Poslední pokus - Jaroslav Číek

ZÁHADNÍ NÁVTĚVA

Jetě hodinu, dvě a docent Vladimír Krajina dokonči poslední pokus… Ostří

mikroskop, hledí do tubusu a pak si cosi poznamenává do seitu s nápisem

Platant-hera”. Fantastické ! Kdyby tuil doktor Gordon, přítel v londýnské botanické zahradě Kew Gardens, Jak u je daleko. Měl by mu večer napsat…

Vědec se znovu sklání nad mikroskopem, kdy v tom zaslechne cvak nutí kliky.

Dneska to není laboratoř, ale blázinec. Z ase mu jdou vyprávět, co hlásilo rádio?

e na Slovensku Tiso…

Doufám, e neruím?” ozve se za Krajinovými zády.

Franku!”

Vědec se netají, e je návtěvou příjemně překvapen. Frank Rudel, praský

zpravodaj londýnské tiskové agen tury Reuter je jedním z jeho mála dobrých

známých. Pomohl mu k cestám po světě, o nich předtím mál o známý český

botanik jenom snil. Jeho zásluhou navtí vil Havaj, Tichomoří, Jiní Ameriku, ale i Londýn a Paří. Kolikrát u zval docent Krajina Franka Rudela sem k sobě, aby se pochlubil krásnými orchidejemi, jaké se jen málokde v Evropě vidí.

Posaď sel Chce kávu? Čaj?

Krajina se zahledí do hostovy tváře. Mení, v obličeji brunátný člověk se mu zdá rozpačitý. Kabát si nesvléká, rozhlíí se p o laboratoři.

Chtěl bych být s tebou chvilku o samotě, řekne Frank. Mohli bychom třeba do skleníku?”

Samozřejmě!” Krajina si přehodí přes ramena plá a vede hosta po blátivé cestě napříč zahradou. Zatím s i ani neláme hlavu podivným přáním. Ve skleníku má své orchideje a vítá příleitost se s nimi pochlubit.

Oba mue pohltí dusné horko.

Krajina vede Franka Rudela úzkou chodbičkou mezi květinami a kaktusy a jako

pokadé, kdy je zde, zapomíná na okolní svět.

Tohle je, Franku, můj nejvzácnějí kousek: Catasetum fimbriatum. A co říká

téhle orchideji? Jedinečný exem plář: Coelogyne cristata.”

Frank Rudel se ve skleníku horkem dusí, otírá zpo cená čelo.

Skvělé, unaveně utrousí. V í, ale já tomu stejně nerozumím.

5

Přemýlí, jak Krajinoví říci, e vůbec nepřiel kvůli orchidejím.

Ráno tu bude peklo, sue poznamená Rudel. Mám dojem, e po někud horí,

ne jsi zail u Cuiby … a pak, jen pro pořádek, abys věděl: ráno se u asi také nebudu jmenovat Frank Rudel, ale Fritz Rudl a ty na tenhle roz hovor zapomene!

Docent Krajina láme list kapradí a mne ho mezi prsty. Fritz Rudl? Ostatně,

Rudel pochází odněkud ze Sudet , snad z Chomutova nebo z Duchcova. Mluví

perfektně nejen anglicky a Česky, ale i německy. Jednou Krajinu napadlo, loni

na podzim, kdy Hitler zabíral pohraničí: jak to, e Rudel, anglický novinář, sedí stále v Praze jako by se nic nestalo? U kdysi, kdy  ho Rudel vypravil za ředitelem londýnské botanické zahrady Gordonem, Krajina přemýlel, zda je

Rudel jenom novinář, anebo.,. ? Ale co to má vechno znamenat? Ta náhlá

návtěva a tenhle rozhovor?

Mám ti vyřídit pozdrav od dr. Gordona, pokračuje po chvilce Rudni, jako by četl Krajinový mylenky.

Děkuji, odvětí Krajina a v hlavě se mu roztáčí kolotoč. e by tehdy …? Jako dnes vidí Mr. Gordona. Uctivě vítá hos ta z Prahy.

Je asten, e přijal pozvání londýnské botanické za hrady v Kew Gardens. Je

vděčen i Mr. Rudelovi, který ho n a docenta Krajinu upozornil. Britové by velice rádi s panem docentem trvale spolupracovali . Vědí o jeho nesmírné houevnatosti a pan kolega se jistě neurazí i o jeho zdravé ctiádostivosti. Lidé, kteří se dovedou obětovat pro c okoli, i pro vědu, mají v dnením světě nesmírnou cenu.

Docent Krajina asl nad vím, co v Kew Gardens vi děl i slyel. A asl i nad

pozornosti Mr. Gordona. Přes týden ho v Londýně hostil a jednou po večeři, v

takové malé, ale krásné a velmi útulné hospůdc e na Gloucester Road mu řekl:

Nelákala by vás Polynesie, pane kolego? Konkrétně třeba Havaj? Na

východních svazích sopky Kilauea je famózní květena. Neměl byste chu?

Copak chu, ale kde na to vzít?

Mr. Gordon zařídil. Sáhl do náprsní taky. Pro peníze, a le i pro jakýsi blanket.

Je to pouze formalita vysvětlil. Jenom nám po depiete, e s vaí spoluprací můeme počítat i v bu doucnu.

6

Tehdy docent Krajina prolétl rychle řádky, k nim měl připojit podpis. Poněkud ho překvapilo, e blanket nemá předtitěné záhlaví botanické zahrady v Kew Gardens, e vlastně podepisuje něco, co…

Je to jenom formalita, znovu řekl Mr. Gardon s úsměvem a dodal: Nebudeme

vás vědecky zneuívat a pokud nám pomůete, nebudeme etřit na hono ráři.

Svazek stolibrových bankovek, které mu tehdy v obálce Gordon přistrčil, smazal rozpaky. Ale teď se znovu vracejí. A zítra mají přijít Němci?

Před ním stojí Frank Rudel, který kdysi Krajinu do Londýna poslal. Zítra to bude Fritz Rudl, nebyl to tedy jenom dopisovatel Reutera a zřejmě ani dr. Gordon nebyl jenom přírodovědcem.

Krajina mačká v ruce kapradinový list a najednou ho napadne. Nechtějí, aby

odtud odjel? To by nebylo nej horí.

Zaměstná mě Mr. Gordon v Kew Gardens?

Rudel se dívá Krajinoví zpříma do očí a odvauje slovo za slovem:

Ne. V Kew Gardens ne.

Ale tady tě určitě zaměstná. Mám vyřídit, e věří, e Jistě vyhoví jeho přání.

Prý jsi to slíbil a nejenom ústně, prý si jistě vzpomene na restaurant na

Gloucester Road.

Krajina zaboří ruce do kapes plátě a sevře rty. Co to na něm chtějí? Kdyby ho Anglie potřebovala jako přírodovědce, prosím …

Ono se ledacos můe stát , pokračuje Rudel.

Myslím, e u brzo budeme potřebovat i přírodovědce spí na vojně ne ve

skleníku. Připrav se, e taky

narukuje. Tady!

Krajina hledí skleníkovým oknem na pomournou ob lohu. Přestal najednou

vnímat vůni květin. Stoji zamy len. Ledacos se můe stát? Válka je za dveřmi?

Gordon tě má za svého člověka, d okončil má s tebou váné plány.

Znovu říkám, nikdy jsem kromě botaniky nic jiného nedělal.

Právě proto má cenu. Ani n etuí jakou.

Čeká tě moná velká kariéra.

Ta slova leí docentu Krajinoví v hlavě je tě dlouho potom, co se s Rudelem

rozloučil. Před tím mu Rudel jetě připomněl:

7

Sám mě nikdy nehledej! Ničemu se nediv, kdybych nosil hakenkreuz. A bude

zapotřebí, ozvu se. Zlom vaz! A pokud to půjde, budu ti krýt záda.

Jak to myslel?

Té noci neměl docent Krajina dobré spaní. Co ho če ká? Vlastně můe přijít také o krk. A snadno. Nějaké noviny přece jen občas četl a věděl, e Hitler se s odpůrci nemazli.

V est ráno 15. března 1939 ho probudil nezvyklý dupot a křik v domě. Promnul

si oči. Hned si připamatoval včerejí rozmluvu s Frankem Rudelem a dolo mu,

e se tedy opravdu něco děje. Pustil rádio. Vyhrávali mar.

Pak el k oknu odhrnout temně zelenou záclonu a podívat se n a ulici

Podlipného. Sněí?

Okna jsou zalepená vločkami vodnatého sněhu. Slota. Ale co tam t i lidé?

Krajina otvírá okno, vyklání se. Na rohu, u jindy tichého hokynářského krámku

hlomozí dav. Houf uplakaných a křičících en, mezi nimi i mu tí. To neli do prácu, přemýlel Krajina. A pak slyí z radiopřijímače osudné hláení. Pocítí na rameni eninu ruku, Co se to děje Lidi zbytečně blázní.” Myslí?

Krajina znovu vzpomíná na Franka Rudela. O něm se ale nesmí eně zmínit ani

slovem.

Kdy se později holí, přemýlí, co udělá. Kam by el, kdy se má dál chovat

nenápadně. Posadí se zase k mikroskopu jako včera a moná, e se mu podaří

dokončit pokus, z něho ho vytrhl Frank. Kde je vůbec psáno, e vechno bude

tak, jak včera naznačil Rudel? Dá se na Angličany vsadit? Před rokem se

dohodli s Hitlerem o Mnichovu, dali mu na pospas Sudety. Dneska pochodují

Němci do Prahy. Kdo zůstala britská záruka nových hranic pomnichovsk é

republiky?

Docent Krajina si v laboratoři oblékl bílý plá a sedl k mikroskopu. Ruka se mu chvěje. Bylo to strané, co viděl v ulicích. A to jetě vůbec nic netuí o existenci gestapa. Nesmí ale za nic propadnout panice. Je přece v bezpečí. Nikdy proti Němcům a ani proti Hitlerovi neřekl slovo.

Zahlédne vysokou edivou zeď na konci botanické za hrady.

8

Zdá se mu, e tady je v bezpečí. Zeď mu připadá jako hradba. Za ní se topí

ulice v dýmu výfukových plynů motorek s kulomety a v hlomozu obr něných vozů.

Ale tady je čistý vzduch a klid. Ve skleníku dál kvetou orchideje, tlejí vzácné pařezy a dál se zelenají obrovské listy tropických palem … Krajina se vrací k mikroskopu. Najednou ho napadne, neměl -li by zavolat přítele Jaroslava Valentu. Léta se znají. Valenta, zanícený ma sarykovec, jakpak asi proívá tohle ráno? Krajina sahá po telefonu, ale včas stáhne ruku zpět. Bůhví, do čeho by jej třeba Valenta zapletl. Proč spěchat?

PRESIDENT VZKAZUJE

Zataené závěsy za velikými podlouhlými okny vino hradského čináku cloní

slunci, které nyní na konci března devětatřicátého roku konečně prorazilo hustá chladná mračna.

Několik muů, bořících se za těkým závěsem do lenoek v přepychově

zařízeném pokoji a srkajících z ten kých porcelánových álků kávu, má hlavy ve smutku. Jsou to vesměs bývalí osobní přátelé někdejího presi denta dr.

Edvarda Benee.

Jetě loni se seli s Beneem po jeho abdikaci ve v ile v Sezimově Ústí.

President si tehdy přál, aby s ním z ůstali trvale ve styku, aby mu posílali do Londýna informace o událostech a o vývoji doma a aby se sami připravovali na válku, o ní tehdy dr. Bene předpokládal, e

propukne za dva, tři roky. Pro ten případ dopor učoval, aby se to dělalo jako za první války: Jednak domácí a jednak zahraniční odboj.

Mezi mui, kteří nyní tie rokují za staenou záclonou, je i praský advokát

dr. Jaroslav Drábek. Před měsícem vyuil své sluební cesty do Londýnu a

znovu s Beneem mluvil. Také ji pánům tlumočil, e president se dostal z

depresí, které zavinily, e s e přes zimu poněkud uzavřel sám do sebe a byly na něm patrny známky pasivity.

V únoru se cítil opět ve své k ůi a právě se chystal na přednákové turné do

Spojených států. Vzkázal po Drábkovi do Prahy, e má spolehlivé zprávy.

9

Válka můe vypuknout jetě v roce 1939, a je nutné, aby do odbojové práce byli okamitě zapojeni předevím vojáci. Dr. Bene také Drábkovi sdělil, e prostřednictvím čs. chargé ď affaires v Londýně dr. Lisického upozornil

Beranovu vládu druhé republiky a presid enta Háchu, e očekává brzké

vypuknutí války a varoval je, aby neučinili nic, co by sníilo emigraci v očích spojenců. Stál na stanovisku, e Německo válku opět prohraje a my přesto, co nám způsobily Francie a Anglie v Mnichově, budeme musit počítat s jej ich

pomocí při znovunabytí svobody. Dr. Bene měl ji i různé plány n a

reorganizaci a rekonstrukci Československa po vítězná válce.

Odkud si myslíte, e má Bene zprávy, e válka vy pukne jetě letos? ptají se Drábka.

Advokát pokrčí rameny. President se v tomto smyslu nijak přesně nevyjádřil.

Můj osobní dojem je, e usuzuje na dalí Hitlerovy výbojnosti. Myslím, e bere hlavně v úvahu útoky adre sovaná Polsku. Ostatní!, taká m i doslova řekl, e konflikt zřejmě propuknu ji v souvislosti s ohroením Polska, ačkoli

nevylučoval, e spojenci i to jetě obětují a vzchopí se k intervenci teprve při dalí Hitlerově expanzi .. A co patnáctý březen, to není dalí expanze?

rozčileně zvolá redaktor Pel.

Po pravdě řečeno, pánové,” odpovídá znovu Drá bek, musím potvrdit, e

president nepředpokládal, e bude okupováno celá Československo.

Nechme planých řečí, pánové, přeruí rázně debatu někdejí Beneův osobni

tajemník dr. Prokop Drtina. Co bylo, bylo. Nyní je ale situace nanejvý váná.

Nesmíme ztrácet ani den. Drtinovu řeč přetrhne zvonění telefonu.

Pán domu zvedá telefon, nepředstaví se, jenom řekne Haló? Sotva ale

zaslechne ve sluchátku první slova, tvář se mu rozjasní.

U jste se vrátil, no to j e skvělé. A máte pro nás něco od Darcyho?

Samozřejmě, můete hned přijet. Čekáme. Telefon vnesl do salonu lepí náladu.

Volal ředitel Českomoravské Kolben-Daněk, dr. Jiří Hejda, který byl na obchodní cestě v Cařihradě a měl se tam setkat s kancléřem Smutným, blízkým spolupracovníkem dr. Benee. A samozřejmě má něco od Darcyho. Darcy je

momentálně krycí jméno dr. Benee.

10

Dr. Hejda nenechal na sebe dlouho čekat. Hned se usadil do křesla, ale ani

nesáhl po álku s kávou, který před něj postavila sluka a začal:

Byl jsem u toho, kdy vyslanec Smutný telefonoval přes půl hodiny s Beneem.

President se u vrátil ze Spo jených států, kde po patnáctém březnu vzrostla

nejen jeho presti, ale i presti celého Československa.

Měl rozhovor i s presidentem Rooseveltem. Naí věci je americký president

nesmírně nakloněn a předpokládá, e dojde -li v Evropě ke konfliktu, podaří se mu vyburcovat i americkou veřejnost z prozatímní lhostejnosti a Ame rika se dříve nebo později přiřadí ke státům, je svedou eventuální boj s Hitlerem.

Bene vzkazuje, abychom vytvořili politické ústředí odboje, pokusili se o

jednotný postup, zejména abych om se dohodli s vojáky. Má zprá vy, e generál

Bílý zorganizoval ji skupinu, kterou na zval Obrana národa”. Presidenta vak zneklidňuje aktivita levice. Zdá se, e bude pra vděpodobně postupovat samostatně, máme vak v kadém případě počítat s po třebou vzájemného styku

ve vhodných formách.”

To je velmi přesně řečeno, přeruí Hejdu dr. Drti na. A co dál? Máte nějaký konkrétní vzkaz?

Hejda sahá do kapsy a pokládá na stůl kra bičku zubní pasty s firmou Kalodon t.

To nám posílá Bene? ptá se Drtina.

Tři dny jsem na to musil čekat v Cařihradě. Přiletěl A tím speciální kurýr z

Londýna. Bene nás ádá předevím o podrobné zprávy z domova. Přeje si být

s námi v pravidelném radiotelegrafickém styku a tady v té tubě je ifrovací klíč.

Drtina sáhne po tubě Kalodontu . Chce krabičku ote vřít, ale dr. Hejda ho zarazí.

Mám přísný pokyn odevzdat tuto věcičku pouze do rukou dr. Drábka, který ji

má v neporueném stavu předat docentu Krajinovi. Prý ví, o koho jde a při

poslední návtěvě dr. Bene s přítelem Drábkem o Kraji noví mluvil. Bene si

také přeje, aby docent Krajina byl okamitě zapojen do naí odbojové

organizace a aby mu bylo svěřeno řízení zpravodajské skupiny, která by b yla na radiotelegrafickém styku s Londýnem.

,,Kdo je to ten Krajina? obrátí se jeden z pánů na Drábka.

Profesor botaniky, řekne Drábek. Beneův přítel nebo známý?

11

Myslím, e ho Bene osobně ani nezná, ale pokud jsem při rozhovoru s

presidentem vyslechl, má o něm zřejmě skvělé reference.

A prosím vás odkud, od koho?

Myslím, e není radno vechno vědět a na vechno se ptát, zejména v této

době. Faktem je, e jako botanik získal Krajina ve světě poměrně zvučné

jméno.

Doktor Drábek si rozpačitě prohlíí své spolustolovní ky. Má promluvit nebo

mlčet? Kdy bude mlčet, nevyjas něný vztah ke Krajinoví můe zkomplikovat

nebo přinejmením zpomalit odbojovou práci.

Něco vám, pánové, prozradím, ale zároveň, jménem presidenta, vás zavazuji k

naprostému mlčení. Do jisté míry poruuji i příkaz, který jsem v Londýně dostal, ale dělám to proto, aby v osobě Krajiny bylo mezi námi naprosto jasno.

To je samozřejmé! O vem, o čem se zde mluví, se musí mlčet, jsme v

Ilegalitě, a to je jistě vem pánům . Jasné, proloí Drábkovu řeč dr. Drtina.

Kdy jsem přiblině před měsícem jednal s doktorem B eneem v Londýně,

zmínil se mi hned v úvodu o docen tu Krajinovi. Ostatně, trochu ho znám z

dřívějka. Občas jsme se potkávali v kavárně YMCA. Politiky se víceméně

stranil, ovem, mylením je s námi velmi úzce spjat. Ta ké jsem zprvu uvaoval, kde jeho jméno Bene vzal. Avak během naeho rozhovoru s presidentem přiel generál Mengenes. Neznám přesně jeho funkci, ale dle řeči soudím, e je to jeden z vedoucích činitelů britské tajné sluby Inteligence Service. Generál Mengenes mě poádal, abych byl osobně spojkou mezi naí odbojovou skupinou a Krajinou,

který ji dostal speciální cestou určité instrukce a zo dpovídá přímo Londýnu za radiotelegrafické spojení. Čili: Informace, které získáme, odevzdám Krajinoví, a o víc se nebudeme starat.

A u jste s Krajinou mluvil? ptá se dr. Drtina Drábka.

Seel jsem se s ním před týdnem. Dohodil jsme se, e jeho zpravodajským

působitěm bude Botanický ústav. M ěl ji k dispozici celou skupinu svých

vědeckých spolupracovníků. Pokud mi naznačil, můe mít vysílačku v provozu

během dvou tří měsíců. Zatím ho není třeba zvát mezi nás, zbytečně by na něj

mohlo padnout eventuální podezření, později se vak asi ukáe nutné, aby se

stal členem uího vedení a zúčastnil se i jiné prác e.

12

Proč ale Angličané posílají ifry a vysílačka bude a bůhví kdy?

Zřejmě proto, e jetě neexistují vysílačky rozměrů tuby Kalodont, ironicky

odpovídá dr. Hejda. Ne vím, jak bych celníkům vysvětloval, e mám v kufru

místo pyama vysílačku.

Pán domu poručí sluce, aby poslouila hostům sklen kou likéru. Připijí si a

sezení končí dohodou: Drtina bu de mít na starosti zprávy z protektorátní vlády a od Háchy, a mimo to hlavně styk se sociálními demokraty. Jeho krycí jména: Hněvkovský, Suk, Nový. Dr. Chytil, alias Skalák, bude jako Drtina zjiovat

rovně ve, co se týká protektorátní vlády. Dr. Jan Jína, krycí jména: Myslivec, Brk a konsul Sedmík, bude pečovat o zpravodajství z okruhu bývalého ministerstva zahraničních věcí. Redaktor Pel, bývalý ruský legionář, krycí

Jména: Pacovský, Pac a Vít, má na starosti ve, co se týká vojá ků. Dr. Drábek, v ilegalitě jako Rybář či Doleal, bude udrovat spojení s Krajinovou skupinou.

Zatímco se povídalo za staenými záclonami ve vinohradském domě, docent

Krajina rovně konal konspirati vní schůzku. Dusný skleník v parku botanické

zahrady s vůní tropů se mu stal nejpříhodnějím místem ke schůzce s praským

dopisovatelem Times Ralphem Parkerem. Angličan mu přinesl v kufříku

vysílačku. Probrali několik technických záleitostí. Znovu padlo i Jméno Mr.

Gordona z londýnské Kew Gardens.

Pozdravuje vás a spoléhá na vás! řekl Parker.

Krajinu přitom napadlo i jméno Franka Rudela. Má se n a něho zeptat? Či nemá?

Zvědavost byla silnějí.

Nevíte, co je s Frankem Rudelem? zeptal se Krajina a dodal: Byl v Praze

dopisovatelem Reutera. Zradil! řekl stroze Parker. Zradil? Ale přece …

Fritz Rudl je u čtrnáct dní zaměstnán v tiskovém úřadu říského protektora.

Dal se k Němcům?

Neptejte se u na nic, usmál se záhadně Ralph Par ker. Víc vám zatím nemohu říci, sorry!

13

PODEZŘELÝ ZÁZRAK

Stůl je prostřen a z talířů voní horká bramboračka. Vilemína Dranerová jí

navařila k večeři plný hrnec. A neetřil a výjimečně ani na omastku, který jindy přísně odměřuje na pičce noe. Jen a se chlapci dneska pořádně najedí.

Jetě krájí chléb a kdy krajíčky rozdě lí, obřadně rozehne svíčku.

Pomodlíte se s námi, Jeničku?” zeptá se mue, sedícího s rukama v dlaních u rádia. Přikývne.Bůh nás ochrání, určitě nás bůh ochrání,” řekne ena a sepne ruce.

Vedle ní po pravici stojí rovně se sepjatýma rukama a se skloněnou hlavou její manel. Chudák táta. Jaké měl jetě plány se ivotem a zatím mu jetě není ani padesát a je v penzi. Řekli mu, e legionáře u poty dál zaměstnávat nesmějí. A to byl jen pouhým úředníčkem, Pl at za moc nestál, nato penze. Ale pánbůh zapla i za těch pár korun. Moc lidí je tady v Holeovicích, i v Namolně ulici v háji, na tom hůř, ne Draarovi. Po mámině levici se modlí Frantiek. Má devatenáct let. Pane boe, jen jeho ochraňuj! Za měsíc bude maturovat, ale co

potom? Učaroval mu klavír, Smetana, Dvořák, snil o konzervatoři. Ale k čemu

teď hudební nadání? Vysoké koly jsou u rok zavřené a klavíristé, zkuenějí a vyzrálejí, dostávají předvo lánky na pracovní úřad a gratulují si, kdy se jim potěstí dělat pomocně dělníky alespoň doma, ne v říi. Ale co, pánbůh jej ochrání a pak, a válka skončí, Frantiek vdycky říká, první můj gala koncert bude patřit tobě, mámo. A paneboe, od veho zlého ochraňuj Jeníčka! Paní Vilemína s úctou pohlédla na mue, který stojí za stolem proti ní. Vytáhlý,

tíhlý, vlnny dozadu sčesané, sotva čtyřicátník. ena s i vímá, e jeho tvář je ale dnes ustaranějí, ne jindy, Paní Dranerová vlastně ani neví, proč mu říkají Jení ček. Snad proto, e kdy ho k nim do holeovického čin áku poslali bratři z vinohradské Jednoty bratrské, představil se jako Jan Dočekal. Hne d se v nevelkém dvoupokojovém

bytě zabydlel jako doma. A kdy se dozvěděl, e Frantiek má před maturitou,

nabídl se, e ho k ní připraví. Dranerovým připadal jako profesor, kdy

Frantikovi vykládal a jak se v mnoha věcech vyznal předevím v přírodovědě,

která shodou okolností byla mladému hudebním u fandovi panělskou vesnicí.

14

Amen, ukončí modlitbu Vilemína Dranerová a popřeje vem dobrou chu.

Líce zacinkají o talíře, polévka chutná, ale najednou vem ruka ztuhne. Z rádia se ozve hlas, který zavlní, e vychladne u Dranerů polévka vem: Dne 27. května 1942 asi v 10.30 byl spáchán atentát na zastupující ho říského protektora SS obergruppenftihrera Heydricha …”

Ulehli teprve po půlnoci a sotva zhasla lampička, za slechli venku na ulici řev motorů a dusot okovaných bot. Pak kdosi buil i na jejich dveře. Paní Dranerová si vzala upan a potichu vyla na chodbu.

Jeníček byl ve svém pokojíku, který vyhradili jenom jemu. Prý, kdyby přili

nahoru, uslyí je. Pak vyleze z okna, postaví se na římsu, která se pod nimi v patře pičatí, zrovna pod Jeníčkovým oknem, přitiskne se ke zdi a …

Jen se ničeho nebojte!”

Vilemína Dranerová se pokřiovala. Opřena o zá bradlí zahlédne dole dvě tři

uniformy. Bouchaly na dveře, zvonily, klely. Roztřesená domovnice jim la

v patách. Policisté proli byty v přízemí, pak v prvním patře a kdy u stáli na schodech do patra k Dranerům, jakýsi mu v koeném kabátě zezdola zavolal: Zpátkyl Zpátky! Stačí!”

Co chybělo a měli moná Jeníčka. Odváděli by nejen jeho, ale copak ji, ale tátu

… a Frantika. Píchlo ji u srdce, sotva se stačila zachytit zábradlí.

Táta ji zahlédl, přiběhl a podrel ji. Ale jen se nadechla, bolest přela.

Musí to říct Jeníčkovi, e u odeli.

Vstoupila do pokojíku, zrovna kdy Jeníček zavíral okno. Ani nebyl vystraený, naopak, usmíval se.

Ale jako provazolezec bych se neuivil!”

A neviděli vás na té římse? Je jich vude plno!

Myslete si, e kdy chci, tak jsem i neviditelný.

Nic by vám, Jeníčku, nepomohlo, kdyby bůh nestál při vás!” řekne váně

Vilemína Dranerová a dodá: Stále se za vás modlím. A e nepřili, to byl

zázrak, Jeníčku!”

Jeníček-Vladimír Krajina si lehá na pohovku. Přiví rá oči, ale na spaní nemá

nejmení mylenky.

15

Leí mu v hlavě Fritz Rudl. Prý dělá ředitele nějakého n akladatelství. Na

protektorátním tiskovém úřadě ji není. Proč se ale neptal, co dělá on, Krajina?

A proč jej potkal zrovna včera odpoledne a přitom tady na rohu, poblí

Dranerových, u Uranie? Byla to náhoda?

A řekl mu: Na shledanou, docentel

VAROVNÉ DEPEE

Venku prí a u Dranera v pokojíku je přítmí.

Docent Krajina leí na pohovce přikryt dekou. Záda ho u od l eení pálí.

Nejraději by vstal a el. Neví sice kam, ale tady n a něho u padají stěny.

Je neděle. Spal tedy od včerejka odpoledne celou noc a do rána. Nedělní

rána v holeovické ulici V háji Krajina zná. Jsou mrtvá. Nikomu, kdo nemusí, se nechce ven. Vední rána jsou hlučnějí. Větinou enské rámusí s bandaskami a na rohu, vedle krámu klábosí. Také se pozná, kdy začnou n ěco o politice to k sobě nakloní hlavy, jedna druhá přikyvuje.

Krajina zatouil přenést se o rok, o dva kupředu vědět, jak to vechno

dopadne… Z Churchilova hlediska by bylo přece ideální, kdyby Německo a

Sověty ve válce vykrvácely a ale spoň jednu generaci se neobely bez berl í,

zatímeo Velká Britanie by vydrela do finie s mi nimálními ztrátmnl a v dobrá formě evropského ampió na … A z toho vyplývá? Docent Krajina si klade otázku jako by sám stál z a katedrou a zpovídal sebe jako áka. Leccos mu

napovídá, e i v jeho podivn á hře, které se říká ilegalita, se dějí věci, nad nimi i jeho rozum, tříbený třemi roky práce v podzemí, zůstává stát. Třeba Frank Rudel?

Znovu se Krajinovi vybaví jeho brunátný obličej. Má v pamětí poměrně čerstvou

zprávu, je přila od spolehlivého informátora a kterou podle vla stního klíče ifroval pro Londýn… Rudl, ředitel nakladatelství ORBIS, náleí k významnému krouku vlivných nacistických pro minentů v Praze. Patří mezi ně I dva funkcionáři sicherheltsdlenstu, dále standartenf úrer SS dr. Robert Giess a také prý kriminální rada gestapa Wllhelm Schultze, vedoucí oddělení kontrapionáe.

16

Ten, který nyní v heydrichiádě působí v hlavním pětičlenném tábu, jemu je

svěřeno pátrání po pachatelích atentátu. Tý Schultz e, který vypátral také

tábního kapitána Morávka …

Při vzpomínce na tábního kapitána Václava Morávka Krajina zneklidní.

Poposedne na pohovce.

Slyí Morávka jako dneska, kdy tehdy, krátce po tom, co gestapo zlikvidovalo

jejich vysílačku v Nuslích, Krajinoví řekl: Práskl nás něk do z tvých lidí.”

Ale kdo, který?

Moná, e to byl jenom afekt. Morávek se nemohl dlouho smířit s tím, e vojáci z Obrany národa” mají posílat depee do Londýna pouze přes Krajinu. A nejen to, e je smí ifrovat pouze Krajina, kte rý měl speciální klíč, a tudí, podle jejích mínění si mohl s informacemi nakládat jak chtěl.

A Krajina připoutí, e skutečně někdo z jeho lidí, kteří byli s Morávkem,

Maínem n Balabánem ve styku, mohl zradit.

Ostatně, stalo se to krátce poté, kdy gestapo vybralo i jeho vysílačku, kterou tehdy měl v Praze v Hodkovič kách u obchodníka Krotila. Tehdy stačilo jen málo a gestapáci dostali i jeho Krajinu. Prchl na poslední chvíli. A tehdy se opět objevil na Morávkově tváři stín podezření.

Gratuluji!” řekl. U podruhé jsi jim zdrhl , posly, neetří si tě schválně?”

Pak se potkal Krajina s Morávkem jetě několikrát. Po kadé vak cítil, e s ním Morávek sice mluví normálně, avak se zjevnou nedůvěrou. Je věčně ve střehu, ruku vsunutou v kapse, v ní nosí pistoli. Jednou se ho dokon ce zeptal na Fritze Rudla. A uhodil přímo: Zná ho?

Krajina nebyl na tuto otázku připraven. Pár okamiků trvalo, ne se mu podařilo nasadit lhostejný výraz a zeptat se: Kdo to je?”

Morávek tehdy rychle otázku přeel:

Kdy ho nezná… !

A pak v noci ze třetího na čtvrtý Říjen. Pojízdné goniometry radiotelegrafického komanda zaměřily Krajinovu vysílačku, která byla v bytě velitele finanční stráe Karla Prokopa v Praze-Jinonicích. Gestapáci vpadli do bytu při vysílání.

