníků, nedělal na ozbrojeném loupeném přepadeni poprvé. Jeho členové si byli vědomi toho, e vechny verze, vytyčené pro pátrání, budou muset prověřit a Jednu po druhé postupně vylučovat. A ovem na základě nových poznatků i měnit.

Prozatím se soustředili na okruh moných podezřelých z řad osob, za tento závaný trestný čin u stíhaných a odsouzených, unikátních případů bylo v minulosti několik. U takových osob je monost recidivy nejprav-děpodobněji.

I ostatní krajské správy SNB se zapojily svým dílem do pátracích úkonů. Pachatelé mohli být odkudkoliv.

Na Tománkovu ádost byl tým posílen o dalí pracovníky kriminální sluby. Major to pokládal za nezbytné. Prověřování se týkalo několika desítek osob. Navíc bude třeba prověřit oznámení občanů, kteří se na základě televizní výzvy přihlásí se svým svědectvím.

Čas pracoval pro pachatele. Toho si byli vědomi vichni, jim připadl úkol odhalit je a usvědčit.

Jak jsme dopadli na daktyloskopii?” obrátil se Tománek na poručíka Vinklera, který byl pověřen, aby zabezpečil urychleně v laboratoři daktyloskopie Kriminalistického ústavu VB vyhodnocení otisků, sejmutých technikem výjezdové skupiny v odcizeném igulíku radimovického drustva.

Tady mám návrh odborného posudku. Dvanáct upotřebitelných daktyloskopických stop. est ze zajitěných daktylek patři řidiči Pekovi, tři spolujezdci Jankovskému a tři pokladní Faldynové. Sejmuli Jsme jim včera otisky ke srovnání. Pachatelé nezanechali daktylky ádné. Zřejmě nesundali celou dobu rukavice.

Tím vyrazili Tománkovu týmu mocnou zbraň, opírající se o fyziologické zákony, které praví, e nejsou na světě dva lidé, mající shodné obrazce papilárních linií, e papiiární linie jsou celý ivot neměnné a neodstranitelné.

A co trasologové?

Jetě na tom dělají,” informoval náčelníka Vinkler. Ale u předběně se dá říct, e stopy na poli pobli mista činu jsou shodné se stopami, které vedly od igulíka k potoku.”

Podle vzorku podráek se toho o pachatelích asi moc nedovíme. Gumovky nosí dneska kdekdo. A ti dva se jich určitě co nejdřív zbavili. Kdo pokračuje?” rozhlédl se major po přítomných. Ruku zdvihl nadporučík Zahradniček.

Tak spus, Zahrado,” vyzval ho důvěrným oslovením.

Soudruhu náčelníku, byl jsem na kriminální ústředně.

iifg rr i ti ‘Ś Ś Ś

Probrali jsme důkladně vechny záznamy. Ale pokud jde o samopal vzor edesát jedna, není evidována ani ztráta, ani odcizení.”

Kdoví, jestli se ten Jankovský nezmýlil.”

Vypadá to tak. Zavezl jsem Jankovského i řidiče Peka na kriminalistický ústav. Předtím jsem to domluvil s náčelníkem laboratoře mechanoskopie a balistiky, ten má zbraně v malíčku. Vyel mi ochotně vstříc a jetě k tomu přizval svého známého od vojáků, zbrojíře z posádkové správy. Předvedli jsme korpióna ze vech stran a několikrát z té vzdálenosti, ze které na mně pachatel mířil. Nakonec se Jankovský i Peek vyjádřili k identifikaci na samopal vzor 61 negativně.”

Take stopa samopal visí v luftě,” pronesl Tománek. A co lustrace?”

Přihlásil se poručík Provazník.

No prosím, Lojzlku.”

Máme to trochu delí, soudruhu náčelníku. Můeme si dát předtím čouda?”

Chlapi, já vás … Major pohlédl na hodinky. Deset minut pauza, kuřáci na chodbu!”

Kdy se opět usadili na svá místa, vzal si Provazník k ruce poznámkový notes, toté učinil podporučík Vávra a poručík Krpata. Provazník začal: První tip, který jsem si při lustraci vybral, je Gustav imek. Má za sebou loupené přepadení poty v Bráníku, moná se na ten případ pamatujete. Dělal to jako mladistvý, s černou punčochou na ksichtě a poplaňákem v ruce. Daleko tenkrát nedoběhl, chytila ho motorizovaná hlídka. Trest si odseděl. Ale mohlo ho napadnout, aby to zopakoval s nějakým komplicem na dokonalejí úrovni. Prověřoval jsem ho důkladně. Poznatky z bydlitě i z pracovitě uvádějí, e celkem seká dobrotu. Dvanáctého byl na odpolední směně, dopoledne doma. Na inkriminovanou dobu má alibi. Zkrátka u imka jsem se nechytil.”

Kdo mu potvrdil alibi?” zeptal se náčelník.

Rodiče. Je to sice málo, ale zatím se nedá víc dělat. Bude-li třeba, můu se k němu vrátit.”

A dál?”

Dalí tip, kterým jsem se zabýval, je Zdeněk Hůla, recidivista a známá firma. Z kriminálu vylezl před půl rokem, naposled seděl za loupené přepadeni vedoucí prodejny Masa v Holeovicích, kdy odnáela trbu. Je teď zaměstnán jako pomocný dělník u Praské stavební obnovy, v uvedené době ve stavu nemocných. ije sám,

jeho alibi se zatím nepodařilo ověřit, na jeho prověrce ml pomáhají kluci z místního oddělení.”

Po Provazníkovi pokračovali s dokladem Vávra a Krpata, kteří se rovně zabývali prověrkou kriminálně závadových osob. Výsledek jejich Setření vyzněl v tom smyslu, e v časovém rozmezí, kdy dolo u Radimovlc k přepadení, neopustily zájmové osoby Prahu. Prověřit stoprocentní alibi bude asi nad lidské síly. Kadý z těchto ivlů, potenciálně podezřelých, má nejednoho kumpána, který mu za pár panáků rumu alibi dosvědčí. Recidivistů s odborným označením A 2, to jsou loupee, zbývá jetě celá řada…

A co Géza Varga a jeho klan?” nadhodil Borecký.

Oči vech se stočily na nadporučíka Křiíka, přezdívaného kolegy ertem Cikánský baron, protoe se specializoval na problematiku kriminality osob cikánského původu.

Vargovci, pravda, mají za sebou majetkovou trestnou činnost. Ale způsob toho přepadení na cikány moc nesedí. Ale já si pro pořádek Gózu proklepnu.”

Já bych měl jetě jeden tip,” ozval se do poněkud uvolněné debaty benjamínek týmu, podporučík Svitáček. Václav Lorenc. Kriminálně závadová osoba. Měl jsem s ním co do činění. Provedli s kumpánem loupené přepadení taxikáře. Pobodali ho a sebrali mu trbu.”

A u je venku z výkonu trestu?”

To nevím. Ale mohl bych to ověřit.”

Tak to udělej,” pokývl souhlasně hlavou Tománek. Zalistoval ve své sloce. Teď bych vás seznámil, co nám dolo po vyhláení pátrací relace v televizi a po zveřejnění v tisku. Něco u ověřují na okresech. Zatím jsou to větinou oznámení o pohybu vozidel, kde seděli dva pasaéři. Ale je tu jedna zajímavost.”

Vytáhl záznam s časovým údajem, který pořídil jeden z dvojice důstojníků na sále operačního střediska federální kriminální ústředny z magnetofonového pásku, zachycujícího telefonická oznámení.

Bylo to anonymní volání. enský hlas. Neověřeno zpětným voláním.”

Vichni zpozorněli.

Tománek citoval text: Podívejte se na karlínskou ekonomku. Maturitní ročník 1972. Nebuil.”

Po chvíli ticha řekl Kosma: My bychom se na to s Honzou podívali.”

Karlínská střední ekonomka poblí parčíku byla zalita sluncem. Několik studentů a studentek postávalo na chodbě, kde panovalo ero. Na okamik zvědavě vzhlédli, kdy Lubo Kosma s Janem Boreckým vstoupili do budovy.

Obrátili se na blonďatou studentku ve lutém tričku a zeptali se, kde najdou soudruha ředitele.

Ten tu dneska není,” řekla ledabyle. Ředitelna je v prvním patře.”

Zaklepali a pozdravili. Setkali se s pohledem asi padesátileté eny. Seděla v bílé blůze za psacím stolem a její pohled nezapřel zkuenou sekretářku.

Kdy se jí legitimovali, hlasitě vzdychla:

Proboha… Snad ti nai kluci zase něco neprovedli?”

Myslím, e ne. Aspoň o tom nevíme,” prohodil s úsměvem Borecký. A pak se zeptal, zda je přítomen soudruh ředitel.

Má dnes celý den poradu na ministerstvu. Pokud byste s ním chtěli mluvit osobně, tak a zítra. Chodívá po sedmé. Mohu vám dát také číslo telefonu do bytu.”

Kosma zavrtěl hlavou: Ne, děkujeme. Máme takovou prosbu, snad byste nám mohla pomoci. Zajímá nás maturitní ročník 1972. Kdybyste měla jeho seznam k dispozici, nemuseli bychom ani obtěovat soudruha ředitele.”

Říkáte 1972. Tak počkejte.” Otevřela zásuvku stolu, vytáhla klíč a la odemknout registraturu. Seznam nemám, ale kdy chvilku počkáte, mohu vám jej opsat tady z knihy. Také tu máme fotokopii maturitního tabla.”

Sedla si ke stroji.

Kosma poděkoval předem.

Seznam naukala bleskurychle. Podle něj maturovalo devatenáct studentů a osm studentek. Ota Nebuil v něm figuroval. Avak Kosmu upoutalo jetě dalí jméno. Marta Křivánková. Zůstal na něm přímo viset očima.

Můete nám do zítřka půjčit tu fotokopii maturitního tabla?”

Sekretářka se po Kosmovi nerozhodně podívala a pak přikývla.

Vimla si, jak mu kolem zúených očí naskočil vějíř vrásek.

Marta Křivánková. Tak se přeci jmenuje hlavní účetní z JZD Radimovice. Otočil se na Boreckého a vyměnil si s ním pohled. Pak se sekretářky zeptal, zda je na kole přítomen někdo, kdo tenhle ročník učil.

Vstala, podívala se na velkou tabuli u dveří, kde visel rozvrh hodin pro kadou třídu a denní sluby učitelů. Pak vyzvala vyetřovatele, aby počkali. Asi po deseti minutách přivedla profesora Kurze. Byl to pravý kantorský typ. Hubený, pleatý, pedantského vzhledu. Kdy se posadili ke stolu, zeptal se rázným hlasem:

Co si pánové přeji?”

Lubo Kosma před něj poloil rozevřený sluební průkaz. Profesor si jej důkladně prohlédl.

Zajímají nás informace, které byste mohl podat o ákovi Nebuilovi. Pokud byste si vzpomněl, moc byste nám pomohl, pane profesore. Nebuil patřil do maturitního ročníku 1972.

Profesor Kurz sl oba mladí mue znova změřil, pak zamoural očima, jako by měl před sebou dva své áky a podotkl: Přesluhuji, edesátku mám na krku, pánové, ale ke skleróze jetě daleko. Paklie se jedná o Nebuila, byl premiantem onoho ročníku. Po maturitě el studovat vysokou kolu a vede si dnes ve svém oboru velmi úspěně. Má se stát dokonce ředitelem podniku, Jak jsem slyel při vzpomínkovém večeru těchto maturantů ročníku 1972, na který mě pozvali.”

Kdy se konal ten večírek, pane profesore?”

Loni v listopadu, pokud mě pamě nemýlí.”

A co Marta Křivánková? Vzpomínáte si na nl?”

Hm, ovem,” Kurz znovu zamoural očima. Křivánková. Celkem dobrá studentka. A na to, e měla tehdy v hlavě víc chlapce, ne učeni.”

Zamilovala se? V osmnácti se to stává,” pousmál se Kosma.

Jene, jak jistě chápete, střední kola má Jiné posláni a učitele zajímají vědomostí. Proto vlastně jsme tady.”

Nechodila tehdy s Nebuilem?”

Kurz pokrčil rameny.

Jde o závanou věc, pane profesore. Prosím, abyste pokládal celý ná rozhovor za důvěrný.”

Zajisté,” přikývl v jakémsi zamyleni. To Jsem pochopil, e jde o něco závaného. Jinak byste tu asi nebyli. Během své dlouholeté pedagogické praxe Jsem se naučil nebrat tyhle studentské lásky váně. Oni toti sami studenti je ve velké větině taky nijak zvlá neberou.”

Zúčastnila se Marta Křivánková také toho vzpomínkového večírku?”

Pravdae. Jako jediná svobodná ze spoluaček.”

ftlkal jste, e se Nebuil dobře učil.”

Ano, ano. Na mé hodiny účetnictví se nemusel tolik připravovat jako ti druzí. Výborný student a po celé čtyři roky vykazoval taky výborný prospěch. Proto si na něj jetě dneska vzpomínám. Ono toti takových studentů nebylo nikdy moc. A dnes?” mávl rukou. Já nevím, co vůbec ty chlapce zajímá. Asi jsem vám moc nepomohl. Ale myslím, e ani ná soudruh ředitel by vám víc neřekl. On toti v té době, kdy ročník 1972 maturoval, na ústavu jetě nebyl. Z ostatních kolegů snad profesorka angličtiny Podrouková by sl vzpomněla. Ale momentálně je na studijní stái v zahraničí. Na zdokonalovacím jazykovém semináři.”

Po dalích deseti minutách vyli s Boreckým ze sborovny. Sekretářka na ně čekala, doprovodila je a ke schoditi a v obálce předala Boreckému fotografii tabla.

Profesor Kurz je trochu podivín,” podotkla, ale studenti ho mají rádi. Ne vichni, samozřejmě. Snad vám jeho informace byly k něčemu dobré.”

Určitě jste nám pomohla,” poděkoval jí Kosma. A tu fotografii zítra vrátíme.”

Co tomu říká  spoluák Nebuil a spoluačka Křivánková,” popustil teprve teď uzdu svému vzruení Honza Borecký, sotva usedl za volant referentského vozu.

Tomu se říká překvápko,” souhlasil Kosma. I kdy to zatím není ádný důkaz, je to přinejmením pozoruhodná okolnost.” Vystoupili opodál městské správy.

Dalí překvapení na ně čekalo, kdy dozorčí u vchodu oznámil nadporučíkovi, e má někoho v návtěvní místnosti.

Seděla tam Věra Faldynová.

Dobrý den, paní pokladní,” uvítal ji Kosma, jsem rád, e vás vidím. Mohu vás poprosit do mé kanceláře?”

Jsem v Praze s manelem,” začala Faldynová, kdy zůstala s vyetřovatelem o samotě. Vrátil se z lázní a je v nemocnici na kontrole. Tak jsem toho vyuila a pomohla mu vytíit naeho trabanta. Soudruhu nadporučíku, muovi jsem řekla, e si půjdu zatím po nákupech. Já bych nerada, aby kdokoliv věděl, e jsem tu byla za vámi.”

Rozumím, paní Faldynová. Můete se spolehnout, e vae návtěva zůstane pouze mezi námi,” ujistil ji Kosma.

Kdy jste byli s tím druhým soudruhem tenkrát za mnou, hned jak se to stalo, řekl jste, e bych vám mohla pomoct, kdybych si na něco dodatečně vzpomněla. I kdy by to třeba zdánlivě nesouviselo přímo s tím, co jsem musela vytrpět na silnici, kdy nás přepadli.”

Přesně tak, pani Faldynová.”

No a proto jsem tady.”

Poslouchám vás,” usmál se na ni povzbudivě.

