Rukojmí z Bella Vista - Jiří Svetozar Kupka

Tolik vzruchu Kozí plácek na Starém Městě nezail od květnových dní pětačtyřicátého roku, kdy jednotka SS, ukvar-týrovaná v nedaleké budově právnické fakulty, podnikala útoky proti praským barikádníkům. Tak to zhodnotila vedoucí mlékárny paní Soukupová, bezděčná svědkyně nepatrné ranní příhody, kdy o nějakém vzruení neměl ponětí jetě ani strámistr Holý, který s vysílačkou přes rameno končil ranní pochůzku a jen tak ze zvyku bral za dveřní kliky zaparkovaných aut. A pánové, kteří občas čítají v historických knihách, byli hotovi tvrdit, e tolik vzruení se tu naposled odehrávalo před sto a pěti lety, kdy Prusové, vedeni Bismarckovými generály, táhli v estaedesátém na Prahu.

Toho rána vstoupil do mlékárny mladý mu, kterého paní Soukupová předtím nikdy neviděla, a koupil si mení lahvičku mléka a dvě housky. Mezi stálé zákazníky mlékárny patřili obyvatelé plácku a přilehlých uliček a pak lidé z obchodů či kanceláří, kteří si tu kupovali jogurty, sladké tvarohové krémy, nebo přímo svačinové sáčky, protoe jim buď nechutnala hostinská strava, nebo etřili za oběd, nebo obojí.

Prodejnou paní Soukupové zajisté prolo denně mnoho lidí, které předtím neviděla a neuvidí, to se v miliónovém městě děje. Avak ten mladý mu přiel brzy po otevření, kdy v prodejně nebývá mnoho zákazníků, a paní Soukupová měla čas a monost si ho prohlédnout. Měl na sobě krásnou novou jelenicovou bundu, takové barvy a střihu, jaké se u nás nezhotovují. Ani jeho sportovní koile nevypadala, e byla nakoupena v běné konfekci. A jak sahal do zadní kapsy hnědých kalhot, vimla si paní Soukupová velké kovové přezky na opasku. Byl na ní zobrazen ivočich, kterého paní Soukupová označila za lochneskou příeru, jestli víte, co mám na mysli, lochnesku, ten kolotoč z pouti.

Ve zprávě o vyetřování pak tato součást oděvu byla označena jako .přezka s čínským drakem.

Mu měl příjemný hluboký hlas a mluvil praským nářečím. Montér v cizině, pomyslila si paní Soukupová, nebo dálkař, tírák. Měl toti velké a upracované ruce. Kdy zaplatil mléko a housky, vyel z prodejny a zamířil k červené sportovní kodovce.

V tu chvíli právě dolo ke zmíněné nepatrné příhodě. Strámistr Holý vzal za dveřní kliku kodovky a příli ho nepřekvapilo, e vůz není uzamčen. Zase jeden takový, pomyslil si strámistr, který pak přijde na okrsek, rozčileně vypočítá, co se mu z auta ztratilo a třikrát denně bude volat, jestli u mají pachatele. Strámistr se dlaní přesvědčil, e kapota motoru je horká. Vůz tu nestojí dlouho. A vtom ji spatřil mladého mue s lahvičkou mléka a papírovým sáčkem, el ke svému vozu.

Vy jste majitel té kodovky? otázal se strámistr.

Něco jsem provedl?

Nezajistil jste po oputění vůz. Znáte předpis?

Jisté, soudruhu. Jen jsem si odskočil pro snídani. Měl jsem káru pořád na očích.”

Ukate mi své doklady.”

Tak moment.”

Mladý mu nejprve uloil nákup do vozu a pak podal strámistrovi tři předepsané doklady. Holý zkontroloval podobu, v občanském průkazu se nezapomněl podívat na razítko zaměstnavatele a potom doklady vrátil.

Můete pokračovat, pane Barkle, a přítě dodrujte předpisy. Máme s tím pak na okrsku trable.”

Děkuju,” řekl Josef Barkl, nastartoval a odjel.

Strámistr Holý na to u dál nemyslel. Teď se doloudá na okrsek, uvaří si s Bédou kávu, natáhne unavené nohy a budou rozebírat ance praských celků po čtvrtém kole jarní ligy.

Ale nedoloudal se, káva vychladla a ance musely počkat. Zkusil jetě vzít za kliku zelené volhy. Ta tu parkuje denně, majitel ji má pod okny. Za ní stál Chrysler, hnědá metalíza, vůz přivezený z ciziny nebo zakoupený v tuzexu. Holý se podíval na vnitřní vybavení. Vpředu zabudovaný magnetofon a krabice na cívky, velijaké přídavné přístroje, spí k omračování kolegů ne k potřebě, pak vétráček a motoristické rukavice s otvory na hřbetě.

A kdy jeho zrak zabloudil na zadní sedadlo, Holý ustrnul, pocítil lehké zamrazení a okamitě zapjal vysílačku. Na zadním sedadle bylo cosi beztvarého zakryto nádhernou kostkovanou přikrývkou a zpod té přikrývky volně visela k podlaze nehybná lidská ruka.

xxxx

Tak spuste, mládenci,” řekl major Jan Zeman, náčelník praské kriminálky. Poručík Martin Gajdo dává přednost starímu, ale doktor Veselý ví, e Gajdoova zpráva má přednost.

Martine,” pobídl ho Zeman a nedokázal potlačit úsměv, protoe v Gajdoově tváři se dalo přímo číst, jak netrpělivě čeká, aby se pochlubil co vechno se mu za krátkou dobu ji podařilo zjistit. Zeman ho poznal při řeení jednoho obtíného případu v Tatrách. Martin Gajdo měl talent, to jediné, co v ádné profesi nejde naučit. Zeman mu nabídl práci v praské kriminálce, Gajdo přijal a zatím nelitovali ani Gajdo, ani Zeman.

Martin otevřel občanský průkaz oběti. Karel tefe,k, čtyřicet pět let a čtyři měsíce. Zaměstnán od roku edesát devět v národním podniku Aerotechna, výroba klimatizačních přístrojů. Před tím Bohemia-transport, společnost pro vývoz důlních zařízení. Sluebně dva roky v Turecku, přímo vAnkaře. enatý, manelka Heda pracuje jako servírka v cukrárně Orion. Byt Praha dvě, Vinohradská třída … Proč se Chrysler nael na Kozím plácku, nevíme. Strámistr Holý tam vyslýchá personál prodejen a obyvatele. Někdo si třeba viml příjezdu nebo manipulace s vozem.

Kdo je strámistr Holý?”

Ten to objevil. Měli v rajónu vykradače aut, zkouel, jestli řidiči řádné zamykají. Motor byl úplně studený, to znamená, e tam stál nejméně tři hodiny… Tohle měl tefek v kapse

Martin si zřejmě schovával něco na efektní závěr a také se mu to povedlo. Bankovky Zemana překvapily.

Kolik je to?

Tisíc korun a dva tisíce osm set devadesát dolarů.”

Fí, udělal doktor Veselý, to mít na dovolenou, tak sjezdím Řecko od vesnice k vesnici. K tomu Krétu, Kartágo a Sumer.

Doktor Veselý přisunul Zemanovi tři fotografické zvěteniny a těký francouzský klíč. Zeman si klíč prohlédl. Běný výrobek, jaký se dostane v kadém větím elezářství.

Kdy přijela sanitka,” řekl doktor Veselý, tefek jetě il. Dělali jsme co se dalo. Teď u ho nic nebolí… Ke smrtelnému