Zatkli Prokopovu manelku, syna Mi rka a radiotelegrafistu Ondřeje

Regenermela. Druhý telegrafista se zastřelil.

17

A tehdy Morávek znovu na Kra jinu zaútočil.

Jen ty jsi z toho zase vyel, viď? Opět slavný a bez úhony. Nemá na gestapu

strýčka?

Tuto invektivu tehdy sdělil Krajina Londýnu, ale od pověď nepřila. Dostal snad nějakou zprávu o něm Mo rávek? Neví. Mezitím gestapác i Morávka dostali. Neví se ani, jak a proč. Byl to prý zrovna kriminální rada Wilhelm Schultze, Rudl ův přítel, kdo prchajícího Morávka dostih l a vystřílel do něho celý zásobník z pistole.

Schultze! Krajinu napadá, e jistý informátor doručil zprávu, e tý  Wilhelm

Schultze má prý v Praze na hlavní potě k dispozici tajnou schránku, do ní  mu dochází řada různých dopisů. A co je zajímavě, tuto korespondenci tají Schultze i před svou sekretářkou Helenou Becke rovou, která mu iinak píe vechny, i důvěrné dopisy. Informátor vyslovuje podezření, e mezi některými lidmi na

gestapu existuje domněnka, e Schultze pracuje i pro jinou stranu, přesněji pro anglickou Inteligence Service.

Docent Krajina, jak si tato fakta spřádá, bledne. Zno vu slyí Morávka:

Nemá na gestapu strýčka?

Co kdy Rudl… nebo Schultze, ale ani to nechce domyslet. Ale kdy někdo z

jeho lidí poloil Morávkovu vysílačku, proč nepo loil i Krajinu? Proč jetě

Krajina existuje, kdy vichni, desítky, stovky bývalých spolu pracovníků z

odboje jsou ji o hlavu kratí, anebo čeka jí na popravu?

Nikdy jetě takhle neuvaoval, e by…?

Přece Londýn ví, co dělá, a ví, kdo je a čím je, kdy ho jmenoval vůdcem

domácího odboje…

Krajina se rozhlíí po pokoji. Ale s kým bude ten odboj nyní dělat?

S Dranerovými. Nebo si ho Bene vede za éfa jakéhosi pomysln ého odboje

Jenom pro reklamu? A co Rudl? Jakou ten v tom hraje roli? Kryje mu záda? To

by ale znamenalo, e Krajinová existence zároveň odkrývá gestapu celé ilegální sítě, s nimi veel nebo vejde ve styk.

Krajina sahá po cigaretě, potřebuje se uklidnit.

Ale proč posledně, kdy do domu vela kontrola, vy hnula se patru, kde bydlí

Drantrovi ?

Blázní. Přece nemohou prohledat kadý byt. Byla to prostě náhoda.

18

Víc nic. Náhoda. Copak náhody neexi stují?

Vrznou dveře, Krajina se prudce, vystraen ě otočí.

Copak, Jeníčku, nemáte horečku?” Ne, nemám!”

Počkejte, Jeníčku,” říká paní Dranerová, moná, e u zítra se odtud

vysvobodíte. Jen co se táta vrátí. Tam vám bude krásně, uvidíte.”

V té chvíli si docent Vladimír Krajina, Londýnem jmenovaný vůdce domácího

odboje, nepřeje nic jiného, ne zmizet z Prahy.

NEBEZPEČNÍ CESTA

Jedou osobákem.

Vláček se kodrcá od zastávky k zastávce, docent Kra jina stojí v uličce,

přitisknut čelem k oknu a mlčí. Vedle něho otecko Draner. Jeníček se mu

dneska nelíbí. Určitě má horečku, pokalává, tváře mu jenom hoří. Jen aby to

nebyl zápal plic. U tam budeme, Jendo!”

Otecko Draner chápe obavy, ale kdyby byli Jeníč kovi na stopě, tak by mu u

dávno nasadili pouta. A Draner by neseděl v osobáčku na Turnov, máma by

nebyla doma a Frantík by u asi také neil.

Krajinova ruka nahmatá v k apse ampulku s jedem. Co s ní? Vzal by cyankali,

kdyby nyní přila kontrola? Napadne ho, jestli předčasně neztrácí nervy. Přece má u sebe perfektní kennkartu na jméno Jan Dočekal. Co m ůe nějaké kontrole, by by i hledala jeho, říci jméno Jan Dočekal. Nic. Zhola nic.

Leda …?

Znovu se mu vrací mylenky, které ho trápí od včerejka: co kdy měl Morávek

pravdu?

Co kdy o Krajinoví vědí a jak řekl Morávek, etří si ho. Moná, e zrovna Rudl zařídil, e jsou mu v patách ji třetí rok a úmyslně jsou mu jenom v patách, protoe jdou-li za ním, pak se snadno dostanou k celé síti.

19

Ale Frank Rudel je přece zřejmě ve stejných slubách jako on, Krajina. Alespoň tak mu to kdysi naznačil. e by se změnil či prodal? Moné je vechno. Krajina není za tři roky ilegality ádný politický začátečník, jako kdysi. Uvauje u zcela v jiných dimenzích. Co kdy existuje nějaká domluva mezi Angličany a Němci?

Vy se nedotknete toho, my na ostrovech zase přehlédneme ně koho jiného…

Hlavu má z toho na prasknutí.

Jak si má vysvětlit, e právě on, povoláním vědec -botanik, v politice zcela

neznámý člověk, je najednou Londýnem nasazen do této nebezpečné hry jako

mu číslo jedna? Proč právě on, který tři roky řídil radiové spojení domácího

odboje s Londýnem, jemu vybouchly tři vysílačky, a kolem nich gestapo

sebralo kde koho, je stále na svobodě a nyní si klidně jede kamsi do Turnova

pokračovat. Mají-li ho na očích, pak přece v tomhle vagóně musí někdo jet

alespoň s ním, aby věděl.

Ne, takhle nesmí uvaovat. Za chvilku by podezříval i Frantika Dranera. Asi má opravdu horečku a události, které proil mezi čtyřmi stěnami v těsném pokojíku u Dranerových zcela o samotě, bez kontaktů, zbaven radiového spojení, patrně pohmodily jeho psychiku. Nebo je to strach? Říká se, e strach má

velké oči. A Krajina se najednou přistihne, e má strach. Neví z čeho. Není to nic bezprostředního. Avak z něčeho ne známého strach má. Intuice? Napadne ho, kdo je vlastně ten bratrský farář, k němu jej Draner veze.

Jeníčku, jsme v Turnově!

Draner mu bere kufřík a vede ho za ruku ke dve řím.

Farář u čeká na nádraí. Políbí s e s Dranerem, pak se zahledí do očí

Krajinoví. U jsem se o vás bál. Pročpak? Znovu začaly prohlídky.

Draner se usměje: Nikdo si nás ani neviml.

Farář si oddechne, podá Krajinoví ruku a pevně mu ji stiskne.

Docentu Krajinoví se uleví. Neznámá tíha z něho padá, a zdá se mu, e po

týdnech opět oivl.

20

NA SMRT

Plukovník Moravec odemkl sejf a sáhl po Černé sloce. Jsou v ní poslední

radiodepee z domova.

Pomalu převrací stránky. Je jich málo. A navíc jen okrajové a povechné

informace, které k ničemu nejsou.

Moravec sklapl desky a zamyleně popoel k oknu.

Kvůli tomu váí president cestu přes celý Londýn a do tábu zp ravodajské

sluby?

Zdá se, e ano. Alespoň v tom smyslu mluvil s plukov níkem před chvílí

presidentův tajemník. Co bude Bene chtít?

Co můe chtít? Přijede s poadavkem zaktivizovat od boj. Kadým dnem se

očekává uznání londýnské exilo vé vlády vládou Spojených států. Bene by se

jistě rád pochlubil silnou odbojovou organizací, která v týlu ne přítele, perfektně zorganizována, pracuje a shromaďuje kolem sebe dalí a dalí lidi.

Plukovník se trpce pousměje.

Pokud má zprávy, z celého odboje, který se Londýn u podařilo v Čechách

vybudovat, zůstaly jenom trosky. Ce lá koncepce byla od začátku pochybená.

Ale to je i Beneova vina. Stále chtěl opakovat Mafii. Mafii jako za Rakouska a zapomněl na rozdíl mezi policajty France Josefa a gestapem.

Moravec nedovede pochopit, e někteří Beneovi poli tičtí přátelé byli tak naivní.

Brali mezi sebe kohokoli. Scházeli se div ne v konferenčních sálech. Moravec

jako éf vojenské zpravodajské sluby upozorňoval Benee ji začátkem

čtyřicátého roku, e gestapo kontroluje věti nu jeho odbojové sítě a ví přesně, o čem Beneovi příznivci jednají a jaké mají plány. I někteří vojáci do ma dělají ilegální práci, ani by dodrovali nejnutn ějí zásady konspirace.

President tehdy označil jeho zprávu za přehnanou. Dal najevo, e zpravodaj ci

mají sklon zveličovat, argumento val i tím, e kdyby mělo gestapo odbo jovou sí pod kontrolou, určitě by ji okamitě zničilo. To by snad dělali kdysi Bretschneiderové, nyní je ale jiná praxe. K čemu j e odbojář za mříemi, dokud skupina není odhalena celá? Kontrapionání aparát gestapa, sicherheitsdienstu i abwehru si zřejmě postupně doplňuje seznamy, vytváří

přehled o spojení a o chystaných akcích. Patrně jen čeká na příhodnou chvíli.

21

Ta přila právě teď, po heydrichiádě. Proto také nyní zasáhli.Moravec se znovu vrací k otevřenému sejfu. Ve spe ciální přihrádce je agenturní kartotéka.

Probírá lístky. Na mnoha z nich je v rohu kříek. Zlikvidovaní spolupracovníci.

Těch kříků je tu bezpočet. Pak tu jsou jetě karty se jmény lidí, jim se

podařilo uprchnout. Ale těch, kdo jsou doma a kdysi stáli v če le odbojových

skupin, zůstalo málo. Plukovník Moravec si ani o tom netroufá sepsat informaci pro Brity, tuí, e pravda o pravém stavu odbojového hnutí, řízeného z Londýna, by u Angličanů k autoritě presidenta, a na konec ani k jeho, příli

nepřispěla. Co dělat?

Prst, listující kartotékou, se zastaví u jména: Krajina Vladimír, docent…

Moravec Krajinu osobně nezná. A pokud o něm něco ví, t ak jenom z depeí.

Pak jetě tuí jednu věc. Krajina se nedostal do odbojové sítě jako ostatní.

Nebyl to ani politik, ani voják. Někdo ho zverboval. A Moravcovi dlouho leelo v hlavě, kdo. Jednou se o něm zmínil Bene . Ale z pozdějího rozhovoru s presidentem, Moravec zjistil, e ani Bene ho neznal a kdy jako

zprávodajec kombinoval, vylo mu, e Krajina se musel u před válkou dostat

do styku s Angličany a e zřejmě zapraco vali oni. Toto přesvědčení s i plukovník Moravec zvlátě utvrdil, kdy z britské zpravodajské centrály přebíral depee parafované Krajnovými krycími jmény Buk Sup -íp. Neulo mu, e Britové měli

depee vdy ji deifrovány. Také měl důvodné podezření, e některé

informace, které Krajna posilal, si ponechávala britská tajná sluba dokonce

výhradně sama a československé z pravodajce s nimi vůbec neseznamovala.

Plukovník Moravec si tenkrát vzpomíná na jednu z posledních depeí, která

přila prostřednictvím vojenské vysílačky od skupiny Obr ana národa”, krátce před tím, ne byl zastřelen tábní kapitán Morávek . Morávek se dotazoval, zda můe Londýn prověřit, neudruje -li Krajina styky s gestapem.

Moravec se tehdy seel s generálem Mengenesem z Intelligence Service a řekl

mu o tom. Mengenes mávl rukou.

.Zbytečná starost, plukovníku! řekl tehdy gene rál a mluvil hned o něčem jiném, čím naznačil ve.

22

Britská tajná sluba má zřejmě o Krajinoví přesné zprá vy, o nich

československé zpravodajce nehodlá infor movat. Počítá s tím, e se sami

dovtípí. Pravděpodobně s Krajinou počítají v nějakých perspe ktivních plánech.

Moravce jen mrzí, e před ním Britové cosi taji. Je -li Krajina agentem britské tajné sluby, mohl by to přece Moravec vědět. Vdy je jím rovně.

Listuje v depeích. Poslední zpráva přila od Krajiny koncem Června a to?

Moravec lutí ifru. Ano, souhlasí. Depee přila prostřednictvím cerhenické

vysílačky.Zajímavé, uvauje Moravec.

Krátce na to gestapo vysílačku, ukrytou u nájemce cerhenického pivovaru

Čeňka ilingera, zlikvidovalo. Moravec si vybaví: tehdy dolo v Cerhenicích k

přestřelce, při ní padl ilinger a jeden gestapák.

Ale, nedekonspiroval tuhle vysílačku právě Krajina? Moravec nepředpokládá, e

úmyslně. Co kdy ale o Krajinoví vědí a li v jeho stopách? Jak se vůbec

Krajina dostal k téhle vysílačce, která byla v rukách sociáln ě demokratického odboje na Hořovicku?

Plukovník Moravec spřádá různé úvahy také ho napadá, co vlastně nyní s

Krajinou je? Ji tři měsíce se neozval. Nepřila vak ani zpráva, e by byl

zatčen.

V tom musí být zázrak, je-li na svobodě, myslí si Mo ravec, kdy najednou se

rozletí dveře a poboční k hlásí.

Pane plukovníku, přichází pan president v doprovodu generála Mengenese.

I Mengenes přijel?

To vypadá jako inspekce a inspekce nemá Moravec rád.

Avak hned po prvních presidentových slovech se Mo ravcovi rozjasní tvář.

Potřebuji vás, plukovníku … a ve nyní z áleí jenom na vás,” říká Edvard Bene, sotva usedl do křesla.

President líčí, e vzniklou situací právě prob íral s generálem Mengenesem.

Není třeba zastírat, e domácí od boj, řízený Londýnem, byl zdeci mován. Jsme

generálové téměř bez vojska … Tím ale nijak pr esident neviní plukovníka

Moravce. Přiznává mu n áleité zásluhy za úspěný atentát na Heydricha. Stál

sice mnoho a doma se diskutuje, zda smrt Heydricha vyv áí ty tisíce obětí,

které nyní Němci vradí, ale je válka n sentimentalita musí jít stranou. I kdy atentát těce postihl domácí od boj, ukázalo se světu, e jsme nor ezignovali.

Nakonec a to není nedůleité, i Moskva poznala, e kromě komunistického

odboje jsou v akci jetě i jiné síly, s ni mi je nutno počítat jak nyní, tak i v poválečném uspořádání Československa.

23

A to je velmi závané. Zejména nyní…

Plukovník Moravec pochopil, proč president přiel.

Dohodl jsem s generálem Mengenesem, e musíme okamitě zasá hnout.

Potřebuji co nejdříve navázat spo jení se zbytky Ústředního výboru domácího

odboje! President zmlkl a zahleděl se na Moravce.

Chápu, e to nebude lehké. Spojení ale nutně po třebujeme a pak: doma musí

vejít ve známost mé po selství. Vyloím v něm národu podrobně situaci, a to by měl být první schodek k tomu, abychom paralyzo vali některé názory, která doma panují, jako e tady v Londýně sedíme n a suché větvi.”

Jistě, pane presidente. Ale chtěl jsem říci, e nebu de snadné vejít ve styk s odbojovými činiteli.” Plukovník vstává a jde k psacímu stolu, z něho bere černou sloku. Rozevírá ji.

Chcete, plukovníku, říci, e o nich nevíme?” Je to tak, pane presidente…

Plukovník pak předkládá presidentovi listiny z černé sloky, která potvrzují to, co říká. Řídící orgány domá cího odboje, řízeného Londýnem, se zcela rozpadly.

Moravec má zprávy o tom, e sice existují desítky, moná stovky, r ůzných

ilegálních skupin, jsou v nich sokolové, vojáci, uč itelá, státní zaměstnanci, lidé rázných profesí, obětaví a stateční vlastenci, ale… Ale větinou tyto skupiny nejsou řízeny, pracují ivelně, bez centrál ního vedení. Ilegalisté to zřejmě sami ani netuí, nebo stále ijí v domnění, e je řídí Londýn. Ale to ji dlouho není pravda. Skupiny jsou lehce zranitelné. Kadý zná kadého a při prvním naruení sítě se řetěz zatčených neobyčejně rychle rozrůstá, Pochopitelně, e

gestapo to ví a poměrně snadno se mu daří tyto skupinky pomo cí konfidentů

rozkládat. Má je pod kontrolou a je jen otázkou času, k dy je zlikviduje. Jinými slovy, kadé spojení s domácím odbojem je nyní velice riskantní.

Ano, bude to riskantní,” zamýlí se dr. Bene. Ale riziko musíme v zájmu naí věci podstoupit. Spoléhám, e vyberete nejschopnějí mue jaké máme, a těm svěřím své poselství.

Generál Mengenes dodá: Poselství pana presidenta bude nutné, plukovníku,

doručit osobně do rukou docentu Vladimíru Krajinoví.” Zase to jméno, pomyslí si Moravec. Neodpustí si pič ku. A s důrazem na já řekne: Já ovem, pane generále, o Krajinoví nevím. Nevím, nebyl-li zatčen …

24

Krajina nebyl zatčen, přeruí ho generál britské tajné sluby a říká to klidným, bezpečným hlasem, jako by se s Krajinou včera seel. A tým tónem pokračuje: Máme zprávy, e se skrývá v okolí T urnova. Napojí-li se tam vai lidé na

kteroukoli organizaci, dostanou se k němu.”

Moravec, jeitný a ctiádostivý, se cítí dotčen, ale ne smí to dát na sobě znát.

Proč ty tajnosti? Odkud má ge nerál o Krajinoví tak přesné zprávy?

A Mengenes jako by četl Moravcovy mylenky, odpoví: Kryje ho ná zvlátní

agen, který je s gestapem v důvěrných stycích.

Náhle je plukovníku Moravcovi vechno jasné. Tedy dotaz tábního kapitána

Morávka, těsně před jeho smrtí, nebyl pro nic za nic. Natolik je plukovník

Moravec zkuený zpravodajec, e si umí představit, za jako u cenu asi kryje

zvlátní agent britské tajné sluby Krajinu. Ale to je věc Britů. Budi.

Kdy president s Mengenesem odeli, zalistoval Mora vec v záznamu o výcviku

paraagentů.

Pročítá jména těch, kteří dokončili výcvik… Závorku? To je ten nadporučík, s ním nedávno mluvil. Udělal na n ěho dobrý dojem. I ti dva, Srazil a Jasínek, ti patří do jeho skupiny. e by je poslal s presidentovým poselstvím? Jak jsou daleko? Co umí?

Moravec pročítá zprávu o Závorkově výcviku v kursu industriální sabotáe.

Angličané s ním probrali technologii obrábění kovů, výroby elektrického proud u, zbraní a munice, automobilů, hutnictví, sléváren, kok soven, plynáren a elezniční dopravy. Ve z hlediska sabotáe, aktivní i pasivní, s cílem vyhledat nejdůleitějí stroje u vyřadit je z činnosti za pouití co ne jmeního mnoství trhavin. A pak si plukovník Morrivur prohlíí po sudky z přepadového kursu.

O Srazilovi se tu píe, e je fyzicky zdatný, vytrvalý, odváný. Báječné, mysl í si plukovník, A ve střelbě?

Ve střelbě je četař Srazil nadpr ůměrný v přesnosti i rychlostí. 

25

Srazil by tedy vyhovoval.

A svobodník Jasínek? Jeho specialitou je spojařina a jak se plukovník Moravec

dočítá je výborným radiotelegrafistou.

Velitelem skupiny by měl být nadporučík Závorka.

Plukovník Moravec čte jeho posudek z přepadového kursu obzvlá pečlivě.

Nadporučík Závorka:

1. tělesná výchova:

velmi dobrý, mimořádně schopný a zdatný, mimořádně dobrý, agresivní,

skutečně velmi dobrý, ukázal se výborný, ačkoli na tento druh činnosti není

zvyklý, ale nepřesný, určitá lehkomyslnost,79 %, prakticky 75 %, dobrý a

odváný, Čte 12 slov za minutu, vysílá t aké 12, velmi dobrý, celkem dobré, 92

%, prakticky také dobré, schopnost správn ého vedení a plánování, měl by mít

více smyslu pro podrobnosti, překáky a útok 153 bodů, čas 10 minut 49 vteřin, dobrý styl, celkem rychlý přes zranění kol ena, střelba dobrá, správná a rychlá reakce, sklon ke zbrklosti, zdatný tlumočník. Milá a okouzlující osobnost.

Vyhraněný typ. Kombinuje těIesnou i duevní zdatnost. Schopen splnit jakýkoliv úkol, kterým bude pověřen. Plukovník Moravec zavírá d esky a opakuje si sám pro sebe větu, kterou právě četl: Schopen splnit jakýkoliv úkol, kterým bude

pověřen .. Za okny se eří.Napadá ho, e ti tři to nebudou mít lehké. Jsou první, po heydrichiádě, kteří přiletí domů.

26

Jak to tam teď vypadá, to neví pořádně ani éf zpravodajců. Dostanou sice

adresy, aby se měli kde zachytit, ale kdo ví, zda tyto adresy nemá v rukou ji i gestapo? A zda vůbec spojky na těchto adresách jetě existují. Ale i kdy

vechno dobře dopadne, a ti tři nakonec Krajinu najdou, co bude potom?

Plukovníku Moravcovi zní v uích Mengenesova věta: Krajinu kryje ná

zvlátní agent, který je v dů věrném styku s gestapem.

To jistě znamená bezpečí pro Krajinu, ne u ale pro jeho spolupracovníky. Co

kdy gestapo Krajinu záměrně nechává a přistoupilo na hru něco za něco?

Co se stane, a s ním naváí kontakt paraagenti? Mora vec má stísněny pocit,

e nad těmi třemi právě podepsal rozsu dek smrti.

OFENZÍVA ZAČALA

Nadporučík Závorka zná to místo nazpamě: dva kilometry západně od Mcel,

mapa 1:75 000, list 3 858 Mladá Boleslav. Alternativa: ok raj lesa pět a půl

kilometru severozápadně od Městce Králové, mapa stejná.

Nadporučík sice v tomhle kraji neil, ale z mapy zná nyní Turnovsko lépe ne

kterýkoli průvodce turistů po Českém ráji. Někde tady bude se Srazilem a

Jasínkem hledat docenta Krajinu. Viděl jeho fotografii a vzpomíná na slova

plukovníka Moravce:

Zapamatujte si krycí jména: BUK, SUP nebo íp. Pod některým bude Krajina.

Ná nejúčinnějí a nejchytřejí člověk. Tomu odevzdáte presidentovo poselství.

A budete mu k dispozici. Závorka sáhne do kombinézy. Oba svitky tenkého

papíru jsou na svém místě. Kromě pre sidentova poselství Krajinoví veze jetě

poselství ministra národní obrany Ingra, které má předat n ěkterému z

představitelů vojenského odboje. Závorkoví vrtá hlavou, proč neřekli přesně

komu, ale Moravec to vysvětlil sloitou situací, která doma nastala po

heydrichládě a dodal, e obě poselství jsou do jisté míry stejná.

27

Jde jen o to doručit je do spolehlivých rukou, aby co nejrychle ji vela ve

známost.

Je 24. října roku 1942. Sobota večer. Veselé u Rovenska.

Krajina usíná, kdy najednou zaslechne křik.

Jendo, pojďte sem!

Hned pozná hlas řídícího učitele Hlaváčka, u něho asi třetí týden bydlí.

Promne si oči a posadí se na lůku. Spatří otvor ve zdi, jinak zakrytý těkým

křeslem. Probleskne jím světlo z kuchyně a vzápětí se v díře objeví Hlaváčkův

obličej: Co se děje?

Hlaváček zve Krajinu, aby se zvedl a el hned do ku chyně. Poslechne ho.

Protáhl se otvorem ve zdi. Hlavá ček to udělal ikovně, kdy pro něho zřizoval úkryt. Zazdil konec kolní chodby. Místnost, v ní Krajina pře bývá, jako by ve kole ve Veselé u Rovenska nikdy ne byla. Navíc odtud vede i nouzový východ skříní, její dveře ústí do jedné ze kolních tříd.

Krajina si přihladil vlasy, chvilku mu trvá, ne se roz kouká v jasném světle ostré kuchyňské árovky. Co je?

No, u je to tady, Jendo! směje se Hlaváček. Právě to hlásili. Britské jednotky v severní Africe zahájily pod vedením genarála Montgomeryho v prostoru El-Ala-meinu rozhodnou protiofenzívu. Co tomu říká?

Krajina se posudí ke stolu, ale přímo na Hlaváčkovu otázku neodpoví. Zeptá se:

A co u Stalingradu?”

Tam to Rusové také zmáčkli… Jendo, na to se musí me napít.

Ne, ne, ohrazuje se Krnjna. Bolí mě hlava.

Ale, Jendo. Sklenička ípkového?

Krajina nemůe odříci. Napije se. Při dalích přípit cích jenom usrkává. Ne, e by neměl chu, ale bojí se. Má strach z alkoholu, aby mu nerozvázal jazyk a aby najednou z něho nevyběhlo vechno, co ho u měsíce tíí. Kdyby byl s Hlaváčkem sám, moná. Ale ije tu v podivném i legálním společenství. Jetě s

dalími lidmi, kteří se také nemohou ukázat na veřejnosti. Hlaváček skrývá v

tělocvičně jakéhosi učitele, který je v odboji u od března devětatřicátého roku.

Nic sice nepodniká, bůhví, ke komu kdy patřil, ale kdysi někde něc o řekl a

gestapáci prý po něm jdou. Pak je tu jakási paní Vlčková, ena vysokého

důstojníka, který uprchl do Anglie.

28

A Kromě učitele, Vlčkové, Krajiny a Hlaváčka je tu jetě Hlaváčkova ena a čtyři děti.

Zábava kolem stolu pl yne jako v dobách míru, Hla váček, jindy opatrný, zřejmě pod vlivem rozhlasové zprávy a ípkového vína, rozvádí teorii o brzkém konci války. Líčí, jak tady v podhůří má zorganizovanou ilegální sí, která a jednou přijde čas, se chopí zbraní a ujme se ve zdejím kraji moci: Neměli bychom přivřít okno?” zeptá se Krajina.

Ale Hlaváček je proti. Kdo je tady můe slyet? A kdo by si sem do horákova

z cizích troufal?

Tady jste, Jeníčku, v bezpečí, jako v trezoru,” směje se Hlaváček.

Toté slyel nedávno od deputátníka ourka. Krajinu přivedla do jeho domu

jakási ena jetě tý den, co ho otecko Draner přivezl do Turnova k faráři

Glosovi. Měl tehdy skutečně horečku. Lomcovala jím, el v lijáku snad celé

hodiny, ne dorazili do chaloupky, stojící na krásné le sní samotě poblí hradu Valdtejna. Ideální úkryt. Hned padl do peřin, navařili mu hrnce čaje, po til se a do rána, potřeboval leet a leet, dostat se z to ho, kdy najednou přiběhl ourek. Oči měl navrch hla vy:

Nezlobte se, musíte okamitě pryč! Dole na kraji lesa byli celé dopoledne

nějací chlapi. A takoví divní. Vůbec nevypadali na lufáky. Koukali na chalupu .

Jeden pořád měl na krku fotoaparát a mačkal obrázky. Nelíbí se mi to!

Přítí noc odvedl ourek Krajinu po lesních pěinách a nahoru na Vysk eř.

Tam je krásná samota. Říká se jí obec Drahoňovice, samota Děčín.

Krajina dostal pokojík u Koldů.

Zprvu si tu připadal jako na dovolené. Anebo jako na konci světa. Nikomu nebyl podezřelý. I na Vyskeři, v hospodě U Vocásků, ho brali venkované jako pána na letním bytě. Dokonce se tu v klidu seel i se svými někdejími

spolupracovníky s dr. Mareem, sekretářem YMCY a se starým dobrým

kamarádem, doktorem Valentou. Přivezli mu zprávy, které tady na Vyskeři po dle svého klíče zaifroval a párkrát s nimi zajeli do Cerhenic, kde jetě byla vysílačka na spojení s Londý nem.

29

Ale jednoho dne Krajina zjistil, e i v hostinci U Vocásků se objevili záhadní turisté. Vesničkou se rozletí zpráva, e to jsou gestapáci.

Krajina je pozoruje z okna, jak obhlíejí a fotogra fují Koldův domek.

A pak přiel 23. červenec 1942.

Doprovázel Koldu se synkem na vlak. Chlapec jel do Turnova na přijímací

zkouku na střední kolu, kdy v tom se najednou proti nim ti dva objevili.

Stačil jetě odskočit do křoví a zmizet. Dlouho bloudil kolem Vyske ře a kdy se k večeru ke Koldům vrátil, dozvěděl se, e Josef Kolda byl zatčen.

Tého dne byl zatčen i deputátník ourek, který ho ke Koldovi přivedl.

Později se Krajina dozvěděl, e gestapáci dopadli i jeho spojky dr. Maree a

dr. Valentu a zlikvidovali cerhenickou vysílačku.

Turnovský farář Glos mu sehnal začátkem srpna ná hradní byt v Kacanovech.

A zasu Krajina slyel:

Jeníku, tady po vás ani pes netěkne..

Zdálo se to tu skvělé. Profesor Weiss z Kacanova ho ub ytoval ve vile

turnovského továrníka Čejky. Ten se dělil o přízemí jetě s nájemníkem

Studničkou. Profesor Weiss vedl v obci místní kartotéku obyvatel a Krajinu do ní jednodue zanesl jako svého vagra. Opět byl klid, stopy snad byly smazány.

Dokonce sem několikrát zavítal farář Glos a přivezl čerstvé zprávy. Novinky z

Prahy sem přijela povědět paní Vilemína Dr anerová.

V Kacanovech bylo krásné.

Jeníčku, povězte, jak vás zastřelili?

Krajinu vytrhne z rozjímáni Hlaváčkův hlas.

Proč?” řekne unaven ě Nerad na to vzpomínám.

Ale paní Vlčková, cho důstojníka, který je někde v Anglii, je zvědavá. Ne, tu historku jetě neslyela. Pana docenta e zastřelili?

Hlaváček líčí, jak byl Jenda ukryt ve vile továrníka Čejky v Kacanovech.

Jednoho rána vilku obklíčili gest apáci. Vyrazili dveře a vpadli dovnitř. V posteli někdo leel, gestapák na něho vypálil zásobník ze samopalu. Utřel si čelo a řekl: Tak toho Krajinu máme!”

Víte, kde byl zatím Jeníček? táe se za veobecného ticha Hlaváček. Nahoře

v mansardě. A kdy viděl, co se děje, proplíil se kolem hlídek a zmizel v

polích.

30

Bydlela v té vilce jetě nějaká hospodyně mídová, a ta slyela, jak jeden z

gestapáků přiběhl a hlásil, e Krajina utekl. A jak jiný gestapák řekl: Nikam neutekl, tady leí mrtev.” Někdo prý z těch tam namítl, e to není Krajina. A ten gestapák prý křikl: Řekl jsem jednou, e je to Krajina! Stačí?”

Paní Vlčková vydechne a pohlédne s obdivem na do centa Krajinu, který si

nervózně pohrává se sklenkou. Současně se n a něho dívá i Hlaváčkova ena,

i učitel, který tu ji třetí rok prospává ilegalitu, i malý Karlík má oči navrch hlavy. Krajina jetě nikdy z tohoto domu ne vyel, ale nyní má pocit, e musí.

Musí na vzduch. Projdu se někde ve tmě.

Nemám jít s vámi, Jeníčku?” zeptá se starostlivě ří dící učitel Hlaváček.