Já bych teda začala asi tak. Kdy nemám práci v pokladně, sedím v kanceláři u předsedy, vypomáhám jako písařka na stroji, to je potřeba, věřte, vlc ne byste si myslel. Papírováni leckdy vlc ne na úřadě. Kdy je soudruh Beniek v rajóně drustva, co bývá větinou, beru telefony. Ačkoliv jsme vysoce prosperujíc! jézédé, máme vedle domácího automatu jen jednu státní linku. Jsem-li zrovna v kanceláři, zapisuji pro Benlka vzkazy. Teď se konečně dostávám k tomu hlavnímu. To bylo v lednu hned po Třech králích, proto jsem si na to vzpomněla, volal někdo zvenčí na nae číslo a chtěl mluvit s Martou Křivánkovou.”

Momentíček,” přeruil ji Kosma, připraven s propisovačkou nad poznámkovým seitem. Kdybyste byla tak hodná a pokusila jste se to datum upřesnit,” podal j! nástolnf kalendář.

Zalistovala zpět, a k druhému týdnu roku.

Muselo to být osmého v pondělí,” řekla s jistotou.

Dobře. Volajíc! se představil?”

Právě, e ne. Co má být přinejmením slunost. A to je druhý důvod, proč si to pamatuji.”

A třetí důvod?”

To je asi to nejdůleitějl, proč jsem se rozhodla za vámi přijít. Běela jsem pro Martu, e má na státní lince hovor. Kdy si vzala sluchátko, odela jsem z kanceláře. Aby si nemyslela, e mě zajímají její soukromé telefonáty. Jene já povauju telefon za sdělovací prostředek, nikoliv hromadný, ale sdělovací. Asi po čtvrthodině jsem ukla na dveře a vidím, e o ádné sděleni po drátě nejde. Marta se kroutila jak zamilovaná estnáctka, Otlčku, já se nemůu dočkat, vitořila do sluchátka. Přijedu určitě. Já se fakt do tebe nakonec zamiluju, ty můj prevíte… Tohle mu opravdu říkala.”

Faldynová se nadechla. Soudruhu nadporučíku, kdybych neznala Martu! Chytrá, praktická, střízlivá holka. A najednou ji slyím mrckovat do sluchátka, div e ten telefon nehubičkuje. Jak nějaká komická subreta. Stála a zírala na mě, ne se vzpamatovala aspoň natolik, aby ukončila hovor.”

Slyela jste, e ho oslovovala jako Otička?”

Určitě.”

Tedy zdrobnělinou křestního jména Ota, nebo Otakar?” přesvědčoval se Kosma.

Ano, je to ale podle mě trochu nenormální, kdy se dospělá enská takhle mazli, s chlapem … po telefonu.”

Nevíte, co je to za člověka?”

Já jsem se pak Marty zeptala, znáte to, zvědavost mi nedala, jestli to není ten Inenýr, co jsem ho tu s nl jednou viděla. Byla jeětě celá roztokaná a povídá, Věrko, vypadá to s nim na váno.”

On byl za nl? V Radlmoviclch?”

Někdy koncem listopadu. Zrovna se připravovaly uzávěrky a Marta nepřila ten den do práce, co se u nl nestává. Myslela jsem si, e je třeba nemocná, ije sama a moná něco potřebuje. Proto jsem se la po obědě za nl podívat. Bydli kousek od kanceláře. Kdy jsem přicházela k bytovkám, zrovna tam zastavilo edivé embéčko a vylezla z něj Marta s nějakým muským. Vedla ho k nim do domu. Tak jsem se obrátila a vrátila do kanceláře. Druhý den se Marta omlouvala předsedovi, e byla v Praze na maturitním setkáni, večírek se prý protáhl a do rána, potkala tam svoji bývalou studentskou lásku, teď je inenýrem ve vysoké funkci, no a kdy společnost vystřízlivěla, přivezl ji domů.”

Vzpomněla byste sl, jak ten její kavalír vypadal?”

Aby ne,” přelétl jl po tváři úsměv. Vidět Martu Křivánkovou, hlavni účetní drustva, jak si vede v pravé poledne pána do bytu, to v Radimovlclch jetě nebylo. Take jsem si to nenechala ujit, abych si ho pořádně neprohlédla. Mohu vás ujistit, e jako chlap nevypadal patně, tíhlý, prostředni postava, vimla jsem si, e má pod nosem knírek. Na sobě měl koenou bundu, vlasy spí sportovně nakrátko ostřihané. Vykračoval si svině, Marta se do něj hned u auta zavěsila a drela se ho jako klítě.”

Vizuální pamě máte na jedničku,” konstatoval nadporučík.

Po tom telefonickém hovoru jsem si řekla, Marto, jestli je to konečně váná známost, já ti to přeju. Má nejvyí čas. I kdy bys nemusela takhle zamilovaně trojčit. V tvých letech.”

Láska kvete v kadém věku, copak neznáte tu krásnou árii z Oněgina?” pokusil se oponovat Kosma.

Láska? Jistě. Ale tohle podle mě ádná láska není. Ten inenýr ji prostě zblbnul. Momentálně zblbnul. A nic vlc.”

Proč myslíte?”

Protoe jl u od té doby nezavolal.”

Od toho osmého ledna?”

No ano. A Marta jemu taky ne. Aspoň ne od nás.”

Byla tenkrát za nim, kdy se tak do telefonu těila. e se nemůe dočkat?”

Já jsem se jl u nevyptávala. Ale vfm, e tenkrát odjela na sobotu a neděli do Prahy. Nejsem ádný psycholog. Chraň bůh. Jene kdy vidím Martu u pár neděl chodit jako bez due, tuím, e jl něco nevylo. Berte to spí jako enský instinkt, soudruhu nadporučíku, s čím se vám teď svěřím. Já… já mám dojem, e jsem zahlédla edé embéčko s tím inenýrem, jak nás předjídělo. Tenkrát v lednu, kdy jsme jeli pro výplatu. Karlovi se chtělo na malou stranu, pan Peek mu zastavil. A vtom nás minula edá tisícovka MB. Řidiče jsem zahlédla jen zezadu. Tu hlavu, sportovně ostříhanou … prosím vás, snad je to jen moje fantazie, nedělejte z toho ádné závěry …

To bylo dvanáctého ledna, po tom telefonátu?”

Vlastně ano,” téměř zaeptala.

xxx

Příjmení Nebuil s křestním jménem Ota nebo Otakar nebo Otto a inenýrským titulem nemusel Kosma dlouho hledat, kdy si vzal na pomoc jako první pátrací pomůcku telefonní seznam praských bytových stanic. Bylo tam jediné.

NEBUIL OTAKAR ING, 6, Veleslavín, Na dlouhém lánu 311, poznamenal si do bloku a připsal číslo účastnické stanice.

Ovem, můe jit o shodu jmen, uváil okamitě. Dalí dva nebo tři inenýři Otové Nebuilové nemusejí mít telefon. Ale ten spoluák Marty Křivánkové má auto.

Vytočil číslo dopravního Inspektorátu Městské správy VB ve Vrovicích. Představil se spojovatelce a poádal evidenci dritelů motorových vozidel. Kdy se dovolal tam, kam potřeboval, sdělil poadavek a uvedl číslo sluebního telefonu, na něm bude čekat.

Netrvalo ani čtvrt hodiny a pracovnice dopravního inspektorátu mu diktovala, e inenýr Otakar Nebuil, narozený 10. 9. 1953 v Praze, povoláním ekonomický náměstek, adresa bydlitě Praha 6, Na dlouhém lánu 311, je dritelem osobního automobilu typ Skoda 1000 MB státní poznávací značky AT-23-76, technický průkaz vydán dne toho a toho.

Stačí, soudruhu nadporučíku?”

Samozřejmě. A moc děkuju.”

Začínal mít jistotu, e je na správné adrese. To ano. Ale?

Teď bude třeba zjistit, kde náměstek Nebull pracuje a… prověřit jeho alibi. Na základě čeho? Jednoho anonymního telefonátu a neurčité domněnky pani Faldynové. Co kdy byla právě ona tou anonymní oznamovatel-kou? By byl Kosma odpůrcem zkratových spojení, nemohl se vzdát vtíravé mylenky, e podezření Věry Faldynové je motivováno … obyčejnou enskou árlivostí. Křivánková mu přece neskrývala, e se nemají s Faldynovou rády. Pokladní jí mohla třeba závidět nečekanou vánou známost s pohledným chlapem, navíc inenýrem ve vysokém postavení  a moná i tu její ztřetěnou zamilovanost. Zatímco ona, jak se svěřila, má nemocného manela a tedy se oproti mladí kolegyni můe jako ena cítit neuspokojeně. Snad ho v tom autě opravdu zahlédla a dolo jí, e se vrací po milenecké noci od Marty Křivánkové do Prahy, co ji jetě více popudilo. A e to bylo zrovna v den výplat, to si uvědomila dodatečně a po události a mohlo jí to vsugerovat různé mylenky. Kosma poněkud skepticky váil představu, e by ekonomický náměstek ředitele vyskočil jako maskovaný bandita se zbraní v ruce z příkopu a loupil…

Nicméně, úvahy stranou.

Povinností vyetřovatele je prověřit i co se zdá nepravděpodobné. Tedy nepravděpodobné z jeho subjektivního, Kosmova pohledu. Ten vak není rozhodující. Rozhodující jsou zjitěná objektivní fakta.

Tedy nejdříve ve k osobě inenýra Nebuila, A ohlásit se starému. Na stole zadrnčel telefon. Kdy zdvihl sluchátko, ozval se mu Tománek: Přijď hned ke mně.” Byla to snad telepatie.

Automaticky sebral blok a rozběhl se o patro vý.

Náčelník pokynul k prázdnému konferenčnímu stolu, kde se odbývaly porady. Posaď se. Jak jste daleko s prověrkou toho anonymního volání?”

Kosma jej zevrubně informoval o výsledcích etření na karlínské kole. A také o následném hovoru s Faldynovou. O vlastních skeptických úvahách, týkajících se Nebuila jako potenciálního podezřelého, pomlčel. A učinil dobře.

Luboi, ty mi to vecko tak hezky povídá. Pokladní drustva a Nebuil byli spoluáci. A mírnlx dírnix se spolu důvěrně stýkají. Co jsi zjistil o tom Nebullovi?”

Bydlitě, číslo auta a teď…

Neobjevuje sice ádnou Ameriku, ale aspoň se snaí.

A teď?”

Teď zjistíme, kde je tím ekonomickým náměstkem a prověříme jeho alibi na dvanáctého března.”

ISlStRH

LwŤ:‘L^4

f’ =MF3

i SKs

Mg

1s

Pan inenýr Nebuil u dávno není ádným ekonomickým náměstkem,” poznamenal sue major. Loni ho propustili z výkonu trestu. Na Koldově si odseděl tři roky, za nezákonné obohacování. Německy se tomu říká Schreibtischkriminalitát. Kriminalita od psacího stolu, krtem pera. Ke třem nulám se připíe jetě jedna ve prospěch píícího. No a česky tomu říkáme rozkrádání majetku v socialistickém vlastnictví.”

Kosmovo překvapeni bylo naprosto upřímné, neudrel se, aby nepronesl: To je teda gól!”

Co kdy ten druhý gól kopnul do sítě radimovického drustva, nebo aspoň na něj přihrál?” pouil fotbalové terminologie Tománek. Abys rozuměl, na ústředně hned prověřili po své linii jméno, které vyskočilo v oznámení, jestli nefiguruje v evidenci trestně stíhaných osob. Vidí, e se to vyplatilo.”

Kosma se v duchu omlouval Věře Faldynové. Projevila mu důvěru a navtívila ho, aby se mu svěřila se svou obavou. By intuitivní. Jene po tom, co teď slyel, se u neodváil přikládat motiv árlivosti k jejímu jednání.

Přímé důkazy na Nebuila zatím nemáme, na souvislost s přepadením,” pokračoval náčelník. Pachatelé byli dva. Indicie, myslím vztah KřivánkováNebuil, by mohly vést k jednomu pachateli. Co je v této chvíli, jak se zdá, nejslibnějí stopa.”

Kde teď dělá Nebuil?”

Major pohlédl na list papíru. U Pozemních staveb, na výstavbě bytovek v Jihozápadním Městě. Samozřejmě, první věcí bude prověřit jeho pohyb dvanáctého března. Důkladně, ale s krajní opatrností, aby se nevyplail. Je třeba připravit a doplnit plán dalího vyetřování. Prokurátor Je u netrpělivý.”

A náčelník správy dvojnásob, řekl si pro sebe Tománek.

xxx

Protáhl se slastně na rozestlaném gauči a zabloudil koutkem oka k budíku. Půl deváté. Bakelitový bachař musel zůstat ráno hezky zticha a neburcovat jako obvykle v pět. Dovolená je od slova dovoliti a proto si dovolil podle libosti odpočívat. Vydatný spánek odplavil napětí, donedávna proívané, a probuzení přineslo úlevu. Představy o budoucnu nabývaly optimistických barev.

Zítra vypadne z Prahy. Dopřeje si aspoň tři bezstarostné dny. Rozhodl se pro malou autoturistiku po západočeských lázních. Mariánky, Vary. Stravování a bydlení v interhotelech. Aby uil aspoň něco z peněz, které si s Vildou rozdělili.

Vilda musí taky mimo Prahu. Neříkal kam a Ota se ho neptal. Herovič mu pouze sdělil, e bude potřebovat na sjednání toho vekslu minimálně tři dny. Jeho brácha má přijet do republiky začátkem dubna a zdrí se u nás čtyři týdny. To je dost dlouhá doba k tomu, aby dali hlavy dohromady a spolu s Milko Herovičem rozběhli věci správným směrem, Milko prý u bude vědět jak.

Aby se vyhnuli vem rizikům, platí ujednání, na něm se s Vildou dohodli u v lednu.

Co nejméně se spolu objevovat ve dvojici.

Setkají se od zítřka za tři dny opět v Praze. Téměř konspirativně. Protoe Ota na schůzku přinese jejich společnou kořist, aby ji Vilda předisponoval do transakce, formuloval si v duchu inenýr ekonom veksláckou směnu.

V předsíni zadrnčel telefon. Nebuil vyskočil a sykl do sluchátka: Prosím.

Tady imková. To je byt inenýra Nebuila?”

Ano,” odsekl. To jsem já. Co potřebujete?

To jsem ráda, e jsem vás zastihla, pane inenýre. Zítra dopoledne přijde do vaeho domu instalatér od nás. Chystáme přeměnu na zemní plyn. Instalatér musí prohlédnout a sepsat v kadém bytě plynové spotřebiče. Můete si to zařídit, abyste byl mezi devátou a desátou doma? Jako uivatel bytu musíte podepsat ádost o úpravu hořáků.

Je mi líto, ale odjídím z Prahy.

Chtěl dodat  na dovolenou, v posledním okamiku se zarazil. Co je jl do toho. Místo dalího vysvětlování se na volající málem obořil: Proč to neohlásíte dřív? Jak si to má člověk ze dne na den zařídit?”

Omlouvám se, pane inenýre. Oznámím vám náhradní termín včas. Hodilo by se to za čtrnáct dní?

To by lo,” ukončil hovor bez pozdravu a zavěsil.

Moc velkou náladu nemá,” prohodila dívka na opačném konci, sedlci u mikrofonu panelového telefonního přístroje, zapojeného na hlasitý poslech.

Zahrála jste to na jedničku, Irenko,” poděkoval majorově sekretářce poručík Provazník. A přijde soudruh náčelník, tak ho, prosím vás, Informujte, e jsem odjel na ty Pozemní stavby.”

Cestou k vozu se zastavil o patro ní, u nadporučíka Kosmy, jeho Tománek pověřil koordinováním úkonů,

které si vyádal doplněný plán postupu vyetřováni. Také jemu oznámil, čím se bude v přítích hodinách zabývat.

