Pruhy a hvězdy - Milo Krejčí

O RENTGENOVANÍ LOUTEN

Někde na cestě po Spojených státech Jsem si zaznamenal tento obrázek:

 … Jez vidličkou!”

Prsty byly na světě dřív ne vidličky.*

Tvoje nebyly/4

Rozřezal biftek na malé kousky, přehodil vidličku z levé do pravé ruky a podával si je do úst.

Vidlička se drí v levé ruce!*

V Americe v pravé.44

Proč?”

Přehazováním vidličky z ruky do ruky se prodlouí stolováni a zlepí trávení. Taky se míň sní. To je zvyk z průkopnických dob, aby levá ruka mohla chňapnout po puce. Koneckonců, lidí, kteří sem připluli na May-flower, byli stejně levičác* ..

Poznámku jsem si udělal jako jeden z tisíců příkladů, e v Americe jsou četné věci jinač! ne u nás. A také jako doklad souvislosti minulého a současného, spojeni byvích pokolení s přítomností.



Kdy jsem odjíděl do Spojených států, abych tu proil bezprostřední pocity účastníka posledních pdtl let jejich dvousetletého trvání, řekl mi někdo: Dívej se dobře, ted se dělá historie.”

Moje dosavadní představy o Americe sahaly daleko a k umolousaným knihám

o Indiánech,

k Whitmanovl,

Londonovi a Twainovi, k vynálezům Podivuhodného kou-zelníka, k Chapllnovi, k songům a písničkám, které se

3

dají pískat, k spirituálům a Robesonově Mississippi, k dělníkům na stavbě elezného oře a jeho pozdějím Černým pasaérům, k hoboes, k sběračům bavlny a k Seveřanům ve válce proti Jihu, k Lincolnovu bataliónu a k Hemingwayovi, k Harlému a k Saint Louis blues, ke kukuřičné dýmce a ke Vem svátým, kteří pochodují, a později, u tady, k dokařům, stávkujícím na západním pobřeí proti válce, k beznohým veteránům z Indočíny na volíčcích před Kapitolem, kteří zahazovali svoje medaile, k pohledům z Empire State Building a k dětem, které sbíraly jahody 

jahody, ale čtrnáct hodin denně.

Mnohé z těchto představ měly álivé podoby. Pět let není dlouhá doba, ale pro člověka s trochu vnímavými smysly i tady postačí k proniknutí větiny bariér mezi skutečností a přeludem.

fako reportér jsem byl očitým svědkem významného dílu převratného dějinného procesu prvé poloviny sedmdesátých let dvacátého věku, demonstrací proti válce, odhalení Pentagonských dokumentů, dvou sjezdů KS USA, uznání nutnosti mírového souití americkým prezidentem, návtěvy Leonida Breněva ve Spojených státech, aféry Watergate, rezignace Nixona a nastoupení Geralda Forda, k jeho

prvním cestám patřil let do Via-divostoku.

Na dovolené doma mi řekli soudruzi v redakci: Měl bys napsat knihu o Spojených státech. Nemyslíme jen knihu o Spojených státech, ale o dvou stech letech Spojených států.

Je jednou věcí psát o tom, čeho je člověk svědkem, o velkých i malých, ale současných událostech, zachycovat útrky rozhovorů, kusé záitky, praménky, které se postupně spojují a umocňují, podávat výčet pozemských útrap a trýzní, popisovat zdejí současný ivot v mnohosti jeho projevů, varovat před moností nepři-pustitelné veobecné zkázy, informovat o bojích i netečnosti, o zuřivé 1

zoufalé nenávisti, snait se osvětlovat je v nových souvislostech a vztazích  které sŤ odehrávají teď.

Je ale jinou věcí dát nejen vem těm proitkům řád, ale zároveň také  bez ztráty pevné půdy pod nohama 

proniknout tarasící zdí dvou prolých století, zverbovat nejen ivé, ale 1 mrtvé, pátrat po smyslech a 4

spojeních v oblastech namnoze u nás vůbec dosud na-pokrokové  buroazní demokracie a k současnému rozkladu Její zpátečnické říe.

Jednoho únorového detivého odpoledne jsem yŽ

Washingtonu, mezi střídavými únikovými pohledy z okna naeho bytu v patnáctém poschodí, začal psát úvod k této knize.

Za jaký konec to chytit?

Poslouchal jsem kdysi vyprávění jednoho virtuosa.

Výrobce hudebních nástrojů mu udělal loutnu podle dvou muzejních kusů, je dal rentgenovat. Nemůete rozebrat loutny, které patří muzeu, abyste viděl, jak jsou spojované,”

řekl virtuosovi. Výroba trvala est měsícfl a loutna vydrela deset let. Zbortila se v Singapuru. Víte, loutny nesnáejí vlhko.”

Ani knihu, myslím dobrou knihu, nelze dělat rozebráním muzejních kusů. Ale aby vydrela aspoň deset let, jak rentgenovat dvě století velkého národa, dva věky velkého světadílu?

Dostal jsem takovou radu: Bez amerických soudruhO to neudělá.”

To byla vynikající rada. Za to, e tyto obrázky z dvou set let Spojených států mohly být napsány, vděčím těm svým americkým přátelům, kteří odevzdali svůj Ustele ve znamení revoluce”, (sou to převáně jejich ideje, Jejich mylenky, jich jsem neobratným tlumočníkem.

A vděčím jetě také radě jednoho velmi znamenitého člověka jménem Maxim Gorkij, jeho rada, myslím, platí jako hlavní hledisko i na Spojené státy a jejich dvě stě let*

…význam práce, jako základ kulturního růstu lidstva, musí být zřejmý a pochopitelný kadému pracujícímu Člověku, není-li blbec.”

PUTOVANÍ HISTORII

Onoho zimního podvečera mě vezl zvlátní rychlík, kterému říkají Metroliner, tři hodiny z Washingtonu do New Yorku a dorazil ve pičkové dopravní době, kdy Časté zastávky aut na křiovatkách zvyují mnoství výfukového odpadu a vrstvu pinavého filmu na asfaltu.

Nevěnoval jsem tentokrát pozornost neonovým svět

5

lům reklam, mrakům drátů nad hlavou, v nich bliká zelená, lutá a červená, ani nekonečnému proudu aut a náklaďáků pod dopravními signály.

V hotelu Statler-Hilton, který je naproti nádraí Pennsylvania, jsem se rychle opláchl, vypil sklenici nescafé a prvním volným taxíkem dojel do Střediska pro mar-xistickou výchovu.

Tento ústav byl zaloen, aby vyplnil vánou teoretickou mezeru v obrovském hnutí, je povstalo jako odezva na bídu, rasismus, násilí, korupci a degradaci, která charakterizuje dnení ivot v kapitalistických Spojených státech … program, který středisko nabízí dělníkům, studentům a aktivistům hnutí, je zaloen na historií prověřeně Leninově poučce, e bez revoluční teorie nemůe být revolučního hnutí. K plnění této koncepce se věnují učitelé, třídy a vechny činností Střediska učení a diskusi o marxismu-leninismu, jeho kontinuitě a dnení hodnotě jako nástroje pro sociální změnu…*

Ne, nemýlíte se. Jsme ve Spojených státech, v New Yorku, na Manhattanu, kde je toto Středisko, z jeho programu jsem citoval.

Proč se zajímáte o americkou historii?41 zeptal se mě přednáející.

To je tak. Poslední roky jsem jezdil po Spojených státech a poznával je, abych tak řekl do ířky, a protoe jsem také létal, mohu říci i do výky, ale předevím v jejich současnosti. Teď bych je chtěl také poznat do hs^abky jejich minulosti, tedy po cestování z místa aa místo putovat také nazpět do historie, aspoň těch dvě stě let.

Víte co? řekl profesor. Pojďte do třídy.*

Tak jsem se stal posluchačem kursů dr. Herberta Apthekera o americké historii, otroctví, rasismu a bojí za osvobození černochů.

Jeho první přednáka začínala takto:

Budu citovat dva krátké odstavce z interview patlá Kissiag^ra s Jamesem Restonem z New York Times. Kissingerův interview s Restonem je dokument o pádu amerického impéria. Státní sekretář Henry Klsslnger řekli Myslím o sobě jako o historikovi, pokládám se za historika. Více za historika ne za státníka. Jako historik si musíte být vědom faktu, e kadá civilizace, která kdy existovala, se nakonec zhroutila. Dějiny jsou příběh

6

úsilí, která se nevyvedla, aspirací, které se neuskutečnily, přání, která se splnila, ale pak se ukázalo, e Jsou Jiná, ne

co se očekávalo. Take jako historik musí Člověk ít odděleně se smyslem pro nevyhnutelnost tragédie.**

Podle nejlepích tradic Spojených států,” řekl dr.

Aptheker, podle toho co si glorifikované Spojené státy myslí, e znamenají, je toto kus nej neameričtějího pro*

Jevu, Jaký Jsem kdy četl. Tohle prohláení pana Kissin-gera Je názor, při něm by se dřívějí státní sekretáři. Jako Daniel Webster nebo Tomá Jefferson obrátili v hrobě.  ‘ 

Nevyhnutelnost tragédie”, úsilí, která neuspěla”, tuby, které se neuskutečnily”  to je při nej mení na Jednostranné stanovisko, v historickém smyslu neamerické a ve filozofickém smyslu velmi hluboce anti-marxistické.

Způsob, jakým Kissinger pouívá termín nevyhnutelnost”, Je katolický. V náboenském smyslu. V marxistickém smyslu termín nevyhnutelnost” znamená nevyhnutelnost vítězství socialismu. To je opak toho, co říká pan Kissinger.”

OD JIZLIVÉHO VÝPADU K DIALOGU

K mému dalímu setkání s dr. Apthekerem dold v Jeho pracovně na Manhattanu, mezi knihami, o které pečuje jeho ena. Mimochodem, nael jsem tady první anglické vydání Marxova Kapitálu v USA a rukopisy rebelantské dívky”

Alběty Gurley Flynnové.

edivý, drobný profesor mi připadal tak trochu ztracený za svým obrovským psacím stolem.

Tak Jak to chcete?” zeptal se mě. Mám mluvit sám nebo se budete ptát?

Nejdřív mluvte sám, a pak se budu ptát.”

Americký ústav pro marxistická studia,” začal dr.

Aptheker, byl zaloen za podpory komunistické strany, jako důsledek mého doporučení, e čas je zralý pro vytvoření spojené fronty inteligence ve Spojených státech, seskupení straníků i nestraníků, kteří by měli sympatie nebo opravdový zájem o marxismus, kteří by

7

se chtěli sdruit a pokusit se o posun od hádky a obviňování k diskusi, od jízlivého výpadu k dialogu.

Spojené státy se v té době dostávaly z nejhorího období mccarthismu a intelektuální ovzduí bylo stále jetě ovládáno velmi reakčními, ovinistickými a konzervativními názory.

Na základě zkueností mnohých z nás doli jsme k přesvědčení, e je moné zaloit ústav, který se nebude jen snait překonat onen postoj k marxismu jako k nějakému druhu zločinného spiknutí, ale bude usilovat změnit jej produkcí vědeckých prací, svoláváním sympózií, zřízením knihovny.

Mylenka byla přijata a byl jsem pověřen, abych ji uskutečnil. Cestoval jsem po zemi a přesvědčil jsem několik set lidí, aby se připojili, a vybral jsem značné částky peněz.

Nali jsme umístění ve středu Manhattanu a získali jsme spolupracovníky, brigádníky. Toto byl Jenom prázdný prostor, udělali jsme z toho to, co vidíte dnes.

Naím hlavním úsilím bylo vydávat bulletin, který bv zachycoval vechny zprávy a informace, které se týkají marxismu, v něm by byly otitěny názvy důleitých článků v časopisech, knih vydávaných anglicky, konferencí, disertací, materiálů v archivech, veho, cakpliv se týká marxismu.

Máme 3500 předplatitelů. Je to nevelké číslo, ale devětkrát více, ne kolik jsme měli, kdy Jsme začali. Vydali jsme asi 40 knih a různé bibliografické studie, vechny s výjimkou jedné Jsou rozebrány, Je po nictí velká poptávka.

Uspořádali Jsme sympozia k nejrůznějím otázkám, tak například o událostech na Kubě, je bylo v Kalifornii, jedno jsme měli o Leninově Imperialismu a Jeho vztahu ke Spojeným státům, které se konalo na Kolumbijské univerzitě v New York City. Celkem Jsme uspořádali asi patnáct takových sympózií a účastnilo se Jlctí někdy a 500 lidí.

Ostav není stranickou organizací. Je to úsilí irího rozsahu. Knihovna je pouívána hlavně studenty. Dostáváme poadavky na provádění průzkumu od nejrůznějích organizací 1 jednotlivců. Máme spolupracovníky, profesory, kteří dělají průzkum, odpovídají na dotazy ve vědeckých oblastech od architektury a k zoologii.

8

Take si myslím, e |sme skromně přispěli k boji za pokrokové demokratické a socialistické mylení ve Spojených státech.

To je asi tak vechno. Ná stav je velmi malý, nae výlohy se udrují na minimu, ale daří se nám to.

0 TR1DNIM UVĚDOMĚNÍ NEW YORK TIMES

Nezmínil jste se o svém vlastním díle.**

Publikoval jsem mnoho knih. Pečoval jsem o edici některých děl, vydaných naím ústavem. Nyní pracuji na knize o díle W.E.B. Du Boise. Ted jsem také profesorem na univerzitě; konečně mi bylo dovoleno učit  po třiceti letech. Přednáím často, jsem politicky velmi zaměstnán. Ale vy jste se ptal na ústav.1*

Ano, ptal jsem se na ústav, ale napadlo mě, e New York Times, které jsou velkým bojovníkem za práva disidentů v Sovětském svazu, se ani nezmíní o vaich dílech, Je

obsahují například dosud nikde neotitěné dopisy významných světových osobností.**

New York Times nikdy nepřinesly kritiku ani jedné knihy, kterou jsem napsal. Vydal ]Ťem přes třicet publikací za posledních 35 let. Moje knihy byly vydány taká Kolumbijskou univerzitou, nakladatelstvím Harper Row, University of Massachussetts Press, i levicovými nakladateli jako International Publishers, ale New York Times jsou nestranné. Nezmínily se o ádné bez zřetele na to, kdo ji vydal. Ovem to není přehlédnutí, to je politický záměr.

New York Times jsou skvěle třídně uvědomělý list. Někdy si přeji, aby i list mé strany byl vdycky tak důsledně třídně uvědomělý. New York Times jsou ovem hlavním orgánem vládnoucí třídy Spojených států.

To, co bylo u řečeno, se netýká jenom mých knih, soudruzi Lumer, Hall, Winston, Jackson, Lightfoot  my vichni jsme publikovali díla, o kterých nikdy nevyla kritika. New York Times si nejvíc zakládají na objektivnosti a na svobodě, samozřejmě buroazní. Zajímají se jenom o ty, kdo bojují proti socialismu, pak jsou to bojovníci za svobodu.

Ti, kteří bojují proti některému diktátorovi, který mučí lidi a je placen Spojenými státy, Je nezajímají.

9

A tak je to taky s knihami. Nejen e nepíí o naich knihách, ale ani je nedávají do seznamů. Samozřejmě víte, e New York Times třikrát nebo čtyřikrát týdně otiskují seznam vydaných knih. To má být sluba veřejnosti. Větina lidí si myslí, e do toho seznamu dávají vechny knihy. Ale oni tam nikdy neuvedou nae knihy, prostě lidem neřeknou, e vyly.

Někdy jsem překvapen, o čem vem se dokáí nezmínit.

Tak například jsem prováděl redakci díla Du Boise, člověka, který je nepochybně největí postavou afroamerické kultury tohoto století a jedním z velkých vědců a literárních postav současného světa. To nikdo nemůe popřít, to je skutečnost.

První ze tří dílů vydala University of Massachussetts Press, velmi známé vědecké nakladatelství. Zcela jistě není komunistické.

V této rozsáhlé knize je Du Boisova korespondence s Ghandim, Einsteinem, Ramseyem Mc Donaldem, Coo-lidgem, Henry Jamesem, Sinclairem, Robesonem  s velkými jmény dvacátého století. Ve vech případech jde o dopisy dosud nepublikované.

To je událost, vědecký počin, novinka, Informace. A oni se nezmínili ani slůvkem o tom, e taková kniha vyla.

Nato aby napsali kritiku.

Du Bois byl vynikající mu, působil jako velvyslanec Spojených států v Libérii. Je to nejvýznamnějí černoská osobnost ve 20. století. Oni se o tom ale ani nezmínili.*1

O LENINOVI NA KOLUMBIJSKÉ UNIVERZITĚ

Mluvil jste také o Kolumbijské univerzitě.**

Ano, publikovali jednu moji knihu.**

Řekl jste, e jste tam konali sympozium. Kolumbijská univerzita je vak jedním z antikomunlstlckých středisek.**

Ovem e je, to je jeden z těch rozporů. Nabízejí svoje místnosti akademickým konferencím, to je část jejich funkce. Řekl jsem jim, e profesor ze státní univerzity v Trentonu a profesor z Vila Nova v Pennsylvánii, co Je vedoucí katolická univwrzita, a Já, e my tři uspořádáme sympozium, na které bude pozvána veřejnost a e tam budou čteny vědecké práce.

10

Take by bylo velmi obtíné pro Kolumbijskou uni-verzitu, aby řekla ne. Protoe kdyby řekli tomuhle ne, čemu by řekli ano? Jde o veřejnou instituci. Museli by mít důvod, proč profesor z univerzity města New Yorku, profesor z univerzity v New Jersey a profesor z pennsylvánské univerzity se nemohou sejít, aby diskutovali o otázkách imperialismu.

Jak se nám to stává, dali nás do zastrčené místnosti, která leí zcela z ruky. Někdo zapomněl odemknout dveře, museli jsme honit domovníka, sehnat klíč, zařídit si osvětlení. Předpokládáme, čekáme tyto věci. To je součást boje. Ale přesto jsme sympozium provedli a to nedávno.

Zmínil jsem se také, e Kolumbijská univerzita vydala moji knihu. To bylo v roce 1943, tedy v době velké protifaistické války. Slouil jsem jako důstojník v armádě.

Tehdy jsme stáli jako spojenci v boji proti faismu. Byl to rok bitvy o Stalingrad. Ale kdy bylo po válce, Kolumbijská univerzita se cítila velmi neastná, e tu knihu má ve svém katalogu a prodala výhradní práva.”

Která kniha to byla?a

ťVzpoury amerických černých otrokůŤ. Chystá se ted k patnáctému nebo estnáctému vydání. Vylo jí u statisíce výtisků. Ale oni ji nechtěli, vzdor tomu.”

O ROCE 1778 A DNEKU

Vae přednáky mi daly hodně látky k přemýlení Jak to, e Spojené státy se svou pokrokovou minulostí mohly sklouznout a do současné situace. Kdy třeba srovnáte rok 1776 a rok 1976, tehdejí revoluční období a dneek.”

To je ovem velmi dlouhý časový rozdíl. Kdy se ohlédnete na rok 1776, ilo tady tři milióny lidí. Dnes je tu 220 miliónů lidí. Tehdy se buroazie teprve rodila, byla jetě mladá a ve srovnání s feudalismem revoluční. Dnes vidíte zemi, v ní je buroazie u senilní a kapitalismus prodělává takové stadium, e i sami jeho vůdcové je označují za krizi.

Například Burns, předseda Federální rezervní banky, řekl před krátkým časem, e ivotaschopnost naeho

11

systému Je ve váném nebezpečí. Nepamatuji, e by podobné prohláení někdy učinila taková osobnost. To znamená, e fungování systému Je ohroeno. Jak víte, noviny jsou dnes a denně hysterické, zcela zákonitě, protoe my Jsme opravdu v krizi, která nahání strach. Je to krize, která zasáhla kapitalistický, ne socialistický svět.”

Mluvil Jste o revoluci v roce 1778, o občanské válce*

která byla druhou americkou revolucí  a také kontra-ravolucí. Hovořil Jsem nedávno s Gus Hallem, ptal Jsem se ho, zda věří v novou americkou revoluci. Bylo to v souvislosti s Jeho interviewem v televizi, při něm se ho ptali, můe-li dojít k revoluci. A on řekl, e to je za Jistých podmínek moné. Jaký je vá názor?”

Jsou tři nezbytné předpoklady pro revoluční situací.

První, e větina lidí v sociálním systému dojde k po*

znání, e nemůe ít starým způsobem. Druhý, e vlád**

noucí třída tohoto systému přijde k závěru, e nemůe vládnout starým způsobem. A třetí, e existuje nějaká alternativa, východisko, e větina lidí to ví, a e dis-ciplinovaná, organizovaná strana ukazuje cestu.”

Jsou nyní ve Spojených státech tyto tři nutné předpoklady?”

Kdyby byly, tak bychom nemluvili teď tak klidně, alespoň já bych tak nehovořil,” rozesmál se profesor. Ale ty nastanou, kdy revoluční proces dospěje ke své kulminaci, svému vrcholku. Tento proces trvá dlouhou dobu. My se v něm nalézáme. Tato země se pohne, půjde k socialismu. Vědomí nemonosti ít starým způsobem roste.

Stále více lidí ve Spojených státech se stává skeptickými i cynickými. Ničemu nevěří, prezidentovi, Kongresu, Nejvyímu soudu ani New York Times nebo Daily News, ani demokratům nebo republikánům. Studie za studií to dokazují. A to Je nové v této zemí.

Nehovořím o hrstce lidí, hovořím o větině obyvatel ve Spojených státech, kteří Jsou v rostoucí míře rozčarováni.

Zcela určitě, pokud Jde o politický systém. A nyní také způsob ivota se stává nesnesitelný. Nervóza, napětí, nepřátelství, nezaměstnanost, bytová a trní situace, inflace, zdravotnictví, výchova, rasismus, zločin, násilí, pornografie, zamořené prostředí, to ve-chno se slučuje. A Jsou Jetě jiné věci, sebevrady, alko*

12

holismus, drogy, to vechno Jsou formy vzdání se naděje.

Lidé prostě nejsou schopni tomu vemu čelit.

V koleji jsem viděl odznak, který nosil jeden student.

Bylo na něm napsáno: Dejte mi pokoj, já to nezvládnu.*4 Je to výstiný komentář ke stavu naí společností. Dvacet let staří hoi si dávají na klopu: Já to nezvládnu.” Kdy to nezvládnete ve dvaceti, co budete dělat, a vám bude edesát? Pan Fulbright říká, e jsme nemocná společnost.

Je to známka rozkladu. Máme osm miliónů nezaměstnaných, podle oficiálního údaje vlády. A reálné mzdy klesají.

Vzrůstá bojovnost v odborovém hnutí. Přirozeně 1 ve světovém měřítku, to je souvislost věcí, součást revoluč-

ního procesu.

Dvacáté století je stoletím posunu od kapitalismu k socialismu. My jsme součástí toho revolučního procesu. O

tom nelze pochybovat.”

Tak tedy část tohoto revolučního procesu se u odehrává, je tady. Aféra VVatergate odhalila, e důleitá část vládnoucí třídy přila k rozhodnutí pokusit -se o některé metody, kterými byl pověstný hitlerovský faismus. Senátor Sam Erwin řekl, e Watergate má osten gestapa.”

Část vládnoucí třídy dospěla k názoru, e nemů#

vládnout starým způsobem. Nemohou vládnout s demokraty a republikány a s volbami kadé čtyři řoky Vzrůstají pochybnosti, rozčarování, lidé jsou bez iluzí, nikdo nevěří nikomu.

Roste ovem také velké nebezpečí. Poprvé v dějinách Spojených států při změně prezidenta dolo k pohotovosti vojska. A někteří z toho mají strach. To jsme nikdy předtím nezailí. Je mnoho nových jevů. Vezměta vietnamskou válku, kdy vojáci víceméně odmítali bojovat. To nikdy v americké armádě nebývalo. Kdy jsem slouil jako důstojník, po mnoho let jsem nikdy neměl důvod pochybovat o morálce své jednotky. Zda budou vojáci bojovat nebo ne, zda půjdou, a jim řeknu. A dnes?

Kdy jsme intervenovali v bolevické revoluci, tehdy

13

na Sibiři vojáci řekli, e chtějí domů. Ale to byla jedna jednotka a také podmínky byly zcela jiné. Ale nyní odmítly desetitisíce. A kolik bylo dezercí. Vládnoucí třída není hloupá, ví, co se děje.

Co je Jetě zapotřebí, co jetě chybí, je třetí nezbytnost: rostoucí uvědomění lidových mas, e je východisko. A e je třeba organizované síly, hnutí, strany, která bude za toto východisko bojovat. Teď se například říká, e jediným řeením energetické krize je znárodnění naftového, uhelného a energetického průmyslu a e je potřeba socializované rnpdicíny, Milióny lidi o tom hovoří.

To je třeba. To je třetí nutnost. Poznání mas, e potřebují organizovanou sílu, e existuje alternativa, e musejí za ni bojovat. Roste zájem o marxismus, o socialismus. A začíná růst přesvědčení, e krize můe být řeena jen znárodněním. Nechci tvrdit, e s tím nikdo nepřiel před tím, ale nové je, e o tom hovoří a přemýlejí milióny. My, strana, jsme to vdycky věděli, ale nás byla hrstka. Nyní rosteme. Nechci říci, e jsme masovou stranou, ale mnohé z těchto idejí strany se nyní stávají masovými idejemi. V

tomto smyslu jsem přesvědčen, e kdy Gus Hall řekl ano, tak měl na mysli toto. Nemyslel, e to bude zítra, ale e jsme uprostřed tohoto procesu.”

Bude to revoluce demokratickou cestou?”

V to doufáme. Aby byla demokratická, to více odvisí od vládnoucí třídy ne od nás. O tom, e mají moc pouít násilí, si neděláme ádné iluze.

Krize Je intenzívní a poskytuje obrovské monosti. Avak také představuje nebezpečí, protoe vládnoucí třída v USA je dosud mocná, má silný potlačovací aparát. Jsou tu určité náznaky. Nejenom Watergate, ale také jisté věci, které nebyly nikdy vysvětleny. Například onen alarm, ona pohotovost strategického a leteckého velitelství během krize na Středním východě, vdy pamatujete. Kissinger řekl, e ve vysvětlí. Nikdy to neudělal. Kdo dal příkaz, proč to provedli? A ty násilnic-ké výhrůky! Hovor o monosti války. To je velmi zneklidňující, nebezpečné, protoe oni mají dosud značnou moc. Ale jsou rozděleni a v rozporech, pokud jde o taktiku. Take kadý člověk musí být velmi bdělý, velmi

14

opatrný, velmi střízlivý. Ale zároveň monosti jsou přímo ohromující/4

Z vás by měla být jednou obdivuhodná země,” řekl Jsem. Máte průmysl a …”

A zde budeme mít socialismus,” skočil mi do řeč!

profesor, doufám, e nejsem ovinista, kdy říkám, e to bude překrásné. Máme obrovské zdroje a krásnou zemi.

A velikou produktivitu i vyspělou dělnickou třídu.-

Kdy lidé chtějí a vědí, e dělají něco uitečného, dokáí zázraky. A se energie amerického lidu uvolní, bude to úasné pro celý svět. Máme, jak Jste řekl, podivuhodnou zem. Vechny druhy podnebí, vechno, co člověk potřebuje k obivě, je tady, a k tomu připočtěte průmyslový aparát, technologický a vědecký pokrok.”

A velíce vynalézavé lidi.”

Ano, nai lidé jsou vynalézaví a taky sebevědomí. Jen a

se zbaví vykořisování. A budou moci svobodně vyrábět, tvořit.”

Ovem je třeba, aby na to přili.”

Ano, ale ten proces u probíhá. To je fakt, víte to taky.

Kapitalistický svět čelí neřeitelným problémům,- a to vechno zintenzívňuje krizi. A pro nás je ovem, velmi důleitou morální podporou pokrok v socialistických zemích. To, e ivot v socialistickém světě se zlepuje, stává bohatím a astnějím, to pro nás představuje velikou pomoc.”

PRVNÍ OBĚ: INDIÁNI

Desítky let hollywoodské filmy a později i televize předváděly scény, utvářené podle rasistických, idiotských představ o Indiánech. U před nimi podobnou pochybnou slubu poskytla lidstvu dobrodruná literatura.

Je dosud mnoho věcí, které ani Američané neznají o původních obyvatelích své země. A je hluboce souvisí s dvěma sty let existence Spojených států. Tato souvislost ukáe, proč právě původní Američané nemají důvod k výročním oslavám.

Cas od času proběhne tiskem zpráva, obvykle se stan

15

dardním titulkem Indiáni na válečné stezce. Například tato: Tisíce Indiánů v Gordonu obsadilo toto severozápadní rančerské město v Nebrasce na protest proti smrti Raymonda lutého Hromu, Siouxe z kmene Oglala. Jeho tělo bylo nalezeno na parkoviti obchodníka ojetými vozy.

Indiáni tvrdí, e byl mučen a ubit k smrti pěti bělochy, kteří vzali lutého Hroma do klubu Americké legie, svlékli ho od pasu dolů a donutili tancovat před větí společností.44

Indiáni také přicházejí občas protestovat do Washingtonu. Navtěvují pomník Iwo Jima v Arlingtonu. Toto místo si vybírají, protoe se týká druhé světové války* v ní

Indiáni kmene Navajo bojovali proti Japoncům, Iwo Jima je pomník, který ukazuje skupinu vojáků vzty-čujících americkou vlajku. Vlajkono je Indián, jeden z nejslavnějích mariňáků z poslední války. Jmenoval se Ira Hayes z kmene Pima a zemřel jako alkoholik. Ve válce proti Japoncům bylo také pouíváno jazyka Navajo při vysílání vojenských zpráv v jiním Pacifiku. Radisté v americké marině byli větinou běloi a vechno, co vysílali, i v ifře, bylo rozlutěno nepřítelem. Někdo proto přiel na nápad, nechat rádio obsluhovat Indiány kmene Navajo a pouívat indiánský jazyk.

Indiáni nyní poukazují na to, e ačkoliv velmi hrdinně bojovali ve válce, jsou vládou zanedbáváni. Nejvíce potřebují zdravotnickou pomoc. Na rezervaci Navajo není ani stanice první pomoci a kdy někdo onemocní, musí být dopraven do nemocnice, která je vzdálena 60 mil. Oroveň onemocnění tuberkulózou je patnáctkrát vyí ve srovnání s ostatními Američany. Mají také dvacetkrát větí počet alkoholiků. Indiáni rovně protestují proti tomu, e jsou spravování Byrem pro indiánské záleitosti. Říkají: Kdy

Spojené státy ve válce potřebovaly radisty, kteří by mohli zajistit nerozlutitelný kód v řeči Navajo, nebo kdy

potřebovali pěáky a ma-riftáky, nerekrutovali je z Byra pro indiánské záleitosti, ale z Indiánů, kteří ijí v rezervacích.”

Během cest po Spojených státech jsem měl monost mluvit s Indiány různých kmenů, v různých státech, mladými i starými, s cirkusáky, kteří se předvádějí turistům i s pokrokovými lidmi.