Ne. Rád bych sám.”

Nad lesy se klene černé noční nebe, protečkované hvězdami. Krajina seběhne

loukou na cestu.

Nejraději by veel někam, kde je hodně lidí, třeba ně kam do hospody. Připadá

si straně sám. A vlastně u dlouho je sám, ale nikam nesmí, nesmí se

prozradit. Zastaví se a ohlédne se. Nejde někdo za ním?

Dlouho má pocit, e je mu někdo neustále v patách. Jak by jinak přilí na

ourka, na Koldu z Vyskeře, na profesora Weisse, na továrníka Čejku … a

doktora Valentu a na Maree? Slyel, e zavřeli i faráře Glose a Dranerovy. A proč zastřeleného Studničku vydávali za něho?

Je sobota 24. října 1942, večer. Krajina neví, e odpo ledne tého dne byli v

koncentračním táboře Mauthau senu popraveni:

Josef Kolda ve 14 hodin 04 minut, prof. Karel Weiss ve 14 hodin 06 minut,

Josef Čejka v 15 hodin 40 minut, deputátník Jan ourek v 15 hodin 44 minut.

Tého dne byl popraven i jeden z nejbliích Krajinových spolupracovníků a

jeho spojku JUDr. Jaroslav Valenta.

31

Bylo kolem půlnoci, kdy Krajina doel pro cházkou a k rovenské plovárně.

Najednou se ulekl.

Stál před ním vysoký, ramenatý mu. Jdete za mnou?” zeptal se Krajiny.

Ne. Proč?”

Sám byste měl vědět proč! Víme o vás, e jste u Hlaváčka. Ale nemělo by se o

tom tolik mluvit.” Já vás neznám.” My vás ale ano.” A kdo jste?”

Plavčík. Jestli vám něco říká jméno Emil Luke.

Vy jste ten komunista?” Zřejmě zprávy máte!

Slyel jsem o vás. Měli bychom některé věci společn ě projednat.”

Nejsme proti. Dobrou noc!”

Jako stín přiel, jako stín odeel.

Krajina slyel o rovenském plavčíku Emilu Lukeovi od Hlaváčka, e pracuje v

komunistické ilegální skupině, která dokonce formuje ve zdejím kraji

partyzánské skupiny. Měl by se s nimi dohodnout. Také proto, aby znal jejich

záměry do budoucna. Bene velmi často kladl v depeích důraz: vědět, co

komunisté chystají.

Nakonec je Krajina rád, e se s Lukeem setkal. Tře ba se to můe hodit. Bylo to zcela jiné setkání ne před měsícem s Frankem Rudelem.

To se jetě Krajina skrýval u Matěchy v elezném Bro dě a el ulicí, kdy ho

něčí ruka vzala za rameno. Sotva se otočil, spatřil Rudela, který se jej halasně zeptal: Na letním bytě?”

Krajina přikývl. Zeptal se, co tady Rudel dělá.

Je tu obchodně, zněla odpověď. Firma Glawa ho poádala, aby tu pro ni

vybral nějaké zajímavé sklo.

Rudel se rozhlédl a kdy zjistil, e je nikdo nepozoruje, řekl Krajinovi, pomíjeje někdejí tykání:

Pořád platí, e vám kryji z áda, docente!”

Krajina se chtěl zeptat, jak si to má vysvětlit, ale Rudel ho předeel:

Nesníme něco?”

Sedli si do malé hospůdky hned za náměstím. Krajina byl jako na jehlách.

Uklidněte se, docente. Přece j sem vám ji nejedenkrát naznačil, e vy

nemusíte mít o sebe ádné obavy.”

32

Přijel jste sem skutečně jenom obchodně?

Musel jsem si udělat obchodní cestu, abych měl zá minku.,.’” Rudel se odmlčel, jako by hledal dalí slova Abyste vyhledal mne?” Rudel přikývl.

Ale jak jste věděl, e jsem tady?”

Vím o vaem kadém kroku. To je úděl vech andě lů stráných,” usmál se

Rudel.

Mohu tedy vědět, proč jste za mnou přijel?”

Potřebují od vás pár drobných informací. To je jedna věc. A druhá? Podívejte

se, docente, jste prakticky je diný z vedoucích činitelů odboje , který zůstal na svobodě. Počítejme s tím, e dříve či později se i kolem vás můe stáhnout sí.”

Proč o tom mluví, myslí si Krajina.

 … a pro ten případ bych vám chtěl poradit, abyste i při eventuálním zatčení zachoval rozvahu a klid. Jste příli cenný, uvědomte si to. O hlavu nemusíte mít strach. A pamatujte si, e budu andělem stráným za kadé situace. Ale, abych nezapomněl, co víte

.

Rudel zmlkl. U stolu se objevil číník a ptal se, co si pánové přejí. Rudel

objednal. Snad to byla zadělávaná mrkev s kapustou, Krajina s i nyní pořádně

ani nevzpomíná.

Stále má před očima jen malý lísteček, který potom jeho společník vytáhl z

náprsní kapsy. Byla na něm růz ná jména. Některá z nich znal Krajina jetě z

Prahy, jiná a odtud, z Turnovská …

Krajina se vrací noční tmou do Veselé. Setkání s Lu keem mu připomnělo, e i

Lukeovo jméno stálo na Rudelově lístku.

Zřejmě Rudel ví co dělá, upokojuje se Krajina. Na značil to přece ji tehdy, kdy se spolu seil na jaře před třemi lety v Botanické zahradě.

Nedělá si Krajina zbytečné obavy? Nesmí se poddat depresi. Za kadou cenu

musí vytrvat. Pak ho napadne: kdyby tak měl vysílačku a mohl se znovu spojit s Londýnem! Zorganizovat nové vedeni odboj e. Nejvyí čas opět se vzpamatovat.

Jednou se ho jistě optají, co jsi dělal po heydrichiádě? A má odpovědět, e nic, e chodil od chalupy k chalupě Českým rájem a kam vstoupil, tam za ním vela smrt? Musí sehnat někoho, kdo mu vyrobí vysílačku.

33

Matěcha v elezném Brodě mu to přece ji jednou nabízel.

Ale na toho se Rudel také ptal…

Krajina netuí, e v okamiku, kdy sáhl toho večera opět na kliku dveří koly ve Veselé a naposledy se po díval na oblohu, desítky kilometrů dál, někde nad Jičínem, se odpoutaly od temného trupu Halifaxu tři po stavy.

Pár metrů letěly volně vzduchem, ne se nad nimi ro zevřely kopule padáků.

A zatímco letoun mířil dál na Pardubice, kde měl krýt vysazení agentů klamným

bombardováním, snáely padáky k zemi skupinu podporučíka Závorky.

Její krycí Jméno-ANTIMONY.

Veze vysílačky pro domácí odboj a předevím pro Krajinu. Krajinov i přináí i

presidentovo poselství.

Výsadkáři mají za úkol poselství spěně doručit, proto e události na Východě

se rychle vyvíjejí. Zdá se, e právě tam se začíná odehrávat rozhodující bitva této války a v té souvislosti je nutné, aby se v protektorátu znalo vysvětlení odbojové politiky tak, jak ji chápe Be ne a jemu věrní v londýnské vládě.

Skupina ANTIMONY přiváí do vlasti i poselství mi nistra národní obrany

generála Ingra, určené vojákům.

Podle Ingra se očekává druhá fronta v brzké době a konec války předvídá

ministr národní obrany londýn ské vlády na rok 1943. Kromě toho píe:

Pro celou nai věc by bylo neúnosné, ba dokonce ka tastrofální, kdybychom v

nadcházejícím období neměli pravide lné a bezpečné spojení s domovem.

Vechny akce, které nyní od podzimu podnikáme ze své strany směrem k

domovu, musí mít tento jediný a zatím výhradně jen tento cíl…

… Ve vojenské organizaci je nutné činit intenzívní organizační přípravy,

zejména pak zaplnit mezery ve velitelském sboru, vzniklé bojovými ztrátami.

Podrobnou zprávu o personální a materiální situaci po vaujeme, po zřízení

pravidelného spojení, za jedno z nej důleltějích hláení.

Předevím pak potřebujeme mít s vámi pravidelné a u stálé s pojení. Jenom

oboustranné zprávy a informace, vojenské a politické a výměnu názorů nám

umoní plnou souhru a jednotu pří řeení problémů, jich je, jak jistě sami víte, více ne dost.

34

Nazítří dostává plukovník Moravec od leteckého dispečera písemné hláení o

operaci Antimony:

Operace byla dne 24. 10. 1942 úspěně provedena. Kapitánem byl Flying

Officer Anderle.

Odlet: 18.42

Skupina vysazena: 23.08 Bombardování: 23.18 a 23.25 Hláení kapitánovo:

První záchytný bod nebyl dobře viditelný. Agenti vysazení v alternativním

záchytném bodu poblí záhorského revíru. Bomby, jedna 1500 a dvě 2250 lb,

vreny na letitě v Pardubicích a tamté nálo na baráky. Oba cíle byly

ostřelovány kulomety. Agenti vysazeni z výe 4000 při rychlosti 130. Popis okolí byl agentům dán a ukázán před seskokem.

Hláení dispečerovo:

Vichni agenti seskočili dobře a bez váhání. Hláení zadního střelce:

Bylo vidět, e se vechny padáky otevřely.

Poznámka velícího důstojníka:

Spolehlivý výkon.”

KDE JE KRAJINA?

Ze Staré Paky je do Lomnice kousek, jen přes dvě za stávky: Ústí a Novou Ves,

dvanáct, nejvý patnáct minut. Ale přesto se to zdá nadporučíku Závorkoví jako věčnost.

Lokálka se kodrcá, ztěka supí v prudk ém stoupání za Pakou a jen zvolna se

sune údolím, provlhlým ji chladným podzimem.

Tudy vede cesta k docentu Krajinoví.

Nebylo snadné ji nalézt. Dokonce jetě před týdnem se nadporučíku Závorkoví

zdálo, e úkol nesplní.

Smůla se přilepila parautistům n a paty, sotva přistáli. Namísto k lesík u poblí Lázní Bělehradu, odkud měli nejblí k prvnímu záchytnému bodu, d osedli do oranice u silnice k Roďalovicím. Zřejmě měl k tomu český pilot kapitán Anderle důvod, ale nebýt těstí, mohla cesta za Krajinou skončit u tady.

35

Za chvilku poté, co ukryli padáky, objevily se na silnicích hlídky. Nacisté zřejmě výsadek zpozorovali a začali pročesávat celý kraj. Při seskoku se obnovilo i Srazilovo zranění nohy. Kulhal, snail se přemoci bolest, ale nelo to . Nali mu skrý v lese a dohodli se, e pro něho přijedou, nebo pro něho polou, jakmile se někde zachytí. Dál li jen dva: nad poručík Závorka a svobodník Jasínek.

V Bělohradu se jich měl ujmout knihtiskař Vojtíek, starý přítel londýnského

zpravodajce nadporučíka Knot ka. Avak sotva veli do městečka, ztrnuli. Na

kadém rohu visi plakáty s Vojtíkovým jménem. Byl popraven i s pětičlennou

rodinou za přechovávání nepřátelských agentů .

Kam teď? Z Londýna měli jetě druhou adresu: Nová Paka, skladník Frantiek

Kulhánek, Knotkův příbuzný. Jemu se má Závorka prokázat kapesníkem s

vytitěným monogramem V. K. Kulhánek má ten kapesník poznat. Ale ije

vůbec? Přes louky, pole a lesy se trmáceli dalí dlouhé kilo metry.

Několikrát obeli Novou Paku. Městečko je scho vané v údolí, z okolních strání je dobře vidět do ulic, na náměstí. Zdálo se poklidné, hlídky nikde, zřejmě u pátráni po nich ukončilo.

Skladník Kulhánek poněkud zneklidněl, kdy se ve dveřích skladu obj evili dva

vysocí mui v hubertusech. Jste pan Kulhánek?” Skladník přikývl.

Závorka vytáhl z kupný Knotkův kapesník. Kulhánek zahlédl monogram V K.

Jsme z Anglie n posílá nás za vámi vá příbuzný nadporučík Václav Knotek.

Poznávám kapesník?”

Kulhánek si ho prohlíí, zdá mu známý, avak rozpaky ho neopoutějí.

Závorka to na něm vidí.

Nai totonost potvrdí Londýn ve čtvrteční relaci ve třiadvacet hodin heslem

ťZas rozkvete ta nae krásná zem!. Co potřebují?

Předevím někde se ukrýt, ubytovat. Pak je třeba zajet k Roďalovicím pro

Srazila, ale předevím, co nejdříve musí najít cestu k vedeni domácího odboje

kon-

36

krétně k docentu Krajinovi. Má se nyní skrývat někde na Turnovsku.

Kulhánek je v odboji od začátku okupace, ale to jméno mu nic neříká. Nikdy je

nezaslechl.

Závorka mu prozradí, e docent Vladimír Krajina pou ívá různých krycích jmen.

Ne, ani tato krycí jména nezná, ale je -li na Turnovsku, pak k němu určitě

novopačtí odbojáři cestu najdou. Chce to jen čas. A do té dob y se samozřejmě

o Závorku a Jasínka postarají. Nastaly napjaté dny.

Den, dva se skrývají tu, pak zase pár dní jinde, větinou kadý zvlá, desítky obětavých lidí o ně pečují, jiné se shánějí po spojení s Krajinou. Závorkov i se nelíbí, e jejich přítomnost se v Nové Pace stala veřejným ta jemstvím. e kdekdo si tu uká, e ve měst ě jsou angličtí parautisté s vysílačkami a s

poselstvím od presidenta.

Z konspirativních důvodů poádá Závorka jednoho dne novopacké odbojáře,

aby jim opatřili ubytování někde mimo město . Tady ji začíná hrozit nebezpečí prozrazení nejen pro ně, ale pro desítky novopackých občanů, kte ří s nimi přili do styku, anebo o nich vědí.

Jednoho večera se objeví u nadporučíka Závorky sklad ník Kulhánek. Nael

spojení s vedením odboje. Závorkoví zazáří oči. Kdy se sejdu s Krajinou?”

Krajinu jsme nenali, ale získal jsem přes svého bratra, který dělá u Volmanů v Čelákovicích spojení na ilegální komunistickou organizaci. Bratr u s nimi jednal.

Jsou ochotni se s tebou sejít, převzít vysílačky a dopisy a spojit tě s ústředím.”

S komunistickým ústředím?

Zřejmě. Ale to je přece jedno. Hlavně, se obnoví spojení. Tady děláme také s

komunisty dohromady.” Závorka uvauje.

Na něco podobného nebyl připraven. ádné instrukce nedostal, zda smí či

nesmí vejít do styku s komunistickým odbojem. Vzpomíná si Jen, kdy ho před

odletem informoval blízký Beneův spolupracovník, doktor Prokop Drtina, e se

o komunistech zmínil, ovem nijak přátelsky. Závorkovi se zda, Drtina spí

naznačil, e právě činnost skupiny Antimony má ve spolupráci s Krajinou

komunistickou ilegální činnost uvést do určitých mezí, aby nepřeváila nad

zájmy Londýna, co by se zejména v závěru války a po osvoboze ní mohlo

ukázat nebezpečné … Jak se má rozhodnout?

37

Jít na styk s komunisty, anebo jetě počkat? Na spojení s Krajinou čeká ji

příli dlouho. Do pátého prosin ce má lhůtu, kdy se musí Londýnu ozvat. Jinak

bude pokládána jeho skupina z a ztracenou a kdo v í, moná, e se pak jeho

jméno, i Jména Srazila a Jasínka objeví na seznamu těch, kteří moná zradili,

Závorka se musí rychle rozhodnout.

Znovu se ptá Kulhánka: A po Krajinoví není ani nejmení stopa? Není.

Kulhánek mu vypočítává, kolik desítek lidí je ji zapojeno do pátráni, ale

odnikud ani zprávička. Moná, e byl zatčen. Moná, e na Turnovsku ji ani

není. Nebo je ukryt tak, e můe trvat měsíce, ne k němu novopač tí odbojářl

objeví stopu. Nějaké kusé informace o jakémsi profesorovi z Turnovská sice

přily, ale dosti si odporují. Jedna dokonce tvrdl,  e nějaký profesor odbojář, byl zastřelen v Kacanovech. Pr ý nějaký profesor se také skrýval u různých lidí, větinou ve vesničkách v Českém ráji, ale zdá se, e to nebyl odbojář, ale provokatér. Kde se objevil, v tu chvíli tam bylo gestapo. Lidé, kteří ho

přechovávali jsou zatčeni, někteří ji dokonce popraveni.

Ten člověk za sebou nechával jenom kr ev, říkal Kulhánek.

To tedy nemohl být Krajina, o něm Závorka slyel, e patří mezi nejchytřej í a nejstatečnějí odbojové pracovníky Závorkovi se zdá, e Krajna je snad osobním přítelem presidenta, v kadém připad ě president právě prostřednictvím Krajiny chce ovlivnit vedení domácího odboje. Ale Krajina není. A Kulhánek má vlastně pravdu. Jaký dělat v odboji rozdíl m ezi komunisty a ostatními? Pokud o komunistech slyel, bojují jako lvi, mají těké ztráty, byli první, po nich

Gestapo lo.

Závorka souhlasí a zakrátko se setkává v Nové Pace s muem, který se mu

představí jako Prouza, a sdělí, e je pracovníkem odbojového ústředí

komunistické strany. Nadporučík se ho ptá na Krajinu

Znám ho! řekne Prouza. Kdysi působil v Praze, nai soudruzi byli jeden čas ve styku se skupinou, v ní pracoval.

38

Avak ta se zcela rozpadla.”

Ani Prouza nic dalího o Krajinoví neví, můe vak Závorkovi zprostředkovat

spojení na vedení komunistického odboje. Dohodnou se, e v přítích dnech

pole za Závorkou do Paky spojku, která prozatím převezme jednu vysílačku.

Prouza se usmívá a podává Závorkovi ruku:

A po tom chlapci ti polu taky pořádný boty. To já vydrím,” skromně namítne Závorka.

Jen nepovídej. Tady bývá tuhá zima a v takov ých sandálkách, co má na noze,

bys daleko nedoel. Po Prouzově odjezdu se Závorka znovu a znovu vyptá vá,

zda nepřila nějaká zpráva o Krajinoví. Stále ije v domnění, e se jednou z

čista jasna objeví. Stále vak nic.

Proto, kdy přijídí do Paky z Čelákovic mladý komunista Pitra, aby převezl

vysílačku a od Prouzy přináí i slíbené boty, rozhodne se Závorka, e po něm

pole i obě poselství a vzkaz, e jakmile dostane zprávu, e Čelákovičtí nalezli vhodné místo i podmínky pro vysílá ní, pole telegrafistu.

Nyní by Závorka chtěl rychle navázat spojení s Londýnem a ohlásit, co podnikl.

Ve skladě u Kulhánka má jetě dvě vysílačky. Jednu instaluje a zkouí. Je

porouchaná. Asi pádem. Prohlíí ji. Nebude to nic velkého, ale potřebuje

odborníka. Toho novopačtí odbojáři obstarají . Snad ta druhá bude v pořád ku,

Je. Ale kde jsou k ní krystaly? Srazil s i vzpomene, byly přibaleny k vysílačce, kterou odvezl Pitra.

Srazil s Jasínkem musí za Pit rou a jetě včas, ne se vysílačka někam přemístí.

Je třeba přivézt zpátky krystaly pro dvojku.

Závorka se časně ráno s chlapci loučí zrovna jim dává pokyny, jak se zachovat, kdyby náhodou cestou… Vtom někdo buí na dveře.

Vichni tři sáhnou po pistoli, ale vzápětí je uklidní Kulhánkův hlas.

To jsem já, otevřte! Do místnosti vpadne Kulhánek.

Nali jsme Krajinu!

Vypráví, e evangelický farář z Paky má za přítele faráře Jednoty bratrské.

Kdy se mu zmínil o Krajinovi, ten naznačil, e by něco věděl.

39

Pak se jim ozval nějaký řídící Horák, který sdělil, e docent Krajina je ve Veselé u Rovenska, kde se skrývá u řídícího učitele Hlaváčka.

Závorka registruje jen jedno: Krajina! Sejí t se s ním, znamená splnit úkol, který uloil osobně dr. Bene. Pak naváí spojení. Do pátého prosince zbýv á jen několik dní a Závorka má jednu porouchanou vysílačku a druhou bez krystalů.

Chlapcům, kteří pro krystaly jedou, ukládá, aby se pokusili za pomoci komunistů odkudkoli, kde vysílačka bude, navázat spojení s Londýnem.

Jasínek se zeptá: A co máme ohlásit?”

Závorka přejde dvakrát, třikrát těsnou místnost a za mýlí se. Pak se zastaví.

Zapamatuj si: Nali jsme BUKA- lPA. Dalí skupiny posílejte a na výzvu. Ť

Třeba vytvořit novou organizaci, stará je rozbita!”

Jasínek přesně, slovo za slovem, opakuje po veliteli. Odvysílám to.

Dne 2. prosince 1942 skutečně přijala britská radiocentrála v Hockliffe tuto

depei.

Drkotající vláček zastavuje na lomnickém nádraí. Závorka vystupuje. Ohlédne

se. Za ním slézá ze schůdků průvodce, který mu kryje záda ji z Prahy Ten má

také zprostředkovat jeho setkání s Krajinou

Závorka se zastaví, nechá svého mue přejít a profesionálním okem přehlédne

peron. U dveří kanceláře vý pravčího stojí jakýsi mu v koeném pláti . Vypadá podezřele. e by? Závorková ruka stiskne v kapse pabu pistole. Kromě ní má nadporučík v tée kapsa Jetě lethální pilulku s cyankalim. Ale mu v koáku u odvrátil tvář, přeel k vozíku, na něm zřejmě hledá svůj kufr. Závorka se uklidní, kadý v koeném pláti nemusí být jetě gestapák A naopak, třeba

támhle ten mladík s rozcuchanou kticí a v plandavých kalhotách jim můe

slouit. Nyní Závorka spatřil svého průvodce, jak si tiskne s někým ruku. Ten

dotyčný mrkl okem po Závorkovi, asi prvně v ivotě vidí ivého parautistu.

Mui procházejí východem, Závorka jde za nimi. Tak je to domluveno. Půjde za

nimi a na náměstí, pak vejde do chodby domu, kde je kopkova drogéri e.

Drogista kopek před ním otevře dveře, ani s e neohlédne a půjde do prvního

patra. I to je domluveno. V chodbě se má Sokol, tak zní Závorkovo krycí jméno, setkat s Bukem tedy s docentem Krajinou.

40

Přesně tak se stalo.

Sotva Závorka za sebou zavřel dveře se sklen ěnou výplní, vyel z temna

chodby vytáhlý, tíhlý mu, při blině stejného věku. I on má ruku v kapse, jako nadporučík Závorka. Nejistota je na obou stranách. Ale ani doklad, ani heslo, kterým by se navzájem prokázali, neexistují. Spo jení bylo zpřetrháno a ti dva ho mají obnovit. Musí tedy jeden druhému důvěřovat.

Jsem rád, e vás poznávám! řekne Závorka. Posílá mě za vámi president.

Krajinovou tváří přelétne spokojený úsměv. Závorka pozná, e úvodní slova

Krajinoví zalichotila.

Pokud vím, pokračuje Závorka, jste posledním z ve doucích činitelů odboje,

který Londýnu zůstal. Mám příkaz být vám se svou skupinou k dispozici,

musíme okamitě obnovit spojení.

Čekal jsem, e se mě Londýn pokusí nalézt. Od čer vence jsem bez vysílačky.

K rozhovoru je z bezpečnostních důvodů vymezeno jenom několik minut.

Závorka stručně informuje Kra jinu o situaci. Má k dispozici jenom vysílačku,

navíc jetě porouchanou, ale během několika dní bude v po řádku. Líčí rovně

Krajinoví, e kdy po něm pátral a na bídla se monost spojit se s ústředím přes komunistickou organizaci v Čelákovicích, e toho tedy pouil. Proto také nemůe Krajinoví odevzdat presidentovo poselstv í.

Krajina ho přeruí.

Presidentovo poselství, adresované mně, jste vydal komunistům? Jak vás něco

takového mohlo napadnout?

Závorka, i kdy má úctu před hlavou domácího odboje, nehodlá se před

Krajinou kát, nato zpovídat za rozhodnutí, které učinil jak o velitel. Zvýí

poněkud hlas.

Nebyl jste k nalezení, pane docente. A v tom případě jsem měl příkaz předat

poselství komukoli, kdo je v če ly domácího odboje. A do spolehlivých rukou.

V čele ale nejsou komunisté.

Neměl jsem monost pátrat, kdo je a kdo není v čele. Avak komunisté na styk

přiil, A spolehliví jsou!

Krajina si vimne podráděného Zavorkova hlasu. Usoudí, e musí změnit tón.

Nemůu podezřívat londýnského parautistu z náklonnosti ke komunistům.

41

A také na něm nemůe chtít, aby hned pochopil, jaká obtíná situace se

vyvinula v domácím odboji, kdy se londýnské skupiny rozpadly a on sám

odtren od jakýchkoliv styků bloudil bez spojení po Turnovsku.

Klidným hlasem se proto zaptá: Znáte obsah presidentova pose lství?

Závorka ve stručnosti seznámí Krajinu s poselstvím Benee a Ingra. Mluví v

bodech, přesně, jak byl naučen, pro případ, e by psaný t ext ztratil. Vbrzku se očekává druhá fronta. Konec války bu du v přítím roce. Nejdů leitějí ze veho nyní je obnovil spojení. Byl bych rád, kdybyste zůstali v má blízkosti! řek ne Krajina.

PROHRANÍ PARTIE

V Rovensku pod Troskami je vedle koupalitě malý cihlový domek. Z dálky

vypadá jako katulka. A nikdo neuvěří, e se do něho můe vejít pět lidi.

V domku ije kromě domáckého dělníka, brusiče kamenů Emila Lukee jeho

ena a osmiletý synek. Avak v prosinci dvaačtyřicátého roku se sem

nastěhovali jetě dva mui. Podle dokladů se jeden jmenuje Frantiek Zeman,

povoláním úředník z Prahy. Druhý je lesní adjunkt z Prostějova Lubomír Janda.

Těmito jmény se vak u Lukeů neoslovují a ani Lukeovi jim naříkají pane

Zemane či pane Jando. Jandovi se říká Čárko a Zemanovi Sokole, někdy také

Tečko, Tečka! Čárkal

V té době se často u Lukeů ponocuje né, e by hosté měli patné s paní, ale

právě noc je nejpříhodnějí dobou pro radiotelegrafické spojení s Anglii.

U Lukeů v Rovensku nala hlavni stan Krajinova vysílačka, kterou britská

radiová centrála v Hockliffe zná pod krycím jménem Barbora.

Je u ni velitel skupiny Antimony nadporučík Frantiek Závorka alias Zeman a

radiotelegrafista svobodník Lubomír Jasínek, adjunkt Janda z Prostějova”.

42

Třetí ze skupiny, náhradní radiotelegrafista Standa Srazil je v záloze a čeká na dalí rozkazy, ukryt u jedné rodiny novopackých odbojářů v Horní Kalné.

Krajina, který se skrývá asi kilometr odtud, ve Veselé u řídícího Hlaváčka,

nevidí rád, e parautisté vy sílají z domku Emila Lukee. Zrovna od komunisty.

Neriskujeme příli? namítl Hlaváčkovi, kdy se dozvědě l, kde vysílačka je.

My? Spí riskuje Luke, nemyslí? odpověděl Hlaváček, který jinak patřil k

vojenské odbojové organiza ci. Lukee dobře znal a i kdy nebyl za republiky

komunistům nakloněn, povauje v této situaci Lukee za nejspolehlivějího

člověka v Rovensku. Přitom Krajina ani netuí, kolik lidí a jakých obeel a

kolikrát byl s různými výmluvami odmít nut, ne narazil na Lukee, kterého, kdy mu vysvětlil, oč jde, nebylo třeba přemlou vat.

Nějak se k nám vejdou, řekl tehdy Luke. Jen ty kluky p oli! Krajina si ale neodpustí dotaz. To se nikde nenael ádný ná člověk? 

Je to smutné, ale nenael,” odpoví Hlaváček a do dá: Moná, e něco bude v elezném Brodě, ale to je na dlouhé lokte.

Parautisté se v domečku u Lukeů cítí dobře. S Emi lem si ji tykají a v

debatách, na ně je času habaděj, probrali u leccos.

Jasínkovi bylo před měsícem teprve dvacet. Závorkov i je jednatřicet. Oba

pocházejí ze elezničářských rodin. Jasínek je z Přerova. Závorka se sice

narodil v Písku, ale převáně il na Slovensku. Tady v podhůří

severovýchodních Čech jsou prvně a také prvně berou do ru kou kozákovské

polodrahokamy: třpytivé jaspisy, chalcedony, acháty, fialové ametysty, křiály a zahnědy. Vysílačku mají v dílničce, kde Emil Luke kameny obruuje. Ptají se, jakou mají cenu? Sluně se za ně platí! Proč tedy Luke ije tak skromě ? Stará kredenc, otoman, skříň. Ve skříni má dvoje aty a na malého Emila ena věčně přeívá. V létě, jak jim vyprávěl, aby si přivydělal, dělá vedle na plovárně

plavčíka. Moc to nevynese, ale kadý halíř je dobrý.

Chlapci těko pochopí, e za třpytivé a pracně vybrouené kamínky se sice

sluně platí v klenotnickýc h krámech, ale brusiči třou bídu.

43

I kdy dělají deset, dvanáct hodin denně, odpočíta jí jim faktoři výdělek na

estáky a na pár korun. Sotva na ivobytí.

A co skláři? Přece české sklo… Mnohokrát v Anglii viděli ve výkladních skříních skleněné poháry, podnosy, mísy, vázy, u toho vizitka České sklo a cenovka s málem astronomickým číslem. Tady od Emila Lukee slyí, e skláři jsou na tom

podobně. Luke vypráví o stávkách, které za první republiky pomáhal

organizovat, o dlouhých sporech, které se vedly, aby fabr ikanti přidali alespoň pár haléřů na mzdě. Mluví také o tom, jak v tomhle kraji, jsou právě z chudoby lidé prolezlí nemocemi. Ve třicátých let ech tu bylo dokonce tisíce dětí postieno epidemií z hladu … Zejména Lubo Jasínek udiveně poslouchá. Zeptá se Lukee:Myslí, e se to po válce změní? To je přece nespra vedlivé!

Musí se to změnit! řekne Luke, avak povimne si Závorkových rozpaků.

Podívá se na něho. Ty myslí, e ne? Závorka se usměje.

Já jsem skeptik, mě neber váně. Ale z Anglie vím, e ti, co měli a mají,

počítají, e budou mít po válce jetě víc. Jestli se něco nesta ne…!

Odvedle z kuchyňky zavoní nasládlá vůně. Dveře do dílničky se otevřou a jimi

vchází Lukeova ena. Na pod nosu nese vánočku.

Abyste nezapomněli, e budou vánoce… Je chudá, bez hrozinek, ale snad …

Jaképak snad. Do pořádné české vánočky se chlap ci zakousli naposledy před

čtyřmi roky a tak toho večera se po ní jen zapráilo.

Sotva dojí a zapijí poslední sousta bylinkovým čajem, je čas, kdy musí zapojit vysílačku a dát se do práce. Ra diocentrála v Hockliffe je na příjmu.

Jasínek sedá k přístroji, rukou se zlehka dotýká telegrafního klíče. Nejdřív

ladící volání.

Ty ty ty dá … Telegrafista vyukává písmeno v. Tři tečky, Čárka , tři tečky, čárka. Poslední v se ale změní na písmeno u Dvě tečky, čárky. To je domluvené skryté znamení. Kdyby třetí písmeno odvysílal správně jako v,

znamenalo by to: Voláme pod nátlakem!