Hlavně dbej na to, abys inenýra nevyplail, a se objeví na stavbě.”

Tam ho nevyplaím. Je doma a chystá se odjet z Prahy, ověřeno právě telefonicky.”

Nezapomeň, e na něj zatím nemáme ádné důkazy. Třeba ani ádné nezískáme a naopak  Nebuil bude mít alibi, e byl v době přepadení v práci. Take nemůeme vyvolat proti Nebuilovi nějaké podezření a priori u lidí, kterých se na něj zeptá.”

Luboi, je mi to jasný.”

Kdy odeel, nalistoval si Kosma v notýsku číslo radimovického JZD, aby pozval na odpoledne Martu Křivánkovou.

Poděkovala nadporučíkovi za nabídku, e pro ni pole vůz. Má do Prahy dobré spojení autobusem.

XXX

To máme těstí, e zrovna neběhá po stavbě,” prohodil referent pro zvlátní úkoly Kobza, aby něco řekl. Vedl poručíka Provazníka k dřevěnému baráku, do kanceláře zástupce stavbyvedoucího Rázka.

Ten u je netrpělivě očekával. Kdy mu referent ohlásil, e za ním jde orgán Bezpečnosti, nebyl příli naden.

Provazník se představil a předloil sluební průkaz.

Soudruhu, co potřebuje?” vybídl ho Rázek a zavřel dveře, sotva vstoupili dovnitř.

Budete mi moci věnovat trochu času?” začal Provazník. Předem upozorňuji, e mi půjde o naprosto důvěrnou informaci a ve zůstane jen mezi námi,” pohlédl na referenta Kobzu a na zástupce stavbyvedoucího.

Oba ho ujistili, e to pokládají za samozřejmé.

Jedná se o inenýra Nebuila. To je vá přímý podřízený, e?”

Dá se to tak říct,” polkl naprázdno Rázek. Ale teď ho tu zrovna nemám. Vzal si dovolenou, zůstal mu nevybraný zbytek z minulého roku. Do konce dubna to musí kadý vyčerpat,” vysvětloval. Podepsal jsem mu est dní.”

Já vím, e tu inenýr Nebuil není,” přikývl Provazník. Nenapadlo mě, e je na dovolené. Z Prahy zatím neodcestoval. Nezmiňoval se, zda pojede někam ven?”

To bych musel zavolat sekretářku, ta si to zapisuje,” nadzdvihl se od stolu její éf.

Moment, sekretářku nevolejte,” zarazil ho Provazník.

Aha, promiňte, já jsem zapomněl, e jednáme tajdúv,” prohrábl si vlasy zástupce stavbyvedoucího.

Teď bych od vás potřeboval, abyste mi charakterizoval Nebuila. Po pracovní i po osobní stránce. A také, jaké má sklony a návyky.”

Vytáhl zápisník a s tváří, naladěnou do úsměvu, vyzval Rázka, a začne.

Soudruhu poručíku, my stavbaři neděláme z hodnocení lidí ádnou byrokracii. Pro nás je rozhodující, jestli chlap maká anebo se fláká. Nebuila nám přidělili, kdy přiel odtamtud..

Ano, vím odkud,” řekl Provazník.

Dělal u lopaty, tam ho na to překolili. U nás byl půl roku helfrem v betonářský partě. Drel se dobře. Nemuseli jsme ho pro nějaké nedostatky projednávat. Tak Jsem navrhl po poradě s úsekovým důvěrníkem eróhá, aby se ho vyuilo účelněji. Stavbyvedoucí odsouhlasil, abych ho přeřadil k sobě jako technicko-hospodářskou sílu. Jsem s ním spokojen. Odlehčuje mi od papírování. To dneska člověka nejvíc zdruje od práce. Myslím e i on ocenil, e se mu podala pomocná ruka. Co se týče jeho osobních vlastností, řekl bych, houevnatej, trochu zatrpklej, asi na to má vliv to jeho ivotní kobrtnutí. Sklony k alkoholu nemá, co je div. Lidi, co k nám přicházejí z basy, zapíjejí minulost někdy tak, e je musíme propustit u po první výplatě. Absence neměl Nebuil ádné, zdá se mi. e je to celkem sluný chlap. Vy ho snad z něčeho podezříváte?”

To nám přece soudruh poručík nemůe říct, e jo?” obrátil se k Provazníkovi referent Kobza.

Provazník se vyhnul odpovědi dalí otázkou: Stýká se častěji s někým tady na stavbě? Třeba jestli tu má kamaráda nebo přítele, rozumíte mi?”

O ádném takovém nevím. On je spí samotářská povaha,” pokrčil rameny Rázek. Jinak, to je u vás asi známo, je rozvedený. Má-li eventuálně novou známost, s tím se nám nesvěřil.”

Soudruhu Rázku, potřebuji zjistit, zda byl dvanáctého března, to je minulý čtvrtek, tady v práci. To musím vědět přesně. Kdo kontroluje jeho docházku?”

Zástupce stavbyvedoucího byl otázkou poněkud zaskočen. Pak jakoby si uvědomil, co chce poručík vědět, řekl se samozřejmostí:

No přece já!”

Soudruhu Rázku, jde o velmi důleitou informaci.

Můete mi potvrdit, e Nebuil byl dvanáctého března od začátku pracovní doby do jejího konce zde, na pracoviti? Případné to dosvědčit?*’

Stavbař s odpovědí zaváhal. ,,Soudruhu, abys tomu rozuměl. Já sice přijdu ráno do kanceláře, ale moc se tu nezdrím. Dopoledne bývám venku, na staveniti nebo na výrobní poradě nebo mě volají na podnik, často lítám jako hadr na holi. A sem na barák se vracím a k polednímu, na oběd. Abych ti pravdu řekl, hlídat lidi z mé skupiny, jestli eději na idli v kanceláři, na to nemám čas. Od toho je sekretářka. Vede knihu příchodů, odchodů a já ji průběně kontroluji a podepisuji.’*

Soudruhu poručíku,’* ozval se Kobza, já si tu knihu u sekretářky vypůjčím a přinesu. Nebudu jí říkat, o co jde. Jako referent zet-ú mám venkoncem na takovou kontrolu právo.”

Provazník souhlasil. Rázek rovně. I kdy se přitom tvářil nemile. Za několik minut se ukázala zřejmost.

K listu v knize, v záhlaví orazítkovaném datumovkou 12. III. byl svorkou připevněn lístek. Potvrzenka o návtěvě u lékaře, vystavená na jméno Ing. Otakar Nebuil.

V rubrice příchodů zapsala sekretářka do Nebuilovy řádky příchod do zaměstnání ve 13.30 hodin.

Kontrolní parafa Ráz.” soudruha zástupce stavbyvedoucího byla v pořádku na svém místě.

Poručík Provazník přesto zapochyboval, e je důkazem o pořádku na pracoviti, avak nepřiel na revizi vyuívání pracovní doby. Přiel hledat jiný důkaz a v této chvíli nabýval přesvědčení, e ho nael.

Jak to vypadá,” obrátil se na Rázka, vá podřízený strávil téměř celý den na zubním ambulatoriu. Ráno do práce nenastoupil. Přiel do zaměstnání a o půl druhé odpoledne. Je to tak?”

Asi ano.”

Soudruhu, dneska se čeká na středisku u zubaře někdy celý dopoledne,” zastal se Rázka referent Kobza.

To je fakt,” připustil Provazník. Hlásil vám Nebuil předem, e půjde k lékaři?” pohlédl znovu na Rázka. Abyste mu to povolil a omluvil jeho nepřítomnost?”

Stavbař zavrtěl hlavou. Asi to ohlásil sekretářce. Ale já bych neměl důvod mu to nepovolit. Vdy Nebuil není ádný flákač a nepamatuji se, e by zneuíval návtěv u doktora.”

Dobře,” přikývl poručík a opsal si do bloku potvrzenku o návtěvě u lékaře, připojenou v knize. Abych to tedy

upřesnil, Nebuilovu přitomnost dne 12. března dopoledne na pracoviti nemůete potvrdit.”

Ne, odtuil Rázek.

Tak vám děkuji,” řekl Provazník. Je víc ne pravděpodobné, e budete předvolán k svědecké výpovědi a patrně I vae sekretářka. Znovu vás musím,” obrátil se na oba, poádat o naprostou mlčenlivost. Vyetřujeme okolnosti závaného trestného činu a jakákoliv indiskrece z vaí strany by je mohla naruit. Nerad to zdůrazňuji, ale byla by pak posuzována ve smyslu zákona jako maření vyetřovacího úkonu. Doufám,” pousmál se, e k tomu nedojde.”

Spolehni se, soudruhu,” slíbil za oba Kobza.

Před stavenitěm vsedl Provazník za volant referentské kodovky a ostře vystartoval. Pohledem na hodinky se přesvědčil, e má anci proháčkovat se velkoměstským provozem a stihnout v zubní ordinaci střediska doktorku Sylvu Vintrovou, její jméno si opsal z Nebuilovy potvrzen ky.

Pomalu déle ne vlastní jízda mu trvalo, ne naej místo a vpravil se na vyhrazeném parkoviti pro vozidla OÚNZ za jednu ze sanitek. Přibouchl dveře a rozběhl se do budovy.

Poloprázdná čekárna zubního ambulatoria k němu vzhlédla nedůtklivě jako k vetřelci, který chce vechny předběhnout a drze klepe na dveře s nápisem NEVSTUPOVAT BEZ VYZVÁNÍ! NEKLEPAT!

Bylo třeba několikerého zaklepání, ne se prudce otevřely a objevila se korpulentní sestra ve věku dříve narozených. Ne stačila cokoliv pronést, oslovil ji neobjednaný pacient tak, aby to čekárna neslyela: Kriminální sluba, poručík Provazník. Potřebuji mluvit s doktorkou Vintrovou.”

Vpustila ho dovnitř, ale jen na krok.

Počkejte,” oznámila kategoricky. Vydala se kolem řady zubařských křesel a k poslednímu, nad ním se skláněla mladá lékařka. Ostatní doktorský personál, sestávající z muů, se věnoval práci a Provazníka sl nevímal.

Netrvalo dlouho a čekárna sledovala, jak vetřelec vyel ven, doprovázen půvabnou zubařkou, která drela v ruce kartu a vedla své kroky na chodbu a odtud do lékařského pokoje.

To bude nejspí randíčko,” komentovala výjev zakaboněná větkyně v klobouku, módním v roce raz dva. A my abysme čekali.”

Anebo protekce,” uklíbl se vlasatý mladík, jeho umudlané tričko neslo nápis v cizí řeči.

Na toho pacienta si moc dobře vzpomínám,” spustila MUDr. Vintrová, sotva usedli s Provazníkem, vecpavím Jen stěí svůj nesportovní zadek do idličky z kovových trubek. Jednak přiel pozdě. U nás přesně dodrujeme objednací hodiny, aby lidé neztráceli čas čekáním. Tady to má v kartě, dvanáctého března v deset hodin. Ale přiel a v jednu. Takový neukázněný jedinec to pak nabourává ostatním, kteří chodí včas. Vak ho Hermína hned sjela.”

To je ta vae sestra, co mě taky málem sjela?”

Vy nejste nedochvilný klient,” usmála se na něho zvlátníma hnědýma očima.

Nepamatujete si, zda to opodění nějak omlouval?”

čokoládové duhovky laně v bílém pláti opět vesele zablýskly.

Ale ano. Vy mui dovedete vechno omluvit a zdůvodnit. Tenhle oknírovaný inenýr sváděl zmekání na svého éfa. Prý ho nechtěl pustit ze stavby dřív, ačkoliv k nám byl objednán na desátou.”

To vám tvrdil?”

Napadlo mě, proč mi to vůbec říká, kdy jsem se ho na to neptala.”

Paní doktorko, pro mě je právě tohle velmi důleité.”

Veselé plamínky ve zřítelnicích se změnily v hnoucí uhlíky. Právě tohle?”

Ano. e jste se ho na nic neptala. A e vyrukoval s touto omluvou on sám.”

Co by tím sledoval? Víte, e mi připadal tak nějak roztěkaný?”

Třeba něco navíc k potvrzence o návtěvě u lékaře, kterou jste mu vystavila. Mohla byste mi, prosím vás, povědět, kdy byl u vás na středisku předtím?”

Pohlédla na kartu.

Dvanáctého ledna, v jedenáct čtyřicet pět.

Provazník si opsal datum a byl přesvědčen, e má dalí důkaz. O tom, e Nebuil nebyl v zaměstnání v den, kdy se přiváejí do radimovického JZD výplaty.

Paní doktorko, termín dvanáctého března si určil inenýr Nebuil sám nebo jste mu ho stanovili vy?

U něho nejde o léčení akutního případu,” ověřila si v kartě. Je to spí běné ambulantní oetření, proto přiel po dvou měsících. Snaíme se vyjít vstříc a umonit zejména zaměstnaným lidem docházku v termínu, který jim vyhovuje. Tak tomu bylo patrné i u něho. Jestli chcete, zavolám Hermínu, vede kartotéku a …

Ne děkuji. Stačí, co jsem se dozvěděl od vás.”

A potom Provazník zopakoval sympatické zubařce stejnou ádost, s ní se před hodinou a půl rozcházel s oběma stavbaři.

Soudruhu,” pohlédla na něho dvě váná, hezká kukadla, jsem kromě toho vázána lékařským tajemstvím.”

xxx

Ve třináct patnáct se dostavila Marta Křivánková do Prahy k výslechu. Zatím předběnému.

Chovala se naprosto klidné. Jestlie nemá čisté svědomí, pomyslel si Kosma, ovládá se natolik, e to nedává najevo.

Nabídl ji idli a zeptal se:

Můeme vám poslouit kávou?”

Dobrou?”

Jako v kadém úřadě,” řekl Kosma.

Rozhlédla se po kanceláři. Měla na sobě bílý tenký svetřík a tmavoedou sukni, v ruce igelitovou taku. Poloila si ji na klín a sukni si přetáhla přes kolena. A protoe mlčení, které nastalo, se jl zdálo dlouhé, podotkla:

Vidím, e vechny kanceláře jsou stejné. Ale chybí vám v oknech květiny. Ale proto jste mě sem asi nepředvolall, abych vám tu vykládala o kytičkách,” zasmála se křečovitě.

Kosma jí neodpověděl, protoe právě v té chvíli Borecký přináel kávu.

Křivánková několik vteřin přemýlela, ne řekla:

Pořád jde o to přepadení naeho vozu? Ale já vám k tomu ani dneska asi víc neřeknu.”

Nemusíte pospíchat, slečno Křivánková,” podotkl vlídně Kosma. Máme před sebou celé odpoledne.”

To jistě. Ale kdy člověk nic neví, budeme se vzájemně okrádat o čas.”

Kosma místo odpovědi poloil před Křivánkovou na okraj stolu fotokopii maturitního tabla.

Několik vteřin bylo ticho.

Křivánková upřela oči na zvětený snímek a kdy je opět zvedla ke Kosmovi, zeptala se udiveně:

Kde jste k tomu přiel? Já u tu fotku snad ani nemám.”

Můete nám říct, který z těchto maturantů je Ota Nebuil?”

Viditelné se zarazila.

Nebuil?” opakovala. Tady třetí zleva. Jetě neměl knírek.”

Dnes ho má?

Kdy se loni nae třída sela poprvé po matuře, tak ho měl. Ale proč …

Ten sraz se konal v listopadu, e? přeruil ji Kosma.

Ano. A co má být?” zakroutila udiveně hlavou.

Seli se vichni spoluáci?”

Asi pět se jich omluvilo.”