Strávil jsem několik hodin mezi Indiány, kteří před K

16

prezidentskými volbami v roce 1972 obsadili Byro pro indiánské záleitosti a byli pevně odhodláni čelit útoku policie a dát se třeba postřílet. A také několik dnů mezi Indiány, kteří byli souzeni za obsazení Wounded Knee. [To je místo posledního velkého masakru Indiánů na rezervaci Siouxů v Jiní Dakotě.) Zúčastnil jsem se procesu, který byl proti nim veden v St. Paul-Min- neapoli ve státu Minnesota v roce 1974.

Věc amerických Indiánů není ani exotická, ani okrajová, a vlévá se jako významný proud do řeky masového hnutí odporu ve Spojených státech.

Z rozhovorů, které jsem vedl v St. Paul s mui i e-, nami z Hnutí amerických Indiánů, jsem vybral dva. S Clydem Bellecourtem, kterého jsem znal u z Washingtonu a z Chicaga, a s ředitelem indiánské koly v Minneapolisu, Jimem 0Brienem.

GAS PRO SPRAVEDLNOST

Úvodem jen tři údaje. Amerických Indiánů bylo podle posledního sčítání v roce 1970 v USA 763 594. Průměrná doba ivota bílého Američana je 71 let, Indiána 47 let.

Průměrná nezaměstnanost bílého Američana se v letech 19741975 pohybovala mezi 68 procenty, Indiána kolem 50 procent.

S Clydem Bellecourtem jsou se seel ve středisku Hnutí amerických Indiánů, kde byl jedním z obalovaných účastníků obsazení Wounded Knee.

Viděl jsem tady nápis 27. února.” Co znamená?” zeptal jsem se ho.

To je výročí obsazení Wounded Knee v Jiní Dakotě,”

odpověděl Bellecourt. V ten den ádáme nejrůznějí organizace o vyjádření solidarity s Wounded Knee a také chceme upozornit na procesy, které zde probíhají. Je to prostě den, na který by se měla zaměřit pozornost celého světa a zvlátě lidí tady, ve Spojených státech.”

Co mi můete říci o Hnutí amerických Indiánů?”

Toto hnutí bylo zaloeno v roce 1968. Předtím neexistovala ádná indiánská organizace toho druhu, tedy taková, která by byla kontrolovaná a řízená indiánským lidem a její činnost by byla v zájmu Indiánů. A která by mohla rozhodovat o sociálních a jiných pro-17.

blémech Zaměřili jsme se hlavně na středozápadnf oblast Spojených států, jako předvoj indiánského lidu na západní polokouli, a organizujeme masovou národní i mezinárodní podporu.”

Proč dolo k okupaci Byra pro indiánské záleitosti ve Washingtonu a k okupaci Wounded Knee v Jiní Dakotě?”

Protoe jsme jednali bezvýsledně s vládou plných pět let. Na rezervace bylo vydáno hodně peněz, ze kterých ale Indiáni mnoho nemají. Hnutí amerických Indiánů prosazuje peníze na sociální péči a vzdělání. To, co se dělalo před tím, znamenalo jenom růst stále větí byrokracie bělochů. Indiánské hnutí bylo vytvořeno proto, aby uplatňovalo vliv na osud Indiánů, na jejích ivoty.

STEZKA PORUENÝCH DOHOD

Plných pět let jsme demonstrovali po celé zemi a odhalovali jsme Byro pro indiánské záleitosti a jeho zkorumpovanost, ale nikdo nás neposlouchal. Pokadé jsme říkali, e zatřeseme Byrem, které má být řízeno Indiány, e chceme sebeurčení, ale pořád se nic nedělo. A tak v roce 1972 jsme podrobně zváili situaci a zjistili jsme, e pokadé se nám jenom něco slibuje a nic se neřeí.

Proto jsme se rozhodli uspořádat masovou demonstraci ve Washingtonu. Zorganizovali jsme Stezku poruených dohod a nae karavany cestovaly ze západního pobřeí 0

ze St. Paul, Minnesota.

Připravili jsme návrh na řeení naí situace o dvaceti bodech, na kterém pracovalo dvě stě přísluníků dvou set různých indiánských kmenů, vech Indiánů z celé země.

To bylo řeení, na jeho základě by mohly být vypracovány zákony pro sebeurčení indiánského lidu.

Kdy jsme dorazili do Washingtonu, zavřeli přod námi dveře. Chtěli jsme na Byru pro indiánské záleitosti jednat o zásobování potravinami a ubytování a ádali jsme, aby nás spojili s různými federálními institucemi a se zástupci Kongresu.

Kdy nám nevyhověli, okupovali jsme budovu Byra a dreli ji sedm dní. Byli jsme obklíčeni ozbrojenými

18

Jednotkami. Dvacet bodů Stezky poruených smluv s námi nebylo projednáno, přestoe experti na indiánské záleitosti ve vládě uznali, e tyto poadavky skutečně vyjadřují potřeby indiánského lidu. Vyhovují vem kmenům, vem indiánským organizacím v městech, v rezervacích, i mládei. Po demonstraci ve Washingtonu začala vláda pronásledovat indiánské vůdce a zvlátě pak po okupaci Wounded Knee v Jiní Dakotě.

Jak to bylo před tím s obsazením ostrova Alcatraz?”

zeptal jsem se.

Alcatraz byl obsazen 13 měsíců, vláda nám dala nejrůznějí sliby, ale kdy Indiáni opustili ostrov, rychle se rozhodla, e zřídí na ostrově park, aby nemohl slouit výchovným a sociálním účelům, které měli v úmyslu Indiáni.

To byla první demonstrace indiánských lidí v této zemi.

Po ní následovala řada jiných protestů v Kalifornii a jinde.

Demonstrace skončily neúspěchem, protoe jsme dostali vdycky jen hodně slibů. To, k čemu se vláda zavázala, nikdy se neuskutečnilo. A tak věci vyvrcholily obsazením Wounded Knee v Jiní Dakotě.”

Co je hlavním cílem Hnutí amerických Indiánů?”

Docílení indiánské suverenity, abychom my Indiáni mohli vzít svoje ivoty a svůj osud do vlastních rukou.

Tak jak tomu bylo před rokem 1492, ne Krytof Kolumbus přistál u amerických břehů. Jde nám o to, abychom přeili a větina těch, kdo bydlí v městech, by se chtěla vrátit na vlastní území, kde bychom měli svoji vlastní vládu, sociální iřízení a instituca. Chceme se stát národem.”

Co tím myslíte?” zeptal jsem se.

Spojené státy nás neuznávají. Kdy s námi uzavíraly smlouvy, dělaly to s různými úmysly. Kdy usídlova-ly přistěhovalce na indiánské půdě a my jsme jim v tom se zbraní v ruce bránili, byly uzavírány různé dohody.

Projednávaly se s indiánskými kmeny, potom je ratifikoval Kongres a staly se zákonem. Ale tyto dohody a smlouvy nejsou dodrovány. To proíváme denně. Chce-, me proto vzbudit v indiánském lidu dostatek uvědomění a síly, aby bojoval za svoje území a přírodní zdroje.”

19

PŘÍBĚH INDIÁNSKÉHO REVOLUCIONÁŘE

Jak jste se vy osobně dostal do Hnutí?”

Strávil jsem skoro celý ivot ve vězeních. Naposled Jsem je opustil v roce 1962, rozhodnut udělat něco, abych změnil podmínky naeho ivota. Zjistil jsem, e není ádný program obrození Indiánů. Vytvořit něco takového jsem si předsevzal jako cíl. U ve vězení jsem zřídil skupinu pro Indiánské studie a kulturu.

Indiáni přicházeli do vězení za nejnepatrnějí pře*

stupky a seděli tam nejdéle. Pracovali v továrně nebo na plantái, dostávali 25 centů za den. Nic se nedělalo pro to, aby se vzdělávali a připravili na dobu, kdy opustí vězení.

Zřídili jsme tu skupinu, abychom přesvědčili indiánské lidi, vrátili jim pocit hrdosti a důstojnosti, o kterou byli připraveni křesanstvím a veřejnými kolami. Tím myslím, e vzdělání, které dostávali, bylo běloské, evropské.

Dosáhlí jsme natolik úspěchu, e 1 univerzita se o nás začata zajímat. Někteří indiántí vězňové se začali učit a skládali zkouky, studovali na techniky, kolili se v kursech. Jiní se hlásili do obchodních kursů a dokonce se podařilo, aby některým vězňům byl prominut zbytek trestu. Zatím byla výchova Indiánů větinou v rukou misionářů. To vechno chtělo Hnutí amerických Indiánů změnit. Byl jsem rád, e jsem se mohl podílet na jeho zaloení. Nyní jsem národním ředitelem tohoto hnutí a jedním z hlavních organizátorů ve Spojených státech.”

Hovořil jsem s Indiánem v Jiní Dakotě. Říkal, e hodně lidí z jeho rezervace studuje, někteří i na univerzitách, ale kdy skončí a vrátí se do rezervace, nemohou prakticky pouít to, co se naučili. Je tomu tak?w Důsledek politiky vlády Spojených států. Po zákonu o reorganizaci z roku 1934, který postavil Indiány pod kontrolu Byra pro indiánské záleitosti, začala vláda provádět program přemisování. Místo aby mladým umonila studovat potřebné obory, umísovala je do ře-meslnických kol, kde se učili tomu, co na rezervacích nemohli uplatnit. Znemonila jim tak vracet se na rezervace a drela je v městech. Tak třeba nechali Indiány vyučit holičem. Vyučilo se tolik holičů a kadeřníků,

20

e dnes Jich máme po celé zemi stovky, moná tisíce, avak v rezervaci práci nenajdou.

Vyučilo se například mnoho tesařů, ale vláda, místo aby je nechala pracovat v rezervacích, zadává pro ně pracovní kontrakty běloským podnikatelům.

Toté platí o mechanicích. Na rezervacích vidíte opravny, které nemají co dělat. Zkrátka, cíl těchto vý-

chovných programů byl  odříznout Indiána od Jeho základny a vyhnat ho do města. Připravit jej tak o původní domov, území, kulturu.**

Hovořil Jsem s jedním Indiánem z kmene Lumbi, který mi vyprávěl, e Indiáni opoutějí farmy, protoe nemohou konkurovat velkým zemědělským podnikům ,‘u poznamenal jsem.

To je tak. Bílí farmáři dostávají od vlády různé podpory a subvence, které Indiáni nedostanou. Indiánská půda se přeměňuje na pastviny a Ilegálně sl Je zabírají rančeři.

Vláda také Indiány nepodporuje, jsou-11 postieni ivelní katastrofou, zatímco pomáhá v obdobném případě v běloských oblastech.**

Znamená to, e z Indiánů, kteří dosud pracovali v zemědělství, se stávají průmysloví dělníci a e se tedy mění postupně v dělnickou třídu?**

Ano. Můj otec například byl veteránem první světové války. Odeel z vojny v r. 1921, měli jsme farmu, kus pole, slepice, avak obchodníci mu nikdy neplatili spravedlivou cenu za zemědělské výrobky. A tak musel po čase pustit farmu a přestěhovali jsme se do města. Mám sedm sester a pět bratrů. Nakonec jsme to museli nějak přestát.

Ale ztratili Jsme svoji pudu. U jsem nae pole neviděl celých pět let. Tak se dostáváte do situací, e u se vlastně nemůete vrátit domů.

To vechno jsou formy likvidace Indiánů. My na svých pozemcích nemáme ani monost vyuívat přírodní zdroje.

Vláda nás obvykle prohlásí za neschopné a pronajme pozemek běloským společnostem.** Vzpomínám sl, e jste hovořil na shromádění lidu v Chicagu. Řekl jste tehdy, e jsou čtyři nepřátelé Indiánů.”

Myslím, e jsem mluvil o třech. Tři největí nepřátelé Indiánů jsou: křesanství, vzdělání a Byro pro indiánské záleitosti, které vlastně zastupuje federální

21

vládu. Pokud jde o vzdělání, dospěli jsme k názoru, e musíme budovat vlastní vzdělávací zařízeni, které bude zaměřeno tak, aby v Indiánech posilovalo jejich indiánské uvědomění.

V roce 1971 se nám tedy podařilo zřídit indiánskou kolu, kolu indiánského přeití, která jetě stále existuje.

Učí se tam matematika, gramatika, také angličtina, jene jako cizí řeč. Chceme toti, aby se nae děti učily jako mateřtinu svůj vlastní indiánský jazyk. Take se tam vyučuje v čipua. A také je učíme jinému systému hodnot, který je naprosto odliný od bílé Ameriky, protoe se neopírá o dolar. Jeho základnou nejsou peníze. Ná systém hodnot je budován na tom, e je lepí dávat ne přijímat, je to soustava, která učí nae děti od malička úctě k starím. V

bílé Americe vidíte, e staří lidé se posílají do starobinců.

My, Indiáni, jsme neměli ádné takové sociální ústavy ani vězení, protoe v naem systému hodnot jsme tato zařízení prostě nepotřebovali. A to se snaíme dostat do myslí naich mladých lidí. Dnes je například mezi Indiány dvakrát větí počet sebevrad ne v ostatní Americe. A přece sebevrada u Indiánů dříve nikdy neexistovala.

DUCHOVNI HODNOTY

Mámé indiánské učitele, učíme indiánským tradicím, a to má vechno velký úspěch. A nyní uvaujeme o tom, e by se indiánské koly přeití zavedly po celých Spojených státech.

Doufáme, e v budoucnosti nahradí koly, které jsou vydrované Byrem pro indiánské záleitosti. Víme, e a k tomu dojde, studenti z naich kol, kteří budou přecházet na univerzity a koleje, budou mít vyí vzdělání, a e u z nás nebudou dělat jenom truhláře, zedníky nebo holiče.

ádný národ nemůe existovat bez duchovních hodnot.

Nemluvím o náboenství. Ale o tom, jak se díváme na vládu Spojených států. Má dvě stě let trvání, ale u se začíná rozpadat, protoe postrádá morální i duchovní hodnoty.

Druh lidí, kteří tvoří vládu, je zkorumpovaný. Od samého počátku vdycky byli zkorumpovaní.

Tvrdí, e zřídili vládu podle vzoru indiánské Valké irokvojské konfederace. Benjamin Franklin to tvrdl.

22

Moná, e to tak bylo, ale někde po cestě ztratili systém hodnot, který měly indiánské vlády. My Indiáni jsme měli vlády, které trvaly tisíce let.a

Zřejmě mluvíte o Konfederaci pěti indiánských národů?”

Ano, Benjamin Franklin řekl, e Kongres okopíroval Federaci indiánských států a také ústavu Velké irokvojské konfederace. Rekl, e je nepochopitelné, jak pět indiánských národů, divochů, spolu mohlo ít po celé dlouhé generace bez válek. Rozhodl, e vezme za vzor jejich ústavu a formu vlády, kdy navrhoval federaci států a ústavu.

Ale je v tom rozdíl. My jsme měli vládu, která byla budována na hodnotách.”

Kdy hovoříte o duchovní základně  mluvil jsem nedávno s medicinmanem Leonardem Crow Dogem, vysvětlil mi význam některých symbolů, které kreslil. Zmínil se o tom, e vy jste jeho duchovním synem. Co to znamená?”

Leonard Crow Dog byl na rezervaci Rosebud. Víte, on nemá ádné koly, ale ví vecko, co se děje ve světě. A hned rozeznal význam Hnutí amerických Indiánů. Uznává, e to, co děláme, je správné a dobré. Po provedení určitých obřadů jsme také my doli k názoru, e potřebujeme pro své hnutí duchovního vůdce. On přijal tento titul a já ho povauji za svého duchovního bratra.”

INDIÁNSKÉ ZLATO NA AMERICKÉ VÁLKY

/

Existuje 371 dohod Indiánů s vládou. Jak to, e jste si vybrali pro svůj boj jenom jednu dohodu, z roku 1868,” řekl jsem.

Soustřeďujeme se na dohodu z roku 1888, protoŠ

představuje nekoncentrovanějí vykořisovatelské jádro vech ostatních. Vechny dohody byly vládou porueny.

Důvod, proč se na dohodu z roku 1868 soustředil zájem Hnutí amerických Indiánů i ostatních indiánských lidí v celé zemí, tkví v tom, e se týká Black Hills, ve kterých bylo zlato, je financovalo americké války. To bylo zlato, které patřilo Indiánům. A tam také začala americká okupace  v okolí Rushmore. A dalí dů

23

vod, proč byla vybrána dohoda z 1868, je Wounded Knee.

Wounded Knee patří k místům, kde současné vykořisování Indiánů je nejzjevnějí. Věděli jsme, e na tomto místě vyvoláme nej větí zájem veřejnosti.”

Cestoval jsem v Black Hills, řekl jsem. Zrovna kdy

jsem tam byl, četl jsem v novinách, e jste se stal obětí útoku.”

Byl jsem postřelen v rezervaci Rosebud. Odmítl jsem obalovat osobu, která na mě střelila. Nejenom proto, e to byl Indián, ale zejména proto, e se jednalo o pro* vokaci.

Ten Člověk pracoval pro Byro indiánských záleitostí, byl zapleten s FBI a také s CIA.

Odmítl jsem proti němu svědčit, ačkoliv mě dostal do velmi kritické situace. Ztratil jsem spoustu krve, protoe jsem byl střelen osmatřicítkou, střelou kalibru 38, dum dum, která byla připravena tak, aby mi roztrhla záda. Natěstí neexplodovala a prola mnpu asi palec od páteře a pankreasu. A operace se lékařům podařila,w řekl Glyde Bellecourt.

Domníváte se, e v situaci, v jaké jsou nyní Spojené státy, budete moci dosáhnout svých cílů?”

Myslím, e máme právě dnes mnohem lepí anci. Lidé, kteří si mysleli, e policie po nich nikdy nepůjde, najednou zjistili, e ji mají v zádech. A jsou to lidé, kteří nás kritizovali. Nyní dostáváme podporu dokonce i od těch, kteří dříve zastávali rasistické názory.

Není to ale jednoduché. Já jsem byl například od zaloení Hnutí amerických Indiánů v roce 1968 jako jeden z jeho zakladatelů zatčen čtyřicetsedmkrát. Jenom dvakrát jsem byl odsouzen za přestupky  ze vech těchto zatčení. K

poslednímu dolo v pondělí ráno. Nijak se neliilo od ostatních inscenovaných zatčení.

Mám doklad o zaplacení dvou pytlů potravin, které jsem odnáel z obchodu. Byl jsem vak zatčen. Ani vedoucí toho obchodu nerozumí tomu, co se stalo. Vrátil jsem se a mluvil jsem s ním a on vyjádřil politování, e se taková věc přihodila, ale přesto mě zatkli. Byl jsem prohledán a taky můj bratr byl prohledán a nic se u nás nenalo. Během několika minut, kdy probíhalo vyetřování v kanceláři vedoucího obchodu, tam dojela dalí tři policejní auta. Jsem přesvědčen, e celá záleitost byla plánována.

Byl jsem taky zadren a dostal jsem předvolání, pro

24

toe jsem v mém autě vezl údajně mnoho lidi. Taková zadrení a obvinění se mi dějí soustavně, zvlátě kdyZ s sebou nemám svědky/4 řekl Bellecourt.

Myslíte si, e to souvisí s procesem o Wounded Knee?”

Zcela určitě. Kdy jsem odjíděl z Wounded Knee do Chicaga a pak do Minneapolisu, byl Jsem na cestě několikrát zadren erify, několikrát jsem dostal elízka a odvedli mne na policejní stanici. Ti, kteří mě zatkli, byli zapleteni i do mých dřívějích zadrení a zatčení. Byl jsem napaden ve svém domě, byl jsem zbit, bylo se mnou surově zacházeno, ale protoe jsem neměl svědky, policie obvinila z násilí mě.

Jednou mě zatkli, protoe jsem měl v aktovce dýmku míru.

Vracel Jsem se z přednáky, kde jsem ji ukazoval. Obvinili mě, e jsem měl u sebe skrytou zbraň, to měla být ta dýmka.

Po čtrnácti dnech vazby a projednávání u soudu mě soudce osvobodil a řekl, e dýmka míru není o nic víc zbraní ne

kří, který nosí biskupové, či pálka na baseball nebo tyč, na kterou se vyvěuje americká vlajka.”

KOLA INDIÁNSKÉHO PREZlTl

I Navtívil Jsem indiánskou kolu, o které hovořil Cly-de Bellecourt, a mluvil jsem s ředitelem Jímem 0*Brienem.

U tady působíme tři roky,” řekl mi Jim. Máme 55 áků a vyučujeme v odibve a čipua, to jsou nae rodné jazyky.

Také učíme cizí řeči, kterou je pro nás angličtina, tradičním zručnostem jako vyívání nebo práce z kůe, i modernímu umění. Samozřejmě matematice, čtení, zdravotnictví. Po absolvování koly dostanou nai áci diplomy, které se rovnají vysvědčení ze střední koly. U nás dostávají dobré vzdělání, lepí ne ve veřejných kolách.

ádný z naich učitelů zde nepůsobí jenom za plat.

Povaujeme se v práci 24 hodin denně po 7 dní v týdnu.

Indiánské děti, které chodí do veřejných kol, nedosahují dobrých výsledků. Je to prostředím, atmosférou, která není příznivá pro Indiány. Neučí se tam dobře. Tak dlouho byli Indiáni odstrkováni, tak dlouho do nich kopali, e se tam nemohou cítit dobře.

25

U nás tomu tak není. Nae děti vědí, e to je Jejich’ kola, indiánská. Vztah rodičovského sdruení k učitelskému sboru je velmi dobrý. Nyní věnujeme asi půl hodinu vyučování denně tomu, abychom sledovali soudní proces z Wounded Knee. Po několika týdnech  a budou vědět, co se děje 

přivedem děti k soudu. Aby viděly na vlastní oči, aby zaily.

Máme ovem potíe s fondy. Kdy Indiáni obsadili Byro pro indiánské záleitosti ve Washingtonu, přestali nám dávat peníze, take jsme se museli soudit o fondy a dostali jsme je a po soudním rozhodnutí.

Nai učitelé dostávají mení plat ne učitelé ve veřejných kolách. Čtyři z nás mají dekrety, ostatní zkuenosti.

Například učitelka, která učí odibve, Ona Kingbirdová.

Její otec je medicinman a zná staré tradice. Take pro takové předměty dekret není podstatný.

Máme dobrý učitelský sbor, lepí ne jakýkoliv jiný, který jsem kdy viděl na jiných kolách. Udrujeme dobré vztahy se soudy. Děti se někdy dostanou do potíí. Kdy se stane, e se nae dítě ocitne před soudem, můeme ovlivnit rozhodnutí a dávat doporučení, která jsou Často respektována.

Hlavně nám jde o to, aby je soud neposílal do polep-

oven. Odtamtud vede cesta k zločinu a lze to těko zastavit.

V naí kole nemáme zvonek. Kdy začíná hodina, řekneme to dětem a vechny jdou. Děti předkládají také své návrhy a my se Jim snaíme vyhovět. Klademe důraz na praktické věci. Aby uměly číst, počítat a aby věděly, co věci stojí. Snaíme se jim, vtípit také filozofický pohled ná svět, ale to je neuiví,” usmál se 0Brien.

Mluvil jsem včera s Madonou Gilbertovou z Hnutí amerických Indiánů, řekla mi, e jsou jetě jiné takové indiánské koly.

Ano, začali jsme koly přeití v Denveru, Los Angeles, jedna je v Milwaukee. Myslím, e 1 v Clevelandu. Snaíme se mít více takových kol.

Potřebujeme je. Indiánské děti v jiných kolách nedostávají indiánskou výchovu. Učitelé jsou běloi. Nemáme nic proti bílým učitelům, ale chceme, aby se nae děti učily Indiánským hodnotám, to je jediný způsob, jak můeme přeít. Ovem učíme se taky tomu, co vědí běloi. Hrajeme jejich hru. Jejich politickou hru, abychom na

26

ně stačili, mohli Je odrazit. Kdybychom nevěděli, jak předkládat návrhy, jak připravit volby, nikam bychom se nedostali. Zároveň ale musíme uchovat svoje vlastní tradice.

 Jaké vzdělání mají děti, kdy odcházejí z vaí koly, Jime?

Stejné, jako kdyby byly ve veřejných kolách, a v mnohých směrech lepí, poněvad předevím nae děti vědí, co se děje ve světě. Ve veřejných kolách vám nic neřeknou.

Kdy jsem vycházel ze střední kdly, myslel jsem si, e Washington byl hodný Člověk. Nevěděl jsem, e ná

estnáctý prezident Abraham Lincoln osvobodil černochy proto, aby zlomil moc Jihu, protoe Jih proti němu hlasoval ve volbách. e ho k tomu vedly důvody politické a e sám ádné zvlátní sympatie k černochům nechoval  to vás ve veřejných kolách neučí.

Vloni jsem vykládal ákům o aféře Watergate. Aby si uvědomili, co se v této zemi děje Ale to ve veřejných kolách nedělají. Jediné, co vám zdůrazňují je, e Jsme neilepí země na světě Moná pro některé lidi. Pro kapitalisty Já mohu přeít v kadé zemi na světě, pravděpodobně lépe v jiné zemi ne tady. Ale tohle je přece moje země, řekl Jim 0Brien.

Hovořil jste o tradicích Jak takové věci děti učíte?

Pravděpodobně na to nemáte ádné pomůcky, poznamenal jsem.

Máme texty pro třídu Čtení. Jinak si je děláme sami. Tak například Ona Kingbirdová učí dětí, jak říkat, kolik je hodin v indiánské řeči, kreslíme jim to, ukazujeme, a tak se děti učí svůj mateřský jazyk. Jsou to vlastně dva předměty najednou, matematika a jazyk Měli jsme také učitele, Siouxe, a ten učil anatomii v řeči Sioiixů ]e to sice proti federálním předpisům, vyučovat nějaký předmět v jiném jazyku, ale my to děláme.

Jak sem vechny ty děti dostanete?”

Máme autobus, kterým Je sváíme z města 1 z celého okolí.41

Odkud pocházejí vae děti?M

Já bych řekl tak napolovic. Některé jsou městské, některé z rezervací. Víte, pro dítě z rezervace Je otřesná věc přijít do velkého města a do koly, do prostředí, kterému není zvyklé, ve kterém nejsou Jeho vlastní lidi.

27

Přijdou třeba do veřejné koly a jenom jedno dítě z třiceti je indiánské.

U nás je to jiné, tady je mezí vlastními lidmi, necítí se ztraceno, je jako doma. Říkají vem učitelům jejich křestními jmény, a my jim říkáme také křestními jmény. Jsme vichni přátelé. Kdy něco nařídíme a ony si myslí, e to má být jinak, tak to řeknou, diskutují o tom s námi. Řeknou například: Myslím si, e lepí by to bylo dělat tímto způsobem/* A pak to tedy buďto mohou udělat tak jak si myslí, nebo jim vysvětlím, proč to má být tak, jak to chci já.

A ony to pochopí. To ve veřejných kolách neexistuje. Tam musejí děti dělat, co se jim řekne a nikdo o tom nesmí diskutovat.

Platí za to, e sem chodí do koly?4*

Ne, nae kola je zadarmo. Ovem rodiče nám pomáhají, zvlátě pracemi, které jsou nutné ve kole. Kdy máme schůzi sboru, pozveme vechny rodiče, aby se také zúčastnili. Připravíme pro ně občerstvení a seznamujeme se s nimi a to vechno pomáhá. Děti mají kolu velmi rády.

Pomáhají uklízet a povaují ji za svůj domov. Jejich třídy jsou jako jejích pokoje. Mají ke vemu rodinný vztah.

IVOT VE DVOU SVĚTECH

Jak stačíte děti vyučovat, kdy máte tak málo učebnic?

Myslím takové věci, jako je indiánská historie, indiánská kultura, umění, zvyky.

Učebnice si připravujeme sami. Obsahují to, co jsme se naučili od naich rodičů a prarodičů. Učíme se také data, důleitá v indiánské historii. Máme knihy, v nich jsou kresby naich áků. Některé děti jsme poslali třeba do Nového Mexika. Na kulturní výměnu. Navtívily kmeny Hopi a Navajo, přítí rok je zase někam poleme a pravděpodobně odjinud také polou nějakou skupinu.

Připravujeme videopásky o naí práci, deníky a náčrtníky a posíláme je Indiánům ve státě Washington nebo Mohavkům ve státě New York. To vechno jim dává irí rozhled, přispívá k výchově Indiánů po celé zemi.

Chceme, aby ostatní Američané viděli, e jsme schopni řídit svoje vlastní záleitosti, e se můeme sami spravovat.

A jednou to musejí uznat.

28

Kdy se nám to vechno podaří, bude to snazí nejen pro nás, ale í pro černochy. Dneska ije v USA míň ne Jeden milión Indiánů a pravděpodobně sotva 10 000 plnokrevných Indiánů. Jsme vymírající rasa. A proto je třeba vést bo] za nai záchranu.”

Vy vlastně ijete ve dvou světech. Máte kolu, která učí indiánským tradicím. Ale také způsobům bílého mue.

Kdy děti vyjdou ze koly,M řekl Jim, některé se vrátí mezi Indiány, do svého vlastního prostředí, ale ně* které přijdou mezi bílé lidi. Ty, které přijdou do bílého světa, mají vechny potřebné znalosti a jsou schopny zvládnout novou situaci. To je, co učíme nae děti. Při-jde-li mezi své na rezervaci, chove] se jako Indián a mluv naí řečí. A kdy

hovoří s bílými lidmi, pokouej se myslet způsobem bílého mue. Tak to dělám 1 Já, kdy například Jednám s bělochy o příspěvky, o fondy na nae koly. Musím myslet jejich způsobem. A musím Jim říkat to, co chtějí slyet. Ale kdy

jsem se svými lidmi, nemusím nic předstírat, mohu být sám sebou.M

PONTIAC NEBYL AUTOMOBIL

Ze dvou krátkých rozhovorů jetě nelze dělat dalekosáhlé závěry. Základní filozofie Hnutí amerických Indiánů 

ostatně jen letmo načrtnutá  Jistě není marxistická, ale má některé nesporně politické rysy. Mohli bychom diskusovat i o tom, zda některé historické pohledy obou Indiánů jsou správné. To ale není předmětem této úvahy.

V podstatě Jde o toto:

V roce 1871 americký Kongres prohlásil Indiány za svěřence národa a pověřil Byro indiánských záleitostí řízením jejich ivotů. Tento dekret uzákonil systém rezervací, který měl vytlačit staré tradice a zavést způsob ivota bílého mue.

Dvě desetiletí později zaplavilo rezervace hnutí Tance duchů. Prorok Wokova měl vizi ráje na zemi, v něm bude opět nadbytek bizonů a z něho Wasichu, tj. bílý mu, odejde. Jen málo Indiánů mohlo odolat takové krás

29

né vyhlídce. Hnutí Tance duchů vystrailo americké úřady.