44

Londýn potvrzuje, e přijal zprávu Barbory” . V ní oznámila, e byl navázán styk s Bukem ípem.

Krajina se rovně cítí uspokojen. Má opět vysílačku, ji čtvrtou od začátku

ilegality. Má opět spojeni s Londýnem. Zpravodajské informace zatím chybí, Je

odříznut od zdrojů, ale počítá, e přes Hlaváčka a novopacké přátele se mu

časem podaří zorganizovat novou sí, která nahradí rozbitý ÚVOD. A stane se

důstojným protihráčem komunistické organizaci, která, jak zaslechl, má dobré

spojení s Moskvou. Zatím připraví situační zprávu o poměrech v domácím

odboji. Poádá Londýn, aby poslal dalí paraskup iny, které by měly pomoci

zaktivizovat zpřetrhaná spojení a ob sadit klíčová místa s přihlédnutím na

perspektivně se blíící konec války.

Krajinu posléze potěí i zpráva, e Závorka a Jasínek se od Lukeů stěhuji.

Pohádali se s Lukeem? zeptá se Hlaváčka.

Vůbec ne. Musí změnit stanovitě. Obávají se, e je gónia u zaměřila.

Nechtějí Lukeovy vystavovat nebez pečí.

Hlaváček pak prozradí Krajinoví, e Barbora se pře místí do elezného Brodu,

je tam monost vysílat z vo dárenské věe. Asi po čt yřech dnech se přemístí k Frýdtejnu na Turnovsko. Potom se moná parautis té vrátí zase do Rovenska, ale moná také, e se najdou i jiná místa.

Po zprávách ze Stalingradu strach lidí opadává, mnozí jsou ji zase ochotnějí ke spolupráci. Věří, e sovětská ofenzíva zamotá nacistům hlavu a přestávají se tolik obávat rizika.

Pátého ledna 1943 dostává docent Kr ajina prostřednic tvím Barbory nový

ifrovací klíč.

Osmého ledna je přímo Krajinoví adresován Ben eův vzkaz. Čím více se bude

blíit konec války, tím je zachování spojení důlei tějí. Ke konci od toho bude záviset celý úspěch naeho postupu, vzkazuje Bene.

Pak ukládá Krajinovi, aby v přítích depeích odpověděl na řadu otázek, které

ho zajímají:

jaká je veobecně politická situace a nálada v protektorátě?

Jak se nai dívají na Háchu a na vechno, co dělal dříve a na to, c o dělal od příchodu Hiydrlcha?

Dejte nám zprávy o odbojová organizaci domácí a hlavně o tom, co zbylo ze

staré naí armády a důstojnictva?

45

Co zůstalo z rozhořčení po Mnichově a jak nyn í se o věcech těch soudí, kdy

nai vidí, jak zradu na nás vichni těce odnesli?”

Zná se v naem lidu dostatečně vechno to, čeho jsme ji zde docílili

mezinárodně? Jak se o tom nyní soudí?

Otázek je celý sloupec. Krajina z nich pochopí, e Lon dýn nemá ani nejmení

představy o situaci v domácím odboji, jak jinak by se mohl takto ptát? Aby

komplex otázek zodpověděl, to by vyadovalo mít pohromadě dobře

zorganizované ústředí, alespoň takové, jako měl ÚVOD jetě ve čtyřicátém

roce. Ale dnes? Krajina sedí v jakémsi zapadákově, ze skrýe můe vystrčit paty nejvýe tak v noci, spojení z novopackými i turnovskými odbojáři funguje jen příleitostně. Jak má tedy presidentovi seriózně odpovědět?

Ale mezi presidentovými řádky je jetě jedna otázka:

Jak se chovají socialisté a komunisté?”

Tou Krajina začne. Pokládá ji za klíčovou.

xxxx

V baru U Pavouka” sedí dva mui.

Vedoucí kontrapionáe praského gestapa, kriminální rada a hauptsfurmhrer

SS Wilhelm Schultze a Fritz Rudl, někdejí zpravodaj tiskové agentury Reuter v Praze, který se hned v březnu 1939 dal k nacistům a nyní je ředitelem nakladatelství Orbis”. S Wllhelmem Schultzem se od jistého dne stali kamarády.

Od onoho dne, kdy se domluvili.

Schultze od počátku pojal podezřeni, e novopečený nac ista, původem ze

Sudet, který dlouhá léta slouil Angličanům, nezpřetrhal jen tak pro nic za nic přes noc vechny styky s Londýnem.

Schultzemu je třiatřicet a v poměrně v mladém věku se dočkal sluné kariéry.

Ví e v případě poráky nacistického německá ho nečeká nic jiného ne provaz.

A to není příli slibná perspektiva . Proto Wilhelm Schul tze ji před časem

dospěl k závěru, e by nebylo na kodu poněkud se pojistit. Na gestapu má

pozici, kde mu málokdo vidí do karet a i kdyby mu někdo přiel na podezřelé

styky, co na tom? Je přece efem kontrapioná e a má za povinnost stýkat

se s kdekým. I s lidmi ge stapu podezřelými.

46

Ale Fritz Rudl mezi podezřelé nepatří naopak. Přátelí se dokonce s významnými

činiteli bezpečnostní sluby doktorem Zuberem i Martinem Wolfem. Jeho

důvěrným známým je i vedoucí Frankova úřadu SS -standartenfuhrer dr. Robert

Giess. Ale e by mohl mít Rudl ně co s Angličany, to ví jen on, Wilhelm

Schultze. Avak o tom rád pomlčí, protoe právě v Rudlovi má záruku

pootevřených zadních vrátek. Schultze přispěl k odha lení a zatčení jednoho z

nejlepích lidí, stojících v čes kých a britských slubách, nositele nacistického čestného odznaku Thummela, skrytého pod jménem dr. Holm ve funkci hlavního důvěrníka bývalé Abwehrstelle v Praze, ale tam tehdy nemohl jinak zasáhnout.

Kdyby nechal Thummela prchnout, nutně by dekonspiroval sám sebe. To

Angličané pak uznali, Schultze je pře ce jen uznávanou edou eminencí Karla Hermanna Franka. Ostatně, co mohl dělat, kdy na Thummelovu stopu na vedl gestapo svou neopatrností sám Krajina. Tentý Krajina, kterého Londýn

vyhlauje za hlavu domácího odboje a který, nebýt něk olika riskantních zásahů Schultzeho, byl by ji o hlavu kratí.

Dnes se seel U Pavouka s Fritzem Rudlem kvůli Kra jinovi. Frankovi se

donesly zprávy, e skupina, vysazená v říjnu minulého roku u Roďalovic, má

kromě jiných úkolů i příkaz provést na něho atentát.

Schultze si myslí, e to není rozumné. U proto ne, e to ohrozí samotného

Krajinu. Na gestapu byl zřízen nový referát pro boj s paraagenty. éfuje mu

ctiádostivý kriminální komisař Willy Leimer. Ostatně Rudl přece Le imera zná.

Je dobře zapsán u éfa gestapa Gerkeho, osobně se zná s K. H. Frankem a

Schultze ví, e právě Leimer s e ji delí dobu pokouí poodhalit rouk u

Schultzovy soukromé čin nosti. I krytí Krajiny, které Schultze zatím v dy

vysvětloval jako taktický záměr, se nyní obrací proti němu,

I kdy se zatím přímo ohroen necítí. Díky Rudlovi do stával dosud pravidelně

pro gestapo jména Krajinových spolupracovníků i přechovávatelů a bylo mu

dovoleno je likvidovat s tím, e Krajina sám osobně vyvázne. Schultze si tedy

můe kdykoliv zdůvodnit, proč chtěl mít Krajinu na svobodě. Mů e vykázat

desítky osob, které se mu podařilo likvidoval právě proto, e Krajinu ne chávali volného. Při výsleích zatčených získali dalí jména, take z hlediska g estapa lze odbojovou činnost Krajiny jen přivítat.

47

Jene, proč v téhle situaci atentát na Franka?

Fritz Rudl pochybuje, e by Londýn nějaký takový atentát chystal. To musí být

něčí výmysl. Moná, e se mezi lidmi něco takového říká, ale pokud Rudl ví…

Schultze obrátí do sebe skleničku koňaku.

Ale co uděláme?” S Leimerem není řeč?”

Schultze vrtí hlavou. ,,Těko. Pak se ale zamyslí. Promluví s Willy Leimerem a pokusí se ho přesvědčit, e z taktického hlediska by bylo Iepí nechat Krajinu jetě na svobodě a dál ho kontroloval, Moná, e na to Leimer půjde .

Rudl pro kadý případ Krajinovi naznačil u nejedenkrát, aby zachoval klid,

bude-li zatčen.,ádné střílení do úředníků gestapa ani do sebe.A také ádný

jed. Kdy, tak aby rozlomil ampulku, kdyby byli svědci, aby se neřeklo.

Oba mui si přiuknou a napijí se.

xxxx

Po zaváté polní cestě se ene kolona černých aut.

Je patnáctý leden roku 1943 a d en se teprve probouzí. Obloha prosvítá

vycházejícím sluncem. V konturách ji lze rozeznat věe Trosek i kostelík,

pičatící se na vrcholku Vyskeře a v dál ce zasněený oblouk Kozákova.

V jednom z vozů sedl vedle řidiče vytáhlý blondýn, je to éf zvlátního komanda praského komanda, komisař Willy Leimer. Zapaluje si cigaretu a přemýlí.

Vlastně ani nečekal, e ve půjde tak rychle. Nebýt Frankova přání, ani by sem nyní nejel.Nechal by celou sí v klidu a jen by ji sledoval Určitě je na ni přilepeno pár desítek lidí, kteří by ho nakonec mohli př ivést i ke Krajinovi. Willy Leimer by Krajinu rád doslal. Pročetl stohy spisů, z nich je patrno,e gestapo bylo Krajinovi mnohokrát na stopě. Nikdo vak nenalezl vysvětlení, proč ten člověk nebyl zatčen.

Leimera ji také několikrát napadlo, zda v tom nemá prsty komisař Wilhelm

Schultze. Zrovna nedávno o Krajinoví mluvil . Kdyby prý na něho při zásahu na

parautisty narazil, je v zájmu říe, aby nebyl zlikvidován. Krajina se nesnít při zatýkání sám zastřelit ani otrávit.

Schultze, jako ef kontra pionáe ví své a nakonec ani není oprávněn, aby se

Leimerovi se vím svěřoval.

48

Ostatně, nějaký vyí záměr s Krajinou bez pochyby je, protoe,

kdy Willy Leimer odjíděl na Jičínsko a mluvil osobně s Karl Hermannem

Frankem, zaslechl zmínku o Krajinoví i od něho.

Momentálně nám jetě nejde o Krajinu, ale o parau tisty.

Willy Leimer ví, proč Frank kladl zvlátní důraz na parautisty. Z několika s tran přily od informátorů zprávy, e právě parautisté, shození v říjnu u Roďalovic, mají spáchat atentát na Franka. Frank má od té chví le neklidné spaní. Stále má před očima Heydrichův de molovaný automobil. Zneklidňuje ho pomylení, e by měl skončit stejně jako Reinhard Heydrich.

Díky parautistovi zrádci Čurdovi, který přivedl gesta po na stopu Kubie a

Gabčíka, jede nyní Willy Leimer sem. Čurda teď slouí gestapu a podařilo se

mu proniknout i do novopackého odboje. Zřejmě nejsou zdejí lidé nikým řízeni.

Krajina se stará jenom o sebe a valný pře hled o ilegálních organizacích nemá.

V Nové Pace přivítali Čurdu jako národního hrdinu, plně mu důvěřují a to stačí.

Gestapo od Čurdy ví, e parautisty převzal od odbojářů v Nové Pace řídící

učitel Hlaváček.

Kolona aut zastaví před kolou ve Veselé. Leimer jde napřed. Za ním čtrnáct

muů v koených plátích. Zvoní a buí do dveří.

Pan Hlaváček?

Ano! řekne mu v bačkorách, n a jeho tváři i oblečení je vidět, e teprve vstal.

Půjdete s námi! A zatímco cvakla poutu na rukách řídícího učitele Hlaváčka,

prochází komisař Leimer pokojíkem a kuchyní. Nevypadá to tu na skrý . Leimer

si vzpomene na noční telefon se Schultzem. ef kontra pionáe mu přikázal,

aby zatčeného Hlaváčka ihned dopravil do úřadovny jičínského gestapa.

Přudpokládalo se, e agenti jsou v pohybu a vysílají z různých mí st. Proto nemá Leimer dělat ve Veselé velký rozruch a neprozradí-li Hlaváček úkryt parautistů, má ho okamitě konfrontovat se zatčenými z Novopack a. Ti ho sami usvědčí.

Kde má parautisty?

O ádných nevím, odpoví spoutaný Hlaváček.

Willy Leimer má chu prohledat milou kolu od sklepa a po půdu, ale v hlavě

mu stále znějí Schulzova slova: nech tam nejvý dva lidi a Hlaváčka hned

konfrontuj.

49

Půjde o čas, jakmile se parautisté dozvědí, co se děje, mohou zmizet.

Leimer dává pokyn k odchodu.

Sotva auta odjedou, ote vře se skříň, kterou se dá ve jít do jedné ze kolních tříd. Odtud vede cesta na chod bu, a přes zadní schoditě na dvůr a do polí.

Touto cestou nyní prchá z bytu zatčeného řídícího učitele docent Vladimír

Krajina.

Brodí se sněhem. Napadá ho, e má skvělého anděla stráce. Jindy gestapo

převrací byty, hledá skrýe, vude vleze. Před chvílí sta čilo jen odstrčit křeslo u zdi a měli ho.

Krajinu napadne zajít k Lukeovům. Jsou tam Závorka

s Jasínkem. Měl by je varovat.

Má je varovat?

Ví li gestapo o Hlaváčkovi, musí vědět i o Lukeovi. Krajina se zastaví. Váhá.

Ne! Je hlavou odboje. Nesmí riskovat.

Pro Londýn je cennějí, ne ti dva.

Při nejhorím za ně polou jiné.

Docent Krajina mizí v lese. Nyní ho jen zneklidňují jenom vlastní stopy, které za sebou nechává ve vysokém sněhu.

xxxx

Hlaváčkův výslech na jičínském gestapu dlouho ne trval. Komisaře slova: nech

tam nejvý dva lidi a Hlaváčka hned kon frontuj. a spíe zdrely telefony s

Prahou. Dvakrát mluvil osobně s K. H. Frankem.

Frank nařídil při zatýkání nejvyí opatrnost. A nejen to . Agentům i jejich

spolupracovníkům má Willy Leimer jeh o jménem slíbit, e jestli e se dobrovolně vzdají, budou uetřeny jejich ivoty a bude s nimi zacházeno jako s čestnými vězni.

Co to má znamenat? přemýlí Leimer. A nejde mu z hlavy ani to, proč při

druhém telefonu seděl u Franka Wilhelm Schultze a proč si zrovna Schultze

vzal sluchátko a připomínal Lehmirov i, e narazí-li při likvidaci parautistů na docenta Krajinu, je výslovným Frankovým přáním, aby Kra jina zůstal na ivu.

Navíc je Leimer zplnomocněn oznámit Krajinoví, e vzdá li se, bude jeho

manelka okamitě proputěna z koncentračního tábora.

50

Willy Leimer ví, e se agenti skrývají v domku u ro venské plovárny, bylo by

maličkostí je dostat. Lidi má dost. A takovýchto akcí provedl ji řadu. Ale jak je do stat ivé?

Auta projela Rovenskem a zastavila u malého domku. Jsou tu i protektorátní

četníci. Leimer postrčí Hlaváčka: Jděte! Víte, co máte vyřídit!”

Řídící učitel má parautistům říci: vzdají li se, bude s nimi zacházeno jako s válečnými zajatci. Civilistům bude zachován ivot. Budou pouze čestnými vězni.

V případě, e nebude výzvy uposlechnuto a agenti se postaví na ozbrojený

odpor, stihne Rovensko osud L idic a bude srovnáno se zemí.

Aby zejména poslední slova měla patřičný důraz, je do Lukeova domku poslán

s Hlaváčkem i rovenský starosta.

Leimer se dívá na hodinky. Uteklo ji pět minut. Ko misaři se zdá, e jednání

uvnitř se příli protahuje. Při kazuje četníkům, aby začali zátah.

Z tlampače se ozve: Pozor! Nestřílet! Nastupuje české četnictvo!

Co se zatím děje uvnitř domku?

Závorka sedí za stolem, hlavu zabořenou v dlaních, vedle něho Jasínek. Drí v

ruce pistoli a čeká na rozkaz.

Závorka slyí Lukee:

Dej mi pistoli, nedáme se jen tak!

Závorka ji po ní sahá, ale pak ji zasune zpět do kap sy.

Ne, Emile, zradili násl

Závorka se podívá na Hlaváčka, který opakuje jedno a toté: Vechny v

Rovensku postřílejí.

Budou to druhé Lidice. Nic se vám nestane. Slíbil to Frank.

Závorka se zvedá. Políbí Lukee, jeho enu a malého Emilka. Chtěl by jetě

cosi říct, ale hlas se mu zadrhne.

Nazdar, Emile! řekne jen a pak se podívá na Jasínka.

Jdeme! 

Jasínek spatří, jak si velitel vloil do úst lethální pilulku. Sahá po ní rovně.

Kousl do ní.

Od silnice spatří Willy Leimer, jak ze dveří Lukeova domku vyli dva mui.

Gestapáci se k nim opatrně přibliují.

Vystřelí? Nevystřelí?

51

Willy Leimer, kryt autem, čeká s pistolí v ruce. V to m ale zahlédne, jak se první z obou muů kácí. A vzápě tí padá i druhý.

Leimer křičí:

Artz! Artz!

‘A Jakýsi český četník běí k Jinému autu:

Otrávili se! Rychle pro doktora !!

xxxx

Kamna v pokoji příjemně hřejí.

Docent Krajina si krátí čas nad achovnicí. Potřebuje se nějak uklidnit, na nic nemyslet.

Od útěku z Veselé uplynulo ji deset dní. Ukrýval se porůznu, ale tuil, e je mu gestapo stále v patách. Jako vdy, měl těstí i nyní. Slyel o zatčených, které za sebou nechává. Mučí je a bijí, aby prozradili, kam el. V í ji také, e je zatčen Luke a e Závorka s Jasínkem jsou mrtvi.

Jetě je tady ale třetí z parautistů Stanislav Srazil. Jako náhradník měl

vyčkávat v úkrytu v Horní Kal né. Co je s ním?

Krajina dosud neví, e i toho ji Willy Leimer dostal. A neví,  e na doporučení z Prahy pustil na svobodu Hlaváčka. A uloil mu, objevit Krajinu a tlumočit mu nabídku samotného K. H. Franka. Gestapo jí také přivez lo Krajinovu manelku

z Ravensbrttcku a Hlaváčkovi je dovoleno, aby ji navtívil.

Vyřiďte manelovi, e nemá cenu, aby se skrýval… e ho o to prosím.

Hlaváček ovem neví, kde se Krajina skrývá. Jde proto po známých adresách,

po jménech, která od Krajiny slyel a ptá se na do centa. V Praze vak nikdo o něm neví. Leimerovi lidé jdou Hlaváčkovi v patách a odhalují tak poslední zbytky rozpráených ilegálních skupin, které s docentem Kra jinou pracovali.

Krajina projde párkrát pokojem a zastaví se u okna. Zřejmě jsem do hrál,

myslí si.

Pak ho ale napadne, co mu říkal Frank Rudel. Vzpomíná na setkání v elezném

Brodě. Kdyby k něčemu dolo, zachovej klid a ro zvahu. ádná střílení, ádný

jed. Budu tě krýt za kadé situace. St ejně ho ji léta kryje. Kdo ví, jak to zařídil u Dranerů, u ourků, u Koldů na Vyskeři a v Kacovanech, u Hlavá čka ve Veselí, u Hořánků, u Markové…

52

Boe, co lidí je kvůli němu u zatčeno, a kolik jich asi ji zahynulo? Má se nyní on, hlava domácího odboje, vydat do rukou gestapa? A přeít?

Krajina zpozorní. Slyí kroky.

Do dveří vpadne vysoký blondýn.

Přiskočí ke Krajinoví, který překvapen civí uprostřed pokoj e, ruku v kapse.

Gestapák vytěkne:

Odhoďte jed! Okamitěl”

Proč? O jakém jedu mluví? Krajina má přece prázdné ruce. Ukáe je, obrací je.

Dokonce se přistihl, e na ampulku s jedem docela zapomněl.

Vytáhlý blondýn mu sahá do kapes.

ČESTNÝ VĚZEŇ

Krajina leí na pryčně a nemůe usnout. Naletěl.

Vysoký blondýn, který ho zatýkal a jen se později představil jako komisa ř Willy Leimer, sice mluvil sympaticky a cestou do Prahy Krajinoví naznačil,  e nebude patřit mezi tuctové vězně. Dokonce říkal, Ze se setká s manelkou, která je ji v Praze. Bude-li Krajina rozumný, určitě se mu to vyplatí.

Pak ho ale vysadil z auta na Pankráci a předal do zorcům.

Krajina vstane a malým zamříovaným oknem vysoko nad podlahou pohlédne

na edivé nebe. Rozednívá se.

Kadého rána se bojí. Tuí, e ho dřívo n ebo později odvezou do Pečkárny a o

Pečkarně toho slyel ji tolik, e při pouhé mylence ho zamrazí.

V zámku cely zarachotí klíč.

Krajina se staví do pozoru. Ve dveřích se objeví komisař Leimer a podává mu

ruku. Dokonce se omlouvá, e ho nechal na Pankráci čtyři dny. Mluví o jakemsi

pokojí, který museli připravit. Vybízí ho, aby si vzal vechny věci.

Myslím, e u nás vám bude o něco lépe! usmívá se Leimer a Krajina pozorně

sleduje jeho tvář.

53

Jak to myslel? To můe být naráka na cokoli . Není dnení den poslední v jeho ivotě?

V Pečkárně jsou autem za chvíli.

Projdou vestibulem. Koho to zahlédl? Mare! Ale má lem by ho nepoznal, jak

zeedivěl. Obstarával spojení mezi Prahou a vysílačkami. Naposledy ho p oslal

s depeí do Cerhenic. Tak toho také dostali?

Mare ho spatřil. Proč sevřel rty? Neplete si ho s někým?

Leimer otevřel dveře výtahu. Krajina vak musí dál myslet na Maree. Ten

pohledl jako by jím opovrhoval.

Leimer vede Krajinu chodbou čtvrtého pos chodí. Krok tlumí koberce. Zastavuje

se u jedněch dveří.

Tady budete bydlet, říká a otevírá dveře. Vláďo! Krajinu objala manelka.

Vládo, jsem tak astná,es mě poslechl …!

Políbí se. Krajina ale stále nevěří svým očím. Vidí pěkně zařízený pokoj.

Několik lůek. Uprostřed stůl, u něho idle. Willy Leimer řekne stručně Krajinovi, e zde má volnost. Pokoj ovem opoutět nesmí. To aleta a koupelna jsou vedle.

V knihovničce je nějaké čtení a noviny budou dostávat denně čerstvě. Jsou tu i achy. Leimer rád někdy přijde na partii, Můe? Krajina přikývne. A bude -li něco pan docent potřebovat, je mu k dispozici dozorce Siebert.

Druhého dne skutečně Leimer přijde na partii achu a Krajina dá komisaři mat.

Leimer se směje.

Kdy jsem o vás slyel, netuil jsem, e se sejdeme u achovn ice!”

Já si taká nemyslel, e tady,” chce říci v Pečkárně, ale včas se rozmysli a řeknu. e tady, ve vai úřadovně, budu hrát někdy achy.

Také jste jediný, kdo t o má povoleno!”

Mohu vědět, pane komisaři, pro č mám tuto výsadu? Nebo komu za ni vděčím?”

Znáte pana státního ministra Franka?

Jistě! Ovem nikoliv osobně! komisař se podívá na hodinky:

Za chvíli budete mít příleitost. Opět jdou chodbou po tlustém koberci. Otevřou se před nimi několikeré dveře. Vstoupí do prostorné pracovny, v ní u konferenčního stolu sedí několik muů, vichni v uniformách. Krajina okamitě

pozná Franka.

54

Frank povstane a podává docentovi ruku. Přeje s i pan docent tlumočníka? Ne,

není třeba. Krajina mluví dobře německy.

Frank nabídne Krajinovi křeslo a poprosí vechny pří tomné, aby od této chvíle povaovali jednání za tajnou řískou záleitost.

Krajinu ubezpečí, e nepůjde o výslech. Přál by si, aby v přátelském rozhovoru poznal jednoho z vlivných činitelů domácího odboje. Zdůrazňuji, e si Krajiny váí pro jeho neohroenost a jako čest ného protivníka. Rád by si s ním

pohovořil o určitých věcech.

Předevím ho zajímá, jak se Krajina vůbec dostal k ilegální práci. Ví o něm, e nikdy nepatřil mezi známé politiky. Snad se dokonce ani o politiku nestaral.

První, co Krajinu napadne, je Rudel.

Má se o něm zmínit? Kdyby měl Frankovi po pravdě odpovědět, musel by říci,

e to byl Frank Rudel. Ale jak se ukazuje, Rudel opravdu drí slovo a dělá mu anděla stráného za kadé situac e. Zřejmě i tady. Krajina tedy o něm pomlčí a řekne jen, e byl získán některými osobními přáteli presidenta Benee.

V debatě se ozve několik jmen, z nich Krajina pozná, e na gestapu jsou o

činnosti Ústředního vedení odboje domácího, OVODu, přesně infor mováni.

Dokonce si znovu ověřuje, e museli vědět i o něm a o místech, kde se

skrýval. Rád by se na to zeptal, ale n ení v situaci, kdy by mohl klást otázky, jde sice o přátelský rozhovor, ale on je tu od toho, aby odpovídal.

Zajímalo by mě, pane docente, jaké je vae osobní stanovisko k atentátu na

generála Heydricha. AIe mluvte, prosím, upřímně. Nic z toho, co tu ř eknete,

nebude pouito proti vám! Krajina se na okamik zamyslí.

Ve své politické koncepci, pane m inistře, moment teroru zcela odmítám!

Ale Bene ne a vy jste pro Benee pracoval. Nesouhlasíte tedy s Beneem?”

Nesouhlasím!” vyhrkne Krajina, a teprve nyní si uvědomí: co kdy přece jenom pronikne obsah tohoto rozhovoru ven. Co si o něm v Londýn ě pomyslí? Proto se jetě rychle opraví a d odá: V tomto bodu tedy v otázce teroru s doktorem

Beneem nesouhlasím!

Můete tuto mylenku nějak rozvést. Myslím podrobněji? táe se Frank.

55

Osobně povauji atentát za nezodpovědný akt a ji dříve jsem projevil názor,

e vyslání paraagentů z Anglie povauji za nepředloenou a na zájmech

českého národa se prohřeující akci..

Zajímavé!” glosuje Krajinovu odpověď Frank.

Do debaty ale vstoupí velitel bezpečnostní policie a sicherheitsdienstu dr. Erwin Weimann. Zalistuje v ja kýchsi spisech: Máme ale zprávy, e dříve jste atentát schvaloval. Myslel jste to upřímně

nebo..

Krajina přizná, e svěj názor na atentát, tak, jak ho formuloval nyní, nemohl

tradovat před prostými lidmi, s nimi přiel do styku o kteří v atentátu viděli revoluční čin. Jaksi z taktického hledisko bylo nutné, aby se přiklonil k jejich názoru. Frank se táe: Doufám, pane docente, e nyní al e netaktizujete?”

Nemám proč, pane ministře!

Krajina vysvětil, proč se spojili se skupinou Antimony, kdy povauje vysílání paroskupin pro národ za nebez pečné. Skupina Antimony, pokud ví, měla zprostředkovat pouze spojení a parautisté neměli být pouiti k ádným

teroristickým akcím. To víte určitě?” Domnívám se!” odpoví Krajina.

Debata je přeruena, nebo sekret ářka přináí kávu. Pak znovu pokračuje ve

stále vlídnějím a důvěrnějím tónu. Krajina se dozví, e Frank bude i nadále

hrát jistou hru. Samozřejmě, e dodrí slib, který docentovi dal. Krajina, jeho manelka a nejblií spolupracovníci, kteří s ním byli v konečná akci zadreni, budou čestnými vězni”. Pokud jde o posouzení jejich trestná činnosti proti říi, odkládá se projednání před soudem a po skončení války.

Pak samozřejmě se zmírní zákonné sazby, Frank je ale zplnomocněn Berlínem

ji nyní prohlásit, e v kadém případě budou ivoty v ech, kdo jeho výzvy

uposlechli a dobrovolně se vzdali, uetřeny.

Ovem něco za něco! S tím jistě pan docent počí tá. Za prvé: Potřebují ze

studijních důvodů, aby popsal kompletně celou činnost odbojových skupin,

řízených Londýnem. Panu docentovi j e jistě známo, e skupiny byly gestapem

zlikvidovány. Nemusí si tedy zatěovat svědomí mylenkami, e někoho

prozradí. Dále je nutné, aby deifroval a přesně určil, od koho pocházejí

informace, kterých pouil v depeích, je  se nedávno dostaly do rukou gestapa.

56

Karl Hermann Frank je přesvědčen o konečném vítěz tví říe. Nechce pana

docenta nutit, aby byl tého pře svědčení, dává mu jenom v úvahu, zda by v

zájmu Českého národa nebylo dobré, kdyby Krajina vystoupil tře ba s projevem v rádiu. Mohl by vysvětlit, jak je zbyteč né utrácet české ivoty nesmyslnou ilegalitou, která k ničemu nevede.

A pak nakonec jetě jedna věc, která je velmi nutná: pan docent jistě chápe, e říe je s Anglií ve válečném stavu. Je docela moné, e jednoho dne budou Němci a Angličané spojenci, moná, e jetě budou společně bojovat proti

Rusům, ale pokud je Německo s Británií ve válečném stavu, je zájem na tom,

aby protivník byl desorientován. Jak je jistě panu docentovi známo, výzvědné

sluby, dostanou-li do rukou nepřátelskou vysílačku, pouívají ji zpravidla k tzv.

protihře. V tom je nutné, aby pan docent přísluným orgánům vyhověl. Zejména

je nutné, aby pro tuto protihru získal třetího mue ze skupiny Antimony, který je ve vazbě gestapa, a to četaře Stanislava Srazila. Pan docent bude ifrovat zprávy pro vysílání podle pokynů úředníka gestapa. Ministr Frank chápe, e pro pana docenta to není příjemné, zejména nebude snadné neprozradit spolupráci s gestapem před Srazilem. Proto mu doporučuje, aby Srazilovi řekl, e o

chystané protihře ji pomoci kurýra Londýn předem informoval. Tím Srazila

uklidni a zbaví ho jakéhokoliv podezření vůči své osobě.

To ale znamená zradit, pane ministře , řekne Krajina.

Frank se mírně nadzvedne v křesle, podívá se Krajinoví do očí a řekne:

Příli silné slovo, nemyslíte? Zfalovaná d epee nepřivedou nikoho na

ibenici…” A po králkám zamyle ní jetě dodá.

Určitě byste na svobodě byl ve větím nebezpečí, to mu věřte!”

Krajina skloní hlavu. Frank ho ale z rozjímání vytrhne.

Jaký je vá vztah k bolevikům, panu docente?”

Krajina se vzepře v křesle. Přemýlel. Pak spontánně odpoví:

Domívám se, pane ministře, e p řesně tý jako vá!

57

Věděli jsme to! řekne Frank a rozloučí se.

Kdy se za Krajinou zavřou dveře, dají zbylí mui hla vy dohromady. Sekretářka sice ji nic z toho, co s i říkají nestenografuje, ale jedna věta jí v paměti uvízne.

Jak to Frank myslel?

Ten Krajina by se mi líbil jako ministr… A byl by to reprezentativní člověk.

DO VLÁDY

Z brány terezínské Malé pevnosti s e vyhoupl estisedadlový mercedes. Kromě

řidiče v něm sedl jenom dva mui. Zapálíte si, pane docente?