Jistě jste měla ve třídě pár dobrých známých. Stýkáte se s nimi jetě dnes?”

Zarazila se. Nevěděla, co si o téhle otázce má myslet; chtěla říct, prosím vás, jak jste na tohle přiel. Misto toho pouze prohodila:

To není v mém stylu, soudruhu nadporučíku.”

Vzápětí cítila po celém těle napětí, kdy si vzpomněla na Otu Nebuila.

Kosma chvíli seděl beze slova. Znovu upřel na Křivánkovou oči. Měl dojem, e sevřela rty, na ně si nanesla příli tmavý odstín rtěnky, který se k její pleti a tmavým vlasům moc nehodil.

Neuhnula před jeho pohledem.

Najednou vybuchla:

Vy se snad domníváte, e někdo z mých spoluáků má s tou krádeí něco společného? To přece není moný!”

Blesklo jí hlavou, proč se ptali na Otu Nebuila. Vzpírala se uvěřit, e by na něho měli nějaké podezření. Na člověka v jeho postavení.

Vechno je moný,” opáčil jí Kosma a oči se mu najednou zúily.

Ale já sl to nedovedu představit,” řekla po pravdě. Mohl byste mi blíe vysvětlit, co si o tom myslíte?”

Slečno Křivánková. Otázky tady klademe my. Ptal jsem se vás, s kterým vaim bývalým spoluákem jste se v poslední době stýkala.”

Chtěla přiznat, e se setkala s Otou Nebuilem, ale neudělala to. Sama si nedokázala v té chvíli vysvětlit, proč to neřekla. Místo toho prohlásila podráděně:

Na to nemám čas ani mylenky. A jak jistě víte, bydlím na vesnici a do Prahy často nejezdím.”

Dobrá,” přikývl Kosma. Jeden z vaich spoluáků se jmenuje Ota Nebuil. Viděla jste se s ním na večírku?”

Ano. Vdy jsem vám to řekla.

Mluvila jste s ním?”

Jako s kadým.”

Pokrčila rameny a zatvářila se tak. e jí na Nebuilovi vůbec nezáleí.

Chvíli jetě mlčela a pak podotkla:

Jinak o něm nic nevím.”

Řekla to příli rychle.

Kosma se na ni opět zadíval. Pak pronesl tie: Nechcete nám povědět pravdu, slečno Křivánková? Já vlm, někdy bývají pohnutky k mlčení velmi sloité.”

Jakou pravdu chcete slyet?” ozvala se s očima upřenýma někam před Kosmovu hlavu. Tu moji přece znáte. Nic o přepadení nevím. A to, co jsem věděla, jsem vám u dávno řekla.”

Ptal jsem se na Nebuila.”

Pokud si vzpomínám, byl vdycky dobrý student. el po maturitě na vysokou a já do zaměstnání, časem jsem slyela, e se oenil. A na večírku se mu připíjelo jako budoucímu podnikovému řediteli.”

Chvíli bylo ticho, ne Kosma podotkl:

Nedopila jste kávu.”

Děkuji, ale je velice mizerná,” odsekla.”

To je pravda,” uznal Kosma. Asi nebude nejčer-stvějí.”

Jsem ráda, e jsme se aspoň na něčem shodli,” řekla ironicky.

Vechno se jí zdálo téměř nesmyslné, zbytečné. Měla vztek sama na sebe, e nedokázala přiznat svůj vztah k Otovi. Ale vzápětí se ujiovala  co je jim po mém soukromí, přece jim nebude svěřovat, e byla s Otou v posteli. Ota s tou krádeí jistě nemá nic společného. Nedovedla si představit Otu jako lupiče se zbraní v ruce. Ze veho se jí točila hlava.

Kosma se na ni povzbudivě usmál:

Jistě v té shodě, o které hovoříte, budem pokračovat i dál 

Promiňte, soudruhu. Jsem trochu rozčilená. Chápejte, v ivotě jsem nebyla u výslechu.”

Na tom vaem večírku, slečno Křivánková, jste zůstala a do konce?”

Před půlnocí jsem jela domů.”

Sama? Nikdo vás nedoprovázel?”

Křivánková sklopila oči a zavrtěla hlavou.

Vzala jsem si taxíka,” vymýlela si.

čekala, e se jí zeptají, jak vypadal taxíkář.

Ale neudělali to.

Tu noc jste spala v Praze nebo v Radlmovicích?” zeptal se poprvé Borecký.

Spala jsem doma. Taxík mě dovezl k bytu,” zase zalhala.

Kosma pohlédl na Boreckého, pak pomalu zvedl oči a upřel pohled do tváře Křivánkové.

Nevzpomenete si, kdy jste mluvila s Nebuilem, jestli se vás neptal na vae zaměstnání a na to, jak to ve vaem drustvu chodí?”

Na to si nepamatuji. Bavila jsem se s ním o běných věcech. V rámci konverzace. Jako s kadým.”

e zastáváte funkci hlavní účetní drustva, to jste mu řekla?”

Proboha, to přece není nic tajného,” kroutila hlavou. Kadý snad někde pracuje.”

To jistě. Ale uvědomte si, slečno Křivánková, e vyetřujeme závaný trestný čin, jím bylo postieno vae drustvo. Ve nasvědčuje tomu, e pachatelé il najisto.”

Kosma se na okamik odmlčel.

Nastalo ticho. Cítila Kosmův váný pohled I to, jak jl hoří čelo a prudce pulsuje krev v ilách.

Kosma nechal ticho vyznít. Pak řekl:

Tady na tenhle lístek vám znovu napíu ná telefon. Kdybyste si dodatečně vzpomněla na něco, co byste nám chtěla povědět anebo čím jetě výpověď doplnit, tak zavolejte, prosím.”

Ano,” zaeptala. Děkuji vám.”

Sáhla po lístku a vstala.

Nadporučík ji nepoádal, aby o obsahu rozhovoru pomlčela. Měl k tomu důvod.

Borecký ji doprovodil k východu. Vyla ven. Bylo jetě chvíli slyet klapot jejích kramflíčků na chodníku, ale neohlédla se. Proto si nemohla vimnout, e se od obrubníku chodníku odlepila béová kodovka, vybavená rádiovým pojítkem.

Ty jí věří? zeptal se Borecký svého starího kolegy, kdy se vrátil do kanceláře.

Ne docela. Proč nám tajila, e se stýká s Nebuilem? Nechci se mýlit, ale první cesta od nás povede k němu.”

To nám ukáe sledovačka. Jetě, e ji vedeni správy odsouhlasilo.”

Je to s ní moná sloitějí, ne si myslíme.”

V čem?”

Nic konkrétního nevím. Spí si to domýlím. Nemá muského,” podotkl Kosma a natáhl nohy před sebe. V

tom to asi bude. Třeba se u jednou v ivotě zklamala a boji se zklamat znova. A tak nepřipoutí ani sobě a tím miň nám, e se zblbla do Nebuila.”

A zobe mu z ruky. Čím víc se enská v letech zamiluje, tím míň dá práce. To nemám ze sebe. To přej říkával starej Vokáček, kdysi sňatkový podvodník a slavná postava praské galerky.”

Moná, e jsme na ni měli volit jinou taktiku,” namítl Kosma.

Jak to myslí?”

Zeptat se, ví-li o tom, e pan inenýr je náměstkem takříkajíc na volné noze, na kterou ho vypustili po třech nepodmínečných letech.”

Ty sám jsi přece rozhodl, e o tom před ní pomlčíme.”

Vdy říkám, e jsme moná měli volit jinou taktiku.1”

Domnívá se, e o tom Křivánková neví?”

Nebuil se tím na maturitním setkání sotva pochlubil. Jinak by mu spoluáci nepřipíjeli jako nastávajícímu direktorovi. Vzpomeň si, e i ten profesor z ekonomky o něm tak hovořil.”

Předpokládejme, e Křivánková skutečně o Nebuilově nedávné minulosti nic neví. A e její výpověď byla v tomto směru věrohodná. Pak by ale neměla proč tajit, e se stýká s bezúhonným spoluákem z mládí. V opačném případě by její zapírání bylo pochopitelnějí. Nerada by se svěřovala kriminálce, e udruje důvěrnou známost s někým, kdo byl trestán za finanční machinace.”

To byl taky důvod, proč jsem volil, nic jí neříkat. Předpokládal jsem, e o tom maléru neví. Tím spí poběí za Nebuilem a poví mu, e jsme se na něj vyptávali. Bude z něho vytahovat, co provedl. Nebuil zavětří nebezpečí a vyhledá zase on co nejdřív svého komplice, o něm nic nevíme. Sledovačka ho bude mít na muce. Doufejme, e zatím nestačili ty peníze utratit.”

Co kdy nám tahle verze nevyjde?”

Tak bude muset navrhnout nějakou lepí,” řekl Kosma.

xxx

Přiel jsem ti zaplatit za minule, Bobino,” řekl Herovič, kdy se vsunul na barovou idličku.

To byla pozornost podniku, Vlily.” Natáhla k němu alabastrovou ručku s temně rudými nehty. Vilda ji vzal do obou dlaní a dlouze políbil.

Take irskou bez?

Nečekala na odpověď a shýbla se k chladicímu boxu Kdes nechal toho knírače, co jsi tu s ním seděl? Vypadal jako domácí náhraka Mastrojányho.”

Oba se tomu přirovnání zasmáli.

Otýn je náhodou dobrej kluk. Jene na rozdíl od Mastrojányho měl smůlu na enský. Teda na jednu, s kterou se oenil.”

Pomalu usrkl ze sklenky a vzhlédl k mixérce.

Bobinuko, potřebuju s něčím pomoct,” pronesl tie a naléhavě.

Přiklonila se k němu. Tak povídej.”

Kdy domluvil, barmanka si zapálila cigaretu.

Villy, zná mě dobře. Neshodila jsem tenkrát ani Karla, ani tebe.”

Já vím. O tom nemusí mluvit. Jinýmu bych taky nevěřil.”

Pokusím se pro tebe něco udělat. Bankéř sem jezdívá. Byl tu minulý měsíc. Teď je v Bratislavě. Ale já s nim nemám, ani co by se za nehet velo. Na to vem jed. A přijede, zkusím ti s ním zařídit kontakt. Ovem absolutné beze mě.

Bobino, nemůu čekat. Vysvětlil jsem ti, proč to tak spěchá. Kdy ten veksl neudělám hned, je vecko na draka, chápe?”

Zamáčkla cigaretu do popelníku. Vytáhla účtenku, odtrhla od nl předtitěnou hlavičku interhotelu a na prázdný papírek napsala telefonní číslo.

A se ti ta enská ozve, řekne jí, e má tu knihu pro pana profesora. A počká, co bude dál. To já nevím. Ale sám nic dál nepodnikej, nebo by to mohlo s tebou patně dopadnout. Třeba by tě povaovali za práskače, Vlily,” dodala varovně.

xxx

Po čtvrté hodině vstal z gauče a el prohlédnout těch několik nezbytných věci, které si chystal na cestu. Vechno měl sloeno, jen přemýlel o tom, co by mohl jetě potřebovat.

Otevřel si grapefruitový dus, aby zapil lepkavou chu v ústech. Přistoupil k otevřenému oknu. často to dělal ze zvyku, aby se podíval po svém voze, zaparkovaném po celé dny pod oknem v ulici.

Vtom se ozval telefon.

Byla to Marta Křivánková.

Jsi to ty, Oto?’ zeptala se, kdy uslyela jeho neosobni ohláení: Prosím.”

Nebuil sí odkalal a řekl:

Samozřejmé, Martičko.”

Nastalo ticho.

Křivánková nevěděla jak začít.

Co vůbec dělá? 2e sis tak najednou vzpomněla?” nutil se do veselého tónu. Právě se chystám odjet na dovolenou. Má kliku, es mě stihla.”

Potřebovala bych s tebou nutně mluvit, Oto. Můu se u tebe zastavit?”

Na okamik strnul. Postřehl naléhavost v jejím hlase; mimoděk se podíval na hodinky a začal opatrně.

Musím si jetě něco zařídit,” lhal z opatrnosti. Ale jestli něco potřebuje?”

U se neovládla a vyhrkla:

Nezapletl jsi se do něčeho, Oto?”

Já ti nerozumím, co tím myslí?” pokouel se skrýt nemilé překvapení.

Vysvětlila mu, e byla celé odpoledne na kriminálce. A e o tom nechce mluvit z telefonní budky.

Jsem teď na náměstí v Dejvicích. Na stanici autobusů. Ale můu jet domů později.”

Dobře, Marto. Sednu do auta a za chvíli jsem tam.”

Objevil ji v odlehlém koutě nástupitě. Byla ponořena v mylenkách a vzhlédla teprve, a kdy ji oslovil:

Ahoj, Marto!” Políbil ji na čelo.

Pokusila se o úsměv.

Viml sl, e je silně nalíčená, hodilo by se to spíe na jevitě, ne na ulici. Vzal ji lehce za pai a vedl ji k vozu, který zaparkoval na Dejvické. Zároveň se snail překlenout mlčení, je nastalo. Omlouval se, e mu to trvalo trochu déle, ne nael v zacpané ulici volné místo. Snail se dát najevo radost, e ji zase vidí. To je dobře e jsi zavolala. Dost dlouho jsme se neviděli.”

Neříkej es po mně touil.”

Místo odpovědi otevřel dvířka vozu. Kdy usedli zeptal

se:

Co ti chtěli na kriminálce?”

Zadívala se mu do tváře. Ale nic z ní nevyčetla. V obličeji měl lhostejný výraz. Vzdychla:

Pořád vyetřují to přepadení naeho vozu. Oni si snad myslejí, e s tím mám něco společného.”

Uklíbl se: O jakém přepadení mluví?”

Dva chlapi přepadli nae auto a sebrali výplatu. Bylo to přece i v novinách.”

O tom ani nevím,” prohlásil bez zájmu. Ale co Já s tím mám společnýho? Kdy se to vůbec stalo?”

Dvanáctého března.”

No jo, to jsem noviny moc nečetl, byl jsem zrovna v ďáru na koleni,” připomněl jí. Poslal jsem ti přece pohled.”

Nebuilova připomínka ji trochu uklidnila. Pokud byl na kolení mimo Prahu, nemohl být zároveň v Radlmovlclch, napadlo ji.

I Nebuilův mozek pracoval. Na rozdíl od Křivánkové ve vysokých obrátkách. Pak se nahlas zasmál a řekl: Pořád nechápu, proč jsi se v telefonu ptala, jestli jsem se do něčeho nezapletl?”

Mlčela.

Podívej, Marto, mně je teda fuk, co ti chtěli na kriminálce. Ale jde o to, abys ty v něčem nepříjemném zbytečně nelítala.”

Ptali se I na tebe, Oto.”

To mi nejde na rozum. Jak se při tvém výslechu dostali k mému jménu?”

Po těchto slovech se zatvářil krajně otráveně. Vnějí konce obočí mu poklesly a připodobnily se koutkům úst.

Neřekla jsem, e se spolu stýkáme. Jen to, co u věděli. e jsme bývalí spoluáci z ekonomky.” A Jetě dodala: e jsme se naposledy viděli v listopadu na tom večírku.”

Tak je teda zajímal i ten blbej večírek? A taky kdo vechno tam byl, ne?

Jestli jsem s někým jela domů. To hlavně chtěli vědět, řekla jsem, e jsem odjela domů sama taxíkem.”

A to vechno zjiujou kvůli tomu přepadení?” povzdechl si nahlas. Ti mají ale fantazii.”

Poloil jí dlaň na koleno a snail se ji utěit:

Tak u na to nemysli. Byl to nervák, co? Já sl ale stejně nedokáu představit, e by tebe mohli z něčeho podezírat.”

Přehnaně hlučně se nad tou představou zasmál. Zároveň zařadil jedničku a pomalu se rozjel.