Jednoho dne ve Wounded Knee v Jiní Dakotě zahájili američtí vojáci palbu na asi 200 (některé prameny říkají 300, 400 1 500} neozbrojených en a dětí a nechali je zemřít ve sněhu. Masakr neponechal Indiánům ádnou alternativu.

Mé děti, řekl Wokova svému prořídlému zástupu, dnes vás vyzývám, abyste ly po nové stezce. Po jediné stezce, která je nám jetě otevřena  po cestě bílého mue.w Kmenová míza vyschla, písně se nezpívaly, pověsti a tradice upadaly v zapomnění…

Hnutí dneních Indiánů v současných podmínkách velkých zvratů ve světě i v USA zavrhlo tento fatalismus. To je také jeden z významů obsazení Wounded Knee.

Pokud jde o Bellecourtovo tvrzení o příkladu irokvojské federace, je v podstatě věrohodné, ale týká se jen části dneních Spojených států.

V americké revoluci v osmnáctém století existovala také indiánská součást války, někteří Indiáni bojovali na straně revoluce, někteří bojovali po boku Britů. Podle toho, jak tenkrát oni sami hodnotili situaci. Podobně jako černí otroci, z hlediska svých vlastních zájmů. To je ovem věc, o ní

dosud nebylo nic napsáno. Hodnotná studie o Indiánech a americké revoluci teprve čeká na svého autora.

Indiáni představovali důleitou vojenskou sílu na obou stranách. Jejich pouití bylo součástí diplomacie války. Nedá se vak dost dobře říci, zda byli pro revoluci nebo proti, protoe byli rozděleni. Někteří byli pro, jiní proti. ]e prokletím Indiánů, e vdycky byli rozděleni, jednotní by byli velikou vojenskou silou, vyhráli by velké války a nebylo by takových věcí jako Wounded Knee. Jediný okamik, kdy se přiblíili jednotě, nastal za válek Pontiaca.

Pontiac byl lidská bytost, ne značka automobilu. Podařilo se mu sjednotit pět nebo est velkých kmenů a odrazit útoky bělochů. Indiánům se vak nikdy nepodařilo.dosáhnout úplné jednoty ve válce proti vetřelci.

Nesporné ale je, e to, co po americké revoluci násle-dovalo, nepřineslo jediným původním obyvatelům Spojených států nic dobrého.

30

MEZNÍKY REVOLUCE: 17701781

K bostonskému masakru dolo 5. března 1770 v noci, která byla mrazívá, ale Jasná. Zástup Američanů zasypal britské stráe v přístavu kusy ledu a sněhovými koulemi. Pojďte, vy lumpové, vy krvavé zadky, vy humři ničemové, střílejte, jestli se odváíte. Bůh vás zatra, střílejte a buďte prokleti.. * Britové odpověděli střelbou, která smrtelně zranila tři mue. Uprchlý otrok Crispus Attucks, mohutný černoch, zemřel na místě a stál se prvním muem americké revoluce, který padl v boji za svobodu. Zvony bily na poplach.

Bostoňané pochodovali ulicemi a Sam Adams zaznamenal, e psí hltavě lízali lidskou krev v King Streeta.

V roce 1773 schválil britský parlament tzv. čajový zákon, který poskytl Britské východoindické společnosti právo prodávat čaj v amerických koloniích bez placent cla. Rozhořčení vzrostlo, kdy se dva synové britského guvernéra stali výhradními distributory čaje.

Synové svobody se seli na protest v tiskárně novin. Někteří z nich se převlékli za Indiány kmene Mohawk, jiní natřeli své tváře tukem a sazemi z lamp. Pod plátěm tmy obsadili tři britské lodi v přístavu a vysypali 342 bedny čaje do vln. Tento studený a detivý den veel do dějin pod jménem Čajový dýchánek v Bostonu. Vě Filadelfii se seel první kontinentální kongres se zástupci vech kolonii s výjimkou Georgie.

V roce 1775 vydal parlament dalí zákon, který zakazoval koloniím obchodovat s jakoukoliv zemí s výjimkou Británie a britské západní Indie. Ve virinském městě Richmondu pronesl batrick Henry projev, končící slovy, která se stala bojovým pokřikem americké revoluce: Dejte mi svobodu nebo smrtT jeho rezoluce o ozbrojení milice byla jednomyslně přijata.

Signál k vojenské fázi americké revoluce byl dán 19 dubna 1775 v bitvě u Lexingtonu a Concordu. Britové měli 73 mrtvých a 200

raněných, rebelové 49 mrtvých, 46 raněných. Revoluce potřebovala děla. Značný počet těkých kusů artilerie a modířů byl v pevnosti Ticon-31

deroga. Benedict Arnold a Ethan Allen a jeho hoi zě Zelených hor*

přepadli a dobyli pevnost 10. května ve tři hodiny ráno. Dne 17.

května dolo k bitvě o Bunker Hill, vrch, který dominuje bostonskému přístavu. Válečný pokřik Nestřílejte, dokud neuvidíte bělmo jejich očílu je připisován americkému plukovníkovi, který tam velel kolonistům. Historikové dokládají, e tato taktická zásada je starího původu a mimo jiné prý ji vtěpoval Prusům při vpádu do Cech Bedřich Veliký. Britové porazili Američany a zahájili obléhání Bostonu. Druhý kontinentální kongres se seel ve Filadelfii a jmenoval Washingtona vrchním velitelem amerických vojenských siL

V roce 1776 vydal Thomas Paine svůj slavný pamflet Zdravý rozum, v němí volal po vyhláení americké nezávislosti. Dne 4.

července 1776 byla Deklarace nezávis-losíi přijata Kongresem.

Koncem roku překročil Washington řeku Delaware a zaútočil na Brity v Trentonu, New Jersey.

V roce 1777 porazili Američané Brity u Saratogy ve státě New York. Za zvuků Yankee Doodle na americké straně a Pochodu grenadýrů na straně poraených se Britové vzdali Američanům.

Washington se svou hladovou a promrzlou armádou přezimoval ve Valley Forge v PennsylvániL

V

roce 1778 podepsali Američané a Francouzi dohodu o spojenectví. Britové dobyli Savannah v Georgii. ena, která v bitvě u Monmouth v New Jersey donáela vodu íznivým kanonýrům, se jmenovala Molly McKollyová, ale do paměti lidu se zapsala jako Molly Pitcher. Toho dne bylo přes 100° Fahrenheita a 59 Britů a 40

Američanů zemřelo na úeh. Molly převzala vedení u děla, kdy její manel padl. Pitcher1 znamená dbán*.

V roce 1779 zvítězil John Paul Jones ve slavné revoluční námořní válce u anglických břehů. Kdy se jeho loď potápěla a byl vyzván kapitánem britské lodi Serapis, aby se vzdal, Jones odpověděl: Sire, já jsem jetě nezačal bojovat” Po třiapůlhodinové bitvě za měsíčního svitu dobyl Jones britskou loď Serapis.

V’ roce 1780 se Washingtonovy jednotky u Morristownu, New Jersey, vzbouřily pro patné zásobování a nevyplácení oldu.

Dne 26. září 1781 zahájila Washingtonova vojska a

32

francouzská armáda pod velením generála Rochambeau obléhání Yorktownu ve Virginii. Za 24 dní potom se britsky velitel Cornwallis vzdal za zvuků písně Svět se obrátil vzhůru nohamď.. Generál Lafayette napsal příteli do Francie: Hra, pane, je u konce … Páté jednání skončilo”

DVE STE LET AMERICKÉ REVOLUCE

Skutečné výročí 200 let americké revoluce spadá do roku 1976. Nicméně u od roku 1974 probíhaly ve Spojených státech na různých místech její oslavy.

Ve Filadelfii byly zahájeny vzpomínkou na první kontinentální Kongres v září 1774, kdy se shromádilo 56 delegátů z dvanácti amerických kolonií v Carpenters Hall, aby jednalo o své budoucnosti. Skončili koncem října slejného roku a Filadelfie stála na cestě k tomu, aby se stala hlavním městem revoluční Ameriky.

Oslavili to po 200 letech parádami, ohňostroji, modlitbami a výmluvnými projevy. Průvod s koloniálními alegorickými vozy, píalami, bubny a pochodujícími kapelami skončil piknikem na Independence Mali, kde tábořili mui, oblečení v uniformách původních revolučních regimentů s kanóny a muketami.

V Annapolisu v Marylandu sváely kočáry taené koňmi o několik měsíců později významné hosty na bál. Komorní kvartet hrál hudbu 18. století. Lokaj v paruce, oblečený ve zlatém a rudém brokátu, oznamoval kadého hosta, který procházel palLem vojáků s bajonety a v uniformách z doby americké revoluce. Mladé dívky v úborech, jaké nosily před 200 lety komorné, skládaly honoracím pukrlata. Bál skončil vojenskou přehlídkou a estí dělovými ranami marylandské lehké infanterie.

Ve státě New York zase mui a eny v oblečení rebelů i loajalistů revoluční války, autentickém a k cínovým knoflíkům, předváděli koloniální vaření na otevřených ohních a některé zručnosti osmnáctého století: pukař-ství, výrobu knoflíků, odlévání kulek, vyívání na kůi, předení a tkaní, pečení melasových dortů.

V únoru 1975 Státní department ve Washingtonu povolil společnosti Walt Disney Production zahájit** 200 let americké revoluce historickými** postavami Disney-33

laiadu z Kalifornie a Disney worldu z ^loridy. Provedli to Mickey Moue, pes Goofy a kačer Donald pod americkou vlajkou.

V Disneylandu a Disney worldu probíhají monstrpa-řády denně od června 1975 do září 1976. Sto ivých figur v nich představuje Američany dvou století. Vedle Mickey Moue a Benjamina Franklina také erifa, barmana, banditu, dvě tanečnice can-canu a madam z bor-delu.

To je také jeden příklad toho, jak americká vládnoucí třída opustila slavé tradice minulosti.

Americká revoluce byla za posledních dvě stě let vyprána, vybílena, uhlazena, naehlena a je dnes větinou představována jako noblesní odboj vzdělaných a zámoných měanů v hedvábných punčochách, lesklých oblecích a krajkových límečcích.

Tato představa se velice lií od skutečnosti revoluce tvrdých muů bez stříbrných mincí v kapsách, v záplatovaných spodcích a potrhaných kabátech, opravdových rebelů a partyzánů, skutečných bezejmenných vlastenců.

Nemají v ní místo černoi, Portoričané, Američané mexického nebo asijského původu, Indiáni a ostatní meninové skupiny, které vystavěly americké eleznice, proráely tunely skrz pohoří a pod řekami, nosilv cihly a cement na konstrukce mrakodrapů.

Dosud jsou nejhůř placenými dělníky ve Spojených státech.

TRI POHLEDY NA REVOLUCI

Jak je vidět, existuje několik pohledů na americkou revoluci.

Rekl bych, e tři. První je oficiální přístup výboru pro oslavy 200 let USA, větina jeho Členů byla jmenována jetě prezidentem Nixonem, Má zcela náhodnou souvislost s událostmi, které oslavuje. Je to stejný druh zneuívání historie, jaký mají politické konvence nebo Americká legie.

Druhý přístup je dvousetleté výročí lidu”. Oslavuje revoluci idealizované jako konečné osvobození. Bez poskvrn, nedotčenou časem, umístěním a třídami. Je to koncepce, v ní

je pro kadého něco. Jediné, co jí schází, je pravda.

34

Třetí přístup je marxistický. Není nový. Marx, Engels i Lenin se zabývali a měli hodně co říci o americké historii.

V americké literatuře není ucelené shrnující dílo o dějinách Spojených států od roku 17761976 z marxistického hlediska.

Oficiální američtí historikové pokládají za nej pozoruhodnějí u americké revoluce to, e nebyla. Jiní s tím souhlasí jen s meními výhradami. e byla vzneená, klidná, krotká, nerevoluční. To je dosud oficiální názor. Existuje i v učebnicích jako produkt období mccarthismu, z něho u sice z akademických kruhů mnohé zmizelo, ale toto nikoliv.

Zdá se to neuvěřitelné a musím se přiznat, e jsem 0 tom zpočátku měl i pochybnosti. Vyvrátila mi je 1 USIA (Informační sluba Spojených států), která mi pravidelně posílá antikomunistické Problémy komunistou. Cas od času také rozmnoené hotové články.

Tedy v roce 1975 jsem dostal od Informační sluby Spojených států ve Washingtonu článek Roberta A. Nis-beta, profesora Kolumbijské univerzity v New Yorku, nadepsaný: Duch umírněnosti v Americké revoluci. Článek má copyright a nesmí být přetitěn zkráceně. Protoe má 2500 slov a pro můj argument stačí v podstatě jeho titulek, nebudu jej přirozeně celý citovat. Doufám, e copyright neporuím tím, kdy v zájmu fair play řeknu, e v něm autor odmítá názor, e by revoluce vůbec nebyla.

Shrnutí obsahu článku, které není mé, ale dělá je USIA, říká toto: Dr. Nisbet se zabývá… spravedlivě oslavovanou umírněností ducha americké revoluce 1776, v něm nebyl onen druh váně, zápalu a přesvědčení těch, kteří věří v milénium, které v jiných zemích způsobilo teror a zanechalo dědictví hořkosti trvající do dneka.” Uvidíme, e to není pravda.

TRI ZDROJE AMERICKÉ REVOLUCE

V souladu s tím, co jsme slyeli o monosti nové revoluce, je i povaha a zdroj americké revoluce před 200 lety trojího druhu.

Jsou to tři síly, které dialekticky

35

existují současně, navzájem spolu souvisí a Jedna ovlivňuje druhou.

Za prvé je to základní konflikt zájmů mezi kolonizující vládnoucí mocí Velké Británie a mezi obrovskou větinou kolonistů.

Za druhé je to třídní rozvrstvení mezi kolonisty a z toho vyplývající třídní boje, které poznamenávají a utvářejí koloniální historii. V těchto třídních bojích působila britská imperialistická koloniální moc skoro vdycky jako bata reakčních a konzervativních zájmů v koloniích.

Za třetí je to vyvíjející se pocit americké národnosti mezi kolonisty, který překračoval třídní čáru a vyplýval z různých příčin: rozmanitý původ osídlenců, obrovská vzdálenost od Anglie (zvlá v tehdejí době), odliné podnebí, zájmy a problémy, vlastní vyvíjející se kultura kolonistů, psychologie a dokonce i jazyk. A z jejich vlastní společné historie, která je historií rostoucího nepřátelství proti vládnoucí Anglii.

Je něco téměř záhadného ve vývoji americké národnosti.

Samuel Johnson vstoupil v roce 1760 do krčmy v Londýně.

Vidí mue opřeného o bar. Jde k němu, plácne ho přes záda a řekne: Pane, vy jste Američan!”

Mu se překvapeně otočí a zeptá se: Ano, jsem. Jak Jste to poznal?M

Johnson odpoví: Já nevím, ale soudím tak podle způsobu vaeho oblečení, vaeho vzezření, podle toho, jak jste opřen o bar.

Začínaly rozdíly i v jazyku, intonaci, přízvuku. Bylo něco nového v Americe.

PLANTÁE

Revoluce začala prvními boji 1775. Důleitým rokem před ní byl 1763, kdy skončily francouzsko-indiánské války.

Francouzi byli vytlačeni, Britové zavedli hegemonii a změnili i celou politiku. Anglie vydala několik důleitých zákonů, upravila daňový systém. Začala manufaktura skla, eleza, klobouků a bot. Obchod do Ameriky el jinými cestami. Zboí z Evropy muselo nejdřív do Anglie, tam se zdanilo a nalodilo na britské lodi.

To vechno přilo a po poráce Francouzů v r. 1763

36

a s vývojem v Anglii, který se pohyboval od zemědělství k obchodu a výrobě.

Změna britské politiky ovlivnila i kolonie, které teprve teď začaly růst. Končila éra malých roztrouených sídli a usedlostí. New York, Filadelfie, Boston a Charleston byly u

srovnatelné s větinou měst v Evropě. A kolonisté si byli také vědomí, e Jsou Američany. Cokoliv podnikla Anglie, povaovalo se ve stále větím měřítku za cizí zasahování.

Anglie leela daleko. Nyní ]e to est hodin letadlem.

Tenkrát to trvalo 5 a 7 týdnů náhodnou, příleitostnou lodí Kolonie byly plantáe. V jazyku Britů se jejich administrací v Londýně říkalo Rada obchodu a plantáí.

Ten název je důleitý. Plantáe se staly jednou z příčin, proč někteří brittí politikové oponovali koruně a doporučovali, aby se zavedla rozumnějí politika, která by Ameriku uchovala jako kolonií.

Nemůeme je dret v takovém područí násilím na věky.

Protoe se brzy stanou velmi mocnými, říkali.

MÍT KORD A NEMÍT GATE

V Anglií zavládlo před revolucí převáně proamerlc-ké cítění a i mnozí přísluníci vládnoucí třídy zastávali názor, e metody útlaku v Americe jsou nemoudré a mohou mít za důsledek ztrátu kolonií.

I po vypuknutí nepřátelství zůstalo mnoho těch, kteří se netajili odporem proti králově válce v Americe. Tento odpor byl nejsilnějí ve Walesu a Skotsku. A stal se součástí irské rebelie.

Irsko u stálo v té době v postání proti koloniální politice Británie, je této politiky pouila poprvé proti Irsku. To byl jeden z důvodů, proč američtí kolonisté mohli porazit Británii, proč americká revoluce zvítězila. Elita britské armády stála toti v Irsku. Nejlepí pěí regimenty operovaly nikoliv ve Virginii, ale při potla-čování irského lidu.

To také vedlo k tomu, e si Británie najímala oldnéře v Evropě, například v Hessensku. Pokusila se také koupit ruské nevolníky. Carevna Kateřina byla ochotna Je Anglii prodat, ale chtěla mít záruku, e se u do Rus* ka nevrátí, protoe Jakmile by přili do Nového světa,

37

seznámili by se s řadou nových idejí, Právě zaila Puga-

Čevskou rebelii, která téměř svrhla cara, a neměla proto zájem dostat do země dalí Pugačevy z Nóvého světa. A tak odmítla prodat.

Britové najali tudí hessenské oldnéře, .z nich vak mnozí dezertovali. Neměli zájem dobývat cizí území pro Anglii a bojovat proti někomu, kdo na ně útočil v noci bez výstřelu, bez děl, kdo je potichu s obalenýma nohama přepadal a propichoval bajonety.

To nebyl způsob války, na jaký byli vycvičeni …

Britové nikdy nevycházeli víc ne sto mil z měst, obvykle jen dvacet, a Američané je potírali partyzánskou válkou.

Britové válčili po evropském způsobu, v červených stejnokrojích, v přesných sevřených útvarech, s nasazenými bajonety, naletěnými hlavněmi. Ale Američané bojovali jako indiáni, bez uniforem, krytí za stromy, keři, stříleli ze zálohy.

Washingtonovi vojáci měli na své straně obyvatelstvo.

Brittí vojáci bylí vystraeni a dreli se v městech.

V New Yorku a v Charlestonu po celou válku.

Muové, kteří se zúčastnili americké revoluce a bojovali v ní, se zachovali podle nejlepích tradic. lo jim o obsah, ne o formu. Synové svobody, vlastenecké bojové organizace americké revoluce, byli větinou řemeslnící. Postavili se proti britské politice a proti britským vojákům obzvlátě.

Politikou britské vlády toti bylo, e nabádala a po-vzbuzovala své vojáky v koloniích, aby si tam hledali zaměstnání. Tito vojáci pak konkurovali místním řemeslníkům, co zesilovalo nenávist a nepřátelství zejména z řad tovaryů Byli to z větí části zproletarizovani řemeslníci, kteří se postavili proti britské politice, demonstrovali, předkládali petice a nakonec bojovali.

BOSTONSKÝ ČAJOVÝ DÝCHÁNEK A BITVA V LEXINGTONU

Zdánlivě nevýznamná epizoda, k ní dolo v Bostonu, měla rozhodující vliv na americkou revoluci. Odehrála se v prosinei 1773. Tehdy padesát nebo edesát dělníků shodilo bedny čaje, které patřily mocné monopolní sku-38

pině East India Company, do vod bostonského přístavu.

Dějiny neuchovaly jména oněch muů, ale je velmi pravděpodobné, e jedním z jejich vůdců byl stříbrník a rytec Paul Revere, pozdějí hrdina americké revoluce.

Bostonský čajový dýchánek se někdy v amerických učebnicích a knihách zlehčuje. Ale ačkoliv Boston měl tehdy jen 20 000 obyvatel, vechna ostatní města se postavila na jeho obranu a poslala tam svoje jednotky. Tak se Boston udrel.

Odrazil nejlepí námořnictvo světa. A přitom neměl ani kanoe.

Kdy byl zavřen bostonský přístav  jako trest za čajový dýchánek, město se dostalo do zlých potíí. ivotní potřeby drahé, dluníci ve vězeních, zločinnost na vzestupu. Nenávist lidí k toryům a britským důstojníkům rostla.

Kolonisté se sjednotili k podpoře bostonských vzbouřenců.

Královy jednotky, tisíce muů, poslaných velkou flotilou lodí, dostaly příkaz zatknout vůdce rebelů a pověsit je. Tak dolo k bitvě u Lexingtonu. Byla to důleitá bitva. Velitel britských jednotek poslal své vojáky do Lexingtonu, aby vzbouřence zatkli. Ale kdy tam doli, postavili se jim do cesty farmáři.

Velitel přečetl králův ortel a vyzval je: Rozejděte se, rebelové!” Nikdo se nehnul. Opakoval třikrát: Rozejděte se, rebelové! Ve jménu krále!”

Britové začali střílet a farmáři opětovali palbu. Padly výstřely, které bylo slyet po celém světě.

Tak to začalo.

VALLEY FORGE A LIDÉ REVOLUCE

Nedávno jsem projíděl místy, kde v kruté zimě 17771778

tábořila Washingtonova kontinentální armáda. Její utrpení bylo nesmírné.

Armádu tvořili prostí lidé, větinou dobrovolníci. Byl třeskutý mráz. Nedalekou Filadelfii dreli Britové.

Avak revoluční vojáci vydreli vzdor zimě, sněhu, obleení a nedostatečným přídělům jídla.

Tenkrát se toti válka vedla jinak. Muselo být sucho, neválčilo se, kdy prelo nebo kdy padal sníh a obvykle se nebojovalo v noci. V zimě se bitvy nevedly. Dokonce i v občanské válce Severu proti Jihu byla zl-39

ma obdobím, kdy prakticky ádné boje neprobíhaly. S

výjimkou některých sráek kavalérie. Pěchota vak nebojovala.

Válčit pěky bylo velmi obtíné. Nejvíc se bojovalo na bajonety. Sotvakdo byl zasaen ranou z mukety.

Dělostřelectvo se pouívalo předevím proti městům nebo k dobytí pevností. Rychlost projektilu byla velmi nízká. Kdy si někdo uchoval chladnokrevnost, mohl se vyhnout i kouli.

Prostě uskočil a nechal ji přeletět kolem. Teprve Wellington pouíval granát, tedy projektil, který se roztrhl na kusy, předchůdce rapnelu. rapnel exploduje, kdeto staré projektily mohly jen zapalovat.

Oficiální americká historie věnuje nepatrnou pozornost ivotu prostých lidí v období revoluce. Soustřeďuje se na politiky, obchodníky, vydavatele a hrdiny buroazie.

O řemeslnících, dělnících, chudých lidech, o davech, které proudily Bostonem k čajovému dýchánku\

o těch, kteří slouili ve Washingtonově armádě, stříleli z puek a děl, stavěli silnice, o těch není mnoho zmínek.

ivot se v tehdejí době dělil na dvě části dne, dvanáct hodin práce a dvanáct hodin v malých domcích nebo ratejnách, oputěných stodolách a skladitích. Světlo, i sluneční, bylo luxusem, okenní sklo se dováelo, bylo drahé a ne příli čisté. Větina lidí jedla jen jedno teplé jídlo denně.

Svíčky a velrybí olej na svícení byly drahé a obyčejní lidé pouívali ve svých lampách pro krátká období mezi prací a spánkem rybí tuk. Porcelánové nebo skleněné nádobí jim bylo nedostupné, jedli z kovových talířů.

Dětská úmrtnost byla vysoká, nakalivé choroby a epidemie běné, eny se vdávaly mladé a mnohé z nich nedočkaly deseti let manelství.

Řemeslníci si sotva vydělali na ivobytí. Jen mistr, který vlastnil obchod, prodával své zboí, mohl něco uetřit. Ale i tak tito drobní předchůdci pozdějích kapitalistů ili skromně, byli odkázáni na půjčky a vystaveni obdobím krize a měnících se potřeb, vkusu a módy. Tito lidé tvořili jádro americké revoluce.

40

DVA REVOLUCIONÁŘI: PAINE A FRANKLIN

Thomas Paine se narodil v Anglii v dělnické rodině kvakerů, naučil se řemeslu otce a trávil čas svého ivota na moři jako lodník. Na pozvání Franklina, s ním se setkal v Londýně, emigroval do Ameriky.

Připlul do kolonií v polovině sedmdesátých let osmnáctého století. Jednou rozvedený a jednou ovdovělý, ve svých 37

letech začal v Novém světě. Vyráběl korzety, vybíral daně a prodával tabák. Netrvalo mu vak dlouho, aby se sil s novým prostředím a citlivě rozeznal potřeby veřejnosti, její nálady a názory.

S Franklinovou podporou se stal Paine vydavatelem nového časopisu Pennsylvania Magazine, jedné z prvních publikací, která pozvedla hlas proti otroctví. Vyslovila poadavky na vzdělání, rovnoprávnost en, penze pro staré lidi, sníení výroby zbraní, mezinárodní mír, reformu kriminálního zákona, zruení bídy a ostatní ideály osvícenské doby.

Pamflet, který Paine napsal v lednu 1776 s podtitulem Zdravý rozum (Common Sense), velice ovlivnil revoluční nálady Američanů.

Věc Ameriky je ve velké míře věcí celého lidstva/* napsal Paine v úvodu. Nevybíravými slovy napadl krále Jiřího a obvinil ho, e nemá nic na práci ne vést války a rozdávat pozemky, e zbídačuje národ. A e být králem je vynikající obchod pro mue, který dostává osm set tisíc sterlinků ročně a Jetě Je za to zboňován. Vedle Deklarace nezávislosti se i Painův Zdravý rozum stal nejznámějím dokumentem své doby. Sedm let vydával Paine eseje, které utvářely mínění Američanů.

Kdy se největí revoluce světa oné doby stala vítěznou a astně skončila, Paine dostal od vděčného Kongresu 3000

dolarů a kus pozemku ve státě New York. Stal se stavitelem mostů, ale jeho podnikání bylo stejně málo úspěné jako ve dnech, kdy vyráběl korzety. Vrátil se do Anglie, kde napadl britskou ústavu, ale nenael mnoho pochopení. Ve Francii ho za jeho názory zavřeli a nechali ve vězení celý rok.

Svůj ivot skončil Paine v New ,Rochelle, ve státě New York, roku 1809, co je rok narození Lincolna. Byl pohřben jako téměř neznámý mu, který v posledních letech svého ivota bez úspěchu posílal patetické do-41.

písy Kongresu a prezidentu Jeffersonovi, aby mu zaplatili výlohy, které mu vznikly ve státním zájmu před 28 lety. Za svého ivota byl významnou politickou postavou ve Spojených státech, v Anglii i Francii, ale po smrti se stal neznámým.

Paine byl skutečný tribun lidu v revoluci, v jejím čele sice stála buroazie, ale která byla vybojována prostými, chudými, pracujícími lidmi, je za svobodu prolévali vlastní krev. Paine a Franklin patří k nejvýznamnějím osobnostem americké revoluce.

HISTORICKÉ OKOLNOSTI VZNIKU USA

Teď se přirozeně o americké revoluci ve Spojených státech i jinde velmi mnoho píe a mluví. Vyskytují se názory, e to byla revoluce vládnoucí třídy, a proto prý měl* úspěch.

Někdy se i objeví argument, e byla feudální, protoe někteří její vůdcové byli majiteli rozsáhlých pozemků. Někteří byli, jiní nebyli.

Při úvahách o americké revoluci musíme postupovat dialekticky. Vůdcové pochopitelně patřili k vládnoucí třídě.

Ale revoluce měla tři aspekty: Zdroj třídního boje, národní zdroj místní buroazie, stojící proti buroazii v Anglii a zdroj národního uvědomění, který ovem není jen věcí vládnoucí třídy.

Je to tedy buroazně demokratická, protikoloniální revoluce 18 století. A má buroazní i demokratické rysy.

Přirozeně  proti revoluci vyvstala opozice, leč v tomto případě výrazná menina. Rozhodující bylo, e větina obyvatelstva revoluci podporovala. Jinak by nemohla zvítězit.

Připomeňme si, zač bojovali a proti čemu bojovali.

Postavili se největí vojenské moci tehdejího světa a přitom jich bylo méně ne 3 milióny.

Proto se tehdy americké revoluci nedávala ádná naděje, ádná budoucnost. V Anglii si mysleli, e Američany porazí za několik týdnů.

Někteří lidé dnes také říkají, e americká revoluce nebyla revolucí proto, e nedolo ke změně vlastnictví výrobních prostředků. A e za skutečnou americlčou revoluci je třeba povaovat občanskou válku, protoe

42

ta znamenala poráku, jianských otrokářů severní prů-

myslovou buroazií.

To je úzká, omezená definice.

V americké revoluci působily třídy. Byla tu místní buroazie, která se snaila porazit koloniální, dobyva-telskou cizí buroazii jako dominující, vládnoucí třídu.

V tomto případě americká místní buroazie byla nesrovnatelně pokrokovějí nejen z toho důvodu, e bojovala proti cizí imperialistické buroazii, ale také proto, e měla pokrokový obsah národního sebeurčení.

A pokroková byla také z marxistického hlediska v tom, e se stala nástrojem uvolnění produkce, výroby. Vdy

dosavadní politika britské buroazie vůči koloniálnímu hospodářství byla omezující, utlačující a velmi sepa-ratistická. Úspěch místní buroazie znamenal tedy její úspěch jako pokrokovějí síly v dané historické etapě.

Proto také tato revoluce přináela určité demokratické prvky, o nich u byla řeč a mohla získat masovou podporu.

Tenkrát se dokonce vedly i diskuse o konfiskaci majetku (v utopisticko-socialistickém smyslu) a velmi silné útoky proti korporacím, tedy proti koncepci monopolů. Ve státních ústavách se uplatňovala opatření proti korporacím. Prováděla se také konfiskace nepřátelského majetku.

Nesmíme ale zapomínat, e lo o buroazní společnost, která sledovala předevím vlastní třídní zájmy. Proto například větina majetku anglických toryů* přela do rukou velmi bohatých revolucionářů a nedolo k jeho rozdělení.

Vzrůstala chamtivost, korupce a spekulace s pozemky a půdou, které nakonec větinou skončily v rukou několika málo rodin.