Krajina těkavě pohlédne na komisaře Willy Le imera a sahá po cigaretě. Ruka se mu vak jetě poněkud chvěje, Leimer si toho vímá. krtá zapalovačem.

Připaluje nejdříve Krajinoví a přátelským tónem dodává:

Chápejte, e jsem to divadlo musel sehrát. Kvůli vám, pane docente.”

Leimer nemohl přijít a oznámit mu,  e přijídí z osobního pověření Himmlerova zástupcie v Praze, vyího vedoucího SS a policie, státního m inistra Karl Hermanna Franka, který ho prosí, aby se neprodl eně dostavil k němu k osobní

audienci, v ni chce projednat Krajinovu účast ve vládě Českomoravská

republiky.

Nicméně Krajinoví jetě dozní vá v uích křik zjizveného kápa: Los ! Los! Los!

Hnal ho chodbou o poklusem přes dvůr a do kancelá ře éfa věznice. Trvalo to

sice jen pár minut, snad dvě, nejvý čtyři, ale byly to n ejhroznějí okamiky, jaké Krajina za celá dvě léta věznění v Terezíně proil.

Věznění?

Nit vzpomínky na nedávný proitek se najednou trhá právě o toto slůvko. Ano,

věznění.

Docent Krajina si musí začít zvykat, e bude, a to patrně co nejdříve,

nesčetněkrát opakovat, e byl vězněm a e byl vězněn. Určitě se n ěkdo najde,

kdo proti němu jednou vystoupí s obviněním, byl prominentním věz něm.

58

e v Terezíně viděl skutečnou vězeňskou celu jenom z okna svého pohodlného

pokojíku, e mohl přijí mat návtěvy, psát i dostávat korespondenci, mohl číst, studovat, procházet se po zahradě, e dostával noviny, e o utrpení terezínských vězňů jenom slyel.

Na Frankovo přání napsal vechno o své odbojové činnosti. Popsal s kým, kdy a

jak byl ve styku, vylíčil, jak byla ilegalita Londýnem organizována. Zpočátku sice váhal, zda má uvést jména vech svých spolupracovníků, i těch, kdo ho přechovávali. Kladl si otázku, zda jim neukodí. Ale nakonec napsal vechno, co věděl.

Udělal i to, e přesvědčil zatčeného radistu Srazila, aby vysílal. Namluvil mu, e se podařilo předem Londýn varovat, e Srazil bude vysílat pod kontrolou gestapa.

Srazil se na Krajinu díval s nedůvěrou. Zeptal se ho:  Je to vá příkaz?”

Tehdy se Krajina nad otázkou pozastavil. Jakýpak pří kaz? Nic nechce

přikazovat, jen to Srazilovi doporučuje. Srazil ale na příkazu trva l, a kdy

Krajinoví vysvětlil, e po smrti velitele výsadku povauje za svého velitele

vedoucího domácího odboje, Krajina mu příkaz jménem republiky a presidenta

dal.

je to v zájmu naí věci!” Řekl tehdy Krajina Srazilovi. A sám také depee podle textů, které mu dodal gestapák Hornischer, ifroval a londýnské pro gestapo deifroval. Někdy mu el mráz po zádech, kdy se v radiových depeích objevila jména různých lidí, která byla sdělována Londýnu jako záchytná místa pro dalí parametry. Kladl si otázku: ví o protihře Rudel? A je to opravdu jenom hra, v ní Londýn jenom předstírá, e o kontrole gestapa nad Srazilovou radiostanicí nic neví?Jednou dolo ve vysílání k nápadné pomlce . Kdy trvala příli dlouho,

zeptal se Krajina komisaře Lelmera: Co dělá Srazil?”

Zradil!” odpověděl stroze Leimer, hřbetem ruky si přejel krk, čím názorně naznačil radistův konec. Kraji na se dozvěděl, e přesto, e Srazilovi výslovně řekl, aby nevsunoval do depeí varovné z namení, radista, kdy k tomu měl jednou příleitost, upozornil Londýn, e vysílá pod kontrolou gestapa. Proto prý byl zastřelen. Krajina si při vzpomínce přetř e dlaní horké čelo.

A Leimer se na něho upřeně dívá, jako by četl jeho mylenky.

Zbytečně se trápíte, já být na vaem místě..

59

Krajina pohlédne na Leimera a zjiuje, e gestapál k se nějak změnil. V naráce cosi naznačil. A Krajina, dí vaje se z jedoucího auta na rozkvetlý jarní den, si najednou uvědomí, komisař vedle patří k poraeným a on, jeho vězeň, k vítězům! Přitom ho ale napadne, e udá losti sice fakticky spějí k takovému

závěru, leč vyhráno jetě není a vůbec nic není definitivně rozhodnuto. Na

blatníku černého mercedesu vlaje d osud praporec s hákovým kříem i kdy ráno

četl, e Rudá armáda je před Brnem a Američané v Bavorsku. Jaký bude konec

téhle války? uvauje Krajina. Komisař Leimer řekne:

Předevčírem nabídl Himmler Anglii a Americe sepa rátní mír!”

Leimer se na okamik odmlčí a pokračuje: Včera uzavřel generál Montgomery

na Churchillův příkaz separátní příměří na severu Německa.”

Proč chce se mnou mluvit pan ministr Frank?”

Nejsem jasnovidec, pane docente,” řekne komisař Leimer a pousměje se.

Jsem vám za ledacos zavázán, pane komisaři!”

Krajina mluví opatrně. Leimer je stále jetě pánem.

I nad ním. Moná, e dokonce ví i o jeho stycích s Rudelem. Nakonec, právě

Leimer mu zachránil ivot. Mohl ho zastřelit hned v Turnově, kdy ho zatýkal,

jako to udělal předtím s e stovkami jiných.

Willy Leimer Krajinoví odpoví, jako by četl jeho mylenky:

V kadém případě vás chci ujistit, e z naí strany se o vás nikdo nic n edoví.”

Mercedes projídí předměstím Prahy, zdálky spatří Krajina Hradčany. Ru ce se

mu ji nechvějí. Naopak.

Je zvědav na rozmluvu s Frankem.

Auto zastavilo před Pečk árnou. Leimer vzal Krajinu nahoru. V předsíni s e

docent Krajina pozdravil s komi sařovou sekretářkou Elikou Prokopovou.

Sotva veel, dala mu dopis . Leimer zřejmě o něm vě děl, protoe bez poznámky

přeel sdělení Prokopové, aby si Krajina dopis ihned přečetl.

Rozevřel obálku.

Byl v ní list papíru a na dvě věty:

Přejeme si, abys vyel ve vem vstříc. V příhodnou chvíli tě vyhledám!”

Pod tím jsou dvě písmena: fr.

60

Frank Rudel? Kdo Jiný!

Krajina zastrčí obálku do kapsy. Prokopová mu podá vil álek s kávou.

Leimer od vedle někam telefonuje .

Vrací se a Krajina vstává.

Mám vám vyřídit, e pan státní ministr vás očekává zítra. Chtěl s v ámi mluvit dnes, ale bohuel.,. Máte ho omluvit.”

Vrátíme se do Terezína?”

Ne! Odvezu vás jen kousek za Prahu. Státní ministr Frank prosí, abyste na

pány, s nimi se setkáte, zapůs obil v duchu naí dohody a naeho rozhovoru.

Rozhodl se, e vám v přítích dnech odevzdá vládu nad protek torátem …

DRUHÁ ALTERNATIVA

Kousek za Prahou, v áreckém údolí u Nebuic, stojí malý zámeček. Říká se mu

Jenerálka. Snad proto, e v něm kdysi sídlil rakouský generální táb.

V prvních májových dnech pětačtyř icátého roku tu sice generálské epolety nikde nejsou vidět, leč hodnos tářů je tu dost. Pohybují se tu různí činitelé: bývalí ministři předmnichovské a protektorátní vlády, vysoci úředníci praského gestapa, někdejí hodnostáři č eskoslovenského ministerstva zahraničních věcí i úředníci přísně tajného oddělení gestapa s krycím názvem vý zkumné”, které organizuje ji nyní poválečné akc e nacistické zpravodajské sluby. Často je tu vidět i představitele Mezinárodního Červeného kříe Mr. Dunanta. A bydlí tu také mu, někdejím prvorepubl ikovým hodnostářům vcelku neznámý docent

Vladimír Krajina.

Právě se vrátil od K. H. Franka.

Frank s Krajinou mluvil zcela otevřeně a vysvětlil mu svůj plán: situace se vyvíjí tak, e je ochoten otevřít frontu angloamerickým armádám a za kadou cenu dret frontu proti Sovětům.

Mezi řečí se Frank Krajiny náhle zeptal:

61

Doufám, e je stále i ve vaem zájmu zabránit Ru sům, aby pronikli do Čech?”

Krajina přikývl. Od začátku, co vstoupil do ilegality, nesleduje jinou politiku.

Frank pokračoval:

Pomůeme vám tedy a vy pomůete nám! Hned vysvětlil, jak učinil poslední

pokus o vyjednávání s Američany. Z vlivných českých průmyslníků vybral

skupinku, kterou se souhlasem Berlína chtěl poslat na Západ. Pokus bohuel

nevyel. Pánové se do kontaktu s příslunými americkými místy nedostali.

Zbývá tedy jetě jedna monost. Protektorátní vláda je zkompromi tovaná, nemá

důvěru veřejnosti. Státní ministr by si pro to přál sestavit novou vlá du, která se ujme řízení českého státu. Sám by chtěl být v této vládě jakýmsi minis trem pro záleitosti sudetských Němců. Nejdůleitě jím posláním vlády bude, aby zajistila klid v zemi. Nesmí dojít k r evoltě. Ta by vechny záměry překazila.

Bude-li v Čechách klid, získá se čas, potřebný pro úpravu vzta hů mezi Němci a Anglo Američany. Frank má zprávy, e se uvauje o moném separátním míru a o společné akci, která by Sověty nevpu stila dál na Západ.

Krajina si uvědomil Rudelův vzkaz, který se mu do stal do rukou po příjezdu

z Terezína. Vyjdi jim ve vem vstříc! To by mělo znamenat, e Londýn o

Frankových záměrech ví. Přesto se ale Krajina Franka zeptá:

Znáte názor Londýna?”

Frank Krajinu ujiuje, e Lo ndýn byl informován jednak prostřednictvím

československého velvyslance ve výcarsku, tak i jinými cestami.

Vytvoření českomoravské vlády by přivítali i někteří londýntí představitelé,

jako určitou protiváhu Koické vlády.

Nyní Frank letí za admirálem Donitzem, který převzal po Hitlerovi funkci vůdce.

Během jeho nepřítomnosti má Krajina provést spol ečně s komisařem Willy

Leimerem výběr vhodných osobností do vlády.

Vichni, kdo přicházejí v úvahu, jsou ji shromáděni na Jene rálce”. Krajina nech si připraví projev, který v příhod nou chvíli pronese v rozhlase

Musí jednoznačně vyznít proti bol evismu!!!” ádá Frank.

Krajina rozumí, dobře rozumí.

Pár hodin trvalo, ne projev sepsal .

Jednal ji také s bývalým ministrem zahraničních věci dr. Kamil em Kroftou, s

pány Kvapliem, Dérerem.

62

Přijali argumenty docenta Krajiny, proč je nutné, aby převzali vládu do svých

rukou.

Je pátého května poledne.

Docent Krajina z okna vidí, e na nádvoří před zámeč kem zastavil Leimerův

mercedes. Z něho spěně vystupuje komisař. Jsou domluveni, e kolem jedné

odveze Krajinu do rozhlasu. Tam natočí jeho projev, který se jetě během

dneka bude několikrát vysílat.

Dveře Krajinova pokojíku se rozlétnou a v nich stojí Leimer. Nejistě se otáčí, pak dveře zavře a otočí klíčem v zámku. Zřejmě se stalo něco váného.

Přejde místnost a posadí se do křesla. Rukou si po depře bradu, podívá se na

Krajinu a řekne: Do rozhlasu se nedostaneme!

Kdy vidí docentův tázavý pohled, dodá: V Praze začalo povstání!

Krajina se posadí do křesla proti němu. Teprve nyní na něho v plné síle dolehne hrůza. Co uděláme? zeptá se stísněně komisaře.

Ten vstane z křesla, popojde k oknu a otočen zády ku Krajinoví odpoví otázkou:

Jak z toho vyvázneme?

Krajina mlčí.

To nyní záleí hlavně na vás , pane docente!

Krajinu napadne, e na gestapu leí jeho zpráva o do mácím odboji, v ní

gestapu prozradil ilegální skupiny. Zamrazí jej při pomylení, e by tyto

dokumenty padly do rukou povstalců. Prozradila by se i rádiová protihra, ke

které přiměl četaře Srazila. A jistě se neutají, e s ním jednal Frank, e měl být jeho ministrem a nakonec i to, e dnes měl mluvit do rádia.

Leimer pohlédne na Krajinu.

Budu muset zmizet. Pomůete mi?

Krajina je bezradný. Jak můe pomoci komisaři, kdy zatím neví, jak pomoci

sám sobě. Komisař si přisune křeslo.

Pan docent jistě bude mít úzké styky ze spojenci. Určitě. Leimer o tom má jisté informace!, Nyní jde o to, aby jeho, komisaře Leimera, dostal do spolehlivých rukou. Nejraději by k Britům. A nic nechc e zadarmo.

Vechno, co by vám mohlo kodit, pane docente, se právě pálí. Hned, jak jsem

se dozvěděl, co se dole v Praze děje, dal jsem telefonický příkaz.

63

Děkuji vám, resignovaně vzdychne Krajina Jene … neznal jste mě vy sám!

Mohu vás ujistit, e celá záleitost byla vedena jako tajná říská věc. O vaem případě, pane docente, poně vad měl zcela mimořádný charakter v celé praxi tajné policie, věděl jen úzký okruh lidí. Ti jsou natolik spoleh liví, e a se ocitnou v jakékoli situaci, budou mlčet. Ta ké ve vlastním zájmu.”

Leimer se zvedá.

Zajede nyní dolů do Prahy. Zkontroluje, zda jsou vechny kompromitující spisy, týkající se docenta Krajiny, skutečně zničeny. Přál by si, aby docent Krajina později spojencům naznačil, e L eimera získal ke spolu práci ji během vazby.

Komisař si myslí, e bude zcela důvěryhodné, jestlie řekne, e Willy Leimer se obrátil v okamiku, kdy po poráce u Stalingradu poznal e Adolf Hitler vede zcela beznadějnou válku. Krajina mů e spojencům dále naznačit, e Leimer má

i dalí, velmi cenné Informace, které si nehodlá nechat pro sebe a přísluným

místům je detailně sdělí.

Podívám se za vámi zítra, nejpozději pozí tří, končí Leimer a odemyká.

Krajinu horečně uvauje. Nemohl bych mluvit se ředitelem Rudlem?”

Leimer se pustí kliky.

Nestačí zakrýt překvapení. Uasle zvedne obočí a najednou je mu jasno.

Direktor Rudl zde ji není! řekne.

Jak to?”

Pokud vím, odjel dnes ráno z Prahy s vrchním ko misařem Schultzem, řekli mi,

e jedou do náhradní úřa dovny v Mariánských Lázních.”

Nyní leccos dochází i Krajinovi. Schultzeho zná s ním tedy spolupracoval Rudel.

Proto ta iroká a bezpečná andělská křídla.

Myslel jsem, e o Rudlovi víte,” řekne. Vzkaz, který jsem měl u vaí

sekretářky byl přece od něho.

To jsem netuil, bohuel odvětiI Leimer. Najednou se vak jeho tvář rozjasní.

Znám ale mue, který vzkaz doručil. Polu ho za vá mi. Myslím, e se s ním

dohodnete jako s Rudlem.

Pátého května 1945 večer vela do pokojíku na Jenerálce, kde přemýlel

docent Krajina nad svým přítím osudem, sluba.

64

Pan docent má jít dolů. V místnosti číslo 12 ho očeká vá návtěva.

Jmenuji se Dunant, představil se elegantně oble čený mu s proedivělými

skráněmi.

Sice mě posílá pan Leimer,” pokračoval, ale je to jen náhoda, e mě vyhledal dřív, ne jsem stačil vyhle dal já vás. Chtěl jsem se s vámi sejít zítra. Jsem v Praze ji několik měsíců jako delegát Mezinárodního červené ho kříe u úřadu pana státního ministra Franka. Pře davím bych vám rád vyřídil pozdrav od Mr.

Gordona.Vzpomínáte na londýnskou Kew Gardens?”

Krajina zpozorní.

Oba mui si sednou a chvilku polohlasně rozmlouvají.

V řeči padne několikrát i Rudelovo jméno. Pak Mr. Du nant, představitel

Mezinárodního červeného kříe v Pra ze, vstane a loučí se s Krajinou pevným

stiskem ruky.

Krajinoví se vrátila sebejistota i barva do tváře. Mr. Dunant by se sice rád

zdrel, ale musí se rozloučit. Je jetě ohláen u pana Franka . Zná jeho plány.

Pomáhal mu organizovat cestu jistých pánů za A meričany a Brity. Ale nevylo

to.

Bohuel, nyní je u pozděl” říká na odchodu Kra jinoví. Vypuklo povstání a na celou věc se musí z jiného konce. Pro Krajinu, jak si ji řekli, platí tedy alternativa číslo dvě.

jakmile se s Koickou vládou objeví v Pr aze jeden z předních národně

socialistických předáků, dr. Jaroslav Stránský, má se Krajina u něho okam itě ohlásit.

U o vás ví!!” konči Dunant, a jetě jednou tiskna Krajinovi ruku. Je to ministr spravedlnosti.

U VESLA

Takovou slávu, jakou je nyní doc ent Vladimír Krajina obklopen, nikdy nečekal.

,Svobodné slovo o něm píe jako O Světlém hrdinovi domácího odboje”, který

své udatenství nejedenkrát prokázal v litém a krvavém souboji s nenáviděným

nepřítelem”.

65

Kdekdo mu říká: milý bratře!

Krajinoví dokonce stiskl ruku u i sám president dr. Bene, přičem pravil:

Jsem asten, e vás pozná vám osobně. Choval jste se skvěle a měli jsme z

vás v Londýně radost.”

Od jednoho zlatníka z Jablonce dostal darem zlatý prsten s krásným b riliantem.

A s vizitkou. Na ní dotyčný národní správce napsal: Věříme, e stejně statečně, jako jste hájil svobodu naí drahé vlasti, budete statečně háj iti i svobodu soukromého podnikání.”

A kdy přijede někam na národněsocialisticko u schůzi, selost skanduje:

A ije ná hrdina, docent bratr Krajina!”

Udělal dobře, e se nevrátil k botanice a e poslechl ministra Stránského, který mu hned po příletu do Prahy řekl: Dáte -li se k nám, poslouíte nejen národní věci, ale i sobě.”

A do té doby docent Kraji na příli o českých národních socialistech nevěděl.

V rozmluvě s dr. Stránským to Krajina otevřeně při znal.

Tehdy dostal politickou lekci, kterou s odstupem času mnohokr ate ocenil.

Samozřejmě, e četí národní socialisté byli, jsou a budou orientovaní

prozápadně, e jsou odpůrci marxis mu a e komunisté jsou jejich nepřátelé

číslo jedna. Ale dnes, kdy lidé s komunisty sympatizují,

kdy zemi osvobodila Rudá armáda, nelze vyjít na tribuny a křičet ja ko v první republice: Pryč s komunisty!” Pan docent b y si měl také uvědomit, e národní socialisté byli v předmnichovské vládě, která, jak známo, kapitulovala. Také se říká, e zradila. Je třeba, aby si znovu obnovila u jisté vrstvy voličů respekt, aby získala jejich důvěru. Je také známo, e Londýnem řízený domácí odboj i kdy

se ministr Stránský nechce osobně pana docenta dotý kat do jisté míry zklamal.

Komunisté byli organi zovanějí, aktivnějí, jejich partyzánské oddíly se staly legendární, stejně jako Svobodova armáda, která prola na Východě těkými boji. To ve jsou faktory, s nimi je nutné počítat.

Bohuel, situace na sklonku války se pro nás vyvi nula nepříznivě, řekl doktor Stránský a připomněl ne dávný Beneův výrok, kdy pan president v důvěrném kruhu svých lidí prohlásil:

66

Tak, vypadá to jinak, ne jsme si to představovali, musime se do toho dát

znova ..

A dát se do toho znova, to neznamená začít s komu nisty otevřenou válku.

Naopak. Navenek s nimi táhnout za jeden provaz. Po určitou dobu. Proto jsme

také podepsali Koický vládní program, proto budeme na kadé schůzi znovu a

znovu opakovat, e jsme pro uskutečňo vaní vech zásadních politických,

hospodářských, sociálních a kulturních přeměn ve společnosti.

Nějaký podpis nás přece nemusí bolet, usmál se dr. Stránský, tím jenom

získáme. Samozřejmě, e nebudeme vechno schvalovat, ale také nebudeme

hned v opozici. Vechno musí uzrát, vechno má svůj čas. Re voluci, v ní se

komunistům vede, musíme nenápadně k analizovat, usměrňovat její tok a

posléze se zasazovat o to, e i tato revoluce, jako kadá, musí jednou skončit.

Komunisté mají velké plány. Lidé si od nich hodně sli bují, země je vak válkou hospodářsky zeslabena. A jestli e se komunistům nepodaří splnit sliby, jakoe bez pomoci západních spojenců těko, pak to budeme my, kdo ukáe p rstem na komunisty a řekne: to oni. Dejte důvěru nám a uvidíte. Pan docent nech

nezapomíná, e máme v zádech bohatý Západ, připravený investovat. A

komunisté? Co sem můe Stalin poslat, kdy sám má zplundrovanou zemi?

Ovem, Stalin, to je pro masy naich lidí pojem a proto si odpustíme útoky na

Sovětský svaz. Prozatím.

Tlučme raději na strunu slovanské vzájemné pospolito st, chvalme chrabrou

Rudou armádu, potřebujeme nejdříve získat sympatie.

Ze sympatizujících budou členové, voliči.

A a se staneme první politickou stranou ve států, pak si budeme diktovat a

dosáhneme svých cílů zcela jednoznačně a bez obalu.

Nepočítali jsme, bohuel, e tato taktika bude nutná. Mysleli jsme, e vechno se vyřeí samo sebou ji aktem osvobození, kdy do repu bliky vstoupí angloamerická vojska, eventuálně mohla válka končit, jak jistě pan docent ví, i Jinou alternativou.

Dokonce se počítalo i se střetnutím Z ápadu s Východem.

Ale nestalo se jedno ani dru hé,

berme tedy situaci jaká je.

Stačilo pár týdnů a Krajina tuto abecedu perfektně ovládl.

Bůhví kolikátou má právě dnes reprízu, ze v Liberci, tady to nebude lehké, jako nikde v pohraničí.

67

Ale s chutí do toho!

Sál v Lidových sadech u umí. Bratři mu sdělili, e sympatizující, zejména

národní správci, se sem sjeli z celého okolí. Pak je tu zastoupena i část

inteligence, zejména některé úřednictvo a asi ze zvyku státní zaměst nanci,

ačkoli mnozí z nich se dali ji také ke komunis tům. A něco mládee. To

dohromady stačí, aby spolu se zvědavci se sál zaplnil, a sotva se Krajina objeví na pódiu, slyí opět to známé: A ije ná hrdina, bratr docent Krajina!”

Uklání se, ruce sevře nad hlavou, zdraví shromádě ní. U se to naučil. Pak

začne tichým, smutným hlasem:

Léta jsem se, sestry a bratři, díval na oblohu je nom skrz zamříované okénko vězeňské cely. Denně jsem očekával, kdy budu odveden na popravitě a nikdy jsem nepomyslel, e mi bude dopřáno, abych spolu s vámi, ucítil i já vůni

svobody ..

Pauza. Vdy a vude dělá v tomto místě pauzu a sle duje tváře v sále.

I tady je vidí. U se chce nadýchnout k dalí větě, kdy v tom …

U sloupu, hned v první řadě, stojí opřen edovlasý vytáhlý mu.

To je přece Luke. Emil Luke! Co tu chce? Krajina zneklidní.

Pauzu se protahuje. Řečník jen stěí chytá dech. Po kračuje. Něco říká o

svobodě, ale pořádně neví co. Něco v tom smyslu, o je nutné si svobody váit, táhnout za jeden provaz .

Nechce, ala dívá na na Lukee.

Krajina mluví ji dvacet minut, jindy řeční i hodinu, ale dneska? Pořád př ed

sebou vidí tu tvář a oči. Měl by za Lukeem o přestáce zajít.

Předsedající děkuje bratru generálnímu tajemníkovi za projev a sděluje, e po

patnáctlminutové přestávce bude shromádění pokračovat.

Krajina seběhne sa stupínku.

Míří k Lukeovi s napřaanou rukou.

Emile..

Luke ale stojí dál opřen o sloup, nenamáhá se ani vyndat ruce z kapes.

e se nestydí!” řekne Krajinovi.

Vyprouji si… zakoktá Krajina. Vyprouji si, abys takhle se mnou mluvil. V í příli málo…”

68

Vím, e jsi nikdy neseděl v ádné zamříované c e l e … “

Tak já nebyl na Pankráci?”

Jen tady lidem řekni: Na tři dny mě ubytovali na Pankráci, ne pro mě

přirychtovali perfektní pokoj v Pečkárně a ne zařídili komfortní bydlení v

Terezíně … Tak to řekni!”

Předsedající zvoní. Krajina se ne rvózně pootočí.

Jen jdi diskutovat, hrdino!”

Během celé diskuse je Krajina jako na trní. Stále sle duje Lukee a čeká na

okamik, kdy zvedne ruku. Líst kem upozornil předsedajícího, e edovlasý mu

u sloupu je komunistický provokatér. Kdyby se hlásil, n edávat mu slovo.

Diskuse skončila. Krajina děkuje za účast. Ozvalo se opět skandování.

A ije ná hrdina, bratr docent Krajina!” A Krajina si vímá, e Luke v sále není. O to větí neklid se jej zmocnil. Zřejmě Luke něco proti němu chystá.

Něco větího. Musí o celé záleitosti informovat předsednictvo. Moná, e bude musit i reslgnovat. Udělali z něho hrdinu. Co se stane, a ho někdo odhalí?

Cestou z Liberce se poněkud uklidnil. Nakonec co se děje? S Lukeem přece

musel počítat. Krajinoví bleskne hlavou nápad.

Druhého května, jak se dověděl, popra vili v Terezíně na Frankův rozkaz přes

padesát komunistických funkcionářů. A Luke je na ivu.

SVĚDECTVÍ K. H. FRANKA

Kdy řekl Krajina o nemilém setkání s Lukeem v Liberci dr. Petru Zenklovi,

podivil se, jak předseda strany klidně reagoval.

Kdybych si měl, milý docente, d ělat hlavu z kadého, kdo mě pomlouvá, asi

bych seděl místo v čele naí strany ji dávno v Bohnicích. Jste politik, musíte se obrnit. Proti vemu a proti kadému. A pukud jde o nějaké řeči, které se týkají vaí činnosti za okupace, s tím si po radíme jedna dvě.

69

O mně říkají komunisté také, e jsem byl v koncentráku prominentním vězněm .

Zenkl poradil Krajinovi, aby se spojil s dr. Drábkem. Je to vyetřující soud ce na Pankráci. Přece se znáte z ilegality?”

Samozřejmě, e Krajina doktora Drábka zná. Patřil k nejbliím přátelům

dr. Benee a ve čtyřicátém roce předával Krajinov i speciální ifrovací klíč. Po osvobození se ji několikrát viděli. Několikrát si doko nce slíbili, e se sejdou.

Ale Krajina měl věčně někde nějaká jedná ní, často byl i mimo Prahu, Drábek

zase vyetřoval. Zrovna nyní má Karl Hermanna Franka. Výslechy se táhnou

celé dny a noci.

Po rozmluvě se Zenklem Krajina přece jenom Dráb ka zavolal. Sot va se ohlásil, ozvalo se ze sluchátka: Dobře, e volá! Zrovna jsem na tebe myslel.

Děje se něco?” Jsi doma? Mohu přijet?”

Půlhodina, která uplynula do rozhovoru s Drábkem, byla pro Krajinu martyriem.

Rozloil se v okně a hledí z čináku v Krocínově 3 přes Národní divadlo na

plynoucí Vltavu. Drábek má zřejmě něco důleitého. Něco, o čem nechce mluvit

do telefonu. Vyetřuje na Pankráci válečné zločince. Vyslýchá Franka.  e by mluvil nějaký gestapák? Nebo, nedostali snad Leimera? Těko! SNB sice shán í, kam zmizel, ale tchán přece spolehlivě vechno odsv ědčl. Krajina má dokonce

průklep jeho výpovědi. Jde ke stolu, rozevře desky. List papíru, na který myslí, leí navrchu. Ano, to je on.

Protokol sepsaný Antonínem Černým, ředitelem sta vebního podnikatelství,

bytem Praha-Dejvice, čp. 1532.

Dne 7. května 1945 asi v deset hodin večer přijel autem ke mně do bytu p an

docent Krajina s komisa řem gestapa Leimerem v doprovodu jednoho poručíka a

dvou členů Revoluční gardy. Docent Krajina vyjedná val něco s komisařem

Leimerem v oddělené místnosti, zřejmě lo o proputění zbytku internovaných

vězňů na Jenerálce.” Dobře to řekl tchán, myslí s i Krajina a čte dál. …

Jednání mezi docentem Krajinou a Leimerem trvalo asi půldruhé hodiny a pak

docent Krajina, Leimer, poručík a dva členové odeli. Jak jsem se dozvěděl od

vagra docenta Krajiny, kdy přili na ťJenerál kuŤ, byli ji internovaní na

svobodě. Doktor Krajina pak odvedl komisaře Leimera na Hanspaulku, kde byl

gestapák v nějaké vile internován.

70

Krajina odloí papír a pousměje se. Na SNB se zepta li i jeho, do jaké vily

Leimera zavedl a Krajina tehdy od pověděl otázkou:

Bezpečnost neví, v které vile internova li vojáci na Hanspaulce vězně? Paklie ne, je ochoten zavést tam pana ministra Noska, aby své podřízené poučil. Nebo si snad pánové z SNB myslí, e s i schoval Leimera doma ve skříni?

Od té chvíle měl Krajina pokoj. Věděl, e ve zmatku, který byl a v chaosu, kdy vojáci zatýkali na Jenerálce kdejakého hlídače, nemohli postře hnout, e Leimer neskončil v jejich rukách, nýbr, jak bylo přáním Mr. Dunanta byl ukryt několik dní v jedné vile, u ja kési eny, kterou ani Krajina nezná a pak? Ne, Drábek Leimera nemá. Je to měsíc, co dostal Krajina po hled z Londýna, v něm

ho pozdravuje Frank Rudel a kromě jiného píe, e Vilík je v pořádku. A Vilík?

To je přece krycí jméno Leimera, které mu, dal Dunant. A An gličané ho určitě

nevydají.

Krajina nemá nejmení výčitky svědomí, e Leimera pustil z ruky. Naopak: zdá

se mu, e se k němu zachoval nanejvý čestně. V Londýně bude platnějí. U

tchána v bytě mu tehdy Leimer ukázal dokumenty, které vybral z tajného sejfu

gestapa. Britové budou s nimi umět jinak naloit, ne kdyby se dostaly do rukou zdejích vnitráků. Asi by pár lidí, kteří sedí na vlivných místech a právě v jeho straně padlo, kdyby Leimer mluvil. Nehledě k tomu, e ani Krajinov i by nebylo příjemné, kdyby Leimer seděl místo v Londýn ě na Pankráci. U dveří zadrnčel zvonek.

Krajina se zdraví s Drábkem, pomáhá mu z kabátu. Sedají si ke stolku. Doktor

otvírá aktovku.