Jeho neupřímný smích ji drádil. Zmocnil se jí pocit rozpolcenosti, jako by mluvili ve dvou rovinách. Navenek hovořili o tom, e se vlastně ničeho nedopustili, ale přitom ji Nebuil zpovídá z toho, co řekla na kriminálce.

Úsilovně uvaovala, s čím se mu kdy o své práci a o drustvu svěřila, ale nedokázala se teď, jak seděla

vedle něho, na nic soustředit. Jen cítila, e se v ní rodí určité podezření, nemělo jetě pevné obrysy, takový mlhavý neklid, který se podobal úzkosti.

Nebuil mlčel. Předstíral, e se musí věnovat řízení. Oba proudy vozovky v tuhle večerní dobu byly přeplněny vozy, ujídějícími směrem na Kladno nebo na letitě. Rychle uvaoval. U ji nepotřebuje. Co chtěl zjistit, u se od ní dověděl. Jdou po něm. To je jasné.

Kdy zastavil na červenou, řekl:

Hodím tě domů.”

Do jeho hlasu se vloudil cizí, neosobní tón. Instinktivně vycítila, e se s ním něco děje.

Na Bořislavce měl zelenou, a tak prudce přibrzdil, aby mohl v ostré zatáčce odbočit a vzápětí u sjíděl po neudrované vozovce dolů do áreckého údolí.

Cítil její tázavý pohled, ale nepovaoval u za nutné o čemkoliv hovořit.

Najednou pronesla změněným, unaveným hlasem:

Nedělej si se mhou starosti. Neboj se, u tě otravovat nebudu.”

xxx

Odhadl, e Marta dosud neví o tom, e strávil tři roky v chládku a o jeho skutečném zaměstnáni. Jak ji znal, určitě by to bylo první, na co by se ho zeptala. Při loučení nasadil nucený úsměv a znovu Martu ujistil, e jakékoliv podezření kriminálky vůči němu je naprostý nesmysl. Polibek, pár slov, e ji po dovolené zavolá. Slib, nad ním teď cestou do Prahy jen ohrnul rty.

Sotva opustil Radimovice, přepadl ho zcela jiný pocit. Kdy člověk začne ztrácet půdu pod nohama, není to pocit příjemný.

Bezpečnost po něm jde.

Cesta, po které ujíděl a znal ji téměř nazpamě, mu mnohé připomněla. Zejména zatáčka před mostem. Několikrát pohlédl do zpětného zrcátka, zda za ním někdo nejede. ádné světlo nespatřil. Na chvilku otevřel okénko a nechal dovnitř proudit chladný vzduch. Malé dodávce, kterou předjel, nevěnoval pozornost. Nemohl ovem tuit, e její osádka patří ke sledovací skupině.

O necelé tři kilometry dál, kdy spatřil z kopce nad áreckým údolím světla, zářící z panelových domů, lemujících Leninovu třídu, okénko zavřel. A tím pohybem jakoby jeho mozek začal pracovat na plné obrátky. Musí co nejrychleji zmizet z Prahy a přečkat tři dny do schůzky

s Vildou jinak, ne autoturistickým výletem. Jdou-ll po něm, znaji i číslo jeho vozu. Měli by snadno na muce kadé Jeho hnutí.

Napadlo ho, e by mohl být u i jeho byt hlídán. Nepředpokládal to, ale musel s tím počítat. Proto raději zaparkoval na nejvzdálenějím konci ulice. Obeel pěky dva bloky a pomalu, s rukama v kapsách a s vyhrnutým límcem, se blíil k domu. Očima bloudil po vech stranách matně osvětlené a liduprázdné ulice a příli nespěchal.

Na domovní vchod jen mrkl a el dál, jakoby na večerní procházce. Z pootevřeného okna naproti zaznívala televize. Záclona byla poodhrnutá, mohl nahlédnout do osvětleného pokoje, přecpaného sektorovým nábytkem. U stolu stála starí ena a nalévala svému mui polévku. Zřejmě museli mít přetopeno, kdy si otevřela okno, napadlo ho. Pohled na večeřící manele ho uklidnil. Jetě jednou obhlédl okolí svého domu a el dál. Nic nápadného nebo neobvyklého nepozoroval. Ani to, e o poschodí vý, nad pootevřeným oknem, se pohnula záclona.

Pak se za Nebuilovýml zády ozval motor. Byl to taxík. Vystoupily z něj dvě mladé eny, jedna nesla v ruce kytici. Slyel jejich smích a hlasy, ale neotočil se. Za okamik ho taxík předjel a zase zůstala ulice tichá a liduprázdná. Jetě chvíli pokračoval v chůzi do kopce, pak se obrátil a ji rychlým krokem zamířil ke vchodu do svého domu.

Kdy odemkl byt, dýchlo na něj uklidňující teplo a ticho. Ne rozsvítil, přistoupil k oknu a spustil roletu. Pak se rozhlédl kolem sebe. Nemůe se dlouho zdrovat. Pár nezbytných věcí osobní potřeby naskládal u odpoledne do nevelkého, ale praktického cestovního zavazadla, jakési kombinace kufru a brany s bočními kapsami na zdrhovadlo. Zůstalo mu jetě z dob, kdy jezdívali s Alicí do zahraničí k moři. Měl je přichystáno na ráno. aby do něho v klidu přibalil sportovní kabelu s nápisem PUMA. Zakoupil ji včera v obchodním domě na Petřinách, protoe odpovídala rozměry chystanému účelu. Musel se usmát, kdy mu ji prodavačka poloila na pult. Kdyby tak tuila, e reklamní nápis je dost výstiný vzhledem k tomu, co v ní bude ukrytol

Jene ta nejdůleitějí chvíle, plánovaná na ráno a v klidu, nadela u teď. A nikoli v klidu.

Otevřel víko úloního prostoru v gauči a zpod lůkovin vytáhl kabelu s penězi. Zvolil ten nejprimitivněji úkryt na dočasnou dobu. Bylo mu Jasné, e eventuální domovní prohlídka by kabelu objevila kdekoli v bytě. Takhle měl aspoň iluzorní pocit, e na penězích spí…

Vytáhl opět rolety, kdy předtím zhasl světlo. Neměl čas přemýlet, kdy se vrátí. Bylo v tom spí mimoděčné uvědomění, e se nemají rolety v oknech nechávat staené, odcházíme-li na dovolenou. Pečlivě zamkl a s plátěm přes zavazadlo vyrazil. Zamířil po schodech do přízemí k prádelně. Klíč od prádelny drel v druhé ruce. Přece není padlý na hlavu, říkal si, aby vyel rovnou na ulici, kde na něj moná číhají.

Prádelním oknem se pohodlně dostal na druhou stranu domu. Vedlo do parčíku, byl to spí zelený pruh kolem čináku, kde nájemníci vysázeli pár keříků a o kus dál stály sloupky se ňůrami na prádlo. Visely dost nízko, musel si dát ve tmě pozor, aby jej provaz nelehl do obličeje. Otřepal si kalhoty od prachu. Aspoň měl ten pocit, e si je asi upinil, kdy se protahoval oknem. Ale za ten nepozorovaný únik to stálo.

e nepozorovaný, domníval se pouze on sám.

Přidal do kroku. Sel vedlejími ulicemi, aby se vyhnul osvětlení. Ujasňoval si situaci, která pro něj teď nastala. Za Vildou na ubytovnu jít nemůe. Bylo by to zbytečné. Vilda přece odjel z Prahy. Teď je nejdůleitějí zachovat si chladnou hlavu a chovat se naprosto normálně. Vdy je vlastně na právoplatné dovolené.

Kdoví, jestli Marta neměla moc velké oči. Na co se jí vlastně ptali? e jsem se s ní setkal na to maturitním večírku? Setkal, no a co? A e jsem se s ní dvakrát vyspal, co na tom? přesvědčoval sám sebe.

Stoupl si na okraj chodníku.

Po dosti dlouhém čekání spatřil taxík, jedoucí směrem do centra.

Mladému taxíkáři, který se natěstí nezdál moc hovorný, řekl stručně: Na Hlavní nádraí. Kdy to stihnu, budu vám moc vděčný.”

Sedl si dozadu a zavazadlo poloil vedle sebe. Přivřel oči a přemýlel, co vlastně má stihnout.

xxx

Lubo Kosma se v klidu navečeřel. Manelka mu připravila hovězí s mrkví a bramborem, jeho oblíbené jidlo. Po večeři se rozhodoval, zda usedne nejdříve k rodinné siestě a pak půjde do koupelny, nebo naopak. Nakonec to vyhrála koupelna. A to z jednoduchého důvodu. V poslední době se mu u častěji stalo, e vlezl do vany v pozdějích hodinách a tekla u jen vlaná, jednou dokonce studená.

mt-: ^

rr\j

Hlttuu

‘jt* >

Pavlínko,” zavolal do kuchyně,” podívej se do novin, co dávají v televizi.”

Ten australský seriál,” odpověděla pohotově dvanáctiletá dcerka. O zlodějích dobytka.”

Prima. Tak to nahav,” kvitoval s uspokojením. I kdy neviděl vechny dosavadní díly, zaujaly ho víc ne samotný děj nádherné barevné záběry australské přírody. A taky s trochou závistí sledoval technické vybavení tamní policie, nasazující do akcí počítače, data-banky a přepadové vrtulníky.

Po horké spre, která prohřála jeho dlouho postavu, si dal krátký studený bič. Dokud necítil příjemné píchání po kůi celého těla, nebyl spokojen.

A právě v té chvíli se ozval telefon.

Rychle se otřel ručníkem a hodil na sebe koupací plá. Jeho bosé nohy vak za sebou zanechávaly mokrou stopu.

Byl to Borecký. Volal z kanceláře, kde měl slubu, zvanou dosaitelnost. Luboi,” oznamoval s naléhavostí v hlase, právě přilo ze sledky hláení. Dotyčný se vrátil do bytu zvlátní oklikou. Přes několik bloků. Vůz odstavil na jiném místě, ne obvykle. Co nejdál od baráku.”

To je přinejmením zajímavý,” řekl Kosma, otíraje si bosou nohu o lem dlouhého koupacího plátě.

Jetě zajímavějí je,” pokračoval Borecký, e opustil kvartýr oknem. Teda ne jako kaskadér, ale odeel z domu prádelním oknem v přízemí. Kam, to se doufám brzo dovíme. Starého jsem u informoval. Z naí strany nechce zatím ádná opatření, myslím kromě těch, co byla dohodnuta. Já jenom, abys byl ve vobraze.”

Dík, Honzo.”

Mám ti jetě zavolat, kdyby něco?”

Samozřejmě,” přitakal v zamylení Kosma.

Vzápětí se rozhodl k něčemu jinému. Vlastně ani nemusí. Já přijedu,” dodal a zavěsil, nečekaje na odpověď. Tuil, jak by zněla. e není třeba, e stačí a ráno. A patrně by v Honzově hlase zazněl i minitónek lítosti. Třeba i s povzdechem, proč nadporučík pochybuje

o tom, e to on, Honza sám zvládne.

Tak tohle vylo. Kosmovi celým nitrem vibrovalo rozechvění jako vdy, kdy po dlouhém a zpočátku bezvýsledném úsilí chytili stopu. Nebuil jim nesmí vyklouznout. A přivést je k tomu druhému, moná

1 třetímu. A také k penězům. O tom, e Nebuil v celém případu Radimovic jede, u nepochyboval.

Kde teď asi můe být?

Co kdy se mu podaří zmizet sledovačce s oči?

Nechtěl ani dál domýlet.

Jetě ne navlékl svrchník, nahlédl do obýváku. Na televizní obrazovce se hnal australským buem landrover a od jeho kol se zdvíhala oblaka narudlého prachu.

Tenhle dli seriálu u neuvidí.

Manelka s Pavllnkou se k němu otočily.

čau, holky.”

Ahoj, tati,” povzdechla Pavllnka.

Pohladil je po vlasech.

Manelka si u dávno odvykla ptát, kam jde a kdy se vrátí.

Tie přibouchl dveře a přivolal výtah. Venku nasedl za volant svého wartburga. Během deseti minut vjel po pankráckém přivaděči na dálnici. Na křiovatce v Anglické ulici zase dálnici opustil a sjíděl dolů, do centra.

V 19,35 vstoupil do budovy, kterou před nedávném opustil.

Je na Hlavním nádraí,” řekl mu na uvítanou Honza Borecký a vytáhl ze zásuvky u stolu sklenici se zabrouenou zátkou, v ní choval umletou kávu.

Luboi, tobě bez cukru, viď?

Vděčné přikývl.

XXX

Jetě kdy vystupoval z taxíku, neměl představu, kam pojede. V moderní odbavovací hale Hlavního nádraí chvíli postával, pak zamířil po irokém schoditi k pokladnám. Zařadil se u jedné z nich do nevelkého zástupu. Kdy na něj dola řada, poádal o místenkový lístek na rychlík do Brna. Současně se eny za okénkem zeptal, kdy a z kterého nástupitě vlak odjídí.

Podle informace mu zbývalo jetě třicet pět minut času. Pocítil ízeň, ale do restaurace neel. Věděl, e tam přicházejí občas pořádkové hlídky VB a nechtěl nic riskovat. Raději se procházel ve dvoraně. V davu cestujících se cítil bezpečněji. Mladého mue s krátkým plnovousem a ve vybledlé dlnsové bundě sl vůbec neviml, zatímco vousáč sledoval nenápadně kadý jeho pohyb. U od okamiku, kdy se postavil za Nebullem do fronty u pokladny a hned po něm zakoupil dva místenkové lístky do tého kupé a rovně do Brna.

Nakonec Nebuil zamířil na pánské WC. Zaplatil určený poplatek, umyl si ruce a z roztočeného kohoutku hltavě a dlouze pil. Ani tady nezůstal nepovimnut.

Deset minut před odjezdem vyel na nástupitě a vyhledal podle místenky svůj vagón. Usedl na své číslo v koutě kupé. Zavazadlo poloil zatím vedle sebe a přehodil je plátěm, protoe vedlejí sedadlo zůstávalo dosud prázdné. Ani po odjezdu je nikdo neobsadil. Do poloprázdného kupé nastoupila pouze dvojice mladých lidi, podle řeči manelů. Docela pohledný párek. Mu měl krátce ostříhané rovné vlasy, nakláněl se k eně a cosi jí něně eptal do ucha.

Nebuil zavřel oči, aby se nezdálo, e je indiskrétně pozoruje. Neodváil se vak usnout, i kdy kolébání vlaku a rytmické nárazy kol o kolejnicové spoje působily jako uspávající prostředek.

Přelétl v mylenkách k Martě. A znovu si rekapituloval, co ve jí o sobě řekl. Nebylo toho mnoho a u vůbec nic z toho, čeho by se mohla kriminálka chytit. A co by proti němu vzbudilo nějaké podezření. Po chvíli nad tím v duchu mávl rukou. Zatím se na tři dny z Prahy ztratí. Jakmile se vrátí Vilda, zbaví se balíku, který má teď vedle sebe. Vilda se u postará, aby ty peníze změnily nominální hodnotu, by i ve veksláckém kursu. I tak toho nebude málo, ujistil Otu. A a přijede jeho bratr, mají napůl vyhráno, řekl Vilda a Nebuil mu věřil.

Po těchto úvahách se uklidnil.

Zároveň se přihlásila únava z přestálého strachu a s ní i hlad. Teprve nyní si uvědomil, e vlastně celý den pořádně nejedl. To u rychlík uháněl kolínskou rovinou podél Labe k Pardubicím. Únava a hlad ho náhle přiměly k rozhodnutí. V Pardubicích vystoupí. Pohlédl na hodinky. Teď jetě můe sehnat nocleh a moná i teplou večeři. Nápad se mu zalíbil. Proč se trmácet a do Brna. A kdo ho bude hledat v Pardubicích?