Stalo se ovem, e část pozemků byla rozdávána i vojákům zčásti jako penze, zčásti jako plat. A k osídlení těchto území bylo zapotřebí vyhnat indiány To ve chno je tedy třeba vidět v souvislosti s buroazním charakterem americké revoluce.

Pro americkou revoluci bylo základním cílem potvr-

* toryové = anglická konzervativní strana vzniklá koncem 18. stol., soustřeďující hlavně představitele velké buroazie, velkostatkáře a vysoké duchovenstvo (pozn. red.)

43

\

zmif suverenity národa a osvobození od utlačovatel-skyeh zákonů, a to v případě nulnosti i násilím.

Dnení Američané jsou potomky těch, kdo vedli prvou úspěnou protikoloniální revoluci v novodobých dějinách.

Pokoueli se o to i mnozí jiní. Korzičané, Sici líáni a četní dalí, ale neuspěli. První, kteří zvítězili nad cizí koloniální nadvládou, byli Američané.

Americká revoluce se stala významnou i tím, e byla součástí revoluce na západní polokouli. Osvobodila zemi od evropské koloniální nadvlády. Byla první a brzy nala následovníky. Kanadu a Latinskou Ameriku, I to má velký význam.

Deklarace nezávislosti je vánivý, revoluční manifest, jedna z největích literárních památek novodobých kulturních dějin.

Je to lidový dokument o účelu vlády a lidského ivota, který říká, e jestlie vláda neslouí cílům revoluce, je právem a povinností lidu takovou vládu změnit.

Kdy se po roce 1945 Ho Ci Min stal vůdcem národně osvobozeneckého zápasu Vietnamců proti francouzům, nosil Deklaraci nezávislosti u sebe a uměl Ji nazpamě. Vůdce amerických komunistů Gus Hall ji rovně umí nazpamě.

Je obrazem velké scény 18. století, vyjádřené slovy: Svobodu nebo smrt. Ovem právě proto, e Deklarace nezávislosti je dokument osmnáctého století a e dnes máme monost odstupu dvou set let, můeme jasně vidět i její nedostatky.

Návtěvník Washingtonu uvidí při pohledu na Kapitol na vrcholu jeho dómu bronzovou enskou figuru  americkou bohyni Svobody. Byla tam vynesena otroky. Spojené státy jsou nepochybně jedinou zemí na světě, její bohyně Svobody byla odlita a instalována otroky.

V kontinentální armádě bojovalo pět tisíc otroků. U v revoluci mnozí lidé varovali, e jestlie otroctví nebude odstraněno v okamiku zrodu republiky, ohrozí jednoho dne její vlastní ivot.

V dějinách jsou okamiky, které by ani dramatik nepouil, protoe by mu připadaly příli melodramatické.

I v dějinách Spojených států jsou takové. Odhalení aféry Watergate bylo zahájeno černochem, nočním hlídačem, který pak byl za to vyhozen a zůstal dlouhou do-44

ba bez zaměstnání, V roce 1975, dvě stě let po čajovém dýchánku, probíhaly v Bostonu, v kolébce revoluce, rasistické nepokoje, kterých se zúčastnil Ku Klux Klan a američtí nacisté.

Otroctví bylo břevnem v oku americké revoluce.

Jeden britský důstojník tenkrát řekl, e kdyby mu parlament dovolil vyhlásit zruení otroctví, revoluce by byla zlikvidována za dva týdny. Ministerstvo války v Londýně se tím velmi váně zabývalo. Proč byl zamítnut návrh onoho důstojníka, kdy měl pravdu? Zruení otroctví by mělo za následek konec revoluce, zcela jistě na Jihu.

Britové to zamítli, protoe mnoho toryů bylo zároveň vlastníky otroků a nebylo dost dobře moné nařídit, aby jejich otroci nedostali svobodu a ti ostatní ano. A Velká Británie byla největím otrokářem a vlastníkem otroků na celém světě. V

Západní Indii, rovně britské kolonii, měla milión otroků.

Vyhlásit osvobození otroků v Georgii, ale nikoliv na Bermudě, by bylo obtíné, velmi nakalivé a velmi nebezpečné. A britská vlajka nebyla vlajkou svobody a emancipace.

Spojené státy jsou země s protikoloniální revolucí a s velice demokratickým manifestem, který byl napsán otrokářem.

Stejná pera, která podpisovala Deklaraci nezávislosti, podpisovala i nákupní smouvy na otroky.

MEZNÍKY: 17831859

V roce 1783 uznala Paříská smlouva nezávislost Spojených států.

Téměř celá americká armáda se rozpadla. Kongres utekl z Filadelfie před nespokojenými vojáky.

V roce 1786 vedl Daniel Shays nespokojené farmáře z Mas achu ssetts do ozbrojené vzpoury. Farmáři bylí toti připravováni o majetek drahými hypotékami a půjčkami na dvaceti a čtyřicetiprocentní úrok.

Vzpoura byla potlačena, avak americká buroazie pocítila strach.

George Washington napsal Jamesu Madisonovi: Jestlie není síla, která by je zarazila, jakou jistotu má člověk, pokud jde o jeho ivot, svobodu a majetek?* Thomas Jefferson byl jiného názoru: Malá revoluce čas od času je dobrá věc; strom svobody musí být občas občerstven krví vlastenců a tyranů

45

Ustavní konvent se konal ve Filadelfii v roce 1787Ť Delaware byl první stát, který ratifikoval konstituci. Zákon o právech se stal součástí ústavy v roce 1791.

George Washington byl zvolen prvním prezidentem Spojených států v roce 1789. První Kongres se seel v New Yorku, prvním hlavním městě země.

V roce 1796 vydal George Washington prohláení na rozloučenou s americkým lidem, v něm řekl: Mým prvním přáním je vidět mor lidstva  válku  vypovězenou ze Země Vztahy s Francií se zhorovaly a Američané bojovali 17981800 v nevyhláené námořní válce s Francií.

Washington zemřel na svém sídle v Mount Vernon v roce 1799.

V roce 1800 se stal Washington D. C. hlavním městem Spojených států a 1801 Jefferson prvním prezidentem, nastoleným v nové metropoli.

V roce 1803 koupily Spojené státy od Francie Loul-sianu za 15

miliónů dolarů, Rozloha USA se tak zdvojnásobila.

Roku 1807 Kongres vydal zákon, který zakázal dovoz otroků do Spojených států po 1. lednu 1808.

V roce 1812 vyhlásily Spojené státy válku Velké Británii pro blokádu a poruování neutrality. Britové dobyli a vypálili Washington D. C. 1814, ale utrpěli ztráty při pokusu o invazi do New Yorku z Kanady. V téme roce byla Gentskou smlouvou válka skončena.

V roce 1819 vytlačily USA paněly z Floridy.

Roku 1823 byla vyhláena Monroeova doktrína.

David Walker, svobodný černoch, uveřejnil r. 1821 své slavné Odvolání, jeden z nejbojovnějích protestů proti otroctví a Nat Turner vedl vzpouru otroků ve Virginii v roce 1831, Indiánský kmen Seminole na Floridě se v roce 1835 vzepřel nucenému přesídlení na západ. I kdy byl ieho náčelník Osceola zajat, odpor kmene pokračoval a do roku 1842.

Mexický vůdce Santa Anna dobyl 1836 pevnost Alamo v San Antoniu v Texasu Sam Houston vedl Američany k vítězství v bitvě o San Jacinto. Texas vyhlásil nezávislost na Mexiku a Houston se stal prezidentem nezávislé republiky.

V roce 1840 ji byla plně zorganizována 3tpodzemní

46

eleznice*, tj, cesta, která umoňovala útěk a záchranu uprchlých otroků z Jihu.

Mexiko přeruilo r. 1845 diplomatické styky se Spojenými státy a r. 1846 USA vyhlásily válku Mexiku. Američané dobyli Mexico City r. 1847 a o rok později smlouva mezi Spojenými státy a Mexikem stanovila řeku Rio Grande jako hranici. Mexiko ztratilo Texas a postoupilo Spojeným státům New Mexico a Kalifornii za úhradu 15

miliónů dolarů. V téme roce objevení zlata zahájilo zlatou horečku v Kalifornii.

V roce 1859 se John Brown pokusil dobýt federální arsenál v Harpers Ferry ve Virginii a rozpoutat vzpouru otroků. Byl zajat a pověen,

SVOBODA PRO VECHNY?

Pro mladou americkou republiku i pro její obyvatele vyvstala jako základní otázka rozdělení moci.

V USA jsou tři větve vlády, vechny tři více méně rovnocenné: zákonodárná, výkonná a soudní. Stát a církev jsou odděleny. Téměř ve vech státech byla odluka státu od církve uzákoněna ústavou, jen některé z nich si podrely státní církve. Například Virginia.

Dolo ke změně postavení en, obzvlátě pokud jde o manelský stav, rozvod, vlastnictví majetku, i provozování obchodu. Vznikla dokonce i diskuse o volebním právu en.

Uskutečnil se významný pokrok, pokud jde o monost a přístup k vzdělání. Byly zřízeny mnohé koleje, které byly sekulární, tedy nikoliv církevní.

Změnily se i takové věci, jako například zacházení s odsouzenými. Před revolucí nebylo věznic zapotřebí, protoe usvědčené zločince ihned popravovali. Kdo něco ukradl, byl pověen. Prakticky existovaly pouze káznice a donucovací pracovny pro dluníky a domorodce.

Revoluce, která byla současníkem věku osvícení, přenesla na občany provádění vech záleitostí. Vláda měla být ustavena se souhlasem těch, jim mělo být vládnuto a kteří byli občany, nikoliv poddanými. Vechno se mělo podřizovat rozumové úvaze, novému zváení a to i věcí jako postavení en a zacházení s dětmi.

47

Spojené státy se měly stát zemí, kde by nebylo velmi chudých a velmi bohatých.

Takový názor zastával Jefferson. Hamilton byl proti němu.

To byl jeden z největích rozporů mezi Jeffersonem a Hamiltonem.

Hamilton

povaoval

růst

soukromého

vlastnictví za přirozenou věc. Jefferson po své zkuenosti ve Francii  krátce před francouzskou revolucí, kdy viděl hrůzy bídy  doufal, e se jim Spojené státy vyhnou.

Uskutečnila se konfiskace královského majetku. Někteří byli proti tomu, byli tím pohoreni. A provedla se i konfiskace značné části majetku toryů. Celá kniha by mohla být napsána o tom, jak bylo zacházeno s toryL Lidé, kteří byli proti revoluci, neměli ádná práva.

Jestlie byli kněími, byli zbaveni kněského úřadu, kdy

právníky, přili o titul, kdy vlastnili noviny, byli vyhozeni.

Kontrarevolucionáři bylí vyvlastněni, zbaveni volebního práva, občanských výsad i svobod.

. 5

NEMONOST ZVOLENI KRÁLE NELSONA

Republika, RES PUBLICA, je vláda lidu. Historicky, alespoň pokud jde o osmnácté století, představuje opak monarchie. Byla to forma vlády, která ohroovala zejména evropské monarchie.

ádný suverén se tenkrát nepsal s malým s. Suverén také o sobě mluvil v mnoném čísle, jako My”, v tzv. plurálu majestaticu. Podobně tak v angličtině lid**, people, má velké P a malé p.

(A dones tak společnost, society**. Kdy čtete v amerických novinách společenskou stránku, je to o Společností s velkým S\ K ní patří bohatí krásní lidé”, beautiful people.

Ti jsou členy Společnosti, Society, s velkým S. Vichni ostatní obyčejní lidé patří ke společnosti s malým s.J

Součástí amerického revolučního procesu a výsledkem revoluce byla změna v teorii i koncepci vlády.

Američané se stali občany, nikoliv poddanými. Britové zůstali poddanými koruny, občané Spojených států nezůstali poddanými nikomu a ničemu.

V podmínkách osmnáctého století to byla obrovská změna: občané, nikoliv poddaní, Lidová suverenita, 11-48

doví suveréni. Změnou teorie vlády přila i změna její formy.

Později, kdy určité aspekty revoluce byly institucio vány, co je úkolem ústavy, republikánská forma vlády byla zaručena kadému státu.

Kdy byla ukončena republikánská revoluce, nesměla být zpochybňována.

Jeden americký historik uvedl tento příklad: Dejme tomu, e by kadý občan státu New York dostal 100

dolarů od Nelsona Rockefellera za tím účelem, aby jej volil králem Nelsonem Prvním státu New York. Rockefeller by si to jistě mohl dovolit, dát kadému občanu 100 dolarů.

Dejme tomu, e by měl takovou ambici (kterou zřejmě má) a e bychom za ty peníze hlasovali pro Jeho instalaci jako krále. A dejme tomu, e bychom ho zvolili, e bychom mu dali 99,4 % hlasů. Pouhých 0,6 % obyvatel by se nedalo koupit nebo by se nedostavilo k volbám. A pak bychom chystali uspořádat korunovační obřad Nelsona I.f panovníka státu New York.

Kdyby to vechno a sem dospělo, musel by násilně intervenovat Washington. Spojené státy musí zabránit takové události, kterou zakazuje ústava. Jsou vázány ústavou. I v případě, e 99,4 % nás by to chtělo. A i kdybychom se pro to rozhodli v těch nejdemokratičtějích volbách, jaké si můete představit. A i kdybychom jednohlasně řekli: My chceme krále Nelsona!” tak se to nemůe stát. Je to ústavou zakázáno/*

V tehdejí době to bylo ovem velmi důleité, protoe pravé křídlo připravovalo a pokouelo se o návrat monarchie.

Vedlo kupříkladu korespondenci s bratrem krále Jiřího III.

Generál von Steuben se podílel na tomto spiknutí, take nelo o nevýznamnou záleitost.

Anglie si byla jista, e republika nevydrí víc ne pět let.

Po celá léta nazývala USA Utopickými státy americkými”.

JAK TO BYLO S AMERICKOU ÚSTAVOU

Od počátku naeho století se objevily v USA rozporné názory na americkou ústavu. Jako jedna z hlavních otázek vyvstala pochybnost, zda zakládající otcové ve Filadelfii

49

/

v roce 1787 byli vlastenci nebo sobci, usilující o vlastní zájmy.

Panuje například názor, e ústava představuje vítězství ultrakonzervatismu, e pohrdá demokratickými právy a slouí ochraně bohaté meniny. Někteří konzervativní historikové hovořili o přijetí ústavy jako o puči (John W

Burghes). Ale 1 rané socialistické knihy, které ve skutečnosti nebyly marxistické, ale představovaly hospodářský determinismus, dospívaly k podobným závěrům Název jedné takové knihy je Nae nečestná ústava.

Byla tedy americká ústava produktem kontrarevoluce?

Můeme začít argumentem, který byl pouíván k podpoře výe uvedeného názoru, a sice tím, e na ústavní konvenci nebyli levicoví revoluční vůdcové jako Thomas Jefferson, Samuel Adams, John Hancock nebo Thomas Paine. Jejich neúčast se vysvětluje tím, e stáli v opozici proti ústavě.

Tento názor neobstojí. Konzervativní John Adams taky nr-hyl přítomen, protoe byl jako administrativní ředitel poslán do Británie, Thomas Jefferson nebyl přítomen, protoe byl vyslancem Spojených států ve Francii, Ale Jefferson i Adams podporovali ústavu, i kdy k ní měli váné výhrady, John Hancock byl předsedou konvence v Massachusetts v roce 1788, která ratifikovala ústavu s jeho podporou. Samuel Adams byl členem této konvence a také souhlasil s ratifikací.

Paine byl v cizině, stejně jako Jefferson, ale souhlasil, i kdy

s výhradami. Napsal Washingionovi 1796: Byl bych hlasoval pro ústavu, kdybych byl v Americe.*1

Je pravda, e tito revolucionáři by byli dali přednost základnímu dokumentu, který by dal plnějí průchod demokratickým právům lidu. Nebyli ale v opozici proti ra-tifikaci ústavy, kterou vichni povaovali, a také to řekli, za nejosvícenějí ve své době.

Mezitím se v Evropě psalo o anarchii ve Spojených státech a hovořilo se o uprchlících, kteří utíkají po tisících a oputějí zemi. To opravdu souhlasilo. Tisíce uprchlíků opoutělo USA. Naproti tomu americká ústava byla uvítána a oslavována značnou Částí Evropy, Skoty, Irčany, britskými radikály a zejména protímonarchisticky smýlející mládeí.

Dnes píí americké buroazní noviny s oblibou o uprch-50

lících ze socialistických zemí. Vzpomínám si na záitek z Hyde Parku v Londýně, někdy v padesátých letech. Jeden mu tam hovořil o svých dobrých dojmech z cesty po zemích socialistického tábora.

Někdo se ho zeptal: Kdy je to tam tak pěkné, jak povídáte, proč jsou tady jejich emigranti?”

A my v Anglii začneme se socialismem, zněla odpověď, ti Angličané, kterým to znemoní ít z práce jiných, budou také utíkat. Víte kam? Do Spojených států.

A a tam potom nějaký řečník v nějakém tom Jejich ame-4t rickém Hyde Parku bude mluvit o socialismu v Anglii, někdo ze zástupu, stejný typ jako vy, se zeptá: ,A proč jsou tady jejich uprchlíci?  Nic chytřejího ho nenapadne.w Take, Jak je vidět, princip věci je stejný a existoval u v době americké revoluce.

NEBEZPEČÍ ÚSTAVY PRO VLÁDNOUCÍ TŘÍDU

Americká ústava byla buroazní i demokratická, měla pozitivní i omezující rysy demokracie i buroazie své doby.

Jejím největím nedostatkem bylo, e trpěla otroctví.

V té době ilo asi 700 tisíc otroků ve Spojených státech, tedy třetina celého obyvatelstva, kromě 200 tisíc černých sluhů.

Charakteristické pro tuto ústavu bylo i politické zotročení té části obyvatelstva, kterou představovaly eny.

V ústavním konventu se tehdy projednávala i otázka zdanění majektu. Delegát z Marylandu vystoupil a řekl: Majetek je majetek. Zdanění majetku by mělo být stejné.”

Hovořil o otrocích a e tedy vlastnictví otroků by mělo být také zdaněno.

Franklin, který málokdy zasahoval do jednání, v té době u byl velmi starý, zvedl ruku. Washington předsedal a udělil mu slovo. Franklin řekl: Ctěný delegát z Marylandu mi promine toto přeruení, ale rád bych vysvětlil rozdíl mezi otroky a jinými formami majetku.4*

Delegát z Marylandu řekl, e bude poctěn, Jestlie delegát z Pensylvánie, Benjamin Franklin, to pro něho udělá.

Franklin vak jen poloil tuto otázku: Mohl by

51

mně ctihodný delegát z Marylandu uvést jediný příklad vzpoury ovcí?

Slovo otroci” a otroctví” bylo úmyslně vynecháno z dokumentu ústavy.

Ústředním omezením ústavy byl protiklad mezi majiteli výrobních prostředků a námezdnými dělníky. Madison upozornil na tento problém, kdy hovořil o vůlí větiny.

Tehdejí společnosti to nevadilo, protoe tenkrát větina znamenala větinu bohatých bílých lidí muského d pohlaví.

Ale Madison viděl, e slovy to v ústavě není vyjádřeno. V

dopise, který napsal 1833 řekl, e to bude vytvářet stále více a více problémů a potíí. Protoe teorie suverenity větiny bude ve stále větí míře znamenat větinu pracujících lidí.

Madison si povzdechl: Nevím, co s tím provést/1 Dodal, e pravděpodobně za sto let se to můe stát kritickou otázkou, ale řekl Monroeovi: Natěstí ani vy, ani já u tady nebudeme, abychom tomu museli čelit.1*

Jeho odhad nebyl tak patný. Protoe po roce 1833 se za sto let psal rok 1933, a to bylo velmi kritické období.

Svoboda byla v ústavě definována jediným způsobem, jakým ji buroazie můe definovat. Byla to ústava její a musela jí poskytovat svobodu získávat majetek, vlastnictví.

Tento systém svobody je  a na to nesmíme zapomenout  vytvořen buroazií 18. století, která prola koloniální revolucí, byla mladá a plná ivota, a představovala historicky pokrokovou sílu.

Za těchto okolností byla posvěcena vlastnická práva*

Jako i svoboda shromaďovat majetek a ochraňovat jej.

Ústava byla politickým dokumentem, který odráel nový buroazní řád, v něm ovem jetě existovalo otroctví. Byla sepsána mui, kteří byli vlastníky. A to nejenom vlastníky s bílou pletí, bělochy, ale navíc jetě anglosaskými muskými vlastníky, co odráí ovinistický, nacionalistický řád muské nadvlády ve své vrcholné etapě.

Ale nedělá to ústavu reakční, protoe je třeba se na ni dívat očima doby a místa jejího vzniku. Z tohoto hlediska ji tedy nelze povaovat ani za kontrarevoluční. Tato ústava se přirozeně zamlouvala obchodníkům, věřitelům, výrobcům a jejich profesionálním pomocníkům, jeliko to byli právě ti, kteří vládli. Bez jejich souhlasu nemohla být ani navrena, ani přijata.

52

Přitalivost ústavy nebyla vak omezena jen na tyto jednotlivce, ale na celé velké skupiny nově osvobozených kolonií, které hledaly národní jednotu v podmínkách 18.

století. Tedy nikoliv v představách a podmínkách pozdějího monopolního imperialismu 20. století.

Deklarace nezávislosti vznikla roku 1776, kdy revoluční boj dosáhl nejvyího bodu a byla tedy poznamenána silným vlivem levice.

Buroazie chtěla zákon a pořádek. Stabilitu a klid.

Jefferson to vyjádřil nesmírně přesně v dopisu, který napsal, kdy válka skončila: Nemůe být dost často opa-kováno, e čas pro úpravu práv musí být, dokud naí vládcové jsou čestní, dokud my sami jsme sjednoceni. Po ukončení této války jdeme z kopce. Pak u nebude nutné obracet se kadou minutu k lidu, aby nás podporoval. Bude tendence na něj zapomenout, a proto jeho práva jsou ohroena.

Přísluníci středu a obzvlá pravice revoluční koalice se zvlá obávala toho, čemu říkali nebezpečí ze strany mas.

Nazývali je agrárním nebezpečím” nebo anarchis-tickou hrozbou” a nejčastějí pouívali slovo rebelové”.

LO JENOM O PENÍZE

Otroctví začalo v Africe. Byl to výnosný obchod, prová-

děný Britskou obchodní společností, její akcie vlastnila í královna Alběta.

Otroky chytali jako zvěř a naháněli je v řetězech do zvlátních táborů, kde je dreli, dokud nepřiplula lod. Měla obvykle tři nízké paluby, kde mohli otroci jen sedět nebo leet, připoutáni řetězy. Byli tam naskládáni jako líce v zásuvce, zvlá .mui, zvlá eny.

Kdy odmítali potravu, byli bičováni. Na lodích pouívali dozorci zvlátních nástrojů, jimi otvírali otrokům ústa, aby mohli vpravit do nich nějaké jídlo.

Pomíchali otroky z různých kmenů, aby spolu nemohli mluvit. Existovalo i zvlátní zaměstnání, kterému se říkalo slavě breakers”, lamači otroků, jejich profesí bylo lámat a násilím krotit vzpurné otrokv.

Du Bois napsal, e asi 15 miliónů otroků se dostalo za iva do Nového světa. Mnoho miliónů zahynulo při dopravě. Kdy k tomu připočítáme ztráty při přepadech

53

a válkách v Africe a mnoství těch, kteří zahynuli na pochodech, dosáhne celkový počet 100 a 110 miliónů lidí, Obvykle transport přeili a nejvíc byli ceněni otroci mezi patnácti a třiceti lety, zvlátě eny, protoe to bylo také období Jejich schopnosti rodit děti.

Otrokářství je největí poskvrnou amerických a britských dějin. Novodobé trvalo 400 let. Je pozoruhodné, e Afričané vechno přeili. ádný jiný lid nebyl podroben takovému utrpení. První obchodníci začali a zbohatli na tomto obchodu lidmi nejenom v Anglii, ale také v New Yorku, který patřil k hlavním střediskům keftování s otroky.

FANTASTICKÉ ZISKY

V bujně zelených lovitích virginského venkova vyjídějí jetě dnes elegantní jezdci z majestátních rodových sídel a cválají malebnou krajinou ke kadoročním honům na liky.

Jejich majetky vak nebyly získány elegantním způsobem.

Některé dnení tzv. nejlepí rodiny ve Filadelfii, New Yorku, New Jersey nebo ve Wilmingtonu či v Delaware uívají bohatství, která vznikla z potu otroků.

V době americké revoluce tvořili pětinu vekerého obyvatelstva Spojených států černí otroci. A za občanské války čtrnáct procent.

Na jihu to bylo asi třicet pět procent. Vichni otroci, mui, eny i děti těce pracovali.

V roce 1790, při prvním sčítání lidu, bylo asi 700 000

otroků, v roce 1860 u téměř čtyři milióny. V té době měl pro bílého pána otrok cenu 800 a 900 dolarů, take jejich hodnota představovala pro otrokáře v USA skoro čtyr miliardy dolarů.

Otrokářům, jich :>ylo asi 100 000, patřila půda, která měla hodnotu asi pět a est miliard dolarů, a také výrobní nástroje, domy a dobvtek Vlastnili patnáct a dvacet miliard dolarů Nebyla čádná jiná část vykořisovatelské třídy v USA, která by se jim bohatstvím mohla přiblíit To nebyla jenom vládnoucí třída podél Mississippi, ale celých Spojených států Na rozdíl od starověkého otro-54

kářského řádu nelo o omezený domácí systém ani výměnný obchod, ale otrokářskou soustavu uprostřed zko-mercializovaného hospodářství. Soustavu, působící ve významné oblasti a představující trh v kapitalistickém trním systému. S otroky, jako dělníky v zemědělství, ve výrobě bavlny, cukru a tabáku, předtím také v produkci indiga a rýe.

To znamenalo kadoročně milióny tun zemědělských výrobků pro světový trh. Spojené státy měly monopol na bavlnu, take i ekonomické systémy Británie, Německa, Belgie atd. byly závislé na americkém otroctví. Bavlnu prodávala na světových trzích obchodní nebo průmyslová buroazie, bavlna patřila do sítě světového kapitalismu, představovala prodej zboí se ziskem, miliardy dolarů čistých” zisků.

JAK ZIL OTROK NA PLANTÁI

Mezi moje prvé exkurze z Washingtonu patřila návtěva Mount Vernon, plantáe ve Virginii, která patřila otci národa” a prvnímu prezidentu Spojených států Georgu Washingtonovi. Totr panské sídlo na břehu Poto-maku trůnilo pěti farmám na osmi akrech úrodné půdy a bylo soběstačnou jednotkou. V průvodcích se říká, e pilné ruce tady pěstovaly kukuřici, obilí a len, e zde sídlili zedníci, kováři, truhláři, pekaři i sládci, kteří dělali plantá

nezávislou na ostatním světě.

Kde sídlili? V malých, dnes u’: zmizelých nebo úhledně nabílených domcích, v nich je teď vystaven dobový ná-

bytek, zařízení a nástroje. Podobné jsou někde uchovány, stejně pěkně a čistě bíle natřené, na četných dalích plantáích amerického jihu.

Komu patřily ty pilné ruce? Kdo byli ti dovední řemeslníci? V průvodcích se zpravidla nevyskytuje zmínka, e otroci. První prezident Spojených států byl jedním z největích amerických plantáníků, a to tehdy znamenalo, e i otrokářů své doby.

Otroctví bylo ve Virginii legální od roku 1660. Otroky byli zprvu i Indiáni, ale později hlavně černoi. Movitým majetkem George Washingtona a ostatních jianských dentlmenů byli lidé afrického původu.

Víme dnes, jak ili? Dochovaly se memoáry, ale vět

55

inou napsané bělochy a ti toho mnoho neřekli o tom, jak otroci ili doopravdy. Něco napsali černoi, jako např.

Frederick Douglass.

Hlavní zdroj informací je v obchodních knihách a účetních záznamech otrokářů. Z nich se dovídáme, e existovaly různé druhy otroků, kvalifikovaní řemeslníci, domácí sluhové, obvykle světlejí barvy (někdy děti pána), ale devadesát procent jich pracovalo na polích.

Ve Virginii například stál otrok pro práci na poli asi 600

dolarů a otrokáři platili daň z jednoho otroka asi 15 dolarů za rok.

Jetě dnes vidíme na Jihu malé domky s dřevěnou střechou, obvykle bez dveří, bez skla v oknech, s hliněnou podlahou, bez nábytku, se slámou na spaní. V Jednom ilo průměrně est lidí. Měli ohnitě s kotlíkem, v něm se vařilo jídlo, zpravidla kukuřice.

Příděly potravin se řídily mnostvím vykonané práce Panovalo přísné úkolování. Kdo splnil úkol, dostal plný příděl, kdy nesplnil, tak Jenom část podle toho, co udělal.

Hlavním jídlem byla kukuřice, melasa a tlusté z vepřového.

Někdy podle sezóny i Jiné věci, například ryby. Sledě se lovili a prodávali jenom pro otroky. Někde si mohli dret dvě slepice a pěstovat trochu zeleniny, to se řídilo podmínkami a místem.

Pracovalo se od slunka do slunka, v létě 16 hodin denně.

Domácí otroci, sluhové, měli lepí jídlo, ale ádné pracovní hodiny, museli setrvávat v pohotovosti pořád.

Obědvalo se na poli, polední přestávka trvala půl hodiny.

Boty měli jenom na neděli, mui nenosili koile, klobouky byly ze slámy.

O děti se pečovalo jako o budoucí otroky. Matky dostávaly větí příděly. Děti byly krmeny od prsu, voděny také na pole, matky měly přestávku na jejich krmení, a kdy

pracovaly, starali se o ně starí otroci, kteří doprovázeli černochy na pole a vařili pro ně.

Děti obvykle pracovaly u od devíti let. O tom rozhodoval pán, kdy pro něho začnou dělat. Podle otrokář-ských propočtů začalo dítě od devíti let vydělávat pánovi víc peněz, ne ho stálo. Jakmile bylo schopno něco zvednout, nosit, začalo pracovat.

Jetě ve třicátých letech naeho století pracovaly čer-noské děti na plantáích na jihu u od esti nebo sedmi

56

let. A jetě v roce 1975 proel v Kongresu zákon, který dává souhlas k práci dětí od pěti do dvanáctí let ve státech Washington a Oregon, kde desítky tisíc dětí mladích čtrnácti i dvanácti let sklízejí jahody a fazole.

Kdo dohlíel na otroky? U samotný systém byl kontrolou. Kdy je někdo v práci čtrnáct a estnáct hodin denně, má dost. To byla základní kontrola.

Otroci se nesměli učit číst ani psát. Učit otroka čtení a psaní bylo zločinem. Trestalo se bičem. Bez zvMtního povolení nikdo nesměl z plantáe. Tři nebo víc otroků se nesmělo scházet mimo domácnost bez přítomnosti bílé osoby. Nesměli nic vlastnit, ádný majetek a přirozeně ádné zbraně  ani klacky. Důleitým prostředkem kontroly bylo náboenství.