Přečti si, co k tobě dneska vypov ěděl Frank. Krajina přelétl první řádky …

Výpověď sepsaná dne 24. srpna 1945-dále je mi známo, e taká docent

Krajina, kterého jsem z popudu éfa sicherhaitadienstu Bohmeho nebo

Weimanna osobně přemluvil, aby dodal usvědčující zprávy o celém odbojovém

hnutí a o svých pomocnících a jemu jsem slíbil, e kdy tak učiní, e jemu i

jeho manelce zaručuji ivot, dodal cenné zprá vy o domácím odboji i o

anglických parautistech . . Výslo vně podotýkám, e jsem se s Krajinou rozeel s jeho ujitěním, e mé rady uposlechne a e dodá ve chny informace, je mu jsou o parautistech a o českém pod zemí známé.

71

Je jisté, e můj rozhovor měl na docenta Kra jinu značný vliv. Mohu říci… e důleitost Krajinových výpovědí spočívala v tom, e na základě jeho údajů mohlo být přikročeno k promylenému a organizovanému boji gestapa proti

parautistům shazovaným z Anglie a tím i k postupu proti celému podzemnímu

hnutí…” Krajina němě zírá do papíru. V obličeji zbělel.

Mají to komunisti?” zeptá se po chvilce.

Zatím jetě ne, ale to ví, dostat se k tomu mohou.

Za ádnou cenu nesmí,” řekne rezolutně Krajina. A s Frankem musím mluvit.

Osobně!”

Drábek se ale na rozdíl od Kr ajiny nijak nevzruuje. Konejí ho, nic není tak horké. S Frankem promluví sám. Souzen bude nejdříve za půl roku a do té doby se najde příleitost, jak mu naznačit, aby ve vlastním zá jmu výpověď jaksi

zmírnil a přeformuloval.

Jak myslí, e by to Frank m ěl říct? Diktuj!”

Chvíle přemýlení. Pak načrtnou novou výpověď.

Kdy jsem byl vyrozuměn o zatčení docenta Krajiny, rozhodl js em se s ohledem na jeho význam, bylo mě oznámeno, e je hlavou význ amné organizace českého odporu, tohoto mue osobně shlédnout a promluvit s nim. Během

rozhovoru v Pečkově paláci jsem se roz hodl přemluvil jej, aby vypovídal

pravdivě, přičem jsem si v průběhu tohoto rozhovoru předsevzal získat ho pro

spolupráci s německými úřady. Během rozmluvy odůvodňoval jsem Krajinovi

nesmyslnost vekerých obětí, přičem js em vysvětlil,

e podle mého skálopevného přesvědčeni jsou německá vítězství

nevyhnutelné… Měl jsem přitom dojem, e toto mé stanovisko se nemi nulo

určitým dojmem na doktora Krajinu. Naznačil jsem mu, e se zasadím o to, aby

byl uchován jeho ivot… Při tom j sem měl na mysli, nechat docenta Krajinu

případně promluvit i do rádia .

S touto verzí kterou tako 2. března 1946 K. H. Frank vlastnoručně podepíe

Krajina ji souhlasí. Jetě mu sice vadí zmínka o tom, e měl být pouit k

vystoupení v rádiu, ale Drábek ho uklidni.

Mluvil jsi do rádia? Nemluvil. Čeho by se tedy komunisti chytli?”*

*(Ani jeden z nich netuí, e obě verze se po letech objeví v archívu a usvědčí je ze li.)

72

Drábek si zapálí doutník a docela s chutí sáhne po skleničce koňaku, kterou

zatím Krajina nalil. Krajina tuí dalí překvapení.

Zná nějakého doktora Hornischera?”

Aby ne! To je přece komisař, s ním spolupracoval na rádiové protihře s

Londýnem. On dal také zastřelit četaře Srazila, kdy zjistil, e do ifry vsunul varovný znak, upozorňující londýnskou centrálu, e vysílá pod kontrolou.

Co je s ním?” Mají ho v prádle vnitráci!”

S Krajinou se znovu zat očí idle. Jestli promluví Hor nischer, je stoprocentně konec. To je snad toté, jako by se ozval Leimer.

Přitom se Krajina snaí i před Drábkem zachovat klid nou tvář, ale doktora

neobelstí. Drábek mu řekne rovnou celou pravdu. Má zprávy, e vyetřující

orgány ministerstva vnitra jdou po jeho okupační minulosti. Kro mě Hornischera mají i dalí svědky. Pokud dr. Drábek ví , vichni ji vypovídali, samozřejmě proti Krajinovi. Drábek ji o tom mluvil se Zenklem a Stránským. Hlavně ale s

Drtinou, který má od listopadu 1945 pře vzít ministerstvo spravedlnosti. Je

dohodnuto, e v ádném případě nebude Krajina ani národně socialistická

strana ustupovat před výpověďmi kdejakého konfidenta či gestapáka. Drábek

ale i někteří jiní bratři se pokusí získat pokud mono přesné informace o tom, co gestapácí při výsleích na SNB vypověděli a podle toho se zvolí taktika.

Nejlepí obranou bude asi útok. Krajina by si měl připravit obsáhlou p řednáku, kterou pronese na téma Domácí odbo j ve druhé světové válce”. Tam ze sebe udělá hlavu domácího odboje a napadne komunisty. A pak? Mohou si vytahovat protokoly jak chtějí. Kadá uráka se dá alovat. Z k adého nařčení se dá

udělat aféra. Ví, co by to bylo za titulky? Komu nisté mají za korunní svědky proti naemu hrdinovi gestapáky? S pomocí vrahů chtějí po pinit památku naich drahých mučedníků.”

Krajinoví se opět vrací dobrá nálada. Drábek se zvedá. U sahá po klice, kdy

si najednou vzpmene.

Počkej, zná nějakého jak se jenom jmenuje? Luká nebo Luke?”

Emil Luke co je s ním?”

Dostal jsem od něho dopis. Pr ůklep. Zřejmě originál el jinam. Chce tě zkrátka polepit.”

73

Krajina zbrunátní. Já toho chlapa ..

Vykali se na něj. Já mu u odepsal. S díky se porou číme, ale nepodloenými

a urálivými informacemi se nemůeme zabývat.”

Co kdy ale na vnitru …?”

Co na vnitru? Nejvý to s ním mohou sepsat a pak to musí poslat přece k nám

na spravedlnost… Tak co zmůou?”

PO STOPÁCH

Na deskách je napsáno ANTIMONY.

A uvnitř je u plno popsaných papírů. Mladý mu v ooupaném sáčku, kterému

tady, na vyetřovacím od boru ministerstva vnitra říkají Karle, má unavené oči.

Mnoho toho zřejmě nenaspí. A na přesnou ivotosprávu si asi také nepotrpí.

Zapaluje jednu cigaretu od druhé, občas kousne do slabě namazaného krajíce.

Mezitím se zamýlí, prohodí otázku a zase uká do str oje.

Doktore Hornischere, tak kdo byl jetě kromě vás v komandu, které jelo zatýkat parautisty Závorku a Jasínka?”

Gestapák si opře lokty o kolena a hlavu spustí do dla ní. Pak se rozhovoří

perfektní četinou. Není divu. Vystudoval v Praze a často dělal tlumočníka

i K. H. Frankovi.

Tak kromě mne tam byl Leimer, Nachtmann, Weimann, Weber, Neubert ,

Schroder, Wallehrach, Přikryl a několik členů Jičínského g estapa.”

Popite mi, jak celá akce probíhala. Myslím přímo v Rovensku!”

Řídící učitel Hlaváček byl svolný, e parautisty přemluví, aby se dobrovolně vzdali. Bylo jim přislíbeno, e s nimi bude zacházeno jako s válečnými zajatci.

Hlaváček tam byl vyslán tuím se starostou a asi za osm mi nut Závorka a

Jasínek vyli z domu a při formálním zatýkání Leimerem a Nachtmannem se

zapotáceli a upadli. Materiál, který tam byl zachován, jsem zajistil a od vozl spolu s Lukeem na gestapo do Jičína.”

74

A jak jste dostali parautistu Srazila?”

Tam jsme tehdy vyslali v podobné roli j ako Hlaváčka v Rovensku zase jistého

Kulhu nebo Kulhavého, přes né si ji nepamatuji, jak se jmenoval. Srazil se

ukrýval u jedné rodiny v Horní Kalné. Toho tam přemluvili a vzdal se.

Kde jste poznal Srazila vy?”

To bylo a v Pečkárně, kam byl Srazil př ivezen a mně bylo uloeno, abych s

ním vedl radiovou protihru proti britské rozvědce.

Řekněte mi podrobnosti o té radiové hřel”

Měla krycí jméno ťHermelínŤ a prakticky to byla první zpravodajská radiová

protihra, která se nám po dařila. Před tím jsme připravovali dvě. Obě za pomoci bývalých londýnských agentů Čurdy a Gerika, ale obě skončily nezdarem ji ve stadiu příprav. Teprve vzdání s e docenta Krajiny a likvidace skupiny Antimony a hlavně pak Krajinův příkaz Srazilovi, aby uposlechl naich rozkazů, n ám umonily vysílání. V čem spočíval příkaz docenta Krajiny?”

Srazil zprvu odmítal s námi spolupracovat i přesto, e byl na něm uplatněn

výslech třetího stupně. Teprve, kdy mu Krajina jménem presidenta nařídil, aby vysílal a ifroval, tak poslechl.”

Jaké výsledky vám přinesla tato protihra?”

Z hlediska zpravodajského to byly velmi sluné vý sledky. Londýn dlouho

nerozpoznal, e jde o nai protihru a proto při navazování spojení nám pomohl

proniknout do své sítě a později likvidovat dvě silné odbojov é skupiny. Do

mnoha dalích organizací jsme pronikli svými konfidenty. To znamená, e jsme

si je nechali Londýnem legalizovat. Ten v českém vysíláni BBC oznamoval

různá hesla, která potvrzovala, e ten či onen ná konfident je jejich osobou

vyslanou na umluvená místo.

Můete odhadnout, kolik lidí zaplatilo ivotem za tuto protihru, která, jak říkáte, by nebyle bez docenta Krajiny moná?”

Bez Krajinova příkazu by Srazil n ebyl vysílal . . A kolik ivotů? Nechci hádat.

Ale budu se to pohybovat asi kolem 180  200 lidí, ale ne vichni byli

popraveni.

75

Vyetřovatel vkládá do stroje nový list papíru. Před jeho stolem sedí dalí

gestapák. A zase vechno začíná od začátku.

Jméno?”

Nyní se ji musí tlumočit z němčiny.

Walter Jacobi, vedoucí bezpečnostní sluby s icherheitsdienst…

Co víte o likvidaci skupiny Antimony?”

Vím jenom, e k této skupině byl jaksi přiřazen nějakým způsobem docent

Krajina. Jinak nic jiného nevím.”

V jaké souvislosti jste přiel do styku s docentem Krajino u?

Sicherheitsdienst neměl o Krajinoví  ádné materiály, ani jeho jméno mi a do jeho zatčení nic neříkalo. Ná hodou jsem vak několik dnů po jeho zatčení měl příleitost ho osobně vidět. Potřeboval jsem tehdy nutně nějaký podpis od

K. H. Franka a dozvěděl jsem se, e Frank je právě přítomen v Pečkově paláci.

Byl jsem vputěn do pracovny vedoucího praského gestapa dr. Ger keho, kde

ji byli přítomni K. H. Frank, Weimann, Gerke a Willy Leimer. Po vyřízení

sluebních záleitostí pozvali mě k večeři, po ní , jak jsem se dozvěděl, měl se Frank sejít s docentem Krajinou. Krajinův případ mi sice sluebně nenáleel, avak zajímal mě a proto jsem poádal, zda bych se setkání mohl zúčastnit, s

čím byl vysloven souhlas.

Jak si vzpomínám, pohovor trval asi přes půl hodiny.

V podstatě ho vedl K. H. Frank, a to ve formě besedy, která se točila kolem

veobecných politických otázek.” Můete říci přesněji, o čem se mluvilo?”

Hovořilo se, pokud si vzpomínám, o situaci v protek torátě, mluvilo se o

německých válečných vyhlídkách, o monosti anglické pomoci Čechům atd.

Frank si zřejmě chtěl ověřit politické postoje docenta Krajiny. Krajina odpovídal na ve velmi vyhýbavě a zdál se být jetě silně pod dojmem posledních útrap a záitků. Měl nějaké zranění na malíčku, kolem něho si neustále omotával

kapesník a mačkal.” Nyní vás přeruím a přečtu vám vý ňatek z protokolu, který podepsal komisař gestapa dr. Alois Hornischer. Týká se pasáe, o které jste mluvil: Hornischer líčí, e náhodně veel do pracovny stenotyp istky Tilmesové, která právě sepisovala zprávu o rozmluvě Franka s docen tem Krajinou.

76

Projevil jsem zájem o tuto záleitost říká Hornischer a dosáhl jsem toho, ačkoli zpráva byla označena jako tajná říská věc a byla nezasvěceným osobám nepřístupna, e mi paní Tilmesová zprávu zapůj čiIa, abych si ji rychle pročetl.

Úvod pojednával o motivech a způsobu, jak se do cent Krajina dostal k ilegální práci. Krajina vylíčil, e v první republice nebyl z ádném ohledu politicky čin ný a e zvlátě, jakoto docent, svou stavovskou spoluprací udroval s Němci přijatelné vztahy. Ji na základě politického vývoje byl prý zřejmě vyhlédnut

někým z přátel dr. Benee pro vedení ilegální o rganizace. Docent Krajina dále ve své výpovědi připustil, e projevil ochotu k této práci, ani si tehdy přesně ujasnil její opravdovou nutnost a naléhavost.

Proto také po březnových dnech roku 193 9 setrvával dál ve své vědecké

spolupráci s Němci. Teprve uzavřením vysokých kol a postupem hrstky

rebelujících studentů byl prý existenčně zasaen a proto se rozhodl definitivně provozovat ilegální práci. V dalím vývoji se dostal ke spolupráci se tábním kapitánem Morávkem.

Dalí kapitolou prohláení docenta Krajiny bylo jeho stanovisko k atentátu na

zastupujícího říského protek tora Heydricha. Na otázku K. H. Franka, týkající se jeho osobního stanoviska, ujioval Krajina, e ve své politické koncepci moment teroru vůbec odmítá. Odsu zoval atentát jako nezodpovědný a projevil

názor, e vysílání padákových agentů z Anglie musí být povaová no za

nepředloenou akci, prohřeující se na zájmech českého národa.

Na Frankovu námitku, e přece zpravodajsky spolupracoval se skupinou

Antimony a e podle jeho nynějích slov není tato spolupráce v souladu s jeho

zásadami, odvětil Krajina, e se této skupiny uj al jen ze soucitu, protoe byla pronásledována netěstím, jeliko se spojili s komunistickou ilegální organizací, která na ni vylákala vysílačku.

V závěru debaty potvrdil docent Krnj ina ji dříve vyjádřené přesvědčení, e

Němci, kdyby bývali sledovali v roce 1939 smířlivou politiku vůči Čechům, mohli získat značné sympatie, jeliko v národě nastalo v důsledku anglo-francouzské zrady v Mnichově hluboké politické vystřízlivění.

77

Komisař Leimer si pak po dohodě s Frankem vytyčil ctiádostivý cíl, pouít

docenta Krajinu pro určitý druh propagandy ..

Tolik doktor Hornischer.

Ptám se vás, souhlasí jeho výpověd s obsahem rozho voru, jeho jste byl

svědkem?Je to velmi přesné!”

Můete k rozhovoru docenta Krajiny s K. H. Frankem je tě něco dodat?”

Snad jenom to, e po Krajinově odchodu K. H. Frank zcela souhlasil s návrhem

gestapa, zacházet s Krajinou jako s čestným vězněm, který bude poívat

určitých výhod. Ovem za předpokladu, e učiní doznání, bude prav divě

vypovídat a bude ochoten ke spolupráci. Bylo ujednáno, e Krajina dostane v

Pečkově paláci zvlátní místnost, kde by co bylo asi jeho přání, mohl bydlet se svou enou. Rovně bylo smluveno získávat Krajinu tím, e se mu bude vycházet vemoně a ve vem vstříc. Pokud vím, předevím se na něm ádala

spolupráce při deifrování kódového klíče, jen byl u Krajiny při zatče ní

nalezen.” A jak se vyvíjela situace dál? Co o tom víte?

Jak se dále situace vyvinula, nevím. Vzpomínám si pouze na to, e při jednom

společenském večírku fuhrernbendu BdS jsem se ptal komisaře Leimera, jestli

se případ” vyvinul k jeho dalí spokojenosti. Leimer ud ělal vyhýbavý posunek, pokýval hlavou a řekl částečně, částečně … (…teils, teils). Nic víc k tomu nedodal.” Vyetřovatel se opět podívá na desku. Černají se na nich hůlková písmena ANTIMONY a vyetřovatel si myslí, e by se m ohla po tom, co vechno ji slyel, krtnout a přepsat heslem KRAJINA , jene, docent Krajina je generálním tajemníkem Československé strany národně socialistic ké a něco takového by se mohlo po vaovat v této době za závanou provokaci.

Roák, myslí si vyetřovatel, ale do protokolu bude muset dále psát docent

Vladimír Krajina”. Ve dveřích cvakly dalí podp atky. A to vyetřovatelem otřáslo. Tenhle zvuk mu st ále jetě zní v uích.

78

Pamatuje si ho z doby věznění v koncentráku. Ale nyní je vyetřovatelem,

tedy i k tomuto mui, který je jedním z těch, kteří zavradili i řadu jeho

spoluvězňů, se musí chovat sluně, i kdy …

Jméno?”

Antonín Jarosch, narozen 18. listopadu 1908 v Lovo sicích, národnost německá, stav svobodný, bytem Praha dvě, Klimentská devatenáct, zaměstnán jako tlumočník gestapa..

Mu pak vypovídá:

Jako pracovník na třetím oddělení kontrapionáe, jsem byl přítomen jednomu

výslechu docenta Krajiny. Výslech prováděl vrchní tajemník gestapa

Abedschon. Při výslechu docent Krajina uvedl j ména osob, u kterých se skrýval.

Podrobně se na výslech ji nepamatuji, ale vím, e se jednalo hlavně o spojení docenta doktora Krajiny s vedoucími podzemního odboje z řad důstoj níků. Na jména, o kterých se při výslechu jednalo, si rovně nepamatuji. Jen vím, e lo o tábního kapitána Morávka, který pracoval spolu s Krajinou a  e byly mezi Krajinou a tábním kapitánem Morávkem jakési r ozpory. U výslechu docent

Krajina ochotně odpovídal na vechno, nač byl tázán a podle mého názoru nic

nezatajoval.”

A jetě jeden list. Poslední? Jetě jsou tu dva.

První?

Max Johanes Ruske, vrchní kriminální inspektor..

Co poví?

V dubnu 1945 jsem byl svědkem porady mezi komisařem Willy Leimerem a Karl

Hermannem Frankem. Výsledky této porady zpracoval Leimer v podrobném

písemném dokumentu, který diktoval sekretářce éfa pra ského gestapa

Nilsselové. lo o pokus utvořit novou českou vládu, která by jednala podle

potřeb německého velení, v ní měl hrát významnou roli docent Krajina. V té

době přijal Leimer i jistého Renera, který byl naím konfidentem. Rener měl být spojkou mezi Leimerem a jedním českým generálem, s ním byla sjedná na schůzka v prvních květnových dnech do hotelu Imperial. Tento generál se měl

rovně podílet na vytvoření této vlády.

79

Na jeho jméno si vak nevzpomínám.

V souvislosti s tím jsem dostal příkaz, aby byl z Terezí na převezen do Prahy, v doprovodu komisaře Leimera, docent Krajina . Vechny spisy týkající se tohoto případu byly neustále uzamčeny v ocelové skříni a jakékoli do tazy ke

Krajinovi byly povaovány za velmi přísný slu ební poklesek.”

Jenome ani jeden z dokumentů, o nich se tu věčně mluví, není. A svědci?

Těch u je také pár. Prý něco ví ofér gestapa Rudolf Wallehrach.

Toho dne je to poslední protokol. Natěstí, zdá se, e bude stručný.

Jednou jsem v autě vyslechl rozmluvu dvou příslu níků praské sluebny

gestapa, kteří hovořili o návt ěvě Krajiny u K. H. Franka. Frank se prý Krajiny zeptal, co by udělal, kdyby Německo válku prohrálo a v Praze se objevili Rusové, Krajina odpověděl, e kdyby měli Prahu obsadit Rusové, e by se

znovu vrátil do ilegality a bojoval proti nim.

Vyetřovatel si uhladí rozcuchané vlasy.

Zastrčí protokol do desek, vezme si do ruky kalendář a dívá se na zítřejí

program. Z Jablonce přijede Emil Luke .

Napsal, e by rád mluvil s vyetřovatelem případu Antimo ny.

Má prý důkazy, e skupinu zradil Krajina.

POPSANÝ DIÁŘ

Krajinův diář je hustě popsán.

A kdyby generální tajemník ná r. soc. strany úřadoval ve dne v noci, stále bude v předpokoji jeho pracovny plno. Stále na něho někdo čeká, aby se s úklonou představil: Jsem podnikatel ten a ten . Jak to ale vypadá, bu du patrně ebrák.

Rád bych vai stranu finančně podpo řil, kdyby jen bylo moné …

80

Předseda dr. Petr Zenkl sice nedávno prohlásil, e národní socialisté chtějí být stranou, která stoji ve slubách celého národa a nikoliv jen j edné společenské třídy”, ale klientela, kt erou docent Krajina má a inter vence, je vyřizuje, to vyvracejí. Nechodí za ním pohublí koncentráčníci ani odbojáři, nýbr smetánka, která má nyní, kdy se ve vládě jedná o znárodňovací dekrety, hlavy ve smutku.

Znárodnění se ale ji odvrátit nedá. Na to není situace, a le snad by se, bratře generální tajemníku, daly alespoň některé z komunistických poadavků omezit.

Uděláme, bratře… Uděláme, co bude v naich silách.”

Moc toho ale v silách národních socialistů m ění. Jednou se připojili ke

Koickému vládnímu programu, ne mohou nyní vyrukovat sami proti sobě. Navíc

na zdejím sekretariátě dobře vědí, e mylenka znárodnění se objevovala v

politických programech odbojových organi zací ji v době okupace, a to nikol i jen komunistických. Po osvobození byly pod tlakem revolučních lidových mas .

Během několika dnů zavedeny národní správy do vech významnějích podniků

a peněních ústavů. Vude se ustavily závodní rady.

To je také důvod, proč Krajinova klientela tak vzros tla.

Po takových návtěvách zůstávají zpravidla na Kraji nově stole leet přiměřeně naplněné obálky. Na některých je pro formu napsáno Na fond strany.

Někdy přinutí obálka či stranický zájem generální ho tajemníka, aby okamitě

nadiktoval dopis. Jako nyní.

Sekretářka vsune do stroje papír a píe datum a adre su:

Praha 24. září 1946… Bratr dr. Hubert Ripka, mi nistr zahraničního obchodu.”

Krajina přechází místnost a diktuje:

Milý bratře !

Dostávám zprávu, e firma Havlík, Hloub ětín, má býti afilací připojena k

znárodněnému podniku Brněnské Zbrojovky, ačkoliv její majitel, br, Jaro slav

Havlík, byl za války činný v odboji, na co má vá né doklady, a ačkoliv byl také koncem války (v roce 1945) za tuto činnost vězněn.

Telefonicky jsem mluvil se sek čním éfem Trncem o tomto případě a ádal jsem

ho, aby ministerstvo průmyslu neprovádělo afilaci zejména takových podniků, u

nich není dosud rozhodnuto, zda vůbec mohou být konfiskovány.

81

Sekční éf Trnec mi slíbil, e se na věc podív á a pokud mono vyhoví.

Domnívám se vak, e jest zapotřebí učiniti přímo tvůj zákrok u ministra

průmyslu, abychom měli jistotu, e neprovedou s tímto pod nikem jetě dalí

věc, která by jetě více komplikovala tento případ a touto komplikací jetě více ztěovala monost, aby bratr Havlík mohl dostati svou firmu zpět do svého vlastnictví.

S bratrským pozdravem a podpis: Doc. dr. Vlad. Krajina v. r., generální tajemník strany.”

Sotva ale Krajina dopis pročte, ohlauje sekretářka pana Císaře.

Kdo to je? Nějaký příbuzný lidí, které prý znáte. Ohlásil se?”

Asi před týdnem dopisem. A prý vám ji také jednou napsal, ale …”

Záhy Krajina zjistí, e návtěvník je příbuzný paní Vilemíny Dranerová. Pan

docent si jistě vzpomene. Byd lela s manelem a se synem v Holeovicích…

Jistě, jistě, vzpomínám si, ale mám pro vás jenom pět minut, jaké máte přání?”

Příbuzní Vilemíny Dranerová by rádi znali podrob nosti, týkající se zat čení a popravy rodiny Dranerových, která pana docenta skrývala.

Nezlobte se, to ale nemohu. Na takové věci nemám čas,” odvětí Krajina.

Snad by pan docent přes své přátele z odboje, při troe dobré vůl e … Snad by bylo vhodné vzpomenout památky těch obětavých lidí…

Chcete, abych po nich nechal pojmenovat nějakou ulici nebo co?”

Pan Císař se zvedá. Je poněkud otřesen. Vyřídí ve sestře Vilemíny

Dranerové. Jmenuje se Jarmila Hurdálková …

Rád bych, ale pochopte, je runá doba ..

Císařova návtěva Krajinovi připomene, e sice leckoho utěuje a kdekomu

pomáhá, ale kdo ví, co se chystá na něho. Volá soud. Doktor Drábek zatím pro

něho ádné informace z vnitra nemá. Potvrzuje, e Bezpečnost objasňuje

případ likvidace paraskupiny Antimony gestapem a v té souvislosti e se

objevuje i Krajinovo jméno.

82

Ale, jak u mu řekl, ádný strach, ne to dají vechno dohromady, bude po

volbách. A ve volbách, odhaduje to i americký velvyslanec Steinhardt, získají

národní socialisté nejméně 80 % hlasů. Pak budou mít nejen spravedlnost, ale i vnitro, armádu, průmysl… A pot om?

Do sloky nadepsané heslem ANTIMONY” přibyly dal í stránky protokolu.

Vyetřovatele navtívil Emil Luke, někdejí brusič kame nů a plavčík z

rovenské plovárny. Pracuje nyní v nějaké továrničce u Varnsdorfu. Psal na

ministerstvo spravdlnosti, e by v zájmu pravdy chtěl promluvit o ně kterých

závaných faktech, týkajících se odbojového hnutí na Turnovsku. Avak jakýsi

dr. Drábek mu odpověděl, e celá věc je vysvětlena a e existuje dostatek

důkazů, které objasňují jak odbojovou činnost ilegálních skupin, tak i činnost vedoucího pracovníka Ústředního výboru odboje domácího doc. Vladimíra Krajiny, který se v roce 1942  1943 na různých místech na Turnovsku ukrýval.

Ale Krajina zradil mnoho lidí, říká Luke vyetřo vateli.

A které?

Luke vypočítává jména, je vyetřovatel ji nejednou slyel. Vechna

dohromady se spojují v krvavou stopu, vyznačující Krajinovu cestu, kt erou

během několika málo měsíců proel Turnovském.

V rozhovoru s Lukeem si vyetřovatel znovu připomíná proč v Kacanovech

stříleli gestapáci do Studničky, snaili se ho prohlásit za mrtvého Krajinu .

Zatím co Krajina z vilky, střeené patnácti gestapáky, n erueně unikl? Stejně unikl ze koly ve Veselé. Proti vem konspiračním zásadám si psal deník, kt erý pak gestapáci nali neporuený v kamnech.

Hodně jim poslouil. Ale stejně snadno Krajina unikl i z chaloupky od ourků, a podobně zmizel i od Koldů na Vyskeři, dokonce v okamiku, kdy proti němu li dva gestapáci. U Dralerů se v heydrichiádě zachránil. Pronikl kordónem německých hlídek z Prahy do Turnova. Ačkoliv mohl, ne zael po zátahu ve

Veselé k Lukeovům, aby varoval pa rautisty.

83

Nechal je jejich osudu. Navíc od nadporučíka Závorky věděl, a gestapu vyzradil, e jednu z vysílaček skupiny Antimony dostala spolu s presidentovým poselstvím prostřednictvím novopackých odbojářů ilegální ko munistická skupina v Čelákovicích. V důsledku toho tam bylo zatčeno a popraveno přes čtyřicet osob. A kolík lidí vybralo gestapo v Nové Pace? Jen málo jich přeilo. Krajin a dobře znal odbojáře, kteří k němu přivedli para utisty. A pak se mluví o dalích lidech, kteří ho přecho vávali kdy utekl z Veselé. Také byli popraveni.

Na Turnovsku se o tom veřejně hovoří,” říká vzrue ně Luke.

Dobrá. Ale jak tohle vechno Krajinoví dokázat?

Znám člověka, který jednou viděl v hospodě u ná městí Krajinu s podezřelým

cizím muem. Jezdil prý na eleznobrodsko vícekrát a byl odněkud z Prahy…

Vyetřovatel, ani tuí, je najednou blízko stopě, je by ho přivedla k Franku Rudelovi, Krajinovu andělu stránému, který jej, za cenu, a to stojí, co to stojí chránil na příkaz Londýna pro dny přítí, vlast ně, dnení. Avak Leimer vechny dokumenty zničil. Sám zmizel. SNB po něm pátrá. Zmizel i Schultze.

V archívech gestapa není ani řádka, týkající se docenta. Vyetřovateli nezbývá nic jiného, ne vechno, co Luke řekl, s ním sepsat a snad? Snad jednou, a

se dají výpovědi dohromady a on dostane souhlas, aby vyslechl Kra jinu, pak se ukáe. Zatím je vak Krajin a generálním tajemníkem národn ěsocialistické strany a obrněn ze vech stran. Soud, který je v rukách národních socialistů, klidně označí Lukeovu výpovědi za noprůk znou a kdo ví? Lukee poene jetě k

zodpovědnosti za íření pomluv. I kdy je to absurdní, taková je doba.

Musíte mě s Krajinou konfrontovat,” řekne Luke.

Zatím nevyetřuji jeho případ, bohuel, ale ťAnti monyŤ.”

To ale přece souvisí jedno s druhým.”

Já vím, ale nezapomeňte, e kromě vás jsou korunní svědci likvidováni.”

To je taky zajímavé!” uzná Luke, a dá vyetřovateli za pravdu, kdy mu radí, aby si dal na sebe pozor.

84

NOVÝ ROK

Krajina doufal, e letoní první poválečné vánoce bu dou veselejí, ale nějak to nevylo. Pozměňovací návr hy ke znárodnění neproly, závodní rady klepou fabrikanty přes prsty a on aby se upsal, co je intervencí.

A navíc stále aby někoho vytahoval z kolaborace.

Na kadém národně socialistickém předsednictvu, a jedná o čemkoli, stále se

připomíná: Jenom opatrně, bratři, opatrně! Dokonce i dr. Ripka napomínal

národně socialistické tajemníky při kolení na Čeperce, e není moné otevřeně napadat Sovětský svaz. Vřelé vztahy k této zemi nemáme a také nikdy mít nebudeme,” řekl.Musíme vak působit takticky, Jinak se pohřbíme.”

Snad nový rok 1946 podstatně prosvětlí situa ci. V květnu budou volby, čili

nejpozději od března se vechno rozjede naplno.

Z rozjímání vyruí docenta Krajinu telefon. Volá dok tor Drábek. Krajina

zpozorní…

Hurdálková? Tu neznám!”

Skutečně, Krajinovi jméno paní Jarmily Hurdálkové nic neříká. Ale volá-li

Drábek, pak zase půjde o nějakou okupační záleitost, která se bude Krajiny

týkat.

Loni na podzim národní socialisté důvěrnými cestami zjistili, e Emil Luke o

něm hovořil před SNB a e tam mají protokoly zatčených gestapáků, které by ho

mohly do jisté míry kompromitovat.