Sotva si svůj nový krok ujasnil, rychlík u zpomaloval a blíil se k pardubickému nádraí.

Sáhl po zavazadle a pláti.

Na shledanou,” prohodil ze slunosti k mladé dvojici, která po něm trochu překvapeně vzhlédla.

Zatáhl za sebou dvířka kupé a pustil se chodbičkou ke dveřím vagónu.

Také v kupé nastal pohyb.

Ale to u Nebuil neviděl.

Na nádraním perónu se cítil jako osvěen.

Teď jetě sehnat nějakého taxíka. Předpokládal, e u praského rychlíku bude aspoň jeden stát.

Mladý pár spolucestujících u neseděl v kupé, kdy se rychlík znovu rozjel. Mu s krátce ostřihanými rovnými vlasy stál ve sluební místnosti Sboru ozbrojené ochrany eleznic a naléhavě o cosi ádal podporučíka v modrém stejnokroji.

Jeho partnerka zpovzdálí, od východu z nádraí ulpívala očima na Nebuilovi, který čekal na prázdném stanoviti taxíků, zavazadlo u nohou. Netrpělivě se rozhlíel na obě strany. Po delí době se konečně dočkal.

Jediný opoděný taxík naloil jediného zákazníka, který si přál odvézt do nejlepího hotelu v městě.

Také mladý pár, jen opustil rychlík, se dočkal. Nasedl do sluebního stejnu s označením SOO na dveřích. Jeho řidič se drel na dohled od taxíku.

V nepříli zalidněné hotelové hale upoutal Nebuil pouze jediného mue. Tím byl recepční, jeho zkuený pohled odhadl, o co příchozímu půjde a preventivně nasadil odmítavý výraz v obličeji.

Bohuel, vechno obsazeno,” zopakoval obehraný refrén, ani vyčkal, o co bude poádán.

Stokoruna, poloená Nebuilem na pult, ho oslovila výmluvnějí řečí, i kdy beze slov.

Vzápětí vyplňoval podle Nebullova občanského průkazu přísluné údaje do hotelové knihy.

Jak dlouho se račte zdret, pane inenýre?”

Nejméně dvě noci. Přijel jsem sluebně. Nae firma tu bude stavět a čekají mě dva nebo tři dny různých jednáni.”

Z uchazeče o nocleh se stal hotelový host. Zamířil od recepčního pultu s klíčem od pokoje v ruce k výtahu.

Po několika krocích se zastavil a obrátil na recepčního s dotazem, dostane-li jetě večeři.

Samozřejmě, pane inenýre. A se ubytujete, obtěujte se do naeho grill baru. Má otevřeno a do hodiny po půlnoci,” klaněl se mu na dálku mu s vyitými klíči na klopě livreje.

xxx

Nadpraporčík Sboru nápravné výchovy Eliá, referent reimu, vstoupil do kanceláře náčelníka ústavu. Předpisově se zahlásil, upjat v řemenu s černým obukem a malou radiostanicí. Čekal, proč byl zavolán.

Mám tady soudruha poručíka Krpatu z praské kriminálky. Seznamte se, řekl podplukovník a oba mui si podali ruku.

Náčelník sáhl po kartě, kterou si dal vytáhnout z ústavní evidence. Soudruh poručík potřebuje získat co nejvíc Informací tady o tomhle Nebuilovi. Odeel od nás minulý rok. Kriminálku zajímá, s kým se tady nejvíce přátelil a důvěrněji stýkal. Myslel jsem, e by mohl začít u tebe.”

Já vám toho asi moc nepovím,” obrátil se Eliá na Krpatu. Jako reimák odpovídám za pracovní morálku směny a o jednotlivce, co dělají v prostoru lonic po zaměstnání, se u tolik nestarám. Na toho Nebuila se pamatuji, v práci s ním nebyly problémy. Ale víc by vám o něm pověděl kapitán Zdrail, to byl jeho vychovatel.”

Náčelník zvedl telefon a vytočil domácí linku. Kdy se ozval volaný, řekl: Josefe, Eliá za tebou přivede soudruha poručíka Krpatu, vyetřovatele z Prahy. Chce se dovědět co moná maximum údajů o jednom tvém bývalém svěřenci. Posílám ti jeho kartu. Byl bych rád, kdybys soudruhu poručíkovi vyel vstříc a pomohl mu splnit úkol. Je to jasné? Tak dík.

Kapitán Zdrail učinil na Krpatu od prvního okamiku sympatický dojem. V okrouhlé usměvavé tváři hrály oči, kterým se říkává ivé. Přelétl pohledem kartu.

Aha, Nebuil. Prvotrestaný. Měl jsem ho ve skupinové terapii. Abyste rozuměl, Koldov je dvojka, tedy druhá nápravně výchovná skupina. Prvotrestanci k nám přicházejí spí výjimečně, to kdy se dopustili závanějí činnosti. Větinou pracuji s odsouzenými, kteří byli dvakrát nebo vícekrát trestáni, tedy s recidivisty. A ve skupinové terapii nikoli se vemi. Pouze s takovými, co prokazují aspoň určitou snahu po nápravě. Mohu vám bez nadsázky povědět, e za celou dobu, kdy jsem měl Nebuila v oddíle, se mi jevil i jako určitá, dá-li se to tak nazvat, opora v mé výchovné práci, člověk inteligentní, vystudovaný inenýr ekonomie a jak jsem usoudil z častých rozhovorů, dostal se za mříe sice vlastní vinou, ale měla na ní značný podíl jeho rozmařilá manelka, které Nebuil silně podléhal. Osobně jsem nabyl dojem, e narovnat Nebuila nedá, na rozdíl od ostatních, velkou námahu.”

Soudruhu kapitáne,” obrátil se Krpata na vychovatele s otázkou, na její zodpovězení předevím do Koldova přijel, vzpomněl byste si, prosím vás, s kým ze spoluvězňů se nejčastěji Nebuil stýkal? Jde mi o to, zda s někým navázal důvěrnějí přátelství, které by, dejme tomu, přetrvalo i po proputění?”

Zdrail dlouho nepřemýlel.

Soudruhu poručíku, tady často platí úplně obrácené hodnoty, i co se přátelství a kamarádství týče. Ale já vám rozumím. Napadá mi Herovič. Vilém Herovlč. Taky prvotrestanec. A také ekonomická kriminalita. Na rozdíl od Nebuila pokozování valutového hospodářství. Stručně vzato  Jel ve větím vekslu. Oba dva si nějak padli do oka. U proto, e se liili od primitivních recidivistů. Ten Herovič byl toti divadelní herec. Dokonce prý hrál i v televizi. Pozoroval jsem je často na učebně, při skupinové terapii. Byla mezi nimi jakási vnitřní spřízněnost. Jestli přátelství a do jaké míry, to si netroufám posoudit. Herovič… zvlátní typ. Nabitý energií jako akumulátor. Osobitý kadým coulem. Při pohovorech chytrý a Ironický. Jak vůči mně, tak I vůči sobě. Měl jsem je oba i v předvýstupním oddělení. To je, pro vai informaci, oddělení, kde připravujeme vězně u na ivot venku. Dostávají pokyny, kde se mají po proputění hlásit, kam zajít za kurátorkou kvůli zaměstnání a tak podobně.”

Mohl bych vidět jetě kartu toho Heroviče?” poádal Krpata.

Samozřejmě. Zajdeme do evidence.”

xxx

Stejně jako prvního dne spal a do devíti hodin. Dlouho se sprchoval, pečlivě se oholil, přičísl si vlasy a knírek, přehodil sportovní kabelu přes rameno a sestoupil do hotelové restaurace. Vydatně a pomalu snídal. Seděl v restauraci téměř sám. Pak si viml servírky, stála u vchodu do sálu a netrpělivě si pohrávala s utěrkou. Dávala tím nepříli taktně najevo, e čeká, a host konečně vypadne. Uvědomil si, e tu nemůe dlouho vysedávat. I kdy nikam nepospíchá. Recepčnímu dal při příchodu na srozuměnou, e je tu sluebně. Proto by bylo dost nerozumné, kdyby se pohyboval od rána do večera v prostorách hotelu.

Zaplatil, vzal kabelu a vydal se bezcílně trávit dalí den své podivné dovolené.

Procházkovým krokem doel na hlavní třídu. Tu a tam nahlédl do výkladní skříně, u kiosku sl koupil noviny a zamířil k staré části města. Vil se na zbytek dopoledne do role turisty. Na Zelené bráně, dominující Perntýn-skému náměstí, prohlíel reliéf, zobrazující historický výjev. Jak pan Jeek z Pardubic přiel při obléhání Milána o polovinu koně, jeho mu přesekla padající hradební mří. Od té doby veel bílý půlkůň do městského znaku, zaslechl Nebuil opodál vykládajícího průvodce jakéhosi zájezdu.

Na renesančním náměstí ho zaujal dalí reliéf v průčelí starobylého domu, tentokrát s biblickým motivem velryby, polykající Jonáe. Proel úzkými ulicemi a před perntejnský zámek, obehnaný pevnostními vály. Pak ho napadlo, e nemůe chodit celé hodiny s takou plnou penéz na rameni. Ke vemu začalo pret.

Vrátil se zpět na hlavní třídu. Nae! si solidně vyhlíející denní vinárnu. Nebylo to jako v Praze, kde v tuhle dobu není volná ani jedna idle. Usedl k prázdnému stolu. Hlad neměl. Objednal si dvě deci bílého a vytáhl z kapsy noviny, které si koupil. Podvědomě zabloudil očima na černou kroniku. Jakoby čekal nějakou dalí zmínku o radimovickém případu. Nic se nedočetl. Pomalu upíjel. U vedlejího stolu se bavili dva ramenatí chlápkové, kteří přili do vinárny těsně po něm, o hokeji. Zřejmě skalní fandové pardubické Tesly.

Vae starosti bych chtěl mít, pomyslel si.

Netuil, e jejich starosti se týkají předevím osoby Otakara Nebuila.

Najednou si uvědomil, jak hodiny nekonečně pomalu ubíhají. Zdánlivý klid, jemu podlehl minulého dne, vystřídala netrpělivost a rostoucí nervozita. Jestlie jetě včera netouil po ničem jiném ne po samotě se svými mylenkami, úvahami a plány do budoucna, teď zatouil mít vedle sebe Vildu, s ním by se o své starosti mohl podělit. Padla na něho tíe samoty.

Zaplatil, obtíil se sportovní PUMOU a vykročil na ulici. Teď u prelo velmi silně. V takové nepohodě se přece nemůe dál courat venku. Po chvilce chůze zabočil do velké, zasklené pasáe. Spatřil nápis Pedikúra, který mu vnukl mylenku zabít dalí čas tím, e jej věnuje péči o nohy.

Vstoupil do příjemného bílého interiéru, tíhlá plavovláska, rovně v bílém pláti, sedící u pokladny se ho zeptala, zda je objednán.

Usmál se na ni a poloil ji k ruce dvacetikorunu. To je místo objednávky,” řekl a na vysvětlenou dodal, e není zdejí, přijel na sluební cestu a rád by vyuil ve chvilce volného času slueb tohoto salónu.

Ale musíte chvíli počkat. Zatím se posaďte a a se něco uvolní, zavolám vás.”

Neuběhla ani půlhodina a koupal si nohy v bazénku s nazelenalou horkou vodou. Po dalí čtvrthodině spočinulo jeho rozpalené chodidlo na ručníku v pruném klině mladičké pedikérky. Přimhouřil slastné oči a sledoval Její obratné pohyby, cítil ostři noe, podobného skalpelu, které ho zbavovalo ztvrdlé kůe. U jste to potřeboval,” komentovala úkon černovlasá lazebnice.

Z vedlejí kóje, přepaené bílým paravánem, zaslechl hovor, který ho okamité zaujal. Probíhal mezi dvěma enami. Jedna z nich byla zřejmě stálá zákaznice, protoe pedikérku důvěrně oslovovala.

Pani Květuko, takový lumpy věet je málo. Já bych se s nima nemazlila. Chudák ta pokladní, ta si musela vytrpět svoje.”

To vám řeknu. Tenkrát na tom Slovensku přece zatřelili pokladní jézédé, kdy vezla výplatu. A byla v Jiným stavu.”

Tyhle hajzly jetě nechytili. Aspoň o tom nebylo nic v novinách, ani v televizi. Povězte mi, pani Květuko, co to můe bejt za zrůdu, kdy namiřl samopal na enskou, mámu od dítěte.”

Pani tolcová, peníze dovedou z někoho udělat bestii.”

Taky jste o tom slyel, ne?” pohlédla černovláska na Nebuila, masírujíc mu chodidlo. Muselo toho být aspoň za milión. Já vím od váry, je v jézédé, kolik dneska berou.”

Nebuil zavadil koutkem oka o svoji sportovní kabelu, zavěenou na háčku kabiny.

Myslím, e ve zprávách nehlásili, kolik toho bylo,” odpověděl neutrálně.

Já ani nevím, jak takový milión vypadá,” uchlchtla se pedikérská mladice, přesunujíc si do klina druhé Nebul-lovo chodidlo.

Slečno, mohu se vás zeptat, co byste si s nim počala?”

S miliónem korun?”

Třeba jen s osmi sty tisíc. Kdyby vám vyla nějaká výhra,” rozvíjel konverzaci Nebuil, sleduje pozorně reakci hovorného děvčete. Zdvihla skloněnou hlavu. Přitom se jl rozhrnul bílý plátík a Ota byl mimoděk obdařen pohledem na dvojici parádních zvonů, houpajících se za průsvitnou podprsenkou.

Nejdřív bych se perfektně ohodila. Né tady, v Pardubicích. Zajela bych si do Domu elegance v Praze.”

A potom?”

Do Jugoky. Nejmíň na čtrnáct dni.”

Sama?”

To bych jako měla platit zájezd nějakýmu kořenoví?” zakalkulovala prakticky.

,,Já myslel manelovi.”

Zdvihla ruku k osvětlovací lampě. Copak nosím snubní prsten?”

Aha. Neviml jsem si. Vy jste, jak vidím, svobodná?”

Vy taky nemáte snubák a určitě jste enatý.”

Zahájila poslední fázi úkonu. Vetřela mu krěm na jedno, pak na druhé chodidlo.

Jetě jste mi neřekla, co po té Jugoslávii?” snail se udret konverzaci k nadhozenému tématu.

Ale bylo to zbytečné.

Vzala svůj seit, vepsala do přísluné kolonky provedenou slubu a u se jen zeptala:

Potřebuju vae jméno a adresu.

To je nutné?”

To je předpis, pane. Od okresního hygienika. Kdybych vás náhodou poranila a nastala třeba infekce.”

Nadiktoval ji, co ádala.

Kdy vyplnila účtenku na osmnáct korun padesát, vsunul jí do bílého plátíku stokorunu.

Já nemám zpátky, počkejte, přinesu vám od pokladny,” zakoktala zmateně.

Děkuji vám. S tím si nedělejte starosti,” sehnul se pro ponoky a rychle se obul.

Měl těstí. Na ulici mu v přívalu detě zastavil na mávnuti taxík a odvezl ho do hotelu.

V recepci poádal o klíč.

Musel chvíli čekat. Kolem pultu se tlačila turistická výprava z NDR. Větinou eny. Jejich vedoucí o čemsi přesvědčovala recepčního, který jí lámanou němčinou marně vysvětloval, e na objednávce má pouze devět pokojů a nikoli deset.

Konečně se recepční, jiný, ne kterého Nebuil znal, propracoval ke klíčům a podal Nebullovi poadovanou pětatřicítku.