 … B Ú H PÁNŮV OVEČKY DO STÁJÍ VHÁNÍ../4

Plantáníci najímali kněze nebo měli zvlá vycvičené otroky k roziřování náboenství, zavedeného vládnoucí třídou.

Bůh je vemocný, učili kazatelé otroky, vy jste to, co jste, protoe to je Jeho přání. A se vám daří sebehůř, a jste v jakýchkoliv podmínkách, je to Jeho vůle. Jestlie proti nim protestujete, protestujete proti Němu, ne proti svému pánovi, ale proti svému nebeskému Pánovi, který vás postavil do situace, v ní Jste. On vás mi* luje, a aby vám ukázal, Jak vás miluje, podrobuje vás zkoukám. A vy musíte projít těmito zkoukami, nesmíte protestovat, musíte v nich obstát.

Jedním z problémů pro kněze a kazatele bylo, jak vy-světlovat tvrdé tresty, obvyklé na plantáích. Řeili to takto: Kdy jste dobrými otroky a děláte, co se od vás chce, je to dobře. Kdy nikoliv, jste za to bití. Ale co kdy jste neudělali to, za co jste biti? To vám Bůh ukazuje, jak velice vás miluje, protoe teď vás doopravdy zkouí. To je zkouka, kterou musíte vydret bez jakékoliv nenávistí nebo lítosti, abyste ukázali, jak milujete svého Boha a váíte si toho, e vás tak miluje a zkouí/*

Take náboenství bylo důleitým pomocníkem otrokářů.

Mimochodem, první anglická otrokářská loď, která přistála u břehů západní Afriky a zahájila jeden z nej

57

výnosnějích obchodů v historii kapitalismu, se Jmenovala Jeí.

VELKOLEPÝ ČERNÝ MU

Datum narození Fredericka Douglasse je nejisté. Narodil se jako otrok a domníval se, e se to stalo v únoru 1817.

Zemřel v únoru 1895. Byl vynikající osobností v dějinách Spojených států, jednou z Jejich velkých postav. Jako otrok se bránil bití a z vlastní ivotní zkuenosti usoudil, e ten, kdo se nechá snadno zbičovat, je bit nejčastěji.

Kdy se Douglass poprvé pokusil utéci z otroctví s pěti Jinými otroky, byl zrazen, zbit a uvězněn. Zkusil to znovu, a tentokrát se mu to podařilo.

Zapojil se do abolicionistického hnutí, prodělal četná poníení, bídu, přepadení a zlomené kosti. Příkoří ho zocelila a stal se jednou z nejvýznamnějích osobností odboje proti otroctví. Zavrhoval pacifismus i anarchismus, nebyl sektářem ani fanatikem, ale bojoval za co nejirí jednotu vech lidí, kteří byli proti otroctví.

Organizoval, psal do novin, pronáel projevy. Správně rozeznal, e boj proti otroctví Je v jeho době tím z nejzákladnějích poadavků. Nebojoval jenom proti otrokář-

skému jihu, ale také proti diskriminaci černochů, kteří ili na severu.

Dějiny, jak je dnes známe, nám nedávají odpověď na otázku, zda se někdy setkal s Marxem nebo s Engelsem, ačkoliv byl v Anglii ve stejnou dobu, kdy tam oba ili, ale Jeho mylenky byly stejně pronikavé a dialektické. Není pochyb o tom, e četl jejich články, které vycházely anonymně v New York Tribune, nejrozířenějím deníku ve Spojených státech. Marx byl jeho dopisovatelem. Z cesty do Německa

si

Douglass

přivezl

soku

německého

materialistického filozofa Feuerbacha, jeho dílo ovlivnilo Marxe 1 Engelse.

Douglassovo působení mělo značný vliv na výsledek občanské války. Jeho idea o nutnosti spojit válečné cíle nejenom se záchranou Unie, ale i s ukončením otroctví, ovlivnila Lincolna a přispěla k pochopení, e účast černochů ve válce na straně Unie pomůe porazit Konfederaci. A tak 250 tisíc Černochů bojovalo na straně Severu.

58

V období rekonstrukce poukazoval Douglass na to, e samotné zruení otroctví není dostatečné, e je to Jen počátek, a e musí následovat rozbit! systému plantáí, rozdělení půdy bezzemkům a právo černochů volit a být volen, i působit v milicí, v policejním a soudním systému.

Douglassův rozhled byl irí ne hranice Spojených států.

Oponoval britské nadvládě v Irsku i americkému úsilí vybudovat koloniální impérium v Latinské Americe. Byl Jedním z mála muů své doby, kteří podporovali hnutí en za rovnost a svobodu.

Kdy Douglass dva roky před svou smrtí hovořil na světové výstavě v Chicagu v roce 1893, mezi Jeho posluchači byl mladý černoch Jménem W. E. B, Du Bois, pro něho

znamenalo toto setkání s Douglassem záitek, na který nikdy nezapomněl.

Du Bois převzal Douglassovu pochodeň a stal se druhou nejvýznamnějí Černoskou osobností v historii Spojených států.

FREDERICK DOUGLASS A JOHN BROWN

V abolicJonístickém hnutí se utvořily tři směry. Garrison byl pacifistický anarchista. Nechtěl vládu, nechtěl účast v politice: Stát je patný, a proto nae úsilí je jenom čistě morální. Cokoliv jiného by poskvrnilo hnutí. Začali bychom usilovat o úřady, o moc, moná bychom se stalí násilnými.

Musíme být světci. Musíme dobýt pekla.” Tento směr měl jenom určitý význam morálního přesvědčení.

Druhý směr nastoupil Douglass, který řekl: Otroctví je samozřejmě patné, nekřesanské, nespravedlivé a já nejsem proti morálnímu přesvědčování. Ale tím se nic nedosáhne.44

Garrison se domníval, e morální přesvědčení ovlivní majitele otroků. Douglass mu na to řekl: Bratře Garrl-sone, já tě míluju, ale ty nezná otrokáře, Já Je znám, protoe jsem byl otrokem. To můe vidět na mých zádech. A moje sestra a moje matka Jsou Jetě otrokyně, take já vím, co je to otroctví.

Třetí směr představuje kapitán John Brown. V r. 1830 lo o morální přesvědčování, 18401850 o morální pře

59

svědčování a politickou akci a od roku 1850 o militant-ní, bojovný abolicionismus. Jeho představitelem byl John Brown.

Osoba jako ze Starého zákona, nesobecký, obětavý. Tento starý mu kolem sebe seskupil mladé lidí, černochy i bělochy.

Pro ilustrací toho, jakým Člověkem byl Brown, můe slouit následující historka:

Kdy u byly připraveny vechny^plány a jeho malá skupina se shromádila na farmě v Pennsylvánii, Brown chtěl, aby se k nim připojil Douglass. Napsal mu: Jestlie se ke mně přidáte, bude nás jako much na medu. Bojujme spolu!”

Douglass pozval Browna, aby ho navtívil. Znali se jako přátelé. Douglass se právě vrátil z Rochesteru a měl u sebe mladého otroka, který právě utekl ze Severní Karolíny.

Douglass se poprvé dozvěděl o Brownových plánech. Zeptal se: Proč chcete přepadnout federální zbrojnici? Budete mít na krku federální armádu.” Brown řekl: Jsou tam dobré zbraně, a kdy je dostanu, půjdu do hor a tam jsou znamenité podmínky pro gue-rilovou válku. Spojte se se mnou.

Ne, řekl Douglass. Jsou otroci na to připraveni?**

Nejsou,” řekl na to Brown.

Proč vás tedy mají následovat? Kdo Jste? Kdy vás uvidí v noci s vaím vousem a s pochodní, Jak chodíte a buíte na dveře, budou se ptát: kdo vy k čertu vlastně jste? Proč by vás měli následovat? Proč jste si vybral zrovna Západní Virginii, kde Je málo otroků? Proč zrovna tohle místo, kde jsou otroci větinou jen v domácnostech, sluhové a lokajové.

To je patné místo.

John Brown odpověděl: U je pozdě. Já jsem to tak vybral a vechno u Je naplánováno a musí to tak být. A kromě toho, mně je 59 let a nemohu začít znova od začátku. U mi mnoho ivota nezbývá.

V té době, kdy někomu bylo 59, byl povaován za starce.

Douglass řekl: Mně je o deset let míň a mám jetě moc práce. Tohle je sebevrada. Já se k vám nepřidám. A s tím se rozeli. Objali se a políbili. Douglass znovu řekl: Johne, nedělej to, zemře. A Brown odpověděl: K čemu je ivot, nemůu ít věčně.*4 Kdy odcházel, tak onen otrok, který právě utekl z Jl-60

hu a viděl bílého mue poprvé Hovořit s velkým slavným černochem, slyel, e Douglass nesouhlasí.

Tomu otrokovi, Shields Greenovi, bylo 21 let. Douglass se ho zeptal: Shieldsi, kam jde? Nezůstane se mnou?

A Shields Green vyslovil slova, jediná, která jsou v historii známa z jeho úst: Ne, já půjdu s tím starým muem.”

To byla snad největí pocta, které se dostalo fohnu Brownovi. Shields Green s ním bojoval, byl s ním zajat, souzen a oběen.

Jetě zmínku o Brownově eně. Měli spolu 13 dětí, z nich

7 přeilo. ili v Kansasu, měli černoské sousedy, byli chudí, ale dělili se s nimi o jídlo.

Přila do Harpers Ferry se svým muem a setrvávala s ním stále během procesu.

Věděla, e bude oběen. Brown vedl jetě velkou kampaň z vězení. Přesvědčil i svého stráce.

Ozvala se vlna protestů ve světě. Protestoval i Victor Hugo.

, Brown řekl v posledním projevu. Kdybych to, co Jsem udělal, učinil pro bohaté, byl bych se stal hrdinou. Vy mě nevěíte pro povstání, ale proto, e jsem bojoval za otroky, za lidi, jimi pohrdáte. Dělal jsem to, co dělal Kristus a za to mě Virgínie pověsí.”

A Virginie ho pověsila.

Jeho ena s ním chtěla být a do posledního okaml* ku.

Brown Jí řekl: Ne, nechoď, je to straná země, nevím, jestli bude bezpečna.”

Avak ona se k němu přece dostala a tak strávili jetě několik hodin před popravou spolu. Ale k popravě ji nepustili. Zůstala tam, protoe chtěla jeho tělo. Bojovala usilovně, aby je dostala; chtěli ho pochovat lajmě. Aby Brown upadl v zapomnění, aby lidé neznali hrob.

Ale paní Brownová nakonec dostala tělo mrtvého manela a kdy je vezla domů na východ, celá města mu přila projevit úctu. Brown před smrtí řekl: Vím, e zatřesu celou zemí.” Nezemřel nadarmo. Ani onen 211etý černý mu, který právě uprchl z otroctví a odeel s Brownem, ačkoliv Douglass s ním nesouhlasil, a ačkoliv on sám věděl, e padne. Ale kdy Brown odcházel do boje, Shields Green el s ním. To byl předvoj druhé americké revoluce.

61

MEZNÍKY: 18601918

Lincoln byl zvolen prezidentem v roce 1860.

V roce 1861 vystoupily otrokářské státy Mississippi, Florida, Alabama, Georgia, Louisiana a Texas z Unie. Vytvořily Konfederaci amerických států s Jeffersonem Davisem jako prezidentem. Dne 12.

dubna zahájily jednotky Jiní Karolíny palbu na Fort Sumter a donutily vojsko Unie k evakuaci. To byl začátek války Severu proti Jihu. Lincoln vyhlásil blokádu států Konfederace. Virginia, Arkansas, Tenessee a Severní Karolína se připojily ke Konfederaci.

Západní Virginie se odloučila od Virginie a přidala se k Unii v roce 1863.

V roce 1862 vydal Lincoln prohláení o emancipaci. Bitvy občanské války byly v plném proudu.

Jednotky Unie porazily jianskou armádu u Gettysbur-gu roku 1863. Lincoln proslovil slavné gettysburské provolání na hřbitově tohoto města.

V roce 1865 byl ratifikován třináctý dodatek k ústavě, zakazující otroctví. Jianský generál Lee se 9. dubna vzdal. 14. dubna byl zavraděn Lincoln ve Fordově divadle ve Washingtonu.

Roku 1867 byly vydány tři zákony o rekonstrukci, které rozdělily Jih na vojenské okrsky. Spojené státy koupily Aljaku od Ruska za 7,2 miliónu dolarů.

V roce 1868 byla dokončena Transkontinentální eleznice.

O dva roky později, 1870, byl ratifikován patnáctý dodatek k ústavě, který dal černochům právo volit.

Mohutný poár zničil větinu Chicaga v roce 1871.

Finanční panika z roku 1873 se vyvinula v pětiletou krizi, největí do té doby.

V roce 1876 porazili Siouxové pod velením náčelníka Sitting Bulla (Sedícího Býka) jednotky generála Custe-ra u Little Bighornu.

To byla předehra k masakru Indiánů v Wounded Knee.

Roku 1886 byla ustavena Americká federace práce se Samuelem Gompersem jako prvním prezidentem. Stejného roku dolo k demonstraci a střelbě na Senném náměstí v Chicagu.

Finanční panika vyvolala novou hospodářskou krizi v roce 1893, která trvala do roku 1897. Nezaměstnanost se stala veobecnou.

Armáda nezaměstnaných pochodo-

62

vala na Washington. Pullmanovu stávku krvavě potlačily federální jednotky.

V roce 1897 začala zlatá horečka v Klondike.

Rok 1898 se stal rokem americko-panětské války. Spojené státy v ní získaly Portoriko, Guam a Filipíny. Kuba se dostala

pod americkou vojenskou kontrolu.

V roce 1900 Spojené státy intervenovaly v boxerské válce v Číně. Německo a USA st rozdělily mezi sebou ostrovy Samoa.

Roku 1901 se Kuba stala americkým protektorátem.

Dělnická organizace Průmysloví dělníci světa ( I W W ) vznikla v Chicagu v roce 1905.

Zemětřesení a oheň zničily San Francisco v roce 1906.

V roce 1912 se americké jednotky vylodily v Nicara* gue.

Woodrow Wilson byl zvolen prezidentem.

V prvním roce první světové války, r. 1914, vyhlásily Spojené státy neutralitu. Americké námořní jednotky bombardovaly a okupovaly Vera Cruz v Mexiku. Byl otevřen Panamský kanál.

Americké jednotky pronásledovaly v roce 1916 Pan-cho Villu dvě stě mil do Mexika bez úspěchu. Spojené státy

okupovaly Santo Domingo.

Dne 6. dubna vyhlásil Kongres válku Německu. Spojené státy koupily Panenské ostrovy od Dánska.

Wilson vyhlásil svých 14 mírových bodů v roce 1918. Ve Spojených státech začalo pronásledování dělnických vůdců a zavírání socialistů.

DOPISOVATEL NEW YORK TRIBUNE

Profesor Clinton Rossiter, vedoucí americký filozof, napsal v knize The view from America (Pohled z Ameriky), vydané v roce 1960: Pronikavý marxistický vliv se rozířil celou americkou intelektuální obcí ve 20. století.*4

Marxismus ve Spojených státech je ovem starího data.

Nebyl přirozeně převládající, přesto vak významně ovlivnil události v USA.

Ovlivňoval nejen politiku, odbory, ale také umění a literaturu, a různé druhy bojů za lidská práva, a lo o svobodu otroků a en nebo o pokrokové zákony a sociální mylenky. Samozřejmě působil zejména na orga

63

nizované socialistické hnutí i na vůdce odborového hnutí.

JVlěl vliv také na vystěhovalce, kteří přicházeli do Spojených států před rokem 1917  a lo o Slovany, Němce, idy, nebo lidi, hovořící panělsky.

Kdy v roce 1883 zemřel Karel Marx, jeho přítel Engels řekl, e Marxova smrt byla ztrátou pro bojující proletariát v Evropě a v Americe. Engels se také zmíníl o Marxově práci v New York Tribune v rozmezí let 18521861. Řekl, e Marx byl milován a oplakáván milióny revolučních dělníků od sibiřských dolů a k pobřeí Kalifornie.

Kromě rodného Německa a Anglie, která se stala jeho domovem, patřil Marxův největí zájem Spojeným státům.

V časopise Vorwárts, který byl vydáván v Paříi německy, poznaráenal Marx v roce 1844, e socialismus a komunismus nemá svůj původ v Německu, ale v Anglii, Francii a v Severní Americe. To bylo jetě předtím, ne společně s Engelsem napsal Komunistický manifest a tedy zřejmě neměl na mysli vědecký socialismus. V té době vak jí existovala idea socializace majetku u utopických filozofů, jako byli Simon, Fourier a Robert Owen.

Owen přijel do Spojených států, byl dobře přijat, hovořil dvakrát ke Kongresu Spojených států o socialismu, kterému říkal nový společenský systém”, a to bylo u v roce 1825. Owen také začal svůj utopistický experiment v New Harmony ve státě Indiana, Navtívil Thomase Jeffersona v Monticello a Jamese Madisona v Montpelieru a byl také jimi dobře přijat. Hovořil dokonce o tom, e svůj nový systém rozíří na černochy a Indiány.

Ve Spojených státech bylo vdycky hodně lidí, kteří projevovali sympatie k socialistickým mylenkám. Mezi ně patřil Charles A. Dana, který navtívil Karla Marxe v Evropě.

Dana zaloil v roce 1841 Brook Farm, rovně plod utopistického socialismu, podporovaný některými významnými osobnostmi tehdejí

doby,

například

spisovatelem

Nathanielem

Hawthornem. Dana byl také vydavatelem New York Tribune, do které psal Karel Marx celých deset let.

Některé socialistické mylenky, později zpracované 64

vědecky Marxem, byly vyjádřeny ve Spojenýcti státech u před zveřejněním Komunistického manifestu. Američtí radikálové někdy poukazují na to, e ideu třídního boje prý vyjádřil ji

James Madison a opírají toto tvrzení o větu, kterou Madison napsal v The Federalis-iu, toti e ti, kteří mají a ti, kteří nemají majetek, vdycky vytvářeli výrazné zájmy ve společnosti.”

Marx psal o Spojených státech, jetě kdy byl v Německu a později Jetě více během svých vyhnanství ve Francii, Belgii a Anglii. V Komunistickém manifestu Marx a Engels uvádějí mezi těmi, kdo by podporovali politické hnutí dělnické třídy, také mladé

agrariány

v

Americe.

Anglický

překlad

Komunistického manifestu vyel ve Spojených státech v roce 1872 v časopise, vydávaném v New Yorku. Marxovy články pro New York Tribune začaly vycházet u 1852. 

Do Spojených států se také přestěhoval Jeden z Marxových blízkých přátel a následovníků Josef Weydemeyer, který zde vydával měsíčník v německém jazyce Die Revolution, do něho

Marx rovně přispěl jedním ze svých nej důleitějích politických děl Osmnáctý Bru-maire. To bylo v roce 1852, take toto dílo vylo poprvé ve Spojených státech. Do angličtiny bylo přeloeno a za 40 let. Marx publikoval také v jiných amerických časopisech a novinách v Bostonu a v New Yorku.

V jednom z nich, vycházejícím v New Yorku pod Jménem Turnzeitung, otiskl Weydemeyer Engelsovu Selskou válku v Německu. Kromě New York Times Marxovy my- leaky byly titěny také v novinách, jako byl v Yorku De-mocrat a ve Washingtonu National Working Mens Ad-vocate.

MARX A LINCOLN

Marxův zájem o Spojené státy zesílil během politických bojů před zvolením Lincolna a za občanské války. Marxovy mylenky tlumočené Weydemeyerem a Jinými ve Spojených státech sehrády důleitou úlohu při zvolení Lincolna, jemu získaly tisíce hlasů od naturalizo-vaných Němců ve volební kampani 1860. Někteří historikové tvrdí, e německé hlasy byly rozhodujícím faktorem, který získal Lincolnovi převahu.

65

Marxův i Engelsův zájem odráí také jejich dopisy, vydané v USA r. 1937 pod názvem Občanská válka ve Spojených státech.

Z těchto dopisů Je zvlá dobře vidět, Jak oba muové pečlivě sledovali a analyzovali průběh celých čtyř let války Severu proti Jihu a Jak jejich některé mylenky předběhly svoji dobu.

Marx například naléhal na ozbrojení otroků a na vyhláení emancipace a navrhoval strategii pochodu přes Georgii k Atlantiku, kterým by byla odříznuta Konfede-rační armáda od své základny a zásobování. Není pravděpodobné, e Lincoln věděl o Marxově doporučení, ale tento názor byl otitěn v New York Tribune a vyjádřili jej i jíní, například Frederick Douglass.

Tuto mylenku Lincoln nakonec uskutečnil a nepochybně přispěla k vítězství nad Jihem.

Lincoln si vak byl vědom podpory, kterou mu poskytla nově organizovaná První internacionála, od ní obdrel toto poselství: Dělníci Evropy jsou si jisti, e stejně jako americká válka za nezávislost zahájila novou éru nástupu střední třídy, tak americká protlotrokářská válka udělá toté pro dělnickou třídu.*4 Poselství také povauje za znamení doby, e tento úkol připadl Abrahamu Lincolnovi, synu dělnické třídy.

Je známa, e dopis Internacionály navrhl i napsal Marx, jeho

podpis Je mezi Jinými signatáři.

V odpovědi Lincoln řekl, e poselství je pro Sever novým povzbuzením pracujících muů Evropy a vyjádřil radost z jejich osvíceného souhlasu a váných sympatií”.

Marx i internacionála měli značný vliv na demonstrace britských dělníků proti britské vládě, která uvaovala o intervenci v občanské válce na straně Jihu. Lincoln věděl o těchto demonstracích.

Je také podobnost mezi některými Marxovými a Lincolnovými mylenkami. Například Lincolnovo prohláení, e práce Je předností a nezávislá na kapitálu; e ve skutečnosti kapitál je plodem práce a nikdy by nemohl existovat, kdyby práce neexistovala před ním; e práce můe existovat bez kapitálu, ale e kapitál nikdy neexistoval bez práce. Proto …práce je nadřazená.*, velmi nadřazená kapitálu.

Abraham Lincoln také řekl, e bez práce není Ameriky a idit jednu znamená okrádat druhou a e to, co

66

prospívá dělníkům, prospívá také národu. To, co kodí dělníkům, ]e zrada na Americe.

Kdy byl Lincoln zavraděn, Marx napsal kondolenci jménem internacionály prezidentu Aadrew Johnsonovi, na kterou vak nepřila ádná odpověď.

Nejméně známé je třetí poselství Spojeným státům, v něm

První internacionála blahopřeje americkému lidu k úspěnému ukončení občanské války. Říká se v ní: U nikdy víc nebude kupecké kladivo vydraovat lidské maso a krev na vaich tritích/1 Tento třetí dopis nebyl psán Marxem, ale jeho obsah je marxistický. Byl přijat na schůzi 1865, na které Marx byl, a schválen výborem, jeho byl Marx členem.

Mnoho následovníků Marxe se s jeho souhlasem zapojilo do Lincolnovy bitvy proti Konfederací. Mezi nimi Josef Weydemeyer a August Willich, jiný člen Komunistické ligy.

Marx získal také sympatie pro válku proti otroctví svými články ve vídeňských novinách Die Presse.

A JEDNOU AMERIČANÉ ZAČNOU

První poselství prvého Kongresu internacionály v 2e-nevě 1886 bylo zasláno Marxem Národní dělnické unii odborů v Baltimoru a obsahovalo uznání za to, e američtí odboráři, stejně Jako enevský Kongres, ádají omezení pracovního dne na osm hodin.

Marxovou nejznámějí radou americkým dělníkům je jeho prohláení, e práce v bílé kůi nemůe být svobodná, pokud práce v černé kůi Je nesvobodná

První internacionála měla pět kongresů v různých evropských městech a někteří z delegátů byli ze Spojených států. Pátého Kongresu v Haagu v Holandsku se zúčastnili čtyři Američané. Na tomto kongresu bylo odhlasováno na návrh Marxe a Engelse, aby se hlavní táb Internacionály přestěhoval do Spojených států. K tomu dolo 1872 v New Yorku. Byl řízen F. A. Sorgem, Marxovým přítelem, který byl pět let generálním sekretářem a ve stálém styku s Marxem.

Vzpomněl jsem si na své nedávné rozhovory v Detroitu, kde mi tamějí soudruzi řekli, e americkým dělníkům trvá dlouho, ne se rozhodnou, ale kdy se rozhodnou,

67

probíhají věci Velmi rychle. Napadlo mě to při čtení Engelsova dopisu dělnickému historikovi Hermanu Schlueterovi: A

jednou Američané začnou, bude to s energií a prudkostí, e ve srovnání s námi v Evropě budeme pouhými dětmi.”

Engels také vykonal cestu po Spojených státech, která trvala měsíc a ve svých poznámkách napsal, e vechno v Americe musí být nové, vechno musí být racionální, vechno musí být praktické. A tudí vechno je rozdílné od toho, jak tomu je u nás.

Marx dal také odpověď, u za svého ivota, na dvě americké námitky vůči komunistickým a socialistickým organizacím: Nae stanovy, řekl Marx, mluvě za internacionálu, dávají za povinnost vem sekcím naí asociace jednat otevřeně a i kdyby některé stanovy nebyly zcela jasné v některém bodě, povaha asociace, která se ztotoňuje s dělnickou třídou, vylučuje kadou monost, e by taková asociace přijala formu tajné společnosti.

Na jiné obvinění z násilí a obhajováni násilného svrhnutí vlády jako principiální otázky, bez zřetele na pod- minky, dal Marx odpověď na zasedání První internacionály v Amsterodamu. Řekl, e jednoho dne musí dělníci dobýt politické nadvlády za tím účelem, aby zřídili novou organizaci práce. Je třeba svrhnout starý politický systém, který staré instituce udruje. Jestlie toto neudělají, budou trpět osudem prvních křesanů, kteří opomněli svrhnout starý systém a z tohoto důvodu nedoli nikdy království na tomto světě.

Samozřejmě nikdo se nesmí domnívat, e prostředky k tomuto cíli budou vude stejné. Víme, řekl Marx, e zvlátní zřetel musí být věnován institucím, zvykům a tradicím různých zemí a také nepopíráme, e jsou některé země jako Spojené státy a Anglie, v nich dělníci mohou věřit, e si zajistí svoje cíle mírovými prostředky. A jestli se nemýlím, Holandsko patří do stejné kategorie. I tak musíme uznat, e ve větině kontinentálních zemí násilí bude muset být pákou revoluce. Je to síla, kterou v dané době dělníci budou mít, a které se budou muset chopit, jestlie vláda práce má být nakonec nastolena.

První anglický překlad Kapitálu vyel 1887, čtyři roky po Marxově smrti. Byl vak znám a citovalo se z něho dávno předtím, jetě za Marxova ivota, na obou stranách Atlantiku. V

Americe během stávky v New Yorku byly

68

Části z něho tisknuty ve formě letáků a rozdávány stávkujícím.

Oplný anglický text Kapitálu včetně druhého a třetího dílu byl poprvé vydán nakladatelstvím Charles H. Kerr and Co. v Chicagu. Druhý díl 1906 a třetí díl 1909.

Marx si byl vědom zvlátních podmínek ve Spojených státech.

V yankeejské zemi, napsal americkému příteli ertovně, je třeba si nejdříve vimnout samotných Yan-keejů. Čím myslel vlastnosti, tradice a zvlátní problémy amerických dělníků.

ZLATÉ STARÉ ČASY

Společně s komentářem o výstavě Jak kruté bylo moje město, která byla otevřena v městském muzeu v New Yorku v roce 1975, uveřejnil New York Times několik dobových fotografií z dnů, kdy chodníky New Yorku byly hřitěm galérky a kdy zločin vyháněl sluné lidi z ulic města, zachváceného bídou a pínou.

Ačkoliv nelo o portrét současného New Yorku, komentátor poznamenal, e situace v tehdejí době a dnes si jsou podobny.

Napsal také, e výstava sňala růové brýle z očí těch občanů New Yorku, kteří nostalgicky vzdychají po starých časech.

Fotografie a kresby uká^ zaly, jak byl dělník ničen vykořisující prací a jak děti dostávaly kolení ve zločinu.

Na výstavě byly zvěteniny záběrů Jacoba A. Reese, urnalisty a fotografa, který zanechal obrazovou dokumentaci o temných, pinavých a páchnoucích ulicích, o lidech v noclehárnách, kteří spali po dvou na jedné matraci za pět centů.

Byla to doba, kdy děti neznaly dětská hřitě a často pracovaly dlouho do noci v robotárnách, anebo doma vyráběly doutníky.

Mnohé z nich se spojovaly v gangy a dávaly se na cestu zločinu.

Jedna Reesova fotografie ukazuje bosé bezprizorné chlapce, spící na schodech sklepa, Jiná je portrétem patnáctiletého kapsáře, který byl pověen.

Takzvaná pozlacená doba byla nejen obdobím zločinu v ulicích a zoufalství v domovech, ale také dobou korupce na městské radnici, Z korupce si jednotlivci stavěli palácové domy, ale pro větinu občanů byl New York

69

městem, které mělo třicet procent dětské úmrtnosti a průměrný lidský věk dosahoval méně ne 40 iet

Reesovy fotografie, a dalí snímky jeho současníků ukazují přelidněné a krysami zamořené byty chudých. Lékařů bylo málo a zdravotnictví primitivní Prodávaly se patentní medicíny, obsahující a polovinu alkoholu nebo opia a různí arlatáni je nabízeli jako léky pro jakoukoliv nemoc od revmatismu a k tyfu. Jedna fotografie ukazuje otevřeným oknem operací pacienta, kterou provádějí lékaři bez dezinfekčních rouek.

BIG BtLL” HAYWOOD

Velkou dávku romantiky mých dětských a mladistvých’ let ivila fantazie filmů a knih o Divokém západu.

Kdy jsem se ve zralejích letech zahloubal do historie amerických dělnických bojů stejného období, do knih málo známých a buroazií Spojených států ne-li přímo potlačovaných, tak alespoň pomíjených, nalezl jsem nové potvrzení pro starou zkuenost, e ivot je k nepře-trumfnutí ve srovnání i s tou nejbezuzdnějí představivostí. A při vzpomínce na dobrodruné filmy Hollywoodu jsem mohl jen mávnout rukou: Kam se hrabou!

Za poslední půlstoletí bylo v USA natočeno tisíce filmů a napsáno desítky tisíc dobrodruných románů o kovbojích, policajtech a gangsterech Ale hledejte mezi nimi nějaké se socialistickým nebo dělnickým hrdinou. O Eugenu V Debsovi, o Albětě Gurley Flynnové, o matce Bloorové nebo matce Jonesové, o Paulu Robesonovi nebo W B E. Du Boisovi, o Johnu Reedovi nebo Williamu Z. Fosterovi!

Nebo  za vechny aspoň o jednom  o Big Billuki Haywoodovi.

Byl dítětem Divokého západu, drsných míst, z nich film a literatura udělala pochybnou legendu. Narodil se 1869 v Salt Lake City v Utahu.