Souhlasil s návrhem předsednictva, aby nečekal, a se někdo ozve v novinách,

ale naopak, zvolil starou osvědčenou taktiku, e nejlepí obranou je útok.

A tak koncem listopadu 1945 uspořádala národně socialistická strana v

plodinové burze na první pohled celkem nenápadnou přednáku.

Domácí odboj za druhé světové války. Promluví docent Vladimír Krajina. Přilo asi 180 nejvý 200 posluchačů, ale to stačilo k vytvoření fór a, na něm se Krajina snail potřít různé pověsti, kt eré se o něm rozvířily. Řekl: Jsou to nepravdy, které o mně íří moji političtí odpůrci!” Vyprávěl t am také, jak začala jeho zpravodajská činnost. Samozřejmě,  e o Rudelovi se nezmínil. Zato vyzvedl hrdinství tábního kapitána Morávka. Dramaticky vylíčil, jak i on Krajina neohroeně řídil Ústřední výbor odboje domácího. Patřičně zdůraznil, jak byl zatčen komisařem Leimerem.

85

Jak s ním jednal Frank a co mu nabízel, a ohnivě dokazoval, jak odmítl. Trochu mu dělalo potíe vysvětlit posl uchačům, jak se zachránil z Terezína, ale přiel na sluný nápad s neznámým německým generálem, který prý zakázal jeho popravu, krátce před tím, ne měla být vykonána.

Vcelku téměř nedolo k ádné diskusi. Jen jakýsi mu vstal a tvrdil, e v

Balabánově ilegální skupině Krajinu nikdy neviděl. Docent ale okamitě

diskutéra usadil. Vysvětlil publiku, e ilegální pracovník jeho kalibru se ne mohl představovat pravým jménem a pouíval krycích jmen, jich měl několik . V

závěru přednáky řekl:

Jestlie mě někdo pomlouvá na základě vlastní pat né informovanosti, jsem

ochoten ho poučit. Paklie vak zjistím, e pomluvy jsou úmyslné, zakročím

proti kadému do vech důsledků ! Tento závěr si napřed do mluvil s novým

ministrem spravedlnosti, doktorem Dr tinou, který ostatně ji upozornil i orgány ministerstva vnitra, e národně socialistická strana by musela pova ovat vyetřování okupační činnosti svého generálního tajemníka za očividnou

politickou provokaci, která by mohla naruit společné dílo Národní fronty na

obnově osvobozeného Československa.

Bezpečnost zatím mlčí. Pokud má Krajina své infor mace, skonči v květnu před

volbami činnost mimořád ných lidových soudů a národního soudu. A pak? Rd by

viděl toho, kdo si proti němu něco zkusí. Přitom si Kra jina vzpomene na Rudela.

Nedávno ho volal z Londýna a v telefonu naznačil, e se čeká báječné léto.

Krajina rozumí. A Rudel mu také nabídl, e kdyby bylo tře ba, přihraje papír”

proti komukoli. Ale co ta Hurdálková?

Chvilku trvá, ne Drábek přijede z Pankráce. V p ět má Krajina předsednictvo.

Málem zapomněl, e musí jetě nadiktovat pokyny pro vedoucí upních

organizací: Helenko!” Sekretářka v okamiku přikvačí a sedá k psacímu stroji.

Dnení datum. Důvěrné!” Klávesnice začne vyklepávat text:

Váený bratře! Okamitě nutno zahájiti akci mezi ze mědělci. Navate spojení a jednejte s bývalými vedoucími zemědělců, za nimi stojí větí skupiny lidí z těch-to řad.

86

Podejte o tom informace přímo do ústředí strany, k terá povede dalí jednání s těmito osobami samo a za tím účelem vyle k vám svého zmocněnce. Tentý

postup budi zachován v jednání s vedoucími funkcionáři bývalé strany

ivnostenské!” Na vteřinu se Krajina odmlčí. Píeme dál, Helenko!”

Při zahájení jednání upozorněte bývalé f unkcionáře dnes zakázaných stran na

monost jejich přímého zastoupení - závorka, větí skupiny jejich členů, závorku zavřít v místních a okresních národních vý borech i v Národním shromádění.

Toto jim bude naí stranou umoněno. Za druhé: Přísluníci stran y národně

socialistické v obcích a závodech nesmí spolupracovat s KSČ. Musíme

vystupovati tak, aby nejirí veřejnosti bylo zcela jasným, e strana národně

socialistická je protiváhou KSČ, e její síla je vem občanům

nekomunistického smýlení zárukou osobní a majetkové bezpeč nosti.

Upozorňujeme zvlátě jetě na propagandu mezi přísluníky bývalých, dnes

zakázaných stran, někteří mu sí býti přesvědčeni o tom, e kadý hlas,

odevzdaný naí straně, je hlasem pro přátelství se západními mocnost mi …”.

Dveře se rozletí. Stojí v nich Drábek. Nazdarl”

Krajina propustí sekretářku a přisune Drábkovi křes lo Zvědavě se ptá:

Co se děje? Povídej!”

Drábek vyloví z aktovky fotokopii. Dostal ji od jednoho svého člověka z vnitra.

Jestli to vybalí před volbami… To si nemoh toho strejdu poplácat po rameni?”

Krajina si bere fotokopii jakéhosi spisu. A čte:

Protokol sepsaný 26. 2. 1946 s pí Jarmilou Hurdálkovou, nar. 8. 8. 1898 v

Marklovicích, okr. Rychnov n/Kn., t. č. Hradec Králové . Veobecná nemocnice.

Po napomenutí, aby vypovídala jen pravdu a aby nic nezatajila, jmenovaná

udává:

Jsem sestrou Vilemíny Dranerové a v bytě jejím po dobu dvou let, tj. asi do

roku 1942 do léta se ilegálně ukrýval doc. dr. Krajina pod jménem Jan Dočekal.

Sama jsem docenta Krajinu pozn ala na vánoce 1941, kdy jsem byla návtěvou u

své sestry a on s námi trávil vánoční svátky…

87

V tom okamiku Krajinoví dojde, kdo je to paní Hur dálková.

Rodina mé sestry, tj. ona sama, její manel Frantiek Dra ner a syn Frantiek Draner byli zatčeni gestapem proto, e ilegálně ukrývali docenta Krajinu a v jejich bytě byla přechovávána tajná vysílačka. Dozvěděla jsem se později, e

hlavně moje sestra byla ji est týdnů před tím sledována gestapem. V době

jejich zatčení docent doktor Krajina ji u Dranerových nebydlel, byl odstě hován někam na venek.

K prozrazení mě sestry dolo asi proto, e sestra udr ovala spojení mezi

docentem Krajinou a rodinou, která měla ubytovanou dcerku doc. Krajiny někde

v severních Čechách.

K zatčení dolo 20. srpna 1942 praským gestapem. Jak jsem se později

dověděla, byli vichni tři popraveni 24. října 1942 v Mauthausenu. Popraveni

byli bez rozsudku jenom na podkladě stanného práva.

Dle vyprávění druhých spoluvězňů, chovala se moje rodina ve lmi statečně a ani po krutých výsleích neprozradila nikoho a nezradila mylenku odboje proti okupantům.

Po převratu pátrala jsem po naich, zdali se snad ná hodou navrátí, anebo e by některý spoluvězeň věděl alespoň o posledních chvílích . Také jsem napsala docentu doktoru Krajinovi v květnu 1945 dopis a ádala jsem ho, zdali by m i

nemohl v této věci pomoci. Doc. dr. Kraji na mi vůbec neo d p o v ě d ě l a později, v létě, mi vzkázal po mém příbuzném panu Císařovi, e neměl času mi odpovfldět a e mi vlastně nemůe nic říci.

K mému příbuznému se choval nesluně tím, e jej přijal po dlouhém zdráhání

na pouhých pět minut a hned se ptal:

Co na mě chcete. Chcete, aby byla po nich pojmenována nějaká ulice? Docent

dr. Krajina se nedovedl postarati o to, aby byl a náleitě uctěna památka těch lidí, kteří ho ilegálně po dva roky u sebe přechovávali a obětovali za něho i ivoty.

Se mnou osobně doc. dr. Kr ajina n e c h t ě l v ů b e c j e d n a t i a kdy se jednalo o potvrzení, která jsem po třebovala pro Svaz osvobozených politickýc h vězňů a které měl dr. Krajina potvrdlt i, e rodina mého vagra Drnnera s ním spolupracovala, poslal mi toto potvrzení po sluhovi, ani by mne a sestru přijal.

88

Pan Císař jednal s docentem Krajinou o tom, je -li to jisté, e celá rodina

Dranerových byla popravena. Doc. dr Krajina prohlásil, e ano, e to ví z

protokolu. Kdy pan Císař ádal, aby mohl na hlédnouti do těchto protokolů, řekl dr. Krajina, e protokoly se ztratily.

Tyto výpovědi činím bez jakéhokoliv osobního zaujetí i bez donucení, jen v

zájmu pravdy.

Hlasitě nadiktováno, skončeno a podepsáno.

Jarmila Hurdálková v. r. V Hradci Králové dne 26. února 1946.

Krajina dočte a rukou bouchne do papíru.

Ví, co je nejhorí?” slyí Drábka. Tohle mohou klidně uveřejnit. A jak je budu honit? Na tohle jsou lidi dneska straně citliví.

Nemám čas se objímat s kadým, jeho tetička mi kdysi dala kafe. Nebo

vagrová či sestra nebo kdo? Copak lo o krk jenom jim a mně ne?

Jene ty ho má, kamaráde.

Krajina si vzpomíná, e o Dranerových mluvil i s Rudelem. Dokonce poblí

jejich domu se s Rudelem i po tkal. e by býval dal Rudel Dranerovy za

Krajinu? Prsty opět zabubnují o sklo a docent Krajina si myslí, e i to je moné.

Ví ale, co je nejhorí?” zeptá se Drábek. Krajina se ihned neorientuje.

To, e se tu píe, e kdy jsi u nich bydlel, byli ji půldruhého měsíce

sledováni gestapem. Jak tohle vysvětlí?” O ničem takovém nevím.”

Ale ona to píe a zřejmě něc o o tom ví. Kdy se to uveřejní .

Krajina se znovu zamyslí. Nemůe se originál ztratit?

Drábek se pousměje.

Co by nemohl… Ale asi existují pr ůklepy. A kdyby se ztratily i ty, ta enská to můe říct kdokoli znovu 

Leí v nemocnici, pokud čtu. Zjisti, co ji je. A ty papíry nech sebrat. Stačí, kdy zmizí na pár týdnů. Za pár týdnů jsou přece volby. O ostatním se poradím za chvíli v předsednictvu.

89

Předsednictvo národně socialistické strany skončilo . Krajinův návrh instrukce do up k navázání styků s před staviteli zakázaných stran a o zá kazu spolupráce s komunisty byl schválen. Ministr spravedlnosti doktor Prokop Drtina se začetl do výpovědi Jarmily Hurdálkové a Krajina spatřil pod černými obroučkami brýlí ministrovy chytré, nápadité oči. Nejevily ádné překvapení.

Drtina odloil dopis. Máme riskovat, e se to pouije? ptá se Krajina.

Proč? klidně odvětí Drtina.Znovu se podívá na papír a pak dodá:

To je jednoduchá záleitost. Jake se jmenují? Dranerovi? Tak jim udělá

pomníček. Bratři zařídí na dům pamětní desku, ale hlavně ty napí e článek.

Tím myslím pořádný článek.

Toho dne večer docent Krajina sedá k psacímu stroji a vlastnoručně vyukává

článek, který se ji v tomto týdnu má objevit ve Svobodném slově.

Nali se v té době u nás lidé odvání, bylo jich dost mezi inteligencí a mezi obyčejnými prostými lidmi. Byli to v té době zvlátě bojovníci, kteří v té či oné skupině byli zařazeni do ústřední organizace odbojové, zva ná ÚVOD, píe v dlouhém článku Krajina. Mezi ně patří také rodina D r a  n e r o v a . Hluboce věřící přísluníci jednoty bratrské, nacházející v prostých mod litbách, zděděných po pronásledovaných Českých bra třích, sílu k heroickému zápasu

bezbranných proti vemi zbraněmi vyzbrojenému a policejně ví mocí

vybavenému nepříteli.., V té době se byt D r a  n e r o v ý c h stal zpravodajskou ústřednou, kde byly ifrovány zprávy pro zahraničí a odkud byly tříděny do různých vysílacích stanic…

Pro mnohé hrdiny nebude vdy po ruce svědků. Pokládám si za zvlátní čest, e

mohu podati svědectví o hrdinství rodiny D r a  n e r o v y .

A tak mi, prosím, věřte, nemohu míti plné radosti z naí svobody a

samostatnosti, nebo se nemohu o ní sdíleti s mnoha svými nejlep ími přáteli, s mnoha takovými, s nimi mne poutalo přátelství na ivot a na smrt, nebo se nemohu radovati současně také s rodinou Dranerových.

Slovo Dranerových Krajina podtrhne, aby ho sazeč proloil.

90

Jetě podpis: Vladimír Krajina. Kdy za pár dnů vyjde ten článek, Krajina si ho znovu pečlivě čte… Snad u dají pokoj.

Přiblině v tée době řeční v P raze na Vinohradech na národně socialistické

schůzi doktor Zenkl.

Ano, váené sestry a váení bratři,” hřímá předseda nar. soc. strany, ná národní socialismus je výrazem specifické české duchovn í podstaty, a si komunisté říkají co chtějí. Za něj nai b ratři a sestry hrdinně bojovali. Nedáme se a nedovolíme také, aby nai odbojoví bojov níci byli ostouzeni a ikanováni.”

Zenkl sáhne po skleničce, aby si svlail hlasivky, ne n asadí závěrečné forte:

Ano, sestry a bratři, stále jetě se činí pokusy zostud it jednoho z čelných

hrdinů naeho odboje, naeho obětavého generálního sekretáře do centa

Krajinu. Ale my nedáme v plen pomluvám mue, jeho označil za vůdce

domácího odboje i sám pan president doktor Edvard Bene. Ná čas se

naplňuje. A volby ukáí, kdo to jak s republikou myslel a myslí. Záhy odhalíme pravé rozvratníky …

Sál bouří potleskem stoupenců národně socialistické strany.

MALÝ VÝLET

Pan chargé ďaffaires prosí!”

Kostnatá, postarí blondýna pootevře dveře a naznačí docentu Krajinoví, aby

veel do diplomatovy pracovny. Je ji očekáván.

Srdečně se přivítají. Jako obvykle . Ale dnes Mr Wiliams nenabízí Krajinovi

plyové křeslo, ani neporoučí drink Sahá p o saku a ptá se:

Neuděláme si malý výlet?”

Diplomat si vimne překvapeni n a hostově tváři, a proto dodá:

91

Rád bych se s vámi někde v klidu rozloučil ..Rozloučil?

Zdá se, e docent Krajina je nyní zmaten Jetě víc. Ale protoe Mr. Williams, ji oblečen, jde ke dveřím, tie ho následuje.

Projdou několika místnostmi, s ejdou po schoditi, avak před Thunovským

palácem čeká na Krajinu dalí překvapení. Mr. Williams nenasedá jako obvykle

do naletěného Rolls-Royce, nýbr bere za kliku docela obyčejné piccoly.

Ovem, Krajina ji zná. Patřila kdysi bratru Komárkovi, ředi teli zálony z

Vinohrad, a osobně, loni na podzim estáč tyřicátého roku, koupi zprostředkoval.

Tehdy Williams přiel a ptal se, zda neví o nějakém obyčejném, nenápadném

voze, který by byl na prodej. Krajina se podivil, proč si britský di plomat neopatří něco lepího. Záhy vak pochopil, kdy mu Williams o samotě řekl: Jsou situace, kdy nemusí kadý vědět, e jsem cizinec a diplomat..

Také kdy Mr. Williams promluví česky, nikdo v něm nepozná Angličana,

narozeného v Leighu. Můe zapřít i studia v Liverpoolu, protoe doktorem

filosofie byl promován ve dvaatřicátém roce na Karlově universitě v Pra ze.

Odtud ho také Krajina zná, alespoň od vidění. Ví e Williams studoval filosofii a slovanskou filologii. Pozdě ji jetě studoval v Moskvě rutinu. Pak byl vedo ucím Baova internátu v Tilburgu. Později se stal vojenským pozorovatelem ve Finsku. A za druhé světové války, jako kapitán Anglické armády, zastával funkci styčného důstojníka u československých jednotek ve Velké Británii. Stručně řečeno, a to Krajina ji také bezpečně ví, je Mr. Williams ji od třicátých let pracovníkem britské tajné sluby. Proto: Pr aha-Moskva- nyní opět Praha-a proč se vlastně Williams loučí?

Piccolka uhání po karlovarské silnici. Krajina sedí vedle W illiamse, který řídí a občas pohlédne do zpětného zrcátka.

Prý mě mají vai za pióna, vite něco o tom? Nai?

Mr. Williams se nahlas směje: Samozřejmě, e ne Zenkl, Ripka nebo Drtina ..

Krajina se lekl. Vzpomněl s i toti, jak mu jednou Ripka vytkl: nesázej na

kadého Angličana ti, co dělali s Němci, mohli tě také pohřbít, kdybys jim býval nevyel.

92

A Ripka o britské tajně slubě určitě něco ví, protoe nikdo nebyl a není v

Londýně tak zapsán, jako on. O Williamsovi sice konkrétně nemluvil, jen jednou mezi řečí naznačil: Nedůvěřoval bych nikomu, kdo byl v Moskvě.

Kdy Krajina v pětačtyřicátém roce na podzim usi loval o zpravodajskou sí

národně socialistické strany, začal předávat vechny informace právě

Williamsovi. Doly na správnou adresu? Williams ov em zná Rudela (i Rudel

Williamse. Ani by co tuil o mylenkách, které proletují Krajinoví hlavou,

najednou Williams řekne:

Komunisté zatím vůbec nic nevědí o naich stycích. Co jste s námi měl dřív, to je přikryté. Jestli tady na někoho spoléháme, pak hl avně na vás ..

Ale říkal jste, e se loučíte..

Kvůli vámi není nutné, aby vás vai policajti připsali na mou kartu jako

informátora. Proto mě Londýn posí lá pryč. Kam?”

Bohuel do Moskvy!w

Cestou se domluví, e nebude patné zajet do Karlo vých Varů. Je tu jetě dalí důvod k tomuto výletu. Ve Varech čeká jistý přítel. Docent Krajina ho zná. S ním bude dále udrovat styk, aby jednou…

Mr. Williams si zřejmě nepotrpí na servítky. Řekne to rovnou: Abyste

nedopadli, jako před rokem ve volbách!

Piccolka zvolna sjídí karlovarskou serpentinou. Kra jina je zvědav. Koho mu

tady Williams představí? Ně koho z ambasady? Nebo z British Concilu?

Setkají se s ním večer v dancingu hotelu Pupp.

Ale, to je skvělé, Mr. Cecill. Starý, dobrý známý tiskový ataé .

U stolu pánové dlouho nesedí.

O vem dalím je jistějí hovořit ve stará piccole, která, oférována Mr.

Williamsem, projídí v noci po uli cích lázeňského města.

Je léto roku 1947 a karty se rozdávají.

93

DŮVĚRNÝ POKYN

U jsou to týdny, co slunce pálí a na obloze ani mráčku. U Doks hoří lesy, půda je vyprahlá a praská suchem. Úroda je ohroena.

V zasedací síni budovy národně socialistického ústřed ního výboru umí

ventilátory. Rozhánějí dusno, které ni jak nevadí těm, kteří tu rokují.

Slovo má právě generální tajemník Krajina. Včera ve čer se vrátil ze svého

volebního kraje, z Olomoucká. Líčí, jaká je na Hané spou. Sklizeň, pokud se

vůbec o nějaké dá mluvit, bude katastrofální. Letos budou rol níci těce

pokozeni. A nejen rolníci. Je nutno očekávat váné z ásobovací potíe v celém státě. Pokud má docent Krajina zprávy, komunisté se ji zabývali důsledky katastrofálního sucha. Ministerský předseda Gottwald chce poádat o pomoc

Stalina. Prý ji sondovali v Moskvě, zda by Sovětský svaz mohl dodat

Československu potřebné obilí. A nejen to. Komunisté chystají do vlády návrh,

který počítá se zdaněním asi 35 tisíc milionářů. Z této milionářsk é dávky” by chtěli získat prostředky na po moc rolníkům, postieným suchem, a zabránit zvýení cen potravin.

To je politické vydírání! rozčiluje se předseda dr. Zenkl.

Koho by postihla dávka? Jenom nae stoupence.

V této záleitosti musíme být zásadně proti…  po dotkne doktor Drtina.

Souhlasím,” přidá se ministr dr. Hubert Ripka, jen e počítejme s tím, e veřejné mínění se obrátí proti nám.

Není tajemstvím, e ti, kdo dokázali podvody a machinacemi zbohatnout během

dvou poválečných let, patří mezi nejhorlivějí národní socialisty. Ví se, e

podporují národně socialistickou stranu i finančně. S legitimací nár. soc. se

chlubí kdejaký povaleč a melinář. Jak se nyní na předsednictvu konstatuje,

mělo by se i Svobodné slovo poněkud umírnit. Na jedné straně zesměňuje

komunistická hesla, vybízejíc í k pracovní obětavosti a vzápětí popisuje

pompézní ples, který uspořádali národní správci ve pindlu. Kolik se tam

napeklo selat a kolik se tam nechalo přivézt ústřic, co lahví ampaňského tam

explodovalo, a to vechno v době, kdy nejen chléb, mouka a maso, ale i

brambory jsou na přídělové lístky.

94

A nedávno, kdy po sjezdu mladých národních socialis tů el průvod po

Václavském náměstí, co legrace se na dělalo z brigád a brigádníků a z

modrokoiláčů ČSM, kteří místo na prázdniny jeli pracovat na svazácké stav by mládee… Ovem s milionářskou dávkou nelze za ádných okolností souhlasit.

Tím by se národně socialistická strana zdiskreditovala předevím před vlast ními lidmi. Nehledě k tomu, e by tato daň postihla ně které bratry v předsednictvu a četné jiné národně socialistické funkcionáře. Docent Krajina si sám předběně vypočítal, o jaké jmění b y konkrétně přila jeho tchyně tedy vlastní rodina.

Naskýtá se nyní otázka, co s tím? Návrhů je několik. Předevím sucho nesucho

je třeba v propagandistické kampani poloit otázku: kdo vládne? Komunisté!

Budou-li zásobovací potíe, jako e budou, kdo tedy zavinil, e se zkrátí příděly chleba, e budou fronty, moná i hlad? Komunisté!

Přijde-li vak komunistický návrh do vlády, něco se udělat musí .. Jednání

národně socialistického předsed nictva přeruí neobvykle dlouhá pauza.

Krajina zvedne hlavu od poznámek.

Snad by se měl bratr Krajina poradit s odborníky a připravit nějakou akci,

abychom paralyzovali návrhy, které k odstranění následků sucha a kolem

zásobovacích problémů připravují komunisté . Myslím, něco důrazného, co

usměrní veřejné mínění jiným směrem . . n a d h o d í dr. Zenkl.

Krajina přikývne. Nic jiného mu nezbývá, protoe Zenkl ji shromádění

rozpoutí.

Odcházejí s důvěrou. Vrací se jim dobrá nálada a v řeči, kdy jsou ji na

odchodu, padne věta, která se později traduje na různých dalích

shromáděních nár.soc.funkcionářů:

Čím hůř, tím lip … Samozřejmě, e pro nás!

95

TAJNÁ AGENDA

Prolo-li se v té době prvním poschodím národně so cialistického sekretariátu a na konec dlouhé, tmavé chodby, která nebyla v těchto místech nikdy ani osvětlena, objevily se plechem pobité dveře.

Není na nich ádná vizitka, ani číslo. Nic. Kdo chce dovnitř, musí nejdříve

zazvonit. Ne sekretářka Nina otevře, podívá se kukátkem, nepřichází -li někdo nezvaný. Větině zaměstnanců sekretariátu je do místnosti za plechovými dveřmi vstup zakázán. Vchází se tudy do jedné, pak do druhé místnosti . Obě

mají zvenčí na oknech pevné mříe, a uvnitř, kromě dvou psacích stolů, stojí

jen těké sejfy a po celé délce zdí obrovité ocelové skříně.

Oficiálně se o těchto místnostech mluví jako o evi denci”. Jen málo

zasvěcených ví, e právě zde sídlí OPVP *, co je zpravodajská centrála

národně socialistické strany. Zaloil ji a osobně řídí generální ta jemník docent Vladimír Krajina.

Přichází sem, pokud je v Praze, denně kolem jedné. Zazvoní -li dřív nebo

později, pozná sestra Nina a bratr Mil ič, kteří tu úřadují, e jde o něco

mimořádného. Tak je tomu i dneska.

Potřebuji se co nejdříve sejít s Cecilem,” řekne Kr ajina Nině. Jistěe by mu schůzku s britským diplo matem mohla zařídit i osobní sekretářka nahoře, ale pokud chce Krajina s někým mluvit vyloeně mezi čtyř ma očima, nechává rad ěji telefonovat odtud. Z Eviden ce” toti vede, zásluhou jistého bratra z pot , neevidovaná tajná linku, po ní se dá mluvit bez rizika, e někdo nepovolaný něco zaslechne.

Kdy se s ním chcete sejít?”

Nutně jetě dnes. A jako obvykle!”

Jako obvykle” znamená e v ohradě rezidence Nina usoudí, e to zřejmě bud e moná, protoe Mr Cecil ráno volal. Něco pro bratra Krajinu a také ho shání.

Před obědem si poslal oféra pro vč erejí zprávu.

Krajina se jetě zeptá, jestli u  stačila Nina přepsat i situační zprávu o

kádrovém obsazení slueben SNB na Li berecku s charakteristikami vech

velitelů a přísluníků.

*OPVP  oddělení pro vědeckou politiku.

96

Bylo to přes třicet stránek. Ano! Stačila a zprávu poslala Mr. Cecilovi společně s hláením z Olomoucka.

A co akademici? zeptá se jetě Krajina. Na to zareaguje bratr Milič.

Vybrali jsme jich zatím est: bratři Gabátové, Chrů ma, Pták, Gallát, Vlasta

Novotná. Jetě by chtěl Rans dorf,.

A později”, přeruí ho Krajina, toho zatím potřebuji tady.

Pak je tu zpráva z Jablonce.

Krajina zpozorní. Ví zřejmě, oč jde. Bere do ruky jakýsi dopis. Lačně se do něho začte.

Sluební auto, kterým jel ředitel n. p. PRECIOSA Emil Luke do Prahy,

havarovalo u Příchovic. Příčinou bylo selhání brzd. Řidič i Luke vyvázli bez

zranění…

Krajina vztekle sykne a projede rukou vlas y To u je po druhé, myslí si, po

druhé a zase vyvázl bez zranění. A přitom direktiva je jasná, umlčet hol Za

kadou cenu umlčet. Stálo to dost přemáhání, ne s tím souhlasil. Je to přece

vrada. Smrti se vdycky bál, i kdy cizí. I za války měl pistoli , ale nikdy z ní nevystřelil. Luke mu přece v ilegalitě pomáhal a risko val pro něho ivot. Ale teď je nebezpečný. Příli mnoho ví. Je to jediný očitý svědek, který s ním byl celou dobu v Terezíně a zná, co se tam dělo. A jetě ije! Proto roz hodli Krajinovi přátelé z Londýna, e musí zmizet . Dostali to na starost spolehliví lidé Ale co dělají? U po druhé se pokouejí o jedno a toté. A Luke je stále naivu

. Je třeba věc zopakovat, a to velmi brzy. Luk e si o těchto náhodách”

můe myslet své a obrátit o pomoc na SNB.

Nina zatím mluvila s Cecilem. Vyřizuje, e pana generálního tajemníka čeká ve

čtyři. Na obvyklém místě.

Denní hláení na hlavním velitelství SNB se o nehodě ředitele n. p. PRECIOSA

Emila Lukee zmínilo jen na dvou řádcích.

Zpráva by byla zapadla v dením shonu, kdyby k ní někdo nepřipsal červenou

tukou poznámku ANTIMONY, čím vyznačil její cestu na pracovní stůl

vyetřovatele onoho případu. Ten s ní rychle zael ke svému nadřízenému a

oba mui se po krátké poradě shodli na tom, e ani tentokrát nejde o náhodu.

97

Kdo dělá pro Krajinu v Jablonci nebo Liberci?

Vyetřovatel jmenuje několik osob. Ale ádný z těch, o nich mluví, nevypadá,

e by byl odhodlán úkladně vradit. Musí to být někdo jiný, ale kdo?

Někoho si zaplatili. Není to přece poprvé. Prostřed ky na to mají, konstatuje starí důstojník a nařizuje vyetřovateli, aby ihned zajel na Jablonecko celou havárii důkladně objasnit.

Skoro současně ho napadá, e bude nutno znovu upřes nit dílčí informace, které docházejí o stycích Krajiny s cizí rozvěd kou. Také o tom, e nyní zařídil i na ústředí národně socialistické stran y jakousi evidenční kancelář, její činnost se poslední dobou začíná nápadně po dobat práci pionání rezidentury. Podle charakteru zpráv, které jeho lidé sbírají, se u zdaleka nejedná o informace

potřebné pro interní orientaci jedné z po litických stran Národní fronty, ale o vojensky a hospodářsky důleité údaje, které by měly zůstat utajeny.

Bezpečnostní důstojník listuje v dalích dokumentech. Ano, Krajinova pionání kancelář pracuje v přímé ná vaznosti na takzvanou Ústřední hospodářsko -

technickou radu. Vedení národně socialistické strany shromaďuje vybrané

odborníky ze vech odvětví národního hospodář ství, spojů i dopravy.

Ji 25. listopadu 1946 poádal generální tajemník Kra jina velmi naléhavě, na

schůzi právě této rady, aby mu bylo dovoleno vytvořit při ústředním

sekretariátě národně socialistické strany tajnou informační slubu, která by

radu rychle a přesně informovala o situaci ve vech odvětvích ivota státu.

Nyní se tedy jeho záměr uskutečňuje.

Potvrzuje to i oběník z 13. 12. 1946, který má jasně pionání charakter. Je tu 15 zajímavých otázek. Důstojník SNB si několikrát čte otázku číslo 9. Zní: Má monost informovat nás o hospodářské, tuzem ské či zahraniční situaci ve

tvém oboru?

Jsou tu i pokyny okresních a krajských sekretariátů pro výběr důvěrníků, kteří budou do této zpravodaj ské sítě zařazeni. Na konci spisu, který nese Kra jinův podpis, je dodatek: Je př irozené, e toto sděleni je povaováno oboustranně za důvěrné!

To je jasné, myslí si důstojník SNB. A toté je s Klu bem akademiků. Kromě

toho, e tento Klub, řízený Emilem Ransdorfem se snail ji v loňském roce

spolu s organizacemi mladých národních so cialistů rozbít jednotný Svaz české

mládee,

98

je prostřednictvím Ransdorfa, který pracuje té pro Angličany, říze na britskou rozvědkou. A s Ransdorfem přece nejvíce kamarádí Kra jina ..

Z jejich podnětu byla za spolupráce s Firtem rovně zaloena i  importní a

exportní firma AURODENTA. Ta mj. zprostředkovává ve spojení s Angličany,

pod plátíkem obchodní činnosti, zpravodajské kolení vybraných mladých

národních socialistů ve pionáních kursech Intelligence Service ve Velké

Británii.

Právě přichystali k odeslání novou várku učňů, zji uje z jednoho spisu.

Kdopak tam jede?

Bratří Gabátové, Rudolf a Jiří, Jiří Chrůma, Pavel Pták, Jaroslav Galia, Vlasta Novotná ., . Měl jet osobně i Rans dorf, Důstojník SNB zamyleně zvedá telefon a pomalu vy táčí jakési číslo.