Poděkoval mu a nakročil k výtahu, u něho se disciplinovaně řadily turlstky. Jejich bagá vzbuzovala představu, e Nebuil nemá na brzké pouití liftu zatím

anci.

Moment, pane,” zaslech za zády recepčního. Drel v ruce lísteček, který na poslední chvíli vytáhl z přihrádky, je patřila pokoji číslo 35. Máte tu nějaký vzkaz. Volala vás manelka.”

Sáhl po lístku. Pojednou mu ten kousek papíru připadal v dlani jako havá koule. Proboha, jaká manelka?

Pak ho napadlo, aby se zeptal:

Ten vzkaz jste dostal vy?”

Já ne, pane. Nastoupil jsem slubu v deset hodin.”

Nebuil z něj nespoutěl oči.

To musel převzít kolega z noční sluby.”

Kolega je kdo, chtěl se zeptat Nebuil, ale včera si uvědomil, e dalí dotazy by vyzněly přinejmením hloupé a podezřele.

Jako v transu vyjel výtahem do třetího poschodí. Jen zavřel dveře pokoje, prohlédl si lístek.

Kdo mu mohl volat?

Jaká manelka?

Znal jedinou, le bývalou. Alici.

Kdo mohl vědět, e se ubytoval v Pardubicích, právě v tomto hotelu? Bylo to k zbláznění.

Obrátil se k telefonu, umístěném na nočním stolku vedle lůka.

Po celou dobu jej nepouil.

Ani jednou, ubezpečoval sám sebe.

Znovu pohlédl na písemný vzkaz.

Údajná manelka ho prý bude znova volat. Prý, jak vyčetl z lístku, kolem dvaadvacáté.

Ale jak se o něm dověděli?

Nebo je to nějaký trik praské kriminálky?

Zbledl jako stěna.

Poprvé od doby, kdy se rozhodl jít s Vildou na tuto hru, začal mít strach.

Seděl nehybně v křesle, s očima upřenýma na telefon.

Sedmnáct patnáct, upřesnil si pohledem na hodinky. Pokrčil rameny, zpanikařený a nerozhodný. Zbývá mu jetě moře času. Ne se ozve v telefonu kdo? Manelka? Jeho manelka?

Vdy je to nesmysl.

Tak sebou hni, idiote, přikázal si, na co jetě čeká? A tě tady líznou? Sbal se a pryč, dokud je čas!

Vyskočil z křesla. Lístek, který si poloil na klín, spadl na podlahu. Zdvihl jej a v prvním okamiku ho chtěl zmuchlat a zahodit. Vtom si něčeho viml. V rohu lístku bylo propisovačkou napsáno číslo 36.

A on má přece pokoj číslo 350. V tom rozčileni si toho neviml.

Pokud ta estatřicítka znamená číslo pokoje, musel se recepční splést a vloit vzkaz o přihrádku vedle.

Sebral se a s lístkem seběhl dolů do haly.

Přistoupil rázně k recepčnímu.

Prosím vás, není to nějaký omyl? Já bydlím na pětatřicítce.”

Recepční si prohlédl pomačkaný papírek. Pak si jetě nasadil brýle.

Máte pravdu, pane. Vichni jsme chybující. Jetě jednou se vám nesmírné omlouvám, za sebe i za kolegu.”

Vsunul lístek do správné přihrádky. V duchu si řekl, e se kvůli takové maličkosti, jako je vzkaz od manelky, nemusel host z vedlejího pokoje tolik rozčilovat.

Nebuil mu u nevěnoval pozornost.

Odeel do restaurace a před večeři si poručil velkou vodku. Rozhodl se, e odjede nočním rychlíkem do Prahy. Tady u se cítil tak jako tak nesvůj.

xxx

Vystoupil na Hlavním nádraí časně, ospalý a s lačným aludkem. Nebyl to příli povzbuzující pocit. V davu lidi, hrnoucích se k východu, do něj vrazil jakýsi venkovský tatík, alespoň podle oblečeni tak vypadal.

Člověče, a mě neporazíte,” obořil se na něj Nebuil a sevřel pevněji zavazadlo, v jeho lůně spočívala sportovní kabela. S kapitálem, jeho se nedotkl po celou dobu, kdy jej opatroval.

Mechanicky, podle zvyku sestoupil do schoditě metra, síovou jízdenku měl u sebe, nasedl a teprve na stanici Muzeum si uvědomil, e nebude přestupovat jako obvykle na Leninovu. Vdy nejede domů.

Prazvlátní pocit, stát se ve vlastním městě bezdomovcem.

Vystoupil na náměstí I. P. Pavlova. Venku byla jeté tma. Pohledem na hodinky zjistil, e je teprve pět deset. Vřadil se do zástupu lidi, čekajících u tramvajové stanice na svůj spoj do práce. Pojal spásný nápad. Kdy přijela estka, nastoupil do n( a zanedlouho mířil po vltavském nábřeí do hospody U Kalendů. Jako kdysi za blahých dob vysokokolských studil, kdy končily flámy po úspěně sloených zkoukách právě tady, na gulái a pivu, mezi popeláři a uhlíři, nebo hospůdka měla otevřeno u za ranního kuropěni.

Nezklamala Otu Nebuila ani teď.

Dvojitý horký gulá a orosená čepovaná dvanáctka srazily vnitřní pnutf, je ho pronásledovalo u od večera. V hlavě mu přestalo hučet a po druhém pivu, které odplavilo definitivně nervózní svíráni kolem aludku, se cítil zcela spokojeně. Provedl malou inventuru náprsní taky. S údivem se přesvědčil, e dovolená v Pardubicích ho stála skoro dva tisíce. Ono se to nezdá. Ale co. Bylo to z těch pěti tisíc, které si s Vildou odpočítali na reii.

Ve Varech nebo v Mariánkách by to přilo na víc.

xxx

Ochutnal, zač je v Pardubicích perník a máme ho zpátky v Praze,” seznámil svůj tým na ranní operativní poradě major Tománek. Má u toho Herovlče?” obrátil se na Vávru.

Podporučík podal náčelníkovi obálku s fotokopiemi, pořízenými z evidence kriminálně závadových osob. Byl na nich Herovičův obličej en face i z profilu. Náčelník ukázal snímky ostatním.

Zatím je stopa na Heroviče pouze ná odhad, pokračoval Tománek, vytipovaný Krpatou v Koldově. Luboi,” oslovil Kosmu, tady má adresu jeho zaměstnání. Zajeďte tam ihned s Boreckým a prověřte jeho alibi na dvanáctého března. Můete odejít, zatím vás nepotře-buju. A hned mi zavolej. Počkej, vezmi si jednu fotokopii.”

Kosma s Boreckým se zdvihli a opustili náčelníkovu kancelář.

Cestou si Borecký prohlíel fotografii Viléma Herovlče, zatímco Kosma za volantem referentské kodovky vyjel z křiovatky na Pertýně do Spálené ulice a zamířil přes Karlovo náměstí Ječnou na dálniční výjezd a odtud oklikou kolem divadla na Vinohradech na ikov.

Na nákladovém nádraí se posléze propracovali k směnovému vedoucímu. Vzali od něho na vědomi, e dvanáctého března nastoupil Vilém Herovlč řádné na provozní směnu.

Odpolední.

Ve třináct padesát pět.

Na dotaz, zda je teď na pracoviti a bylo-ll by moné s ním hovořit, dostali zápornou odpověď.

Vybírá si náhradní volna za odpracované neděle. Tři dny. Zítra by měl nastoupit na ranní. Zkusto to na ubytovně,” doporučil jim vedoucí. Třeba ho tam stihnete.”

Vysvětlil jim, kde je ubytovna a jak se tam dá Jet.

xxx

Sektorová stěna vedle vrátnice oddělovala vstupní prostor od klubového zařízeni, sestávajícího z několika stolků se idlemi a v rohu televizního přijímače. Obrazovka vyzařovala v denním světle pobledlé kontury přírodopisného filmu, zařazeného v dopoledním programu.

Nezajímal těch několik chlapů, oblečených do tepláků. Bavili se mezi sebou a upíjeli pivo rovnou z lahve.

Nadporučík Kosma s poručíkem Boreckým doli k pultu a ne oslovili vrátného ubytovny, předloili sluební průkazy.

Potřebujeme si promluvit s panem Herovičem, který u vás bydlí,” poádal vrátného Kosma.

Stráce ubytovny se obrátil ke stěně s klíči.

Bohuel, není doma. estnáctka tam visi, jak můete vidět.”

Kdy tady spal naposled?” otázal se Borecký.

Jo, to u je pár dní, co se tu neukázal. Říkal, e si bere náhradní volno a co s nim je, to nevím.”

Bydli na pokoji sám?”

U nás ajnclíky nevedeme,” poučil je nepříli ochotně vrátný. Je s ním hláenej na estnáctce Végricht. Ale ten tu spává málokdy. Nael si enskou s kvartýrem a přej to má u ní i s prádlem,” ukončil rozpravu vrátný, dávaje zřetelné najevo, e pro něj audience dozněla.

Kdo je vedoucí ubytovny?” zvýil hlas Kosma. Můete nás k němu zavést?”

Najdete ho sami. Tam po tý chodbě, třetí dveře vpravo. Jmenuje se Kmoníček,” nedal se vyruit z bohorovného klidu stařík v nádraácké brigadýrce.

Zali za vedoucím, který po shlédnuti sluebních průkazů projevil daleko větí pochopení. Odskočil do vrátnice a vrátil se s klíčem číslo estnáct. Pojďte se mnou, soudruzi,” vyzval kriminalisty a vedl je chodbou ubytovny do prvního patra. Odemkl estnáctku. Místnost s dvěma gauči, dvěma skříněmi a dvěma nočními stolky budila neútěný dojem nezabydlenosti.

Vedoucí ubytovny bez vyzvání otevřel nezamčenou skříň, na jejich dvířkách stálo tukou vyryto ,Herovič. Zela téměř prázdnotou. Na ramínku koile, volající po vyprání. Na druhém ramínku manestrové kalhoty neurčité barvy. V přihrádkách se choulila pasta na zuby a kartáček, zmuchlaný ručník a tlusté vlněné ponoky.

Vedoucí ubytovny skřínku opět přibouchl.

Kosma se jetě rozhlédl po neútulném interiéru. Soudruhu Kmoníčku,” napadlo ho, mají vai noclenici monost, kde si uschovat cennějí předměty? Myslím třeba tranzistorové rádio nebo fotoaparát, a tak.

No jisté. Vedle vrátnice je úschovna. Chcete se tam podívat?”

Kdy u jsme tady,” usmál se Kosma, tak nám to ukate.”

Nerudný vrátný podal vedoucímu fabkový klíček s červenou přívěskou. Ale já nevím …

To je v pořádku,” pronesl důrazně vedoucí ubytovny. Odemkl a vpustil Kosmu s Boreckým do nevelké místnosti, kde stály na dřevěných regálech podle čísel pokoje kufry, taky a balíky.

Pod číslem estnáct leel tmavomodrý ruksáček módního typu, jaký lze vidět na zádech středokolského a leckdy i vysokokolského studentstva. Nahradil dosud tradiční aktovky.

Mohu se podívat?” řekl Kosma.

Vedoucí ubytovny dal mlčením souhlas.

Nadporučík nahmátl ouko zdrhovadla z plastické hmoty a potáhl jím.

V ruksáčku byl jakýsi předmět, obalený ručníkem.

Kdy odhrnul zčásti ručník, tie hvízdl.

Objevila se kovová ramenní opěrka samopalu.

Soudruhu vedoucí,” oznámil téměř leérně. Jakoby o nic zvlátního nelo. Ten ruksáček bychom si vypůjčili. Souhlas prokurátora vám předloíme dodatečně.”

A děkujeme vám,” dodal Borecký.

xxx

To je stengan,” řekl náčelník laboratoře mechanoskopie a balistiky, kdy za ním přiběhl Zahradniček a ukázal mu Kosmův úlovek. Nadporučík vytáhl blok, aby sl údaj poznamenal.

Píe se to Sten  gun,” podotkl zkuený znalec zbraní, anglický samopal, pouívaný za druhé světové války Ale byl dost poruchový. Moná tě bude zajímat, e stenganem byli vyzbrojeni i nai parautisté, co provedli za protektorátu atentát na Heydricha. Vidí,” předvedl názorné, dá se skládat, je snadno přenosný a má odlehčenou sklápěcí kovovou opěrku.” Pohlédl a zajel prstem do nábojové komory. Jene z tohohle bys nezastřelll ani vrabce. Má zalitou a zatavenou zadní část hlavně.”

Nadporučík zakroutil hlavou. Netajil překvapení.

A ho nebudete potřebovat, tak bych sl ho sem vzal.”

Ukázal Zahradníčkovi na zasklené vitríny, obsahující unikátní sbírku různých střelných i sečných zbraní. Nebyly tu běné exponáty, nýbr zbraně, pouité k trestné činnosti. Leckdy důmyslně zhotovené a upravené, aby co nejvhodněji slouily pachateli.

Zatím je to doličný předmět,” usmál se Zahradníček.” A musíme jej také předvést tomu řidiči a pomocníkovi, co jsem je tu měl posledně. Snad teď poznají, čím na ně ten chlap mířil.”

U ho máte?”

Jetě ne. Ale zdá se, e to nebude dlouho trvat.”

Nadporučík se v odhadu příli nemýlil. Kdy se ohlásil u náčelníka Tománka, seděli u něho Kosma s Boreckým. Vichni tři se tvářili váně. Se zájmem vyslechli Zahradníčkovo sdělení o identifikaci typu samopalu, zejména o jeho nepouitelnosti.

Podívej se na tohle.” Major přisunul před Zahradníčka dálnopisné doádání. A telefoto. Obojí odvysílané krajskou správou z Bratislavy.

To je Herovič,” vydechl Zahradníček.

Dělá na něm Fero Brzliak a jeho mládenci. Před chvílí jsem s ním hovořil. Stopa vede k veksláckému podsvětí,” vysvětlil udivenému kolegovi nadporučík Kosma.

xxx

Mohl bych si rezervovat stolek na třetí hodinu?” vloil Nebuil číníkovi do kapsy rondónu stovku.

Ano, prosím. Kolik míst si budete přát?”

Dvě, ale abychom byli u stolu sami.”

Spolehněte se,” uklonil se zástupce obsluhujícího personálu jugoslávské vinárny Jadran, kterou zvolil Herovič symbolicky, kdy se s Otou domlouvali na místě schůzky.

Na rohovém stolku v koutě pro dvě osoby přistála cedulka s nápisem .Reservě*.

Ve tři čtvrti na tři uloil do atny ve vinárně kufřík, vzal z něho sportovní kabelu a usedl k zadanému stolku.

Chu k jídlu, která mu dosud nechyběla, najednou jakoby zmizela. Zahnalo ji opět vnitřní napětí. Vilda nepřicházel.

Objednal si srbské raniči s rýí, ani nevěděl, co vlastně jí. Byly u čtyři hodiny, ale Herovič nikde.

Mohlo mu do toho něco přijít, snail se sám sebe

uklidnit.

Znovu a znovu nahlíel do chodby vinárny, pokadé, kdy se otevřely dveře.

Ale díval se marně.

Nevnímal ani nevraivý pohled číníka, kterému blokoval jedním jídlem a sedmičkou vína u víc ne dvě hodiny stůl pro dva hosty.

Jetě pořád by se mohl Vilda objevit, říkal si. Ale kdy u bylo půl esté, začínal mít zlou jistotu, e čeká marně. Zavolal číníka a zaplatil s tučným spropitným.

Jene, kam jít?

Musí nějak přečkat jetě jednu noc. Domů se neodvaoval. Jestli je jeho byt pod dohledem Bezpečnosti, mohl by přijít o vechny peníze. Sotva by zdůvodnil, odkud je má.