Jeho otec pocházel ze staré americké rodiny, tak americké, e kdyby se lo po rodokmenu, sahal by a k puritánským bigotům nebo kavalírským pirátům. Ani jedno, ani druhé by mi nedalo důvod k hrdosti,41 napsal Haywood. Otec byl jezdcem v Ponny Expressu. Nebyla

70

Jetě eleznice přes celou zemi a dopisy dopravoval Ponny Express, který jezdil ve tafetě. Jezdci uháněli plnou rychlostí od tábora k táboru přes prérie, pou a hory ze Saint Jo v Missouri do San Franciska na Pacifickém pobřeí.

Matka, narozená v Jiní Africe ze skotsko-irských rodičů, připlula ke břehům Ameriky z mysu Dobré naděje. Její rodina vechno prodala a vydala se do Kalifornie. Zlatá horečka zasáhla nejvzdálenějí kouty země. Lidé bez sebemeního zdání, co mohou očekávat, se vydávali na Západ. Trávili měsíce útrpné, nebezpečné cesty na plachetních lodích, dlouho cestovali vlakem a přes prérie a hory v přikrytých vozech taených voly. Měli strach z úrazu, nemoci, nepřátelských Indiánů, rudých muů, kteří byli donuceni v sebeobraně se vzepřít jejich přílivu.

Bili měl jen jedinou vzpomínku na otce. Kdy mu byly 3 roky, vzal ho otec na hlavní ulici a koupil mu nový sametový oblek.

Jeho první kalhoty. Po cestě se zastavovali u přátel a domů přiel obdarován penězi, pomeranči a cukrovím. Otec zemřel krátce potom v Jednom táboře. Kdy jsme navtívili jeho hrob, pamatuji se, e jsem hrabal tak daleko, jak jen moje ruka mohla dosáhnout,” napsal Big Bili.

V horách na Jihozápad od Salt Lake City leí bohatství Utahu.

Tam vyrostly důlní tábory Stockton, Ofír, Mercur a v Bingeham kaňonu Velký měděný důl. Na západ od města je Great Salt Lake, jeho vody jsou tak nasycené solí, e v něm není téměř ádný ivot. Na jeho ostrovech hnízdí tisíce racků, posvátných ptáků v Utahu. V době zamoření kraje kobylkami zaútočili na hmyz. Serali jich milióny, cpali se takovým mnostvím kobylek, jaké jen mohli pojmout, pak je vyplivli a polykali dalí.

A zachránili část zemědělské úrody, její úplná ztráta by byla znamenala hladomor, pro Mormony,

V domě, v něm Big Bili bydlel, ila vdova se dvěma odrostlými dcerami. Vechny tři byly provdané za stejného mue, take její dcery byly enami svého nevlastního otce.

Polygamie byla tehdy jetě zákonem dovolena.

Po čtyřech letech od smrti otce se Billova matka znovu provdala. ili v táboře Ofír, kde byl jeho nevlastní otec horníkem. Jednoho rána, kdy jsem el do koly, ktérá byla jen kousek od naeho domu, viděl jsem Mannte Millse, jak vytáhl revolver z kapsy a střelil na Slippery

71

Dieka, který kráčel přede mnou. Dick také začal střílet a vyměnili si několik výstřelů, a Mills padl na obličej mrtev.

Několik lidi k němu běelo. Slippery Dick foukl do bubínku svého estiranného revolveru, strčil ho do kapsy a odeel.

Sledoval Jsem ho, a zael do blízkého baru … Nebyla to jediná přestřelka, která se seběhla v Ofíru, Jednom z nejdivočejích hornických táborů na Západě,” vzpomíná Haywood.

Větina hochů v táboře měla praky. Kdy si Jej Bili chtěl taky udělat, nů mu vyskočil z ruky a zranil oko. Poslali ho do Salt Lake k lékařskému oetření a několik měsíců byl v temné místnosti. Ale na to oko oslepl.

Kdy mu bylo dvanáct, prodával ovoce na rohu Sloní ulice.

Slyel střelbu a lidé se začali shlukovat před Griggsovou restaurací. Dva policisté táhli z restaurace černocha, zatčeného pro vradu. Provázeni zástupem, vedli ho zacházkou k vězení.

Nebyla to nejkratí cesta. Jeden mu vykřikl: Přineste provází”

Zástup rostl. Policista, místo aby strčil černocha do vězení, nechal ho zástupu. Pověsili ho. Jeho obličej byl straidelný a protoe měl světlejí ple, bylo vidět, jak postupně modrá, s očima a Jazykem hrozně vylezlým. Bili se díval na houpající se tělo. Někdo vykřikl: Vytáhněte ho vý á rozčtvrte ho!” V tom se objevil starosta a nařídil, aby uloili tělo do vězení.

To bylo moje první poznání, co můe dokázat ílená surovost davu. Poznal jsem také, e dav nebyl sloen jen z těch, kteří jsou sami schopni provést ten straný skutek, ale e mnozí se shlukli jen ze zvědavosti, aby viděli, co se děje. Ale přítomnost kadého z nich propůjčila celému davu sílu k skutku. Myslím, e tam nebyli víc ne tři nebo čtyři muové, kteří doopravdy chtěli toho člověka zabít,” zaznamenal Big Bili” Haywood.

Kdy mu bylo patnáct, koupil si montérky, modrou koili, hornické boty, dvě pokrývky, achy a boxerské rukavice a vydal se do Nevady. Na hornický tábor v Nevadě vzpomínal Big Bili”

takto: Měl jsem několik knih, ale horníci měli také nějaké.

Voltaira, Shakespeara, Byrona, Burnse, Miltona. Navzájem jsme si je vyměňovali a mezi těmi několika mui by se dala najít zcela hodnotná knihovna. Někteří dostávali časopisy a do

72

tábora docházelo Čtyři nebo pět deníků. Ze byly týden staré, nám nevadilo.”

Starý Irčan, který byl členem Rytířů práce, mu vyprávěl o odborových organizacích horníků v Kalifornií a v Nevadě a vysvětlil mu, e dělnická třída se můe osvobodit, ]enom kdy

to dělníci udělají sami.

V květnu 1886 četl Bili o demonstraci na Senném náměstí v Chicagu a o posledních slovech popraveného Augusta Spiesse: Přijde čas, kdy nae mlčení bude mocnějí ne hlasy, které dnes potlačujete.” To byl rozhodující okamik v Billově ivotě.

Dalí velkou zkuenost .znamenala stávka elezničářů roku 1894. Nákladní vlaky, naloené ovocem pro východní trhy, byly odstaveny na vedlejí koleje stejně jako uhelné vagóny jedoucí na Západ. Stávka American Raiway Union se roziřovala, guvernéři několika států povolali milici v Sakramentu a Kalifornii, ale milicionáři zapíchli bajonety do země a odmítli uposlechnout příkaz ke střelbě do stávkujících. Prezident Cleveland poslal proti dělníkům vojsko do Chicaga, Eugene V.

Debs byl zatčen a obalován ze spiknutí a nakonec poslán do vězení a odsouzen pro pohrdání soudem. Big Bili” viděl, jak velká je síla organizovaných dělníků. Dokázali zastavit vlaky.

Připomnělo mu to, co věděl o Rytířích práce a co slyel o chicagských mučednících ze Senného trhu.

Jeho pravá ruka mu byla rozdrcena při důlním netěstí v roce 1896. Po úrazu pracoval v Západní federaci horníků a organizoval odbory v Silver City, Idaho.

V roce 1900 se stal tajemníkem federace horníků a vstoupil do nově se ustavující socialistické strany.

Během stávky v Cripple Creek v Coloradu 1903, kdy bylo vyhláeno stanné právo, přepadl Haywooda gang zástupců erifa a Big Bili” se zachránil střelbou, pří ní byl jeden z erifových zástupců zraněn. Stávka trvala 15 měsíců a skončila vítězstvím odborů, které prosadily plat tří dolarů za osmihodinový den.

Haywoodovo jméno je hlavně spojováno s historií Industrial Workers of the World, Průmyslových dělníků světa, bojových průmyslových

odborů,

které

měly

být

alternativou

konzervativní Americké federace práce.

Roku 1906 byl Big Bill společně s dvěma jinými mui křivě obviněn z vrady guvernéra státu Idaho. Vích-73

nl tři muové byli zachráněni před popravou masovou protestní kampaní. Během kampaně řekl Eugene Viktor Debs, známý socialistický předák: Jestlie se pokusí zavradit Haywooda a ostatní, nejméně milión revolucionářů se Jim postaví s pukami.”

Jako předák Průmyslových dělníků světa byl Haywood častokrát vězněn. Protoe vystoupil proti první světové válce, byl odsouzen podle pionáního zákona a dostal 20 let věemi.

Jeho ivotní filozofie byla směsí syndika-lismu, marxismu a unionismu, ale Říjnová revoluce, Leninovo učení a praktický příklad Sovětského svazu ho přivedl v jeho pozdějích letech ke komunismu. V roce 1922, kdy byl dočasně na kauci proputěn z vězení, stal se Členem dělnické delegace do Sovětského svazu jako představitel Průmyslových dělníků světa. Byl na tom velmi patně se zdravím a nechtěl trávit zbytek ivota v americkém vězení. Rozhodl se proto, e zůstane v Sovětském svazu, aby svoje zbývající síly věnoval budování socialismu a psaní svého ivotopisu Bili Haywooďs Book. Zemřel v Moskvě v roce 1928 a urna s jeho popelem stojí v kremelské zdi.

HLAS URAGÁNU

Několik dní po Velké říjnové socialistické revoluci v roce 1917 se objevily ve Spojených státech prohláení a projevy její podpory.

Kdy v Seattlu vplula do přístavu ruská nákladní loď ilka, dělníci na ni nadeně vstoupili a kladli nahléhavé otázky. Byla o tom podána zpráva v Seattle Union Recors, která hovořila o nejnovějí a nej pokrokovějí demokracii na světě v sovětském Rusku.

Kdy loď ilka zvedla kotvy, aby odplula, nesla s sebou poselství Ostřcdní dělnické rady v Seattlu dělníkům Ruska.

V tomto poselství se mimo jiné pravilo: Ústřední rada dělníků v Seattlu, která představuje 40 000 organizovaných dělníků v tomto městě a je neodlučitelnou částí Americké federace práce, její členstvo je sloeno ze dvou miliónů muů a en, vítá příleitost, která se Jí naskytla návtěvou ruského parníku ilka, aby vám poslala

74

bratrské pozdravy a vyjádřila nai upřímnou naději v úspěch vaeho úsilí.

Tento projev byl předchůdcem tisíců rezolucí, které ádaly uznání sovětského Ruska a byly odhlasovány místními organizacemi Americké federace práce v roce 1920.

Rezoluce měly významný vliv na prezidenta Fratiklina D.

Roosevelta, kdy podpisoval dekret, jím byl uznán Sovětský svaz Spojenými státy v roce 1933, během ekonomické krize.

STOČENI STŘELKY

%

V roce 1975 jsem se v New Yorku seel s nestorem amerických komunistických reportérů, s Artem Shield-sem.

Hovořil o vem moném a tak jsem mu připomněl: Arte, můe mi říci něco o lodi ilka?” Věděl jsem, e Schields byl v Seattlu krátce po odplutí Silky a e el po stopách její historie celý svůj poehnaně dlouhý ivot*

Jistě,” řekl Art Shields, o tom jsme ji spolu mluvili.

Jedenadvacátého prosince 1917, jenom asi est týdnů po Velké říjnové revoluci, připlula do USA ruská loď ilka. To co se o tom tenkrát povídalo, nebyla pravda, ani já jsem nevěděl, co se tehdy doopravdy stalo, protoe ná^ mořníci na ilce řekli, e udělali na moři vzpouru a převzali loď.

Skutečná pravda je, a já jsem to objevil mnohem později, před několika lety  ani mnoho lidí v Sovětském svazu to nevědělo  skutečná pravda tedy je, e tu loď vyslala bolevická strana. Bylo to vojenské plavidlo, které přeměnili na obchodní loď, s malým nákladem lékořice a nějakého hrachu a fazolí v podpalubí. Loď vyplula do USA, protoe do Vladivostoku doel vzkaz od dokařů Seattlu: prosíme, polete sem někoho, aby nám řekl o revoluci.

A proto aby vyhověli tomuto přání, poslali bolevici z Vladivostoku loď, Její kapitán sice za moc nestál, nakonec emigroval, ale posádka měla loď pod kontrolou a jejich vůdcem byl soudruh jménem Krjukov, s ním jsem se seel v roce 1971 v Leningradu.

Posádku ilky nebránila jenom IWW (Průmysloví dělníci světa), která byla revoluční organizací, ale také AFL (Americká federace práce) vyslala skupinu, aby je chrá-

75

nlla. Spojil se s IWW, uskutečnil s nimi radu schůzek, mluvil trochu anglicky a měl s sebou jetě jednoho soudruha, který mluvil dobře anglicky.

Vyslala ho sem tedy strana, ačkoliv se to tenkrát nevědělo. Ale vůdce IVVW Roy Brown, který se později stal komunistou  to věděl. Já jsem Browna poznal, kdy byl předsedou IWW v Chicagu. Potom se stal prezidentem TUEL, odborů dřevorubců na Západě.

On a jiní dělničtí vůdcové napsali dopis Leninovi o perzekuci ve Spojených státech a ádali o jakoukoliv pomoc, kterou by mohl poskytnout. A ten dopis tajně odeslali do sovětského Ruska na ilce. Loď sice byla před odplutím prohledána, ale oni ten dopis schovali, myslím, e v nějakém gumovém obloení a dovezli jej domů.

Ale brzy na to Kolčak obsadil Vladivostok, take po dva roky, a do 1920, se nevědělo, jestli Lenin dopis dostal. Krjukov a ostatní členové posádky se účastnili partyzánských bojů proti Kolčakovi, který byl tehdy generalissimem bílých gard, podporován Spojenými státy a Brity.

Později se Krjukov v Moskvě dozvěděl, e Lenin odpověděl do Ameriky svým .Dopisem americkým dělníkům.

V Political Affairs jsme publikovali, myslím v březnu 1970, tento dopis Leninovi. Ve sklepě, vydavatelství stranických novin ve Vladivostoku se naly časem zaloutlé stránky, na nich ve dvou pokračováních byl tento ná dopis přeloen do rutiny. Byl znovu uveřejněn, ale není v originální angličtině, je přeloen z rutiny.

Byl jsem v té době zaměstnán na Aljace, ve kole pro Eskymáky, a strávil jsem větinu času mezi zlatokopy. Měli svůj deník, který se jmenoval Průmyslový dělník. Byl to starý časopis, ale ideologicky zcela na straně IWW. A to byly, jak ví, odbory Billa Haywooda. Odbory na Aljace patřily k hornickým odborům, které Bili Haywood vedl.

Kdy tenkrát přila zpráva o té ruské lodi, sela se schůze v hornickém sále. Bylo to v zimě, kdy nebyla ádná práce. Schůze vyzněla nadeně, na podporu říjnové revoluce a solidarity s ruským proletariátem.

Chci se také zmínit o tom, e za půldruhého roku po návtěvě ilky dokaři v Seattlu zavřeli na celé tři týdny přístav, v něm se měla nakládat Kolčakovi munice a puky. Nakonec byli za to vraděni vojenskými jedno t-76

kami. Ale stejně, kdy náklad se zpoděním doplul, Kolčak byl u na útéku.

MEZNÍKY: 19191945

‘ V roce 1919 byla zaloena Komunistická strana Spojených států.

Socialistický kandidát na prezidenta, dělnický předák Eugene Debs, získal v roce 1920 milión hlasů. Začaly Pálmerovy razie proti dělníkům a socialistům.

Krach na burze v roce 1929 ohlásil velkou světovou krizi.

V roce 1932 byl Franklin Delano Roosevelt zvolen prezidentem.

Rooseveltova protikrizová politika Nového údělu* začala v

roce 1933.

Katastrofální sucha přeměnila Velké planiny středních států amerických v pranou páneva v letech 19331936.

Roku 1939 vyhlásily USA neutralitu v druhé světové válce, ale povolily vývozy za hotové oběma válčícím stranám. Albert Einstein a jiní vědci informovali Roosevelta o monostech vyvinutí atomové bomby.

V roce 1940 byl vyhláen antikomunistický Smithův zákon.

Dne 7. prosince 1941 provedli Japonci útok na Pearl Harbor.

Kongres vyhlásil Japonsku válku. Německo a Itálie vyhlásily válku Spojeným státům 11. prosince.

Pakt Spojených národů byl podepsán 26 zeměmi ve

Washingtonu v roce 1942.

V roce 1943 se Roosevelt zúčastnil konferencí v Casa-blance, Quebecku, Káhiře a Telieránu.

Roosevelt byl znovuzvolen prezidentem v roce 1944. tlarry

Truman viceprezidentem.

V roce 1945 se Roosevelt seel s Churchíllem a Stalinem v Jaltě. Zemřel 12. dubna, po něm nastoupil Truman. Organizace spojených národů zaloena v San Fran-cisku. Německo bezpodmínečně kapitulovalo 8. května. Truman se setkal s CJiurchillem a Stalinem v Postupimi. Spojené státy shodily v srpnu 1945 atomové bomby na Hiroimu a Nagasaki.

Japonsko kapitulovalo 14. srpna.

77

RUDA HVÉZDA AMERIKY

Od svého zrodu v roce 1776 se Spojené státy staly bitevním polem mnoha hnutí bojujících za svobodu. Americká komunistická strana vyrostla z těchto bojů. Svými kořeny tkví hluboce v historických revolučních dělnických seskupeních, jako byli Rytíři práce, Americká federace práce, Socialistická strana, Průmysloví dělníci světa.

Ideje socialismu ijí mezi Američany ji 150 let. Robert Owen o nich hovořil v Kongresu v roce 1825, první marxistická organizace v USA, Komunistický klub v New Yorku, byla zaloena tři roky před tím, ne vypukla válka Severu proti Jihu.

První internacionála se přestěhovala do New Yorku z Lonýna 1872.

Odboráři a levicoví politikové Eugene Victor Debs, William D.

Haywood, Elizabeth Gurley Flynnová, Joe Hill, Charles E.

Ruthenberg, Alfred Wagenknecht prosazovali socialistické zásady u před první světovou válkou. Poslední dva, spolu s Johnem Reedem, autorem Deseti dnů, které otřásly světem, se stali zakladateli Komunistické strany USA.

V rozporu s americkou propagandou socialismus ve Spojených státech není ani dovozem, ani cizí ideou. Jak socialismus tak i kapitalismus přily do Spojených států u s vystěhovalci z Evropy. Socialismus měl mnohem blíe k původnímu ivotu amerických lidí ne kapitalismus.

Socialistické mylenky byly v Americe populární dlouho před tím, ne vznikly první skutečné marxistické organizace.

Marxistické názory naly ve Spojených státech dobrou půdu, která byla připravena rozvojem kapitalismu Americká dělnická třída podnikala první kroky k tomu, aby zaujala revoluční roli, která jí byla přiřčena historií. Komunistická strana je výsledkem tohoto vývoje.

Americký velký byznys se stal vládnoucí silou v zemi a utahoval rouby útlaku a vykořisování. Jeho honba za zisky je přenesla i přes národní hranice. Spojené státy se staly imperialistickou mocí.

Zrod prvního socialistického státu světa inspiroval a vytvořil pevnou platformu i pro nástup mezinárodní dělnické třídy.

Nové zkuenosti z revolučního boje byly

78

formulovány a shrnuty v teoretickém díle V. I. Lenina. Věda, která byla dosud známa jako marxismus, se stala marxisticko-leninskou vědou.

V americké historii vznikla řada pokusů o vybudování nových svobodných” společností, které se pohybovaly od utopického socialismu a k drustvům výrobců. Objektivně představovaly formu únikovosti a pokus vyloučit se z boje dělnické třídy.

Podobné, navenek často velmi radikální teorie, se čas od času opakují a do současné doby. Mnohé končí třídním kolaborantstvím a otevřenou zradou.

U před občanskou válkou i po ní uznávaly organizace dělnické třídy neudritelnost rasismu a postavení černých Američanů. Ale teprve marxistické hnutí přineslo správné pochopení faktu, e černí Američané jsou nejen oběmi rasistického útlaku, ale e jejich větina je zároveň součástí dělnické třídy. A e jsou tudí součástí rasově utiskovaného lidu, vykořisovaného dvojím způsobem: jako dělníci a jako černí občané Spojených států.

TRI MEDAJLĎNKY

V roce 1913 mu bylo 26 let a el do Mexika jako reportér, aby psal o mexické revoluci pro Metropolitan Magazine a pro noviny New York World. Jeho zkuenosti z této revoluce jsou popsány v knize, kterou vydal v roce 1914 pod názvem Povstání v Mexiku.

John Reed el do Mexika s některými romantickými představami, ale mexická revoluce mu otevřela oči a zostřila jeho pohled na události. Připravila ho pro politickou dospělost, kterou získal během bolevické revoluce v Petrohradě 1917.

Napsal o této revoluci nesmrtelnou reportá Deset dnů, které otřásly světem.

Z Říjnové revoluce, v ní se učil přímo od Lenina a boleviků, se Reed vrátil do Spojených států a zaloil komunistickou dělnickou stranou, která se později sloučila s novou Komunistickou stranou USA. John Reed se vrátil do Moskvy v r.

1920. Smrt přervala jeho práci. Byl pohřben jako revoluční hrdina u kremelské zdi.

?

79

Říkali jí matka Bloorová. Byla matkou sedmi dětí, členkou Komunistické strany USA od jejího zaloení v r. 1919 a dlouholetou Členkou národního ústředního výboru.

Ella Reeve Bloorová je jednou z nejznámějích postav dělnického hnutí v USA a jednou z prvních bojovnic za práva amerických en. Narodila se 1862 a zemřela 1951.

Před první světovou válkou organizovala kluby socialistických en po celé Americe.

V pozdravu Říjnové revoluci 1917 napsala, e sovětské Rusko je první země, která pojala do své ústavy plná hospodářská, sociální, právní a politická práva en.

Po první světové válce společně s Albětou Gurley Flynnovou bojovala proti Palmerovým raziím a proti deportaci cizích dělníků. Organizovala protesty za osvobození politických vězňů, jako byl Even V. Debs, Big Bill Haywood, Tom Mooney a Sacco a Vanzetti, později za Scottsboro Boys a Angelo Herndona.

V třicátých letech, v době velké hospodářské krize, proslula jako organizátorka stávek tisíců průmyslových a zemědělských dělníků a nezaměstnaných, boje proti gangsterům, korporacím a stávkokazům.

Pracovala v chicagských jatkách a psala články do socialistického i kapitalistického tisku o straných podmínkách přistěhovaleckýeh dělníků, kteří zde převáně pracovali.

Francis Gabová, tajemnice strany v Chicagu, mi o ní vyprávěla tuto historku:

Matka Bloorová kandidovala několikrát na politické funkce za komunistickou stranu. Jako sedmdesátiletá ena v Illinois na úřad guvernéra. Na společné politické schůzi ve volební kampani její protikandídát, aby ji zesměnil jako starou enu, přeskočil po skončení svého projevu zábradlí řečnické tribuny.

Matka Bloorová na to řekla: Komunistická kandidátka se nedá zahanbit od nějakého floutka, vykasala sukně, rozběhla se a elegantně se přenesla přes zábradlí.

Ve svém ivotopise napsala: Den, kdy jsem se stala členkou strany, si budu vdycky pamatovat a budu na něj hrdá celý svůj ivot. Cítila jsem, e nae nová strana, pevně zakořeněná v americké půdě, bude schopná vést dělníky ke konečnému vítězství. Protoe v ně věří… Protoe znám tak dobře americké dělníky a farmáře, vím, e také oni vybudují socialistickou zemi mnohem

80

krásnějí, ne o ní dnes můeme vůbec jen snít… a která se zkuenostmi Sovětského svazu jako vodítkem můe rychle a radostně vyzrát v socialistickou zemí neomezených moností a blahobytu.”

Doufám,” napsala u tenkrát, e nae země si najde cestu k politice uí spolupráce se Sovětským svazem v zájmu udrení míru pro oba nae národy.”

?

Na kolní fotografii je jediným černochem. Spoluáci mu tehdy rozbili nos. Vystudoval práva, hrál ve filmech, z nich

nejznámějí byla Lod komediantů” s písní o řece Mississippi. V

Anglii hrál Othella. Naučil se dvaceti jazykům, mezi nimi rutině, a několika africkým řečem.

Viděl jsem ho v televizi na starém snímku. Hovořil o společných zdrojích lidové písně. Zazpíval melodii africké písně a z ní přeel do chorálu Svatý Václave, vévodo české země, který zpíval česky. Obě melodie si byly tak podobny, e přechod z africké písně do českého chorálu z jedenáctého století byl nepostřehnutelný. Paul Robeson řekl, e písně spojují lidi a dokazují, e vichni prostí lidé jsou bratři.

Básník Pablo Neruda napsal, e Robeson je skvělým příkladem neoddělitelné jednoty umělce a třídně uvědomělého bojovníka.

Robeson je pokládán za největího barytonistu naeho století.

Jeho pěvecká činnost trvala 35 let. Jeho repertoár zahrnoval černoské spirituály i ruské lidové písně. Narodil se do doby, kdy otevřený rasismus a antikomunismus dosahoval ve Spojených státech svého vrcholu, a byl nepoddajným bojovníkem za lidská práva. Spojoval osvobozenecký boj černých Američanů s bojem vech utiskovaných lidí ve světě.

Paul Robeson trávil poslední léta p’řed svou smrtí ve Filadelfii, kam ho nemoc odsoudila k nečinnosti po několik let.

Kdy mu bylo 75 let, vydal prohláení, v něm řekl: Ačkoliv jsem nemohl v posledních letech aktivně vystupovat, chtěl bych, abyste věděli, e jsem ten stejný Faul, oddaný jako vdy světové věci lidstva za svobodu, mír a bratrství.”

81

MEZNÍKY: 19461978

V roce 1946 pronesl ve Fultonu Churchill neblaze proslulou řeč o elezné oponě”, která se stala signálem k studené válce.

Antikomunistická Trumanova doktrína o ekonomické a vojenské pomoci nabyla reálné podoby podporou Řecka a Turecka v roce 1947. Byl vyhláen Marshallův plán a schválen Taft-Hartleyův protidělnický zákon.

Truman vyhrál ve volbách v roce 1948.

Spojené státy schválily Severoatlantický pakt roku 1948.

V roce 1950 zahájily USA intervencí v Koreji. Senátor McCarthy vystoupil s obviněním, e komunisté infiltrovali Státní department. Bylo zahájeno taení proti komunistům.

Eisenhower se stal prezidentem v roce 1952.

V roce 1953 bylo vyhláeno příměří v Koreji.

O rok později se Spojené státy staly členy SEATO a začaly pronikat, zatím jen formou finanční pomoci, do jiního Vietnamu, Laosu a Kambodi.

Zatčení ičky Rosy Parksové, černoky, která odmítla postoupit v roce 1956 svoje místo v autobuse bělochovi v městě Montgomery ve státu Alabama, mělo za následek bojkot autobusů, vedený Martinem Lutherem Ringem.

V roce 1957 povolal guvernér Arkansasu národní gar-disty, aby zabránili přístupu černochů do kol v Little Rock.

R. 1958 provedly Spojené státy intervenci v Libanonu.

V roce 1959 se Chručov seel s Eisenhowerem v David Camp

v Marylandu.

V roce 1960 byl Kennedy zvolen prezidentem a Johnson

viceprezidentem.

Prvního května 1960 byl sestřelen americký pionání letoun U 2 nad Sovětským svazem.

V roce 1961 se Spojené státy pokusily o invazi na Kubu.

O rok později vyvolaly USA karibskou krizi* v souvislosti s

Kubou.

V Alabamě vypukly rasové nepokoje v roce 1963. Mezi Washingtonem a Moskvou byla zřízena tzv. horká linka, přímé telefonní spojení hlav obou států k zamezení ri-82

zika náhodné války. Martin Luther King vedl pochod na Washington. Kennedy byl zavraděn v Dallasu, Johson se stal

prezidentem.

Johnson vyhrál v prezidentských volbách nad Gold-waterem

v roce 1964.

Rok 1965 byl počátkem velkých protiválečných demonstrací proti Johnsonově účasti ve vietnamské válce. Johnson provedl vojenskou intervenci v Dominikánské republice.

V roce 1967 sílily protiválečné a rasové nepokoje. Johnson a Kosygin se setkali v Glassboro v New Jersey.

R. 1968 byla v korejských vodách zajata americká pionání loď Pueblo. Martin Luther King a senátor Robert F. Kennedy byli zavraděni. Delegáti Washingtonu a Koreje se seli k předběným mírovým rozhovorům. Richard M. Nixon zvítězil v prezidentských volbách. Spiro Agnew se stal viceprezidentem.

V roce 1970 provedly americké a jihovietnamské jednotky invazi do Kambode. Protestní hnutí proti válce v Indočíně zesílilo.

R. 1971 dal dodatkem k ústavě volební právo osmnáctiletým.

Nixon zmrazil mzdy a ceny, devalvoval dolar o 8,87 °/o.

V roce 1972 navtívil prezident Nixon Sovětský svaz a přijal zásadu mírového souití. pióni Bílého domu byli chyceni v hlavním tábu demokratické strany v hotelu Watergate. Nixon a Agnew bylí znovuzvolení.

O rok později 1973 navtívil Spojené státy Leonid Breněv a uzavřel est dohod, které posílily politiku uvolňování napětí.

Watergate dominoval americké politické scéně. Agnew musel rezignovat pro dokázanou korupci. Byl nahraen Geraldem R.

Fordem.

V roce 1974 Nixon v důsledku aféry Watergate rezignoval a Gerald Ford se stal 38. prezidentem Spojených států. Seel se s L. 1. Breněvem ve Vladivostoku v listopadu tého roku.

Roku 1975 skončila válka ve Vietnamu. Američtí a sověttí kosmonauti se setkali ve vesmíru. Nezaměstnanost v USA dosáhla 9,2 procenta, nejvyí od roku 1941. Dolo k nové schůzce Forda s Breněvem v Helsinkách. Koncem roku zesílily útoky americké reakce proti politice uvolňování napětí.

83

Rok 1976 se stal rokem dvoustých narozenin Spojených států a zároveň obdobím prezidentských voleb. Politika USA se přizpůsobila potřebám volebních kampaní.

ÍLENSTVÍ

Jetě před skončením Postupimské konference dopadla na Hiroimu 6. srpna 1945 americká atomová bomba. Hiroima byla srovnána se zemí a zahynulo nejméně dvě stě tisíc lidí.

Zničeno bylo také město Nagasaki, Jeho obyvatele postihl radioaktivní prach, který otrávil atmosféru.