V zahradě tiché vily na Ořechovce sedí Mr . Cecil s docentem Krajinou. Cecil

uznává Krajinův záměr s Rans dorfem. Kdyby se ukázalo nutné zvednout

studenty, Ransdorf to umí. Ano, s kursem v Anglii můe Ransdorf počkat . Co

ostatně není to hlavní . Hlavní je nyní vymyslet nějakou akci, která by naruila a zaměstnala veřejné mínění a odvedla zájem lidí od komunistického návrhu na milionářskou dávku.

Najednou Mr. Cecil prohodí.

Atentát!! Zorganizujte atentát !

Krajina nechápe. Mr Cecil mu svůj nápad vysvětlí.

Myslím, e by nebylo patné, kdyby někteří vai pře dáci unikli jen o vlásek

atentátu. Kdy se kolem toho udělá kampaň, mají noviny o čem psát, a lidé co

číst. A zatím prosadíte své .

Tenhle nápad nezni patně. Krajina se chvíli zamyslí a pak s ouhlasí. Mr Cecil připomíná, začátkem leto ního června byly krabičky s pekelnými stroji doručeny některým britským ministrům a pomohlo to.

Krajina odjídí z Cecilovy rezidence spokojen. V ak tovce má balík Timesů, v

nich je celá londýnská aféra podrobně popsána.

99

Začátkem září 1947 začala československá vláda pro jednávat návrh

Komunistické strany Československa na zavedení milionářské dávky. Návrh

vzbudil mimořádnou pozornost a získal velkou podporu, hlavně mezi dělníky a

drobnými zemědělci, kterým měl nejvíce pro spět.

Desátého září byl doručen do budovy předsednictva vlády malý balíček. Byl

adresován náměstku předsedy vlády, dr. Petru Zenklovi. Skoro ve stejnou

hodinu byl podobný balíček doručen i na sekretariát ministra s pravedlnosti dr.

Prokopa Drtiny. Ani jeden z adresátu vak balíčky nepřevzal. V obou případech, zajímavou shodou okolností, otevřeli ba líčky zaměstnanci sekretariátu bývalí vojáci, odborníci na výbuniny.

Zajímavé bylo i to, e oba postiení zakázali, a by celý případ byl hlá en

orgánům ministerstva vnitra. Take Sbor národní bezpečnosti se o vem

dozvěděl a jinou cestou, po ně kolika hodinách.

Přesto se přísluníkům SNB podařilo zadret třetí balíček s pekelným strojem,

adresovaný ministru zahraničí Ma sarykovi, jetě na potě v Ostrov ní ulici v

Praze. Ani jedna nálo nevybuchl a.

Explodovala vak ostrá protikomunistická kampaň.

Národně socialistický a po něm i lidovecký tisk ob vinil z organizace atentátu komunisty.

Rezolutně začali prohlaovat, e prý je to součást připravovaného ko -

munistického puče. Celá kampaň vak byla natolik ná padná, e se nelíbila ani

předsedovi dr. Zenklovi. Kdy potkal Krajinu na chodbě sekretariátu, zeptal se ho: Má to zajitěno? Nebude z toho skandál? Aby neby lo víc kody ne

uitku. Vdy celá ta věc nemá vů bec logiku!

Krajina se jen sebejistě pousmál: Máme svědky a pak… Je tu jetě ministerstvo spravedlnosti, a tam je bratr Drtina ..

100

AFÉRA ZA AFÉROU

Jetě před několika měsíci dával Reuterův praský zpravodaj M r. Hawkins do

světa zprávu, kterou nade psal: Československo je země bez senzačních

titulků”.

Ale nyní, na podzim sedmačtyřicátého roku, to ji není pravda.

Palcové titulky Svobodného slova ohlaují pokus o atentát na dva národně

socialistické ministry a na ministra zahraničních věcí Jana Masaryka.

Články se ptají: Mají v tom prsty komunisté? A otazníky se rychle mění ve

vykřičníky. Jistý Ladislav Loveček potvrdil, e krabičky, v nich byly výbuniny poslány, byly vyrobeny na objednávku komunistického sek retariátu v Krčmani na Olomoucku.

Docent Krajina, poslanec za Olomoucký kraj, se usmí vá. Bratři z jeho volebního obvodu dobře poradili, a olomoucký tajemník Kolava zapracoval přímo skvěle.

Krčmaňská aféra zvučí, přesně tak, jak to vymysleli s Mr.Cecilem.

SNB sice ohlauje, e zachytil a jinou stopu, e v Olo mouci jde o podvrh a

provokaci. Nue, teď tedy zapra cuje Drtinovo ministerstvo spravedlnosti.

Ostatně s Drtinou také Krajina počítal. Svobodné slovo se opět ob írně

rozepisuje, proč je nutné, aby v zájmu důkladného a objektivního etření se

ujaly vyetřování právě orgány ministerstva spravedlnosti a nikoliv Sbor národní bezpečnosti. Drtina ji učinil opatření, aby z ce lé záleitosti byl napřed vyřazen olomoucký prokurátor dr. Turek. Není členem nár odně socialistické strany.

Nicméně se ale záhy prozradí, e Loveček svědčí křivě.

O tom vak Svobodné slovo ji pomlčí.

Krajina telefonuje éfredaktorovi Her benovi: S tou Krčmaní se to ji můe

zahrát do autu. Pozvolna to stahuj i.

Komunistický návrh na zavedení milionářské dávky, z ní by se rolníkům

uhradila koda, je zalápnut. Ve vládě neproel, účelu bylo dosae no. Horí je, e Krajina denně zjiuje ze zpráv, které do stávala jeho zpravodajská centrála, e propagandistická kampaň s atentátem, by byla patřičně zvučná, zcela nezamaskovala postup národně socialistických, l idoveckých a demokratických

poslanců ve vládě a neotupila zájem veřejnosti o toto jednání tak, jak se čekalo.

101

Naopak. Mnoí se informace, e v továr nách a na vesnicích se lidé doadují,

aby se o komunistickém návrhu jednalo zno vu. A aby byl přijat. Krajina má,

bohuel, informace o tom, e komunisty podporují někteří řadoví členové

národně socialistické strany, leckde dokonce i celé ná rodně socialistické

organizace.

A tak koncem října musí i národně socialističtí mi nistři zvednout pro

komunistický návrh své ruce a zákon o dávce z nadměrných příjmů, známý j ako

milionářská dávka, je přijat.

Začíná nám diktovat ulice! tluče pěstí do stolu předseda str any dr. Petr Zenkl, na zasedání předsednictva a poněkud vyčítavě se dívá na Krajinu.

A esenbáci se stávají populární! podotkne Ripka.

Není pochválen ani Drtina. Jaké úředníky to do Olo mouce poslal? Krajina si

bere slovo.

Máme-li dojít k cíli a porazit komunisty, dříve ne dojde k volbám, které by

nedopadly pro nás nejlíp, je třeba odzbrojit SNB.

Krajina mluví zcela otevřeně. Nejdříve je nutné reor ganizovat stranickou

zpravodajskou centrálu. Základy Krajina vybudoval. Má k dispozici rozsáhlou sít informátorů a důvěrníků, podle jeho zpráv se mohlo před sednictvo ji nejedenkrát orientovat. Do

budoucna vak bude nutné činnost jetě zintenzívnit. Krajina informuje

o jednání, které spolu s ministrem Stránským vedli s vojenským př idělencem

USA v Praze colonelem Josephem Anthony Michelem. Připravili rozsáhlou

spolupráci s Američany pro období, kdy bude nutné vyhro tit situaci na ostří

noe. Můe se počítat s vestrannou americkou pomocí, a v případě vládní

krize lze uvaovat i o eventuální vojenské intervenci. Styky s Angličany jsou ji tradičně pevné a podle jejich analýzy by se ji nyní měla vytvářet atmosfér a, která připraví půdu pro definitivní vytlačení komunistů z vlády. K tomu by mělo dojít někdy v únoru, nejpozději v březnu, jetě před začátkem ka mpaně k volbám, které mají být v květnu 1948.

Toho dne se na předsednictvu dohodnou, e by bylo nejvhodnějí vyvolat

záminku k vládní krizi právě kolem, otázek týkajících se Sboru národní

bezpečnosti.

102

Tím také esenbáky odzbrojíme!” dodá Drtina a podpoří Krajinův návrh, aby se zpravodajská činnost národně socialistické strany centralizovala. To z namená podřídit Krajinoví i brannou komisí národně socia listické strany, jeho sí posílit o dalí spolehlivé důvěr níky a zapojit do tajné zpravodajské organizace zejména vechny národní socialisty, kteří pracují v orgánech ministerstva vnitra a v armádě. V závěru sezení si znovu bere Krajina slovo.

Za dobré informace ale potřebuji také dobře zapla tit.

Zenkl se ohradí:

Copak to bratři neberou jako čestnou slubu naí straně? 

Dozví se, e někteří ano, ale zdaleka ne vichni.

To je koneckonců podruná otázka. Předsednictvo rozhodne, e na své

zpravodajské slubě etřit nebude. Úhrada se najde jak z domácích zdrojů, tak

je mono poádat o eventuální finanční pomoc přátele v zahra ničí. Od Krajiny

dostávají přece ji léta i oni velmi cen né informace a Američanům ani Britům

zdaleka není lhostejné, jak se situace v Československu vyvine.

Krajina dostane zplnomocnění, aby i tuto otá zku jménem předsednictva strany

projednal.

U předběně můe říci, e Angličané jsou na podobnou finanční podporu

připraveni. Několikrát dokonce ji Krajinoví vypomohli financovat různé dílčí

akce. A pokud jde o Američany?

Tam také najdeme pochopení, s jistotou prohlásí Zenkl. ádá Krajinu, aby jeho

kancelář pracovala poněkud obezřetněji a se spolehlivějími lidmi, ne do sud.

Nerad by, aby se znovu opakovala Kr čmáň, nebo aby ministerstvo vnitra

odhalilo dohodnutá záměry dřív, ne dojde k definitivní akci.

Na kalendáři je datum 10. října 1047. Sotva jedna aféra umlká, objevuji sejiná.

Bezpečnostní orgány ji koncem léta odhalily n a Slovensku luďácké spiknutí

proti republice. lo o skupinu starých členů faistické Hlinkový strany t ěch bylo zatčeno 237 osob. Záhy nato oznámilo pověřenectvo vnitra, e v Bratislavě byla odhalena protistátní organizac e Slovenský akční výbor, která měla sí po celám Slovensku.

103

V jejím vedení byli větinou členové a funkcionáři Demokratické strany, kteří

před rokem 1945 patřili k předákům hlinkovců.

Hlavní osobou celého spiknutí je tajemník náměstka předsedy vlády Ursínyho—

Obuch. Pracující na Slovensku vyslovují poadavek důkladné očisty …

Zase to nepříjemné slovo: očista!

Krajinu zamrazí pokadé, kdy ho čte nebo slyí. Má zprávy z Turnovská, e

tam opět na jedné schůzi rozvířili jeho odbojovou činnost. Také sepsali

rezoluci, ádající důkladné proetření jeho činnosti v době okupace na

Trutnovsku a byl tam veřejně označen i za agenta gestapa.

Uvauje, zda by neměl signatáře rezoluce alovat, ale ministr Drtina mu radí,

aby celou záleitost raději přehlédl”. Nebylo by vhodné zejména n yní rozviřovat věci, které by mohly vrhnout stín na celou národně socialistickou stranu. Dost u napáchaio odhalené spojení se slovenskými demokraty a s jejich spiknutím.

Asi má pravdu.

Krajina o tom mluvil i s Mr Cecilem a ten ” rovně jen mávl rukou: Nějaký ten týden to jetě vydrí, ne? Pak bude mít volnou ruku. Samozřejmě, e byl na rezoluci podepsán i Emil Luke. I o něm mluvil Kra jina s Mr. Cecilem a shodli se na tom, e vechno brzy vyřídí.

Vyetřovatel zamyleně studoval zprávu, která před ním leela. Byla více ne

závaná.

Bylo zjitěno, e strana čs. národních socialistů buduje vlastní zpravodajskou sí, která se nazývá vnitřně. ťOddělení pro vědeckou politiku . Inspirátorem a vedoucím této sítě je docent Krajina Vladimír, a tak zva ný poradní výbor při ústředním sekretariátě národně socialistické strany. 10. října 1947 byly vydány směrnice pro vyuití Krajinou budovaných sítí a vech orga nizací nár. soc.

strany k přípravě změn y politické situace v ČSR jetě před volbami v r. 1948.

Centrála se nachází v ústředním sekretariátě strany českosloven ských

národních socialistů. Oblast Velké Prahy je rozdělena na tři střediska. Kadé

středisko má samostatnou, nezávislou centrálu a napojení jedním nebo dvěma

členy na hlavní ústřednu.

104

První centrála se nachází v ministerstvu pro vnitřní obchod a přímou spojkou s ústředím je úředník Cihlář. Druhá centrála se nachá zí v úřadovnách dr. Zenkla na ONV Praha a jako přímé spojky jsou Karel Nekule, tajemník primátora a paní Pelantová. Třetí centrála se nachází v Legiobance a spojkami jsou Matouek a

dr. Husník.

Jak máme zjitěno, tyto osoby budují ilegální zpra vodajskou sí u hlavních

úřadů státních a samospráv ných. V budování sítě pokračují i v řadě bankovních a peněních ústavů. V továrních objektech a průmyslo vých podnicích nebylo jetě s prací započato, ale pří kaz ústředního vedení strany ze dne 27. října

nařizuje vybudování organizací v těchto podnicích, co nazna čuje přípravu k

proniknutí, s tím, e noví členové této zpravodajské sítě budou do pracovního

procesu nenápadně zapojeni. Místa, kde se ji sítě zpravodajské OPVP podle

jejich názoru osvědčily, jsou tato: mini sterstva: vnitra, zahraničí, národní

obrany, pro vnitřní obchod, spravedlnosti, dále následující úřady: Zemský

národní výbor, Zemské velitelství SNB, policejní ředi telství a některé

magistrátní úřadovny, potovní úřady a rozhlas. Velká pozornost je věnována

elektrickým podnikům, a to hlavně provozním zaměstnancům ..

Ve dnech 27. a 28. listopadu 1947 zasedá ústřední vý bor Komunistické strany

Československa. Mluví Klement Gottwald. Jeho projev je se zájmem sledován

nejen v továrnách, na vesnicích, v úřadech, v ozbrojených slokách, ale i na

národně socialistickém sekretariátě .

Ačkoliv se navenek vykládá, e u nás nikdo nepo mýlí na zvrácení

znárodněného hospodářství, víme, e reakce o zvrat usiluje, e chce návrat k

předmnichovským poměrům. Chce zneuívat vyivovacích obtíí v součinnosti

se zahraniční reakcí, k podkopávání lidově demokratického reimu. Reakce,

rozlezlá na vech stranách, se bude snait jetě více ochromov at činnost vlády, parlamentu a ostatních lidových orgánů, aby v určitém okamiku mohla vládu a parlament učinit úplně ne schopnými práce. Chtěla by vyvolat ve vhodný

okamik vládní krizi a učinit pokus o vytvoření úřednické vlá dy. Politicky vzato, takový krok by bylo nutno hodno tit jako pokus o reakční puč, jako pokyn o reakční státní převrat.

105

Na něj by bylo nutno dát pak patřičnou, pro reakci zdrcující odpověď.

Opakování roku 1920 s Tusarem a Černým by bylo pro reakci ideální. Dnes

vak píeme rok 1947. A pokus o reprisu r oku 1920 by byl pro reakci smrtelně

riskantní.

Klement Gottwald hovoří klidně, avak s důrazem na kadé slovo. Pokračuje:

.. do kouta zahnaná reakce je schopna jít na ha zard, zejména, má-li příkaz

zvenčí. Proto musíme být ve střehu. Plán reakce je tedy pl ánem rozvratníků,

plánem chaosu, nepořádku, plánem kontrarevolučních pu čů, plánem návratu k

předmnichovským poměrům s mi lionem nezaměstnaných, se ebračenkami, se

střílením do dělníků, s Petschky, Weimanny a Preissy.

Co naproti tomu chce komunistická st rana? Chceme získat větinu národa pro

to, abychom mohli překonat vechny trvající obtíe, abychom zaručili dalí

klidný vývoj a rozvoj republiky. To v této době znamená sou středit se předevím na splnění těchto úkolů: 1.Zvládnout a překonat vyivovací ob tíe děj se co děj. Vyčerpat do dna domácí zdroje a zabezpečit výivu do přítích ní.

2.Zavést pořádek v distribuci stůj co stůj a zostřit boj proti melimářům.

3.Zvlátní úsilí věnovat zlepení vyivovacích poměrů a řeení zemědělských

úkolů na Slovensku.

4. Co nejvíce vyuít zbývajícího krátkého času k pod zimním polním pracím a

připravit ve pro hladký a úspěný průběh polních prací jarních.

5. Zakončit první rok dvouletky pokud mono více ne stoprocentně splněním

plánu a vytvořil tak dobré vý chodisko pro úspěný průběh plnění plánu v přítím roce.

6.Postavit na denní pořad vládních prací řadu důle itých osnov, které předvídá Budovatelský program vlá dy a které mají zaručit řádný chod hospodářství a zlepit ivotní úroveň lidu.

7. Na Slovensku likvid aci protistátního Luďáckého spiknutí dovést do konce a

očistit veřejný ivot od roz vratných protistátních ivlů

8. Proti rozvratníkům, sabotérům a agentům domácí a cizí reakce v celém světě

vést neúprosný boj politic kými, ale i administrativními prostře dky.

106

9.Bojovat o to, aby vechny sloky Národní fronty vy mýtily ze svých řad agent y reakce a rozvrat nické ivly, a soustřeďovat vechny lidi dobré vůle, bez ohledu na stranickou příslunost, k positivní budovatelské práci pro blaho národa a rozkvět republiky.

10.V zahraniční politice potírat vechny zjevy, ten dence a činy,

které by mohly oslabit nae spojenecké svazky se Sovětským svazem a

ostatními slovanskými národy a naopak dělat ve, aby tyto svazky byly

utueny.

Krajina, kdy čte tato slova, vzpomene si na tajnou schůzku národně

socialistických předáků, k ní ne dávno dolo ve Velké Trstné u Olen ice, ve vile Beneova politického poradce, rektora Karlovy university doktora Englie, Tehdy Engli řekl:

Protoe to komunisté dělají dobře, nemáme naději, e by se situace politická a hospodářská vyvinula v ná prospěch, musíme se snait, abychom učinili nutná opatření okamitě. Krajina si myslí toté. Ano, je nutno učinit okamitá opatření.

Dohody s lidovci a slovenskými d emokraty jsou ji uzavřeny. Dne 5. prosince se sejde aktiv důvěrníků a tam dostan ou úkoly k mobilizací vech sil. Do dvou měsíců musí být moc v naich rukou.

POSLEDNÍ POKUS

Je sobota večer, 21. únorn 1 948.

Krajina si obléká frak, ale stále jetě není rozhodnut. V obecním domě zač al

ples mladých národních socialistů. Pojede tam, nebo n e?

Vedle v pokoji má putěná rád io. Právě vysílá zprávy a Krajina znovu sl yí

Gottwaldovu řeč, kterou pronesl dopoledne na Staroměstském náměstí.

107

Občané a občanky, drazí přátelé! … Volám vás vechny k bdělosti a

pohotovosti. Volám vás vechny dobré Čechy a Slováky, vás vechny dělníky,

rolníky, ivnostníky a intelektuály k jednotě a svornosti. Tvořte v obcích, v

okresech a krajích akční výbory Národní fronty z demokratických a pok rokových představitelů vech stran a venárodních organizací. Zmařte v zárodku Jakékoliv provokace reakčních agentů. Bu ďte jednotni a rozhodni a vae pravda zvítězí!”

Krajina si před zrcadlem uvazuje motýlka. Přem ítá: kdy se na plese neobjeví, můe si to leckdo velijak vykládat. Dokonce by mladí mohli zpanikařit a myslet si, e vedení národně socialistické st rany nemá situaci v ruce. Ne, musí na ples. U také proto, e tam nebude Zenkl a Ripka . Zenkl si jel pro čestné

občanství do Lankrouna a Ripka na nějakou schůzi na Hradecko.

V pracovně zvoní telefon.

e volá Olomouc? Co se děje? Krajina tiskne sluchátko k uím Kdo je u

aparátu? Zenkl? Krajinovo čelo protne ostrá rýha . Dovídá se, e do Lankrouna sice dojel, ale e ádné čestné občanství nedostal. Utvořená komise mu oznámila, e po tom, co se ve vládě stalo, mu v Lankrounu nejen zamítli

čestné občanství, ale e si přejí, aby město co nejdříve opustil.

Ve sluchátku řinčí Zenklův hlas:

A představ si, e v té komisi byli i nai funkcionáři. Je to hanba!

To je víc ne hanba, myslí si Krajina, ale vzápětí Zenkla ujiuje, e Lankroun není Praha. Tady je ve chno v pořádku. Gottwalda jistě slyel, president Bene odjel dopoledne do Lán, aby si demisi promyslel a t ak jistě dopadne vechno tak… Ostatně, Zenkl ví, jak .

Mluvil jsi s presidentem?

Bohuel ne. Jína mě k němu nepustil, protoe presi dent čekal na ministra

národní obrany, který přiel re ferovat ohledně Mostu. Jína říkal, e by nebylo vhodné, abychom se potkali..

Zavolám jetě do Lán končí Zenkl. Ale dřív, ne telefon poloí, jetě dotaz:

A jak ti dopadla schůze? Výborně! 

Krajina svolal na dopoledne do národně socialistického sekretariátu tajnou

poradu vech významných zpravodajských důvěrníků, zejména těch, kteří

fungují v SNB a v armádě.

108

Informoval je o vzniklé situaci. Národní so cialisté spolu s lidovci a slovenskými demokraty nařídili demisi svých ministrů. Nadela hodina H, jak ří kají vojáci.

V předcházejících měsících, zejména v pro sinci a lednu, jednali se sociálními demokraty, u nich na brněnském sjezdu zvítězila pravice, reprezentovaná Laumanem. Jednali té se slovenskými demokraty s lidovci a podařilo se jim

konečně vytvořit silný protikomunistický blok. Ten je zárukou, e komunisté

budou vyachováni z vlády, jako se to před časem stalo ve Francii a v Itálii.

Důvodem k demisi, na tomto fóru to můe říci docent Krajina zcela otevřeně,

byla nepodstat ná záminka. S ironickým úsměvem dodal: Jak víte, nelíbí se

nám, e komunisté přemisují některé důstojníky SNB bez souhlasu vlády. A

také se nám nelíbí, kdy z od halení jednoho pióna, který je sice členem naí strany, dělají aféru. Jistě jste sly eli o tzv. ťmostecké aféřeŤ. Ar gumentují tím, e se zabýváme jako státotvorná strana pionáí. Není to nesmysl ? Po téhle ironické pičce se důvěrná selost rozesmála, nače vyslechla, e záminka,

která byla pouita s cílem rozbít vládu, nebyla vybrána náhodně. Mluvit o

otázce SNB se jeví zejména výhodné v tom, e můeme před veřejností

vystupovat v pozici obránců občanských svobod. Za druhé: víme, e s námi jdou

nejen lidovci a Demokratická strana, ale i sociální demokracie. Víme, e máme

za sebou kompletní protikomunistický blok. A za třetí, co je hlavní: má me za sebou presidenta.

Je ovem nutné počítat s tím,  e komunisté se nevzdají bez boje. Mohou

zejména ovlivnit dělnictvo a malé země dělce, mohou se pokusit o demon straci

či manifestaci, a pro tento případ musíme počítat s tím, e převezmeme moc

ozbrojenou rukou. Jednání s nejvýznamnějími důvěrníky Krajinový výzv ědné

sítě trvalo několik hodin. Kadý dostal krycí číslo, V ichni teď znají také svůj přesný úkol. Byl vytvořen táb, který dalí akce bude řídit. Nejdřív je třeba obsadit rozhlas, komunikace, drá hy … Na pláncích, s nimi byli důvěr níci

seznámeni, jsou zakreslena i skladi tě zbraní. Hovořilo se té o tom, jak vyuít sloek sboru brannosti, do něho pro tento případ ji léta pronik ali spolehliví bratři a sestry. Bylo smluveno i heslo, které zvedne agrárnické a luďácké podzemí… Bude li třeba, utopíme komunisty v krvi! končil Krajina za

mohutného aplausu. Nae demokracie zvít ězí!!!!

109

Krajina se dívá na hodinky. Pomalu bude devět u aby jel, je nejvyi čas . Ano, musí na ples, a i v tom je kus politiky. Zatímco Gottwald řečnil v mraze na Staroměstském náměstí a Zápotocký sváí do Stromovky pro křehlé delegáty na

sjezd závodních rad, on, generální tajemník národně socialistické strany, si

půjde zatančit na ples. Vrací se mu opět dobrá nálada, která mu dává

zapomenout i na trapný moment dneního rána, kdy se mu poprvé stalo, e

president Bene na něho neměl čas.

Pojednou ho napadne, neuhne Bene? Co kdy de misi přijme? Co kdy ho

Gottwald přemluví? Hned ale tu m ylenku zaplaí.

Byl to přece Bene, kterému ji za války záleelo na tom, aby se republika

vrátila do starých předmnichovských kolejí. V Londýně to prohrál. Musel

přistoupit na dialog s komunisty a později je mu sel přizvat i do vlády, Nyní má skvělou příleitost jedním krtem pera vechno vyřeit. Stačí, kdy oznámí, e demisi nepřijímá a komunisté jsou z vlády venku. A pak jmenuje úřednickou vládu a je rozhodnuto!

A kdyby ne? Krajina ví přesně, co by bylo . Předevčírem přijela do Prahy

skupina amerických důstojníků. koda, e se s nimi nemůe přivítat na plese,

ale nakonec, je to do jisté míry lepí, kdy se alespoň prozatím drí stranou.

Zakrátko poté přivítal ples mladých národních socia listů docenta Krajinu

hurónským potleskem,

Hřálo ho u srdce, kdy zaslechl známé skandování: A ije ná hrdina bratr

docent Krajina!” A pak měl sólo.

Protančil hodně kol, ne pro něho přiel číník. S úklo nou vyřídil pozvání pana restauratéra Vaaty.

Vaata má byt nahoře v Obecním domě a kdy k němu Krajina veel, seděl tam

u i Julis Firt, ředitel Melantrichu, doktor Drtina, poslanec Číek …

Ale co to? Proč tu vládne taková ponurá nálada? Ně kdo mu dává čerstvý výtisk

letáku se znakem pera a kladiva.

Co to tu píí?… Vedení národně socialistické strany zradilo staré ideály strany a to proto, e ádný z vůdců u vlastně není starým poctivým národním socialistou .. Krajina čte dál: Vedení musí odstoupit, presi dent Bene musí

přijmout demisi ministrů, kteří zradili, národně socialistická strana se obrodí, Ve spolupráci s komunisty a s ostatními politickými stranami chce dále společně v Národní frontě plnit úkoly Budovatelského programu Gottwaldovy vlády.

110

Krajina bledne.

To je fingovaný výtisk… To nacyklostilovali v Ru dém právu!”

Bohuel ne,” říká roz čileně Firt. U nás na naem sekretariátě. I tady jdou někteří proti vám.

Krajina si sedá. V hlavě mu hučí. Má sáhnout po te lefonu a zavolat Miličovi?

Stačí říci heslo a za hodinu bude mít rozhlas, obsadí poty. Plán je detailně

připraven. Má dát rozkaz: do zbraně? Je ale dohodnuto, e dřív, ne tento

rozkaz vydá, spojí se s Cecilem, Ale co president? Začít předčasně, to by mohlo vechny plány zhatit. Ano, jetě je tady president . A ten se dosud nevyjádřil.

Drtina právě líčil, e mluvil s Jinou, který j e s presidentem v Lánech. Bene se mu prý nějak nelíbí. Váhá. Prý doel k názoru, e Gottwald u nebude jednat se ádným ministrem, který podal demisi a také ádného z nich nevezme do nové vlády. To je oficiální stanovisko?”

Drtina pokrčí rameny. Není. Ale kdy o něčem podob ném president vůbec

uvauje …

Dá se udělat poslední pokus. Bene naznačil, e by se vládní krize dala řeit

tím, kdyby strany, které podaly demisi svých ministrů, vyslaly do vlády nové

garnitury.

Číník roznáí na stříbrném podnosu sklenky s vínem. Krajina po jedné sahá.

Usrkne a zamýlí se. A kdo by tedy měl do vlády jít?

Uvaujeme o tobě o F i r t o v i . . D r t i n a mluví dál, ale ta jména ji Krajina neslyí. e by měl jít do vlády? To nezní nejhůř ..

Ale mlčí. Musí mlčet. U léta přece nerozhoduje sám o sobě. Neví, zda s tím

bude britská tajná sluba sou hlasit. Včera volal Mr. Cecil, aby m ěl v pohotovosti celou sí. Moná, e jetě dnes, anebo zítra dostane příkaz k ozbrojenému povstání.

Krajina hledí zamyleně do prázdná křiálové skl enky. Zvolna ji otáčí, jako by z ní chtěl vyčíst svůj osud. Zezdola sem doléhá hudba a plesový um.

Ze zamylení vytrhne Krajinu teprve Julius Firt: Mys lím, e tohle utkáni jsme prohráli. Já odcházím A co vy ?”

111

V ulicích Prahy i Bratislavy hlídkují přísluníci SNB a v továrnách nastupují

Lidové milice.

Dne 23. února večer ji skoro vude pracují akční výbory. V Obecním domě v

Praze, přímo vedle bytu pana restauratéra Vaaty, se schází Ústřední akční

výbor Národní fronty, kterému vyjadřuje plnou podporu nejen SNB, ale i

armáda.

V poledne 24. února manifestují jednohodinovou stáv kou svou podporu vládě

Klementa Gottwalda vechny továrny v republice.

Následujícího dne, 25. února, podepisuje president Bene demisi vech

ministrů, kteří odstoupili. Potvrzuje novou vládu obrozené Národní fronty, kterou mu představil ministerský předseda Klement Gottwald.

Do Londýna se dostal docent Krajina začátkem března 1948. Brzy nael Franka

Rudela, který mu vak nesdělil ádnou novinu.

Ví, e v Praze na tebe vydali zatykač?

Kvůli okupaci? . To jetě ne usměje se Rudel, ale počítej s tím, e i na to dojde!

Říká Krajinovi, e SNB odhalil celou jeho pionání sí a dalí plány, které měly být uskutečněny v souvis losti s demisí ministrů, vč etně pokusu o obsazení rozhlasu …

Proč jsi ty papíry včas a nezničil? zeptá se Rudel.

U to nelo. Nebyl čas, odpovídá Krajina.

Co bude dělat? To snad řekne ty mně?

Zklamán svěsí hlavu, kdy slyí,  e se snad nějaké místo v oboru botaniky

najde.

112

Nedávno byla z ocelového sejfu britské Secret Inteligence Service v Londýně vyřazena ad acta sloka spisů, nadepsaná jménem: dr. Krajina Vladimír.

Kromě mnoha dat a záznamů obsahovala i stručni/ záznam rozhovoru, vedeného v květnu 1945 mezi generálem Mengenesem a dr. Petrem Zenklem.

.. k jednání byl dr. Zenkl přepraven speciálním letadlem z koncentračního tábora přímo do Londýna. Probrána s ním úloha liberální protikomunistické strany, které, podle sdělení československých míst, má být v čele. Generálem byl poádán, aby funkcí jeho zástupce a generálního tajemníka byl pověřen profesor botaniky Krajina Vladimír, ev. číslo spisu 116JG. Zenkl Krajinu neznal a proto se zdráhal. Kdy mu vak byly vyloeny nae důvody, s návrhem generála souhlasil ..

Pak následují dalí a dalí řádky: různé reference a sdělení zpravodajského charakteru.

Přes obálku sloky je silný rudý krt.

Konec