V atně si vyzvedl plá a kufřík a vyel na ulici. Slabě prelo. Ale dé jakoby ho vybičoval k horečnému uvaování. Jít spát do hotelu zavrhl. Stal by se nápadný i recepčnímu, jakmile by ukázal občanku s trvalým bydlitěm v Praze. A tím víc esenbákům, kteří kontrolují údaje hostů, přihláených k hotelovému ubytování.

Prostě do rána to nějak vydrí a ráno hned zajede do ubytovny za Vildou. Třeba se vrátí odněkud v noci, mohl zmekat vlak anebo nestihnout spojení.

Bloumavou chůzí doel na Václavské náměstí. Co kdyby zavolal některému z přátel nebo bývalých spoluáků, s nimi se setkal na maturitním večírku?

Vyloučil nejméně tucet jmen, ne přiel na Alici.

Proč to nezkusit?

Svoji bývalou manelku neviděl od rozvodu. Nemohl říci, e by se rozeli ve zlém. Tehdy, při rozvodovém řízení se k ní zachoval jako grand. V majetkoprávním řízeni, které po rozvodu následovalo, jí přistoupil na vechny poadavky. Po čase ho to mrzelo. Nadával si do blbců, ale o tom Alice u nic nevěděla. Co jí teď řekne? Zahraje na sentimentální strunu. Vdy spolu proili i hezké chvíle.

Není to přece jen poetilý nápad?

Někdy je poetilost ta nejlepí normálka, vzpomněl si na Vildovo úsloví, které pronesl, kdy chystali akci. Nebuil se zdráhal pouít svého vozu. Navrhoval aspoň sehnat jiné číslo a po dobu akce jím vyměnit státní poznávací značku Nebuilovy kodovky. Vilda mu to vyvrátil. Za volantem by ses cítil zbytečné nervózní. Co kdyby nás zastavila silniční kontrola a podívala se ti na technlčák? To celý, do čeho jdeme, je poetilost, ale pamatuj si, Oto, e někdy je poetilost ta nejlepí normálka, opakoval sl znovu Herovi-čovu sentenci.

Rozhodl se a zahnul do Jindřiské ulice na Hlavni potu. V telefonní dvoraně si vypůjčil seznam. Věděl, e se teď

Alice jmenuje Hněvkovská, provdala se za mnohem starího manela, známého lékaře porodníka a bydli s ním ve vile někde v Modřanech.

Na mnoha místech byl seznam potrhaný, ale jméno Doc. MUDr. Hněvkovský Svatopluk, CSc., zůstalo zachováno. Vhodil do automatu korunu, vytočil číslo a trochu se mu zatajil dech, kdy se ozval ve sluchátku známý hlas.

Alice,” řekl rychle, jakoby se bál, e mu zavěsí. Tady Ota.”

Kdo?”

Ota Nebuil. Slyí mě, Alice?”

Moná, kdybys miň křičel, e bych tě slyela.”

Byla samý vtip. Aspoň měl ten pocit. Dodalo mu to odvahu. Zeptal se, zda neruí.

Málem se rozpláču. Po takový době! To je dost, e jsi se ozval, Olane. Často jsem si říkala, co asi dělá.”

A ty? Co ty dělá.”

Právě se chystám do vany.”

Snad u nejde spát?” podivil se. Přijel jsem právě na skok do Prahy a tak jsem si myslel, a to ne poprvé a dneska, na to ti můu přisahat,” lhal a vymýlel si, e bych tě zas jednou rád viděl. Třeba pozval někam na kafe. Pokud to ovem nenaruí tvé astné manelství.”

Copak o to, zasmála se. Sváa je u týden na sympoziu ve Varavě. Ale jak koukám z okna, tak venku pěkně leje. A e by se mi zrovna chtělo v tom deti ven …

Tolik zas neprí,” snail se vyuit situace, kdy se dověděl, e Alice je sama. To by mohla být ance.

Kdy tak naléhá, Oane,” zamyslela se nahlas, tak co ti brání, abys sem přijel? Je to sice kus cesty, ale můe si vzít taxíka. Jsi někde v městě, ne?

Kousek od Mánesa,” zalhal, aby nebylo zřejmé, e volá z poty. Ale jak to najdu?”

Pojede ke starému pivovaru a pak do kopce. V kopci je to první ulice vlevo. Jmenuje se Úvozová. Branku máme takovou tepanou a je tam zvonek. Kdy do hodiny nezazvonl, spím u hlubokým spánkem pracující eny. Ahoj.”

Zavěsila.

xxx

Alice.

Nesla se jako vévodkyně. Příroda jl obdařila perfektní Stihlou postavou. Její oválný a zajímavý obličej, světle katanové bohaté vlasy a pevná ňadra jistě vzruovaly dosti muů, nejen stárnoucího manela, pomyslel si Nebuil, kdy ji po dlouhé době opět spatřil. A pomyslel si to i s trochou lítosti, e o takovou enu přiel.

Políbila ho na tvář a místo pozdravu pouze řekla:

Koukám, e jsi dost zhubl, Oane.”

Moné je vechno,” připustil. Při mém povolání.”

Svlékl plá a pověsil jej v předsíni, kufřík poloil na staroitnou lavici, stojící opodál.

Zavedla ho do prostorné a útulně zařízené haly. Ukázala na několik vyřezávaných křesel různého stáři a různé velikosti. Sedni si, kam chce.”

Vybral si voltairovskou polopohovku, potaenou jemnou kůí.

Musím se tomu zasmát. Přesně na tom sedává můj starouek. Bude jíst nebo jen pít? Anebo obojí?”

Zatím se něčeho rozumného napijeme, co říká, paní domu?”

Přikývla a beze slova se vzdálila.

Slyel ji přes pootevřené dveře, vedoucí někam do kuchyně a musel konstatovat, e si Alice rozhodně neije patně. Vila byla postavena nepochybně za první republiky, ale pečlivě udrovaná. Pravděpodobně dědictví po rodičích, nicméně peníze, které doktor Hněvkovský vydělával, byly vude vidět. Stačilo se podívat na obrazy, tvořící malou domácí galérii, jí dominoval rozměrný Spála z modrého období. A na originální ručně barvený a tkaný peran od stěny ke stěně. Dolo mu, e to pozváni bylo ze strany Alice spí motivováno touhou předvést no, co má. Najednou si připadal jako chudý bývalý manel, upocený a pomačkaný. Ta půlka peněz, co leí v předsíni v kuíru a bude jeho kapitálem, je proti tomuto majetku zde pouhý pakatel.

Tak co, jak ije, Oane?” zeptala se, kdy si obřadně připili francouzským koňakem.

Ujde to,” usmál se.

Sedla si vedle něho, přitáhla orientální taburetek s popelníčkem a cigaretami. Sáhla po Jedné z nich, vloila jí mezi rty a natáhla se pro pozlacený ronson. Byl rychlejí, krtl a připálil jí.

Pořád jetě nekouří?” zeptala se ho, aby řeč nestála.

Jetě jsem se to nenaučil.”

Cítil, e se mu v přítomnosti elegantně oblečené a sebejisté Alice dost těce hovoří. Musí ne uvolnit, přikazoval si a dopil koňak.

A jak ije ty, Alice?”

Nemůu si naříkat. Mohu se plně věnovat svým zálibám. Kreslím, maluji, chodím na kosmetiku, ale i do zaměstnáni. Na čtyři hodiny denně do Textilní tvorby, do ateliéru jako návrhářka. Samozřejmě, pro peníze to nedělám. Sváa si to ani nepřál. Ale co pořád sama doma, viď? Take mám vecko, po čem jsem jako mladá holka touila.”

Upřela na něho oči a mírně povzdechla. Nepochyboval

o tom, co tím letmým povzdechnutím myslela.

Dovolila mu, aby jí znovu nalil sklenku, udělal to dost

neohrabaně, málem přelil.

Vimla si toho.

Prosím tě, Olane, snad mě nechce opít?”

Zakoktal cosi na omluvu a nalil také sobě. A bylo by to snad netěstí?” pronesl tie.

Místo odpovědi se napila. Kde vlastně teď dělá? Přiznám se ti, e jsem tě chtěla u několikrát zavolat a popovídat si. Měli jsme přece docela dobrou partu. Zajímalo mě, jak vichni ijí.”

Pomyslel si, e ta jejich parta ho stála pěkné peníze a nakonec i kriminál. Nahlas vak řekl:

Ani nevím, co s nimi je. Jak jsi se znovu vdala, jako by za tebou spadla klec a já sám, co bych lhal, jsem u mezi ně cestu nehledal.”

Já taky ne. Sváa si to nepřál,” podotkla lakonicky. Ale teď u neberu Svatopluka tak váně. S kýmpak ije

ty?”

Pochopil, e musí její zvědavost nějak uspokojit. Byla celá nedočkavá. Kdyby to neučinil, mohla by ho

1 podezírat. Začal si rychle vymýlet. Vylíčil jí, e je zaměstnán u velkého stavebního podniku. Musel se překolit, jde o určitý druh manaérství. Podnik staví na několika místech na Slovensku a tak je víc na cestách ne v Praze. Letos ho čeká výjezd na Blízký východ, dojednávat podmínky pro výstavbu několika ropných rafinérií. Nemá ani čas na to, aby se s někým znovu seznámil a u vůbec ne na to, aby pomýlel znovu na enění.

Znovu se napil.

Alkohol mu rozproudil krev a zvedl sebevědomí.

Která by si taky takového světoběníka vzala,” dodal s úsměvem.

Napila se rovně a upřela na něho pohled.

Vidím, e tě ani ten kočovnej ivot nezměnil.”

Čekal, e zavede řeč i na jeho pobyt ve vězeni.

Vyhnula se tomu. Jako by to období neexistovalo.

Líbí se mi, Oane, e jse pořád tak… rozevlátej.” Vzápětí se tomu výrazu zasmála.

Uvolnil si knoflíček u koile. Udělal to bezděčně, jako by chtěl, aby se mu lépe dýchalo.

Ten pohyb jí neuel.

Zvedl k ní oči.

Jejich pohledy se setkaly. Seděli blízko vedle sebe. Ucítil její parfém.

Krásně voní, eptl a pohladil ji po vlasech.

Neuhnula.

Pohladil jl lehce i po íji. Pocítil, jak se zachvěla. Nebránila se. Jeho ruka se znovu pohnula a dotkla ňadra. Pootevřela ústa a vyhrkla: Raději ne, Oane.”

Zavřel jí ústa něným a dlouhým polibkem. Opětovala jej. Ucítil ve tváři její horký dech. Přitáhl jl k sobě a začal přejídět dlaní po prohlubni jejího pasu. Nechala ho. Jeho ádostivost jl vzruovala.

Po chvíli ho Jemně odstrčila a navrhla s malou dávkou cynismu, který jí byl vdy vlastní:

Pojďme radi do postele, to Je nejlepí místo na světě.

V duchu se pousmál. Měla vechno, pomyslel si, Jen tohle jí chybělo.

Krátce po půlnoci Alice usnula. Milovala se klidně, bez zábran. Stejně klidně zavřela oči, ani by se o něj dál starala. Bylo to cele v její sobecké povaze.

Spala jetě tvrdým spánkem, kdy u se probudil. Pohledem na hodinky zjistil, e má nejvyí čas, aby se vytratil. V koupelně se tie umyl, pouil docentův holicí strojek i kolínskou, oblékl plá, vzal kufřík a opatrně přiklepl domovní dveře. Vrátka u zahrady byla natěstí odemčena.

Pak vykročil svaující se ulicí dolů, chytit co nejdřív tramvaj nebo taxík a odjet na ubytovnu za Vildou.

Zpoza rohu souběné ulice vyjela tmavoedá volha. Seděl v ní Kosma s Vávrou a Krpatou.

xxx

Do místnosti vedle cely předběného zadreni vstoupil major Tománek, doprovázen nadporučíkem Kosmou.

Nebull vyskočil ze idle. Kategoricky protestuji proti zatčení,” vykřikl a hlas se mu zajíkal. ádám okamitě proputění!!”

Major pohlédl na kufřík u jeho nohou.

Zůstaňte sedět, pane Nebuile,” oslovil ho klidně. Nejste zatčen, zatím pouze zadren.”

Z jakého důvodu?” rozčiloval se inenýr.

Já jsem nadporučík Kosma, vyetřovatel,” představil se Lubo, a rád bych vás upozornil, e otázky budeme klást my.

Tak prosím,” pohodil hlavou Nebuil.

Byl jste dnes zadren na ubytovně nákladového nádraí, kdy jste hledal Viléma Heroviče. Je to tak?”

Ano. Co je na tom protizákonného? Je to můj známý a slíbil jsem mu, e ho o dovolené navtívím. Jene jsem ho nezastihl. To je vechno. Kvůli tomu jste mě zadreli?”

Major Tománek vytáhl z obálky fotografii a poloil ji před Nebuila. Byla to zvětenina dálnopisného telefota.

Poznáváte osobu, která je na snímku?”

Nebuil hleděl do Vildova obličeje, nepřirozeně strnulého, s napůl přivřenými očními víčky a pootevřenými ústy.

To je … Vilda Herovič ..zakoktal.

To byl Vilém Herovič,” pronesl váným tónem major.

Coe? Jak to? vykřikl Nebuil.

Slyel jste dobře. Vá, jak říkáte známý, u neije.”

Nebuil zíral nechápavé na fotografii. Co se mu stalo? Měli jsme… chtěl jsem ho navtívit… známe se…”

Vilém Herovič byl zavraděn, oznámil stroze Tománek. Vyetřujeme okolnosti násilného trestného činu, jeho obětí se stal… vá známý.”

Někdo měl důvod, aby se ho zbavil. Třeba jako nepohodlného svědka. Nebo i komplice,” nadhodil Kosma a upřel oči na Nebuila.

Proboha, snad si nemyslíte, e jsem to udělal já?” zaúpěl Ota Nebuil a chytil se rukou za krk.

To jste řekl vy. Ne my,” upozornil ho důrazně Tománek. A teď vás ádám, abyste pravdivě odpovídal na otázky, které vám poloíme.”

Promiňte, nejsem schopen ádných odpovědí. Jsem příli rozruen,” vyráel ze sebe Nebuil.

Tománek kývl na Kosmu. Nadporučík přivolal slubuko-najícího přísluníka VB.

Tak se zatím odeberete do cely předběného zadrení, ne se uklidníte. Ale nejdřív odevzdáte vechny předměty, které máte u sebe.”

Nebuil kladl na stůl obsah kapes, sluba ve sepisovala.

Jetě ten kufr,” vyzval strámistr zadreného. Co

v něm máte?”

Jenom předměty osobní potřeby,” hlesl Nebuil.

Tak jej otevřte, a to sepíu,” konal dál svoji povinnost strámistr.

Tománek s Kosmou sledovali Nebuila. Kdy vytáhl inenýr sportovní kabelu s nápisem PUMA, byl bledý, ale snail se ovládnout. Strámistr kladl na stolní desku hromádky bankovek.

V té chvíli to Ota nebuil vzdal.

Je toho osm set čtyřicet tisíc,” řekl se strojeným klidem. Deset tisíc a nějaký drobný jsme si s Vildou rozdělili na reii.”

Odkud máte ty peníze,” pronesl věcně Tománek a věděl, e mají v ruce důkaz.

Můete je vrátit do jézédé Radimovice. A ten samopal do rekvizitárny na Barrandově. Vilda si ho típnul na památku, jako suvenýr, filmoval s nim v nějaké televizní hře. Já ádnou zbraň neměl, drel jsem v kapse prázdnou ruku. Předvedli jsme vlastně jenom divadýlko.”

To zváí soud, Nebuile,” řekl major Tománek.

Konec