Truman se rozhodl shodit bombu navzdory ujitění svých poradců, e to Je vojensky zcela zbytečné. K tomuto rozhodnuti jej vedly motivy politické. Nejblií, 1 kdy nikoliv nejdůleitějí příčinou bylo zajistit, aby Japonsko kapitulovalo Jetě dříve, ne se Sovětský svaz bude moci plně zapojit do války na Dálném východě. Druhý, ale hlavní účel byl jiný. Destrukce Hiroimy měla předevím působit jako zastraující demonstrace nové gigantické americké moci.  Atomová bomba, řekl státní sekretář James Byrnes, 

nebyla pouita kvůli účinku, který měla mít na Japonsko, ale proto, aby umonila manipulovat Sovětským svazem v Evropě.

Američtí imperialisté měli v rukách nej hroznějí hromadnou zbraň.

Hiroima a Nagasaki měly dát světu lekci. Byl to první stupeň politiky atomového vydírání, uskutečněný americkým imperialismem za vlády prezidenta Trumana.

V následujících letech se hrozba nukleární katastrofou stala nástrojem americké politiky proti celému světu v zájmu Jetě větích zisků monopolů. A kdy Sovětský svaz rovně vyrobil nukleární zbraň, Washington dovedl svět a na pokraj jaderného zničení.

Hazardní politika amerických militaristů se opřela o koncepci vzájemné destrukce, neboli mutual assured destruction”, vyjádřené zkratkou MAD, co znamená ílenství.

Truman byl maloměstský politik. Některé jeho výroky ilustrují jeho povahu. O Richaru Nixonovi řekl například: Za celou dobu, co jsem byl v politice, byli jen dva lidé, které jsem nenáviděl, a on je jedním z nich. Nixon je ilhavý, zatracený lhář a lidé to vědí. O Dwightu Eisen-84

howerovi: Nikdy si nezvykl na kritiku a nikdy mu nedolo, e kritika je to, co dělá politiku.” O otci Johna F. Kennedyho: Starý Joe Kennedy je stejně velký podvodník jako kterýkoliv jiný v této zemi a nelíbí se mi, e koupil svému synovi prezidentský úřad.”

O generálu MacArthurovi: Nevyhodil jsem ho proto, e je omezený syn čubky, ačkoliv jím je, ale to není v zákonu proti generálům. Kdyby bylo, polovina nebo tři čtvrtiny generálů by u byly venku …”

Truman vak byl ovlivněn mylením svých generálů.

Eisenhower byl sám generálem a Nixon obdivoval film Patton, natočený s Georgem C. Scottem v roce 1971. George S. Patton patřil k militaristům, kteří by se nezdráhali dovést zemi k faismu. Byl to mu pochybné mentality.

Pistole s perleovými pabami**, které nosil, byly ve skutečnosti ze slonové kosti, protoe pověrčivý Patton věřil, e perle přináí netěstí. Jeho ivotopisec Martin Blumenson spekuluje, e Pattonova povaha byla ovlivněna úrazem na hlavě, který Patton utrpěl, kdy spadl z koně při hře polo.

Tento americký protagonista druhé světové války je autorem výroku: Zničili jsme, co by mohlo být dobrou rasou a chceme ji nahradit mongolskými divochy.”

Touil rozpoutat válku proti Sovětskému svazu a aby zabránil zničení dobré rasy”, sabotoval politiku dena-cifikace.

Americkou poválečnou politiku povaoval za spiknutí mezinárodních bankéřů, odborových vůdců, idů a komunistů, kteří vichni usilují o zničení Spojených států.”

Dne 21. srpna 1945 napsal Patton, e zrození atomové bomby je stejně logické jako čin prvního mue, který zvedl kámen a vyrazil mozek z hlavy jinému člověku, čím poruil dosavadní metodu boje zuby a nehty.”

ílenství politiky atomové bomby nebylo omezeno jenom na Spojené státy. Cílem Churchillova úsilí bylo zostřit sovětsko-americký antagonismus tak, aby zamezil moné dohodě mezi Spojenými státy a Sovětským svazem. Nalo výraz v jeho projevu ve Fultonu, který se stal vyhláením nové, tentokrát studené války. Harry Truman stál tehdy na řečnické tribuně vedle Churchilla.

85

HON NA ČARODĚJNICE

McCarranův zákon patří k nejfaističtějím zákonům, jaké kdy schválil Kongres Spojených států. Postavil demokratické mylení a jednání mimo zákon. Byl zaměřen proti vem, kteří se odváili vyjádřit své názory na reakční politiku a praktiky monopolního kapitálu.

Jeho hlavní ostří bylo namířeno proti KS USA. Část tohoto zákona, která postavila mimo zákon komunistickou stranu, poskytla legální monost zavřít doivotně kadého komunistu, který by se odmítl dát registrovat.

Gus Hall byl odsouzen podle McCarranova zákona. Teprve v roce 1974, po čtvrtstoletém boji, byl tento hanebný zákon zruen.

V polovině padesátých let vneslo do amerického politického ivota novou bojovnost vystoupení černochů za svobodu na Jihu. Nastoupila nová generace mladých lidí, kteří hrají vedoucí úlohu v pokrokovém hnutí. Jejich politický boj má hluboké kořeny v odboji proti studené válce, proti honbě na Čarodějnice, kterou prováděly kongresní výbory, Smithův zákon, mccarthismus a mccarranismus. Mnoho lidí zaplatilo za účast v tomto odboji svým zaměstnáním, byli na černých listinách, byla jim odmítána monost uplatnit schopnosti, někteří skončili ve vězení. Kdy se vrátili a pokračovali v boji, riskovali nové a těí tresty. A mnozí tady u dnes nejsou, protoe obětovali ivoty za své přesvědčení.

Listina těchto hrdinů, oslavovaných i neznámých, je velmi dlouhá. Jedním z nich je Henry Winston, národní předseda KS

USA. Jeho právník John Abt ho navtěvoval ve vězení a viděl ho jen jednou zaváhat. Bylo to v roce 1960, v den, kdy se podařilo Winstona přemístit z vězení do nemocnice v New Yorku, aby se podrobil operaci nádoru na mozku.

Abt letěl do Springfieldu v Missouri, aby docílil jeho proputění. Winstona přivezli do kanceláře v pojízdné idli.

Neviděl, nemohl chodit a trpěl hroznými bolestmi hlavy. Abt mu řekl: Winnie, přiel jsem, abych tě tídvezl do nemocnice na operaci.” Winstonovy rty se zachvěly a řekl smutně: Johne, jsem na tom tak zle, e mě odtud propoutějí?”

Abt mu vysvětlil, e tomu není tak, e správce věznice pouze trvá na tom, aby Winston podepsal potvrzení, 86

e se zavazuje vrátit nazpět do vězení, jakmile bude proputěn z nemocnice. Winstonova tvář se rozsvítila a s úsměvem řekl: To je dobře. Tak je to v pořádku.”

KDY V USA VLÁDL CHLAPÍK JMÉNEM McCARTHY

Veřejné mínění ve Spojených státech chápalo válku a její výsledky tak, e se bude pokračovat v koalici, která za války vznikla spojenectvím proti faismu a jejím cílem bylo zničit faistický systém a ekonomickou soustavu, z ní vyrostl.

Uznala se zásada, e nejen generálové a vojáci jsou vinni válečnými zločiny, ale poprvé v historii byli obviněni také političtí, vládní a ekonomičtí vůdcové. Konal se norimberský proces.

Bylo dosaeno nej vyího bodu v mezinárodní spolupráci a vzájemném porozumění dvou světů. Obě spoje-necké strany se scházely včetně hlav zemí, je ve válce bojovaly. Spojené státy, Velká Británie, Francie a Sovětský svaz vypracovaly společně modus vivendi o tom, jak by svět po válce měl vypadat.

Hlavní mylenkou bylo, e koalice, která vyhrála válku, mue vyhrát i mír. To bylo také základem mylenky pro vznik Organizace spojených národů.

Avak sotvae se začali scházet představitelé OSN ve Spojených státech, Winston Churchill pronesl svoji pa-ličskou řeč ve Fultonu ve státě Missouri a spolu s prezidentem Trumanem dali vybuchnout politické bombě.

V době, kdy svět il jetě duchem spolupráce mezi Spojenci, Churchill prohlásil, e největí nebezpečí hrozí západnímu, křesanskému, civilizovanému světu od barbarů na Východě. A obzvlátě od Sovětského svazu. A e musí být vybudovány přehrady proti této nové hrozbě.

Sotva vyla z jeho úst tato slova, podpořená Trumfl novou přítomností, dolo k neobyčejnému zvratu ve Spojených státech ve vem, co se a do tohoto okamiku dělo. Zdá se téměř nemoné sledovat rychlost, s jakou se vechno odehrálo.

Ale od samého začátku probíhalo ve podle koordinovaného plánu. A zvlátě teď, kdy jsme viděli, jak probíhal případ Watergate, můeme mít sotva pochyb-87

noso tom, e takový plán tenkrát také existoval. Kadý aspekt mezinárodního í domácího ivota, v něm hrál jakoukoliv roli socialismus a ideje pokrokové demokracie, byl napaden, bylo na něj zaútočeno.

Jamese B. Careye vyslal Kongres průmyslových organizací (CIO) do Světové federace odborů, aby ji roztěpil. To také udělal. Pronesl projev, kde řekl: V minulé válce jsme bojovali s komunisty proti faistům a v přítí válce budeme bojovat s faisty proti komunistům.”

Po útoku na mezinárodní odbory začala zteč na domácí frontě. Ve kolách, novinách, časopisech, v divadle, ve veřejném mínění. A nejdramatičtějím způsobem v Hollywoodu. A u toho se zastavíme.

Pro osvěení paměti si pouze připomeňme, e v roce 1948

bylo zatčeno jedenáct vedoucích členů Komunistické strany USA a na základě vykonstruovaných obvinění obalováno ze spiknutí s cílem svrhnout vládu Spojených států.

Koncentrační tábory u byly připraveny a legalizovány vládou, seznam tisíců jmen připravil J. Edgar Hoo-ver, který s tím nedělal ádné tajnosti a jenom čekal na signál, aby mohl začít hnát lidi za ostnaté dráty. Padesát tisíc jmen stálo na jeho seznamu.

V MÉSTÉ VELKÉHO AMERICKÉHO SNU

Kdy Výbor pro neamerickou činnost začal vykřikovat, e Hollywood je zamořen komunisty, liberální veřejné mínění to odmítlo jako útok na ústavu a na právo svobodného projevu.

Ale jen několik dní na to byli výrobci filmů, bankéři, a vichni, kdo byli jakýmkoliv způsobem spojeni s financováním Hollywoodu, povoláni do hotelu Waldorf Astoria v New Yorku.

Po třech dnech jednání byl vydán dokument, v něm členové Asociace výrobců filmů vyjádřili politování nad akcí deseti hollywoodských

muů,

obalovaných

Výborem

pro

neamerickou činnost, protoe odmítli odpovědět na otázky výboru a trvali na svých ústavních právech.

Pokládáme jejích činnost za patnou slubu zaměst-navatelům. Znemonila jejich uitečnost pro průmysl,”

88

říká se v dokumentu. Propustíme je bez odkodnění a nedáme znovu zaměstnání ádnému z těchto deseti a do doby, dokud nebudou zprotěni nebo dokud se ne-očistí od obvinění a neprohlásí pod přísahou, e nejsou komunisty. Jsme připraveni podniknout kroky proti neloajálním a podvratným ivlům v Hollywoodu. Nebudeme vědomě zaměstnávat komunisty ani členy ádné skupiny, která obhajuje svrení vlády Spojených států… Otevřeně přiznáváme, e taková politika přinese nebezpečí, e budou pokozeni nevinní a vyvolá atmosféru strachu …

Vyzveme svaz umělců, aby vyloučil jakékoliv podvratné ivly … Skutečnost, e neexistuje opatření proti zaměstnávání komunistů v soukromém průmyslu, nám ná úkol ztěuje. Jsme národem zákonů. Vyzýváme Kongres, aby vydal zákon, který by pomohl americkému průmyslu zbavit se podvratných a neloajálních ivlů.”

Toto slavné” prohláení z hotelu Waldorf Astoria otevřelo Pandořinu skříňku.

Co byla komunistická propaganda ve filmu a co nebyla? Jaká byla kritéria?

Téměř kadý z hollywoodských deseti”, který zůstal jetě naivu, můe vyprávět nekonečné příběhy, jak směnou se celá tato věc stala. Mnozí z nich pokračovali v psaní pro Hollywood pod pseudonymy. Jeden z nich, který později dostal velké vyznamenání a Oskara za film, napsaný pod pseudonymem, odpověděl (kdy se ho zeptali, jaký byl rozdíl mezi scénáři, které psal pro film pod vlastním jménem a těmi, je psal pod pseudonymem): O polovinu méně peněz.” To byl asi celý rozdíl a zda tam dal komunistickou propagandu, jak se domnívali, to nikdo nemohl rozeznat.

Okol, který tehdy vůdcové Hollywoodu dostali, zněl: zvrátit dosavadní vývoj, který válka dala světu a Spojeným státům a obrátit jej opačným směrem. Od koalice se socialistickým světem k období studené války.

Tzy. Fond pro republiku vypracoval studie o umísování na černou listinu a udávání.

Tento dokument je obrazem bláznivého, donkichot-ského honění přeludů, které objektivně neexistovaly, protoe se ádné rudé povstání” ve Spojených státech nepřipravovalo. Hysterie, kterou sami vyvolali, strach ze sebe samých, z vlastní obrazotvornosti, vyrůstal z ob-89

rúvské sociální nejistoty. Byl to strach z budoucnosti.

Hollywood začal vyrábět protikomunistické filmy. Vyráběl je ostatně téměř od samého začátku. V roce 1923 to bylo Odhalení rudého Ruska a podobně tomu bylo ve třicátých a čtyřicátých letech.

Ale po oné schůzce ve Waldorf Astoria v New Yorku se začal rozvíjet nový obraz. U v roce měli ve výrobě dva antikomunistické filmy, Ninočka a elezná opona.

V r. 1948 byly vyrobeny dalí dva. V roce 1949 u est takových filmů, jejich cílem bylo vyvolat nenávist proti tomu, čemu říkali komunismus. Ve skutečnosti měli na mysli jakékoliv pokrokové lidi. Ti byli označováni za komunisty.

V roce 1952 zhotovili třináct takových filmů, a to je na jedno téma v jednom roce zatraceně mnoho.

Hollywood se snail dokázat americké veřejnosti, e domácí komunismus je nástrojem Sovětského svazu a e musí být bezohledně vymýcen vude, kde se vyskytuje. V roce 1953

začala tato vlna opadávat. V roce 1954 se natočily jen dva podobné filmy.

Důvod k poklesu této antikomunistické produkce byl, e přes vekeré úsilí tyto filmy propadly a nevydělaly ádné peníze. Eli Kazan, jen točil antikomunistické filmy, to vyjádřil klasicky, kdy vyrobil film Na provaze

o skupině cirkusáků, kteří prchali zpoza elezné opony”: U

nikdy neudělám ádný antikomunistický film, protoe mě to skoro přivedlo na mizinu.”

SVATÝ MATT CVETIK

Přečtu vám něco z jednoho dokumentu,” řekl Philip Bonosky v marxistickém krouku na Manhattanu. Moná, e jste slyeli o filmu, který se jmenoval Byl jsem komunistou pro FBI. Tento film vzbudil senzací v roce 1951. Kritikové se mu sice smáli, ale běel po celých Spojených státech. Natočili jej na základě tří článků, které otiskl Saturday Evening Post.

lo údajně o osobní zkuenost Matta Cvetika, který tvrdil, e byl komunistou pro FBI v pittsburgské organizaci komunistické strany.

Poznal jsem ho během procesu, v něm vystupoval jako svědek, take jsem se na něho mohl zblízka podí-

90

vat a vidět, jaký člověk to je. Sta) se profesionálním svědkem proti stovkám dělníků pittsburgské oblasti, z nich mnozí kvůli němu ztratili práci. Cvetik cestoval z místa na místo, pořádal přednáky o stralivých udá lostech, které se děly v Ptttsburgu a které si vymýlel.

Tvrdil dokonce, e komunisté vradili lidi v Píttsbur-gu. Byl to přirozeně nesmysl. Cvetik byl opilec. Jednou ho zatkli, kdy

své vagrové zlomil ruku při pokusu

o znásilnění. Strávil. určitou dobu v psychiatrickém léčení. To ovem vylo najevo a mnohem později, kdy se lidé začali zabývat jeho minulostí. Cvetik se také obrátil s výzvou na papee, aby jej, Cvetika, prohlásil za svátého, a zemře.

Nakonec se vydal ze veho zboí, je měl na prodej, ze vech svých triků. V jedněch pitts-burgských novinách se objevil článek Kráčím sám  Cvetik**. Vichni od íěho dali ruce pryč.

Tento film byl tedy zaloen na jeho historkách, Je příznačný jednou věcí: oním druhem intelektuální surovosti, která vedla k přímé a skutečné brutalitě v pittsburgské oblasti, oblasti dolů a oceláren.

Kdy se konala v Pittsburgu premiéra, s velkým cirkusem kolem Cvetika, stálo před pittsburgským soudem est vedoucích představitelů komunistické strany, proti nim byl veden proces.

Obalovávali je z údajných zločinů, za ně by byl trest dvacet let.Vechny noviny v pittsburgské oblastí hýřily reklamou na film. Jeden slogan říkal: Stalo se to přímo tady v Pittsburgu a Pittsburg to uvidí první.  Na obrázku hezký mladý mu s tvrdou bradou a jetě tvrdím výrazem v tváří ukazoval prstem na dvě odporné postavy, které krtí krásnou dívku. Tento hollywoodský představitel Matta Cvetika říkal: Musel jsem prodat svoji vlastní dívku a vy byste udělali toté. Musel jsem se podrobit nejtěím příkazům, které chlap můe dostat. Byl jsem při tom, kdy zabíjeli mého bratra, rozpoutal jsem vzpouru a rudý teror, naučil jsem se kadé pinavé roli, jaká kdy byla napsána a musel jsem je provádět, protoe jsem byl komunistou pro FBI.” Dalí ilustrace znázorňovaly desperáty, kteří mávají obuky a divoce vyhlíející postavy s revolvery. Inzeráty tvrdily, e Matt Cvetik je skutečně ivotním hrdinou příběhu Byl jsem komunistou pro FBI.

Den, kdy se tato světová premiéra v Pittsburgu kona-91

la, byl prohláen dnem Matta Cvetika. Slavnostní proklamace o tom byla obřadně předána Cvetikovi starostou města na schodech radnice.

A ve stejnou dobu stálo v soudní síni est muů, ob-

alovaných ze zločinů, z nich ]e tento člověk a tento film obvinil  e prováděli vrady a sabotáe.

K oslavám náleel slavnostní oběd v plesové síni hotelu William Penn, při něm Matt Cvetik a guvernér Marylandu seděli na čestných místech. Večer se před soudní síní seel průvod s uniformovanými útvary a veterány, doprovázený dechovou kapelou. Pochodoval středem města a zastavil se před biografem. Vechny ulice byly slavnostně osvětleny.

Starosta chválil na jeviti film jako velkou lekci pro boj proti komunistům a vychvaloval Cvetika. Velitel veteránů vyzval k zesílení boje proti bolevismu a jménem válečných vyslouilců věnoval Cvetikovi čestné vyznamenání.

Cvetik sám také promluvil k shromádění a označil Komunistickou stranu USA za kriminální a spikleneckou organizací, řízenou z Kremlu. Řekl, e jeho práce jako agenta FBI v komunistické straně byla nebezpečná, a e se musel vyhýbat sovětské rozvědce. Vechny místní kritiky označily film za skutečný příběh*.

i

PRÍBEH S MRAVNÍM NAUČENÍM

Byl jsem komunistou pro FBI” vznikl stejně jako * ostatní antikomunistické filmy padesátých let.

Kromě komunisty pro FBI Matta Cvetika jsou mezi 

hlavními postavami Jim Blanden, předseda komunistické strany v Pittsburgu, ředitel a agenti FBI a Gerhard Eisler.

Eisler je skutečná osoba. Byl to známý německý anti-faista, který utekl před Hitlerem do Spojených států, il tam během války a po jejím skončení se chtěl vrátit do tehdy takzvané východní zóny Německa, aby tam mohl pracovat. Místo toho byl postaven před Výbor pro neamerickou činnost a také vězněn.

Později odjel do NDR, zastával významné funkce ve sdělovacích prostředcích a byl i členem ÚV SED.

Obsah filmu vypadá podle scénáře asi takto: 92

FBI telefonuje do Pittsburgu, e Eisler fe v letadle na cestě do města. Matt Cvetik ide do luxusního hotelového Eislerova apartmá, kde se hoduje a pije ampaňské. Jeden z Eislerových tělesných stráců, mu s cizími rysy, propůjčený Rudou armádou44, vykonává funkci komorníka. Sráí podpadky a staví se do pozoru. Eisler přichází a chválí Matta Cvetika. Slibuje mu, e bude hlavním organizátorem strany v Pittsburgu, Říká, e Pittsburg je příli tichý: Abychom vnesli do Ameriky ctnosti komunismu, musíme rozpoutat nespokojenost, nepokoje, otevřenou válku proti lidem. To je účelem dneního setkání/4

Dalí scéna začíná v budově s velkým nápisem Síň svobody.

Blanden hovoří k převáně černoskému obecenstvu. Hlas komentátora filmu: Pittsburg je příli klidný. A proto uvařili ďáblův nápoj podle receptu z Kremlu.”

Komunistický vůdce Blanden pronáí řeč: Proč jsou lidé vaí rasy diskriminováni touto faistickou vládou? Proč musíte ít v oddělených čtvrtích? Proč nesmíte bydlet v běloských hotelích?

Proč v některých částech země nesmíte jezdit v autobusech s bělochy? Nechtějí vám dát vzdělání, mají strach, abyste nepouívali svoje mozky.44

Jeden černoch namítá: Nejsem členem vaí strany, přiel jsem si jen poslechnout, co nám chcete říci. A slyím velkou nadsázku.44

Blanden: Z toho mue mluví strach, ne čestné přesvědčení. Je příkladem toho, co z vás vai faističtí páni udělali. Bojujte za svá práva, zpívejte válečnou píseň.”

Obecenstvo projevuje nadení a opoutí místnost.

Eisler: Blandene, to jste udělal dobře.44 ; Blanden: Ti negři to spolkli.*4 < Matt Cvetik: Myslíte černoi?**

Blanden: Tak jim říkám, jenom kdy jim dávám stranickou linii.*4

Eisler: Jsou to velmi uiteční soudruzi.44

Matt Cvetik: Dneska bude na ulicích mela.u Blanden: Jestli nebude, tak jsem promarnil čas strá-ny.44

Blanden k Eislerovi, ukazuje na Cvetika: On jim také říká soudruzi, jene on tomu věří. Kdy teď ti negři půjdou do ulic a zabijí nějakého bělocha, budou odsou

93

zeni běloskou porotou, a pak můeme začít sbírat peníze na obhajobu.”

Eisler: Jako v případě Scottsboro.”

Blanden: Přesně tak. Strana sebrala skoro dva milióny dolarů, aby bránila těch pár negrů a vecko dohromady nás to stálo 65 tisíc. Na tom jsme ohromně vydělali.4* Usmívá se na Eislera. Mám mu říci, co jsme udělali s těmi penězi?”

Eisler: Ne, ústřední výbor by to nerad slyel.”

Matt Cvetik: Tak tedy vae řeč dneska měla dvojí smysl.”

Blanden mrká na Eislera: Chytrý chlapec, chytrý chlapec.

Pittsburgská organizace potřebuje peníze.”

V dalí scéně se Matt Cvetik setká s jiným agentem FBI a komentuje svoje záitky: Tak také začaly rasové nepokoje v Detroitu v 1943, kdy bylo zabito pět černochů, kteří nevěděli, e jejich rozsudky smrti byly podepsány v Moskvě.”

Jiná scéna. V továrně. Cvetik stojí u stroje, kde byl zraněn dělník. Předák říká: Vypadá to tak, e ten chlapík přijde o ruku.” Cvetik: Neopatrnost?” Předák: Ne. Je to odborník na tuhle práci, ale není členem strany. Zato Carson, jím ho nahradíme, má legitimaci strany.”

Matt Cvetik proívá také problémy se svým synem, který si myslí, e otec je komunista. Obviní ho, e je zrádce. Scéna ukazuje Cvetika, jak píe synovi: Drahý synu, tento dopis bude’uschován u otce Nováka, naeho kněze, a tea ti jej předá, kdyby se se mnou něco stalo. Je to jediný člověk, který ví, e pracuji pro FBI, pro nai vládu. A chtěl bych Ti říci, protoe jsem viděl zděení v Tvých očích, e bojuju proti temné a nebezpečné síle. Kdyby pravda vyla najevo, znamenalo by to konec nejenom pro mne, ale moná i pro některého lepího člověka, který se vystavuje stejným rizikům jako já. Buď na sebe hrdý, pamatuj na svoji matku, a Bůh vás oba ochraňuj.”

Nepokoje se uskuteční a dojde ke stávce a k násilí. Dva agenti FBI jsou zabiti, Cvetik je vystaven velkému nebezpečí, ale nakonec prozradí, e je agentem FBI, zatkne vechny protivníky a vydá je spravedlnosti.

94

KUŘATA SE VRACEJÍ

Matt Cvetik byl předvolán později k soudu a advokát se ho zeptal: Byl tento film zaloen na vaí zkuenosti?”

Cvetik: Ano.”

Advokát: Jmenujte agenty FBI, kteří byli zavraděni komunisty.”

Cvetik: To byla literární licence.”

Jinými slovy, film, který byl pouit k odsouzeni amerických občanů, spočíval na lích a nikdo proti němu nevystoupil.

To byla také podstata Smithova, McCarranova, Taft-Hartleyova a jiných zákonů. Smithův zákon, který způsobil tolik lidských netěstí, byl prohláen neplatným a v roce 1975 a sotva si toho někdo viml.

íeden tehdejí generální prokurátor byl dotázán reportérem: Myslíte si, e těmito zákony můete doopravdy zničit komunistickou stranu?” Odpověděl, e nikoliv a dokonce i naznačil, e jsou tyto zákony ne-ústavní. Ale dodal: Můeme těmito zákony přivést lidi na mizinu, můeme je zbankrotovat.”

Cílem bylo vytvořit takovou situaci, aby výlohy na obhajobu stály statisíce dolarů. Nejen pokrokové lidi zastrait, ale ani jim nedat čas na přípravu vlastní obhajoby. Vechen jejich čas měl být naplněn tím, aby předevím sháněli peníze na právní výlohy. A to se tehdy do značné míry podařilo.

Vznikl dlouhý seznam, v něm se uváděly vechny moné organizace jako podvratné. Při tom nebyla dána ádná definice, co to znamená podvratné**, jen só odkazovalo na Smithův zákon.

Honba na čarodějnice byla v plném běhu.

Film, o něm jsme mluvili, se neliil od mnoha podobných, jaké Hollywood v oněch letech natočil a které viděly milióny lidí. A nejenom Hollywood, televize, se jimi hemila a do jisté míry se na amerických obrazovkách dosud tyto filmy ukazují.

Nixon, jeho počáteční kariéra se opírala přesně o tyto metody, z toho vyvodil logický závěr. Kdy se domníval, e je v pasti, kdy si myslel, e můe ztratit volby, zavedl znovu tyté

metody, které mu tak prospěly

95

v začátku kariéry. Jejích pouití ho dostalo do Bílého domu.

Co mohlo lépe dokazovat, e byly účinné?

Kdy musel čelit silnému nepříteli, v tomto případě demokratické straně, pouil stejných metod. Odlinost spočívala v tom, e tentokrát neútočil na komunisty, ale na buroazní stranu, která měla moc, aby se mu postavila a odrazila ho.

Američané říkají, e kuřata se vdycky vrátí domů do kurníku.

Shrneme-li zkuenosti padesátých let a uvedeine-li je do souvislosti s aférami Watergate, CIA, FBI a jiných korupcí a zločinných politických spiknutí, vidíme, jak se toto přísloví naplňuje.

Kuřata, kterým bylo dovoleno, aby divoce pobíhala v padesátých letech, metody, jich bylo pouito proti komunistům a které ovem také postihly desetitisíce pokrokových nekomunistů  se vrátila do kurníku. Způsobila nové

korumpování

demokratických

procesů,

pokles

amerického ducha na jeho nejnií úroveň, na které kdy byl od samého začátku před dvěma sty letys A pád Richarda Nixona.

PODLE VZORU HOLLYWOODSKÉHO GANGSTERA *

Americký spisovatel Philip Bonosky se domnívá, e Hollywood neuspěl s antikomunistickými filmy čtyřicátých a padesátých let, protoe mu scházely intelek* tuální kádry, které by rozuměly tomu, co marxismus opravdu je.

Jediný argument”, který se Hollywood pokouel vytáhnout, bylo tvrzení, e ádný rodilý Američan nemůe být komunistou. Protoe prý Amerika je demokratická země, splňuje vechny poadavky vech svých občanů a můe být změněná pouze demokratickými procesy. A proto kdokoliv, kdo by byl proti těmto demokratickým idejím, na jejich

základě Spojené státy fungovaly, nemůe být rodilým.

Američanem, nemohl dojít k jiným závěrům z domácích zdrojů a musel je tuaí čerpat ze zahraničí.

Připomíná to starý příklad továrníka, který nemohl uvěřit, e jeho dělníci by mohli jít do stávky, e by něco takového jako stávka mohli chtít, a e mezi nimi tudí

96

Benjamin Franklin, Thomas Jefferson, John Adams, Philip Li-vingston a Roger Sherman (z leva do prava) připravují Deklaraci nezávislosti (rytina).

George Washington stojí u stolu, na něm delegáti prvních amerických států podpisují Deklaraci nezávislosti (obraz, nyní v Kapitolu).

)158 1tzue

l Leun

ma

. (Euntonre T uě

itv b kreawlae

Duk

řesře pakjso váv sed

ventoginhsa

WergoeG

Americký patriot ohlauje zvonem zrození národa po přijetí Deklarace nezávislosti (stará rytina).

Monticello, sídlo třetího amerického prezidenta Thomase Jeffersona ve Virginii (stará rytina).

Jeffersonova pracovna v Monticello. Třetí americký prezident byl hlavním autorem Deklarace nezávislosti.

Oslavy revoluce v Concordu, Massachussetts, zde zazněl výstřel, který bylo slyet na celém světě”. Zde američtí farmáři a řemeslníci čelili britským červenokabátníkům v první revoluční Na bitevním poli v Yorktownu, kde revoluční válka vítězně skončila.

Komercializace výročí: Micky Moue, kačer Donald a pes Goofy ,,zahajují” oslavy 200 let trvání Spojených států.

Crispus Attucks,

uprchlý černý otrok a vůdce Synů

svobody, byl prvým Američanem,

který 5. března

1770

padl

za

americkou

nezávislost

(Litografie Lynda

Warda).

Frederick Douglas.

Legendární lidová hrdinka Molly Pitcherová přejímá vedení u děla po padlém manelovi v revoluční bitvě u Monmouthu v roce 1778.

Clyde Bellecourt, Angela Davisová a reverend Ben Chavis na tiskové konferenci Aliance proti rasismu a politickému útlaku v Chicagu.

Indiáni, původní Američané, usilují o zachování své kultury, tradic a zvyků.

ynráte

veněnráh

, c

illuk

kse

Pe vci

tra

.

s

9

n

4

o

9

m

1

e

ec

da ro

n

, vy

ívá

lk

p z vá

n

é

o

v

se to

b

ě

o

v s

l R

é

u

h

a

ru

P

d

Henry Winston, předseda KS USA.

XXL sjezd KS USA v Chicagu v roce 1975.

Američtí komunisté jsou dědici revolučních tradic Spojených států. Z

demonstrace na Kapitolu ve Washingtonu D. C. v roce 1975.

Demonstrace odborářů proti rasismu a za práci.

Washington D. C. 1975.

Art Shields, komunistický novinář (uprostřed), na Waldheimském hřbitově v Chicagu před pomníkem padlých mučedníků ze Senného trhu.

Gus Hall, generální tajemník KS USA.

musel! působit vnějí agitátoři. Protoe on Je ke svým dělníkům dobrý. Něco podobného říkali také na americkém Jihu: To nemohli být nai negři, kteří udělali to či ono, protoe my je známe, take tady museli působit nějací agitátoři ze Severu.”

A zmíněné hollywoodské filmy nikdy nepřekročily ta-kovouhle úroveň.

Snaily se dokázat, e lidé, kteří Jsou ve Spojených státech přitahováni komunismem, patří převáně mezi intelektuály.

Značná část hollywoodských peněz a zdrojů během padesátých let byla pouívána pro přímý a specifický účel: popinit lidi a ideje, které byly povaovány za socialistické nebo pokrokové anebo demokratické. Byl to pokus vytvořit atmosféru teroru a strachu v zemi. Během tohoto období měl Hollywood seznam deseti pravidel, jak rozeznat komunistu.

Jedním z nich bylo, kdy běloch pozval černocha do svého domu. To byl důkaz toho, e je komunista.

Některé z těchto antikomunistických filmů se Jetě dnes objevují v americké televizi. Jsou dávno zastaralé. Předvádějí věci, kterým se smějí i nekomunisté.

Nedávno ukazovali v televizi pionání film s Burt Lancasterem, natočený v období sniování napětí, a také u po tom, kdy na CIA a FBI praskly ty nejoklivějí věci. Vyřeili to tím, e vedle sovětské rozvědky dali do děje 1 americké pióny a rukou společnou a nerozdílnou je vykreslili oboustranně jako vrahy a zabijáky. To je nové téma.

Mnohem rafinovanějí jsou dováené antikomunistické evropské filmy. Jejich tématem obvykle bývá, e řadoví komunisté jsou překonáni a nahraeni byrokraty a konzervativci, kteří brzdí boj dělníků a subjektivně i objektivně spolupracují na jejich útlaku a vykořisování.

Dováené filmy nejsou v Americe příli iroce promítány, ale americký film se u od nich učí mnohem chytřejímu a delikátnějímu antikomunismu.

PINAVÍ HARRY

Po éře antikomunistických filmů padesátých let  která ovem zcela neskončila  přila vlna násilností,

113

surovostí a sexu, jimi se vyznačovala edesátá i výroční sedmdesátá léta. Nejen ve filmu, ale i v televizi, která je nej působivějím ze vech prostředků, je působí na mysl amerického občana.

Zúčastnil jsem se marxistického semináře, kde byly analyzovány dva filmy, typické pro násilí a surovost a jeden pro mírnou pornografii.

První dva se vyznačují úmyslem napadnout základní koncepci buroazního zákona. Nikoli zleva, ale z ultra-prava.

V USA je jedním z velkých současných problémů zločin. Zdá se, e je nekontrolovatelný. Spojené státy mají největí policejní jednotky na světě. Vechny moná síly jsou zmobilizovány proti zločinu, ale bez úspěchu.

Dosud je otevřena otázka zavradění Kennedyho. Byla námětem Executive Action, který ukazoval, e za touto vradou bylo pravicové spiknutí. A udělali z toho dost pravděpodobnou událost. Není to ale film typický pro běnou prodiukcL

pinavý Harry je příběh policisty, který nemůe usvědčit člověka, o něm ví, e je vrah. Vzdá se tedy svého místa, přestane být policistou a s velkou surovostí vraha zavradí.

Vezme zákon do svých rukou.

To je základní mylenka těchto filmů a najdete ji v mnoha příbězích, které Američan vidí u od svých dětských let. V

kovbojkách z Divokého západu si hrdina také nedělá starosti se zákonem.

Vechny tyto filmy vytvářejí v divákovi strach, e zločinec unikne, e ho soudce osvobodí, e ho ochrání zákon nebo chytrý advokát, take východiskem je soukromá vrada, osobní pomsta.

Bez sociálního zdůvodnění, bez vysvětlení základní mizerie společnosti, v ní sympatický” vrah můe být hrdinou.

Na název druhého filmu, kterým jsme se v semináři zabývali, sl u přesně nepamatuji. Představitelem hlavní osoby je Charles Bronson. Hraje stavitele, vidíte ho v prostředí, kde pracuje, schopný mu ve svém oboru, zaujatý svými povinnostmi. Jeho dcera a přítel jsou v obchodním středisku, v zcela obyčejném, normálním prostředí a dělají běnou věc, nakupují.

Skupina hippies je sleduje do moderního bytu, kde je znásilní a zavradí. Stavitel se vrací domů a zjistí, co se stalo. Sledujete jeho zármutek. Obyvatel New

114

Yorku v tom nutně musí vidět události, které se zde stávají po tuctech. Vechny sympatie diváka jsou na mstitelově straně.

A od tohoto okamiku má autor scénáře velmi těký úkol.

Jeho úlohou je udret vai náklonnost, i po tom, kdy udělá z tohoto člověka nezákonného mstitele. A dostat vás také k tomu, abyste se s ním ztotonili

i v tom, co učiní později jako jediné východisko.

Lidé, kteří dělali tento film, věděli, e mají něco, co mohou podchytit, získat, vykořistit. A sice obrovský odpor, nenávist a zlobu v amerických městech, nejenom proti samotnému zločinu, ale i proti skutečnosti, e zločince nikdo nechytí, e není spravedlnosti.

Proti tomu, e jste nejenom terorizováni, ale e se nemůete ani bránit, ani pomstít. Celou tu dobu, co běí film, je vám to připomínáno, tato bezmocnost a beznaděj a celá ta atmosféra vás vede k závěru, e se proti tomu nedá nic jiného dělat ne to, co udělal hrdina filmu.

Vidímq sled epizod, které Charles Bronson nikdy sám nezačíná, ale Čeká, a se samy naskytnou. Ale pak ty jednotlivé lidi střílí s naprostou chladnokrevností a vy cítíte, jak s ním obecenstvo souhlasí, jak to schvaluje. Kdy se ozvou prvé výstřely, slyíte v publiku potlesk.

Hrdina pokračuje v těchto vraedných podnicích, ale nakonec ho éf policie odhalí.

Nyní vzniká problém. Jestlie policejní éf mstitele zatkne, stane se předmětem útoků občanů svého města. Jejich sympatie jsou na straně vraha-mstitele a nikoliv na straně policie. Udělá proto dohodu s Charlesem Bronsonem, aby opustil město, aby odeel. A vechno je zase v pořádku. ádná obvinění nejsou, je beztrestný.

Bronson se vystěhuje do Chicaga. V poslední scéně ho vidíme na letiti, kde právě probíhá nějaké přepadení. Bronson zvedne pravou ruku a ukazováčkem znázorní střelbu z pistole, jako z legrace. Je to značně dvojsmyslné zakončení. Znamená to, e se u zbavil vlastní nenávistí a teď se vysmívá, nebo je to také ertovný příslib: Vás dostanu taky!?

Nevíme, jak to myslel.

Jak se k takovým filmům staví kritika? Jestlie jde o dvě monosti u filmu, který je dobře udělán, o rozhodnutí mezi formou a obsahem, s ním nelze souhla-115

sit, buroazní kritikové dají takovému filmu plus. Jsou ochotni ustoupit a připustit, e styl filmu je nadřazen obsahu. Ze technika převauje a činí přijatelnou mylenku, která je zcela nepřijatelná.

PORNOGRAFIE

Třetí film, kterým jsme se zabývali v naem malém krouku na Manhattanu, byl Lenny. Otázka, kterou jsme si dali zněla: o čem je tento film, proč jej udělali, co je v něm za pointu, jaká má poslání a morálku a co se stalo ve Spojených státech od doby, kdy jeho hrdina působil.

Lenny Bruče byl komik, kterého často zatkli kvůli drogám a obsuéním projevům. Vyla o něm také kniha. Ve filmu je hercem, který nemá ádný úspěch, a tak při výstupu v jednom nočním klubu začne mluvit sprostoty. Najde odezvu u diváků a od toho okamiku pokračuje v okování svého obecenstva. Ale okování není jeho jediným cílem. Má také snahu zničit americké pokrytectví. Předvádí svoji společnost. Nutí publikum, aby se konfrontovalo samo se sebou. Zároveň také uívá drogy. Ale je zatčen kvůli sprostotám.

Lenny rozuměl úloze, kterou hraje policie. Věděl, e ho mohou bít, mučit, nadávat mu zrůd. Neměl peníze, neměl kam jít, neměl ádnou politickou filozofii Se svojí manelkou se seel v roce 1955, a to byla počínající doba marihuany, kokainu a heroinu. Ve filmu je scéna, kde provádí sexuální styk s ní a s dalí enou.

Na dotaz, zda někoho v naem krouku tento film okoval, odpovědělo několik Američanů a Američanek:  Nechápu, proč byl tento film natočen. Viděla jsem Lennyho jetě zaiva na Broadwayi v muzikálu, ale mnoho toho neukázal. Nyní je hvězdou. Tady, odkud pocházím, v New York City, jsou věci jako drogy, heroin, kokain, únikovost, běnou kadodenní záleitostí.

 Myslím, e lidé byli tenkrát okováni. Viděl jsem taky Lennyho ve Village v New Yorku, ale tam nikoho nepobouřil.

Snad měl nějaké sociální poslání. Byla to tragická figura. Bral drogy, neměl peníze, byt. Snad byl nějakým sexuálním radikálem, kdy pouíval taková slova.

116

 Policie dosvědčila, e jeho řeči byly nemravné á dostala ho do vězení. Při odvoláních byl jeho argument, e se smí projevovat tímto způsobem, soudem zamítnut. Ale dnes by to u

nic neznamenalo. To, co se dělá teď, je opravdu tak strané, e to, co říkal tenkrát

o sexuálních věcech, by dnes nikoho nevzruilo.”

 V období mccarthismu se moc věcí nesmělo a Lenny proti tomu bojoval slovy, to byl projev jeho osobnosti. Jako nástroj rebelie si vybral právě pouívání drog a pornografii. Myslím, e to byl důsledek politického vakua, protoe nebyl ádný jiný organizovaný způsob, jak by se lidé mohli projevit.”

 Já myslím, e sledoval mnohem sobečtějí cíl. Neměl úspěch u obecenstva a aby jej docílil, začal pouívat okující slova v době, kdy jetě okovala, jinými slovy pouíval jazyka pro svoje vlastní záměry. Vdy v té době se konaly demonstrace, Martin Luther King, běloské autobusy obsazené černochy, ale on se projevoval sprostými slovy.”

 Viděl jsem před několika lety na Broadwayi hru, která glorifikovala sadismus a homosexualitu. Byla tam znásilnění a velmi odporné věci. Ta hra měla komentátora, který se v jednom okamiku obrátil k obecenstvu a ptal se: Urazilo vás něco z toho, co jste viděli? Proč by vás to mělo pohorit? Je něco z toho, co my tady děláme, horí ne to, co nae vláda dělá ve Vietnamu?”

A tak mě najednou nějak dostal. Ve skutečnosti vyjádřil, e mladá generace, nejenom ti, kteří obvykle jdou do leva”, pochopila, kde je ten podvod. Ze je ve vládě, v průmyslu, v tisku, tam e se dopoutěj! zločinů, které jsou hroznějí ne

cokoliv, co by sl kdo mohl vymyslet. A e vzdor těmto nevýslovným zločinům se trvá na určitém konvenčním chování.

A e cokoliv by se chtělo srovnávat s vietnamskými zločiny, je nesrovnatelné a nepatrné.

 Pouijme jiný příklad. Andy Warhol natočil novou verzi Frankensteina. Také pornografický film. Jeho Frankenstein není jen ílený vědec, ale také poloviční nacista. ije v Srbsku, pohrdá sedláky, ale má představu, e Srbové by se mohli stát panskou rasou, kterou chce vytvořit raději z nich ne z Němců, protoe si myslí, e Srbové jsou potomky starých Řeků. Nako

117

nec Je 1 se svou stvůrou zničen. Je v tom symbolismus, který pouívá banalitu, ale také něco z koncentračních táborů, z nacismu a Jeho experimentů.

Proč se stal Warhol slavným v americké kultuře? Jak to přijde, e osoba, která si získá reputaci tím, e kritizuje společnost, e se staví proti ní, je touté společností objímána a přijata?

Existuje film, který se jmenuje Smetí. Ukazuje lidi v USA na nejniím stupni, narkomany, kteří ijí v nejhorích podmínkách. Tím se má divák bavit. Tito lidé na dně společnosti hrají toté, co ve starých cirkusech clown, který byl pořád bit.

To jex přístup buroazie k bídě, nemoci, utrpení, ne-spravedlnosti. Něco jako vedlejí představení pro rozptýlení, něco, co se nás netýká. Takový je i ná poměr k zločinu, jako k něčemu, co nemůe být vyřeeno, nebo aspoň jako e nám nepřísluí, abychom to řeili. To je funkcí takových filmů.

Jestlie si při tom vzpomeneme na Gorkého a na jeho osoby ve hře Na dně, uvědomíme si, e v ádném okamiku s nimi nezachází tak, abychom k nim ztratili lidský vztah.

Kdy vezmeme v úvahu, kolik u nás stojí vyí vzdělání, a to, e děti buroazie, které se do těch kol dostanou  jeliko na to mají  si samy zničí svoji budoucnost tím, e propadnou drogám, protoe si mnozí mladí po vzoru Lennyho Bruče hrají na rebely, musíme dojít k závěru, e těmito rebeliemi nemohou ničeho docílit.

A to proto, e navzdory svým rebeliím jsou přísluníky vládnoucí třídy, buroazie. Myslím si také, e kdyby Lenny Bruče jetě il, byl by buroazií búď přijat, nebo zničen. Ale spíe by skončil jako komik v Las Vegas.

Faktem ale je, e před deseti lety by nebylo moné takový film udělat. Protoe lidé dnes přijímají jazyk a mylenky, které by dřív nepřijali. Co je jiný příznak současného vývoje.

Dělnická třída se nikdy nechopí takových nástrojů. Ne proto, e by neznala sprostá, drsná slova, která se vyskytují v prostředí, v něm existuje, v něm musí ít. Ale nikdy jich nepouije jako projevu nebo nástroje k svému osvobození.”

118

REVOLUCE A REVOLUCE”

Hovořím o dvoustém výročí americké revoluce a mohlo by se zdát, e a příli mnoho místa věnuji otázkám filmu a televize.

Snad. Myslím si ale, e to není promarněný čas. Jednak proto, e v iroké duchovní oblasti, jí je americká kultura, sotva nalezneme masovějí sdělovací prostředky, které by lépe dokumentovaly nae argumenty. Jednak také proto, e hovořím o revoluci. A období edesátých a sedmdesátých let se vyznačuje tím, e slovo revoluce” bylo za celých dvě stě let existence Spojených států snad nejčastěji pouíváno právě v tomto období.

Bouřlivé situace, obzvlátě v edesátých letech, vyrostly z téměř univerzálního zklamání, rozčarování a deziluze. Nejenom mladí lidé objevili, e politika Spojených států ve Vietnamu je neudritelná. Ze to je politika podvodu a klamu, válka útlaku, která nemohla být vysvětlena. Zabíjela americké i vietnamské ivoty z příčin, které byly nepochopitelné, které ádný, obzvlátě mladý člověk, nemohl přijmout

Tento fakt se vyjasňoval zvolna, protoe do vietnamské války byly Spojené státy zapleteny dost dlouhou dobu předtím, ne se proti ní zvedl odpor. Nejvýmluv-nějí přísluníci generace, která se vzbouřila, byli intelektuálové, střední buroazie a mladí lidé z univerzit.

Protestovali svým vlastním způsobem, který byl ohraničen jejich třídními omezeními. Mladí lidé zjistili, e odhalili otce.

Objevili, e jejich otec je zločinec. e je prohnilý člověk a jde ruku v ruce s ostatními druhy zločinců.

Část mládee střední třídy musela jít také do války, anebo ji to čekalo, a její velké rozčarování to znásobilo.

Není snadné okovat buroazii. Buroazie je pokrytecká.

Abyste ji mohli okovat, děláte přesně to, co předstírá, e odmítá. Ze se toho děsí. Ze tím pohrdá. Amerika byla pokrytecká po mnoho let a jako v ostatních buroazních zemích vést počestný ivot se patřilo jenom pracujícím, zatímco přísluníci vládnoucí třídy se oddávali vem moným neřestem.

Jedáím z objevů, který učinili jejich synové a dcery, bylo, e rodiče jsou po-119

krytečtí ve vech věcech. Nejen v tom, jak mluví, ale 1 ve svém sociálním chování.

A zaútočili na toto pokrytectví na sexuální úrovní. Kdyby ve bylo zůstalo pouze na této úrovni, bylo by se to samo potřelo.

Protoe na pokrytectví na sexuální úrovni je radikální odpovědí neomezená svoboda v sexuálních věcech, zničení rodiny, a to není ádná odpověď. To nemůe být odpověď společnosti.

Ale buroazie, kdy přeila první ok, to začala shledávat zábavným. Nezakázala to. Nevydala proti tomu zákony.

Dovolila to.

Ve skutečnosti uzavřela tichou dohodu s intelektuály, něco jako: dáme vám plné právo, abyste sl dělali svoji pornografii, kdy necháte stranou sociální otázky, sociální problematiku.

Dá se říci, e obě strany dodrely tuto tajnou dohodu.

To přirozeně nepokrývá celou americkou kulturu, která je obtíně definovatelná ve svých specifických současných podmínkách. Jsou zde samozřejmě také prvky opravdové kultury, pokrokoví jednotlivci i skupiny, některé dobré věci, ale převládající je, zvlá v masové kultuře, dekadence. Proto se snaíme hovořit konkrétně aspoň o filmu a televizi. I tady je vak na místě připomenout, e film i televize jsou řízeny a ovládány monopoly, a e mnozí umělci, kteří tam pracují, nejsou proto automaticky také dekadentní, ale e jsou to pracující lidé, kteří si musejí vydělávat na ivobytí.

Pokud bychom tedy chtěli mahem celou americkou kulturu odsoudit jako dekadentní, vylili bychom vaničku i s dítětem.

Jednonačným

a

objektivním

faktem,

dokazatelným

historicky, vak je  a padesátá léta v USA jsou toho dokladem  e je vyloučeno prosazovat antikomunismus v kultuře a přitom chtít kulturu. V okamiku, kdy se kultura stane antikomunistickou, torpéduje sama sebe, rozkládá se a ničí.

Ve Spojených státech se tvrdilo a někdy jetě tvrdí, e socialismus je spiknutí, dovezené ze zahraničí. Dnes ale i v USA se pomalu přichází na to, e to je systém mylenek, který vyrůstá přirozeně ze skutečných podmínek jakékoliv jednotlivé země A e nelze útočit na socialismus a zároveň nepodrývat a nenaruovat demokracii a neotvírat cestu faismu.

120

Pochopení tohoto prostého, historií ověřeného faktu je důleité pro Američany zvlá v tomto období oslav revoluce, v něm, jak mnozí z nich sami říkají, sotva zůstala některá tradice americké demokracie, o ní by bylo mono hovořit bez ironie.

ZASTAVTE SVET, CHCEME VYSTOUPIT

Dnení průměrný Američan projevuje starost o budoucnost své země. Obává se, e Spojené státy se mění k horímu. }e obklopen zneklidňujícími jevy. Vude, kam se obrátí, vládne nějaká krize. Proil agónii války v Indočíně a prochází příkořími inflace, růstem zločinnosti, ničením ivotního prostředí.

Astronauti kráčejí po Měsíci a transplantace lidských orgánů zachraňují ivoty, ale ulicemi bloudí milióny nezaměstnaných.

Cítí bezmocnost vlastní buroazie, vlastní vlády, vypořádat se s těmito problémy. Jeho naděje se hroutí, propadá zoufalství a beznaději.

Současná americká krize nemá přechodný charakter, jako měla například krize v třicátých letech. Je to váná a hluboká sociálně politická krize, je se dotýká samých základů společnosti i státu. V amerických vládnoucích kruzích probíhá diskuse o vzájemném vztahu a vlivu vnitřní a zahraniční politiky. Byla vyvolána jak vnějími změnami v poměru sil ve světě, tak i vyhrocováním vnitřních obtíí, sociálních protikladů a hospodářských problémů.

V roce 1974 se ve světě vedly úvahy o vlivu odstoupení Richarda Nixona na americkou vnitřní i zahraniční politiku, předevím na politiku zmírňování napětí. Tato politika není určována osobností nebo dobrou vůlí toho či onoho státníka, ale je řízena objektivními, základními faktory.

Ve Spojených státech k nim patří rozpory uvnitř mo-nopolistických kruhů země. Ty z nich, které jsou zainteresovány na zbrojním průmyslu, vystupují proti politice uvolňování napětí, zatímco jiné, jejich zájmem je mezinárodní výměna zboí, vědí, e jim nemůe prospět studená a tím méně horká válka a projevují opačné snahy. Stejné tendence vyrůstají ze změn

v

americkém

veřejném

mínění.

Propaganda

antikomunismu, kte

121

rá po desetiletí působila na milióny Američanů, Je objektivně vyvracována rostoucí prestií a úspěchy socialistického světa, i protikladem sociálních situací uvnitř USA, a ztrácí působnost.

Na mezinárodním Jeviti pak sehrává svoji úlohu změna v poměru sil spolu s oslabením amerických pozic ve světovém kapitalistickém systému. Socialistické zřízení v Evropě se upevňuje a americká politika nemůe tuto skutečnost ignorovat.

Systém dvou hlavních politických stran nemůe vyvést americkou společnost z bludného kruhu současné krize. Obě strany

jsou

ovládány

vlivnými

skupinami

vo—

jenkoprůmyslového komplexu. ádná z nich se neodváí vystoupit

proti

privilegiím

velkých

monopolů

nebo

nadnárodních společností. Systém, který funguje v zájmu monopolů, nemůe řeit rozpory, které vznikají ze sociální nerovnosti, na ní je moc a bohatství těchto monopolů vybudováno.

Spojené státy oslavují dvousté výročí americké nezávislosti.

Tak významný okamik v dějinách velkého národa nutí k zamylení nad jeho minulostí, nad dalím směrem vývoje, i k některým srovnáním.

Spojené státy  dnes koloniální pevnost  vznikly v boji proti kolonialismu. Byly budovány na ideálech vlády lidu  a dnes v ádné jiné vyspělé kapitalistické zemi nevládne taková nerovnost. Černoská poslankyně z Texasu, členka výboru Sněmovny reprezentantů, který připravoval Impeachmen*

Richarda Nixona, v něm vystoupila s vánivým projevem, v něm vyzvedla pokrokovost americké ústavy. Vsunula vak do něj poznámku, jedinou větu, je nala okamitou odezvu po celých Spojených státech. Řekla jenom: Já jsem v té ústavě nebyla zahrnuta.”

Američané nemohou hovořit o rovnosti, svobodě a těstí lidu, pokud bude trvat hospodářská a sociální diskriminace čtyřiceti miliónů jejich černých, mexických, asijských a indiánských spoluobčanů a pokud se jejich majetné vrstvy nepřestanou obohacovat na účet dělníků, spotřebitelů a státu.

Na přechodu z roku 1975 do jubilejního roku 1976 zneuila část amerických sdělovacích prostředků situace v Angole k útoku na politiku sniování napětí. Jako kdyby mírové souití vylučovalo podporu národně osvo

122

bozeneckého hnutí a jako by garantovalo politický status quo vykořisovaných. Obdobného argumentu pouívají Spojené státy v Organizaci spojených národů, kdy jsou odhlasovány rezoluce, které se příčí americkým zájmům. A teorii politického status quo USA prosazují

i na ideologickém poli. Daily World to komentoval: Zdá se, e nejpopulárnějí písničkou v oficiálních washingtonských kruzích je: Zastavte svět, chceme vystoupit.”

Jene svět nelze zastavit.

Směr dalího historického vývoje Spojených států u

neurčuje jenom jejich materiální moc. V rostoucí míře jej bude ovlivňovat jak vnitřní situace v zemi, tak i celková situace ve světě. Třídní charakter americké politiky povede sice k hledání nových cest, nových metod k udrení moci a k potírání třídního nepřítele a světového socialismu. Ale, jak říkají v Americe, nikdo se nemůe zvednout do vzduchu za tkaničky od bot.

Tendence k nezvratnosti politiky mírového souití zapustila hluboké kořeny a i část amerických vládnoucích kruhů uznala, e mírové souití je jedinou alternativou termonukleární války.

A existuje jetě jedna nezvratnost. Kadá politika ije a umírá se svou třídou.

K srovnání s dvěma sty let Spojených států přirozeně vybízí nedávné výročí padesátiletého trvání Sovětského svazu. Přes ničivé války a zpustoení, je nemá obdoby v historii USA, Sovětský svaz dohání Spojené státy v úrovni výroby a předehnal je v mnohých oblastech vědy a techniky. Rozhodující otázkou je vak stupeň historického vývoje, v něm se obě země nacházejí. Na jedné straně rozmach a rozkvět, na druhé stagnace, krize a strach z budoucnosti.

Dvěstěletá bilance kapitalismu není srovnatelná s padesátiletou bilancí socialismu.

NOVA REVOLUCE VANE VE VETRU

Gus Hall měl na sjezdu strany v Chicagu v roce 1975

znamenitou náladu a tak jsem ho přepadl otázkou: Právě jsem se vrátil s delegací z Waldheimského hřbitova. Viděli jsme tam velká jména, jako Foster, Flynnová,

Trachtenberg. Vy jste

musel některé z nich znát?

123

Se vemi jsem pracoval. Bylí to vedoucí soudruzi ve straně, některé z nich tady zná kadý, například Foste-ra. Chicago pro nás představuje domácí základnu. Nedaleko odtud je hotel, kde Foster vdycky bydlel. Zůstal zde v Chicagu zapsán v srdcích lidí, tady pracoval v odborovém hnutí, byl tu v ústředním výboru Americké konfederace práce. Foster přivedl do komunistické strany značně velkou skupinu odborových vůdců, kteří se vichni vynořili ve vedení strany, a v jistém základním smyslu i změnili její charakter Zahrnovali černochy i bělochy, a to u samo o sobě znamenalo významný vývoj pro stranu.

Elizabeth Gurley Flynnová je také dost známá, a myslím, e byla jednou z prvních en, které se staly předsedkyní komunistické strany, a Flynnová jí byla po mnoho let, ne

zemřela. Je zajímavé, e vichni přili z masového hnutí, vichni měli obrovskou zkuenost z masového boje, a to přinesli do strany. A myslím, e to více ne cokoliv jiného dalo komunistické straně USA její charakter.44

Jak jste se vy dostal do hnutí?44

Well. Já ovem jetě neodpočívám na Waldheimském hřbitově a nemám zatím v plánu se tam dostat. Na otázku, kterou jste mi poloil, jsem odpovídal často v televizi, rádiu nebo na přednákách v kolejích. Říkal jsem vdycky, e jsem se do revolučního hnutí narodil. Neměl jsem ádné ideologické a politické překáky, které mnozí měli a museli překonávat.

Předevím jsem se narodil v radikálním prostředí, v sousedství, kde byli sami horníci, kteří byli vykopnuti z průmyslu pro pokusy organizovat dělníky. Moje rodná oblast je hornická a chudá, přirozeně. A pak také jsem se narodil v komunistické rodině. Otec i matka byli oba v socialistické straně a zakládající členové komunistické strany. Take to bylo snadné. Tím jsem to měl ulehčeno.44

Byl jsem ve skupině novinářů, která v červnu 1973

doprovázela prezidenta Nixona a Leonida Breněva do prezidentského sídla v San Clemente v Kalifornii. Na vojenském letiti u Washingtonu jsme čekali několik hodin na Breněvův příjezd. Věděl jsem jako jeden z mála novinářů celé té obrovské skupiny, proč čekáme. Americký soudruh z Daily World mi poeptal, e Breněv jedná s představiteli KS USA, s malou delegací, vedenou Gusem Hallem. Setkání bylo časově pláno

124

váno na trvání jedné hodiny. Ve skutečnosti se protáhlo na dvě a půl hodiny. Dva generální tajemníci si měli co říci a i oficiální Spojené státy čekaly, a skončí Bre- něvův soudruský rozhovor s muem, který strávil 7 let v americkém kriminále, kam byl poslán za to, co si myslel. Ne za to, co udělal, protoe v ivotě neprovedl nic, co by bylo trestné.

Na rozbřesku roku 1976 jsem znovu hovořil s Hallem a přirozeně mě zajímalo, jak vidí vývoj od tohoto jubilejního roku, kterým začíná třetí století Spojených států. Rekl mi, e hospodářská krize utvářela a dosud jako hlavní faktor průběh událostí ve Spojených státech: Kadodenní ivot se stává nepřetritou a stále vánějí trampotou.** O mezinárodní situací řekl: Po poráce v Indočíně a rozpadu portugalského koloniálního panství byly imperialistické síly v USA poněkud otřeseny. Teď částečně překonaly ok. Důsledkem toho je posun k novým taktikám, k agresivnějím postojům. Administrativa se snaí sledovat základní politiku k sniování napětí, ale zároveň zaujímá útočnějí taktické pozice ve specifických situacích. To se projevilo v agresivních prohláeních o Angole. Oni se dosud snaí jezdit na dvou koních oběma směry: na jedné straně pod-pora veobecné politiky uvolňování napětí, na druhé stramě nové agresívní taktiky v mnohých oblastech světa.

Při jiné příleitosti řekl Gus Hall: Dnení vládnoucí třída je vystraena z výbuného historického přechodu od kapitalismu k socialismu. Utlačované země získávají svoji nezávislost.

Mnohé z nich budují socialistickou společnost. Američtí představitelé tomu říkají zhroucení dominových kostek”.

Sociální pokrok je nezastavitelný a nyní u nezvratný proces.

Stará společnost připravuje půdu pro novou.

John Adams napsal o revoluci r. 1776 slova, která se hodí i na současný vývoj směrem k socialismu: Revoluce byla provedena jetě před tím, ne začala válka. Revoluce byla v srdcích a myslích lidu… Tato radikální změna principů, názorů, pocitů a náklonností lidu byla skutečnou americkou revolucí.”

A skutečná socialistická revoluce Spojených států vane ve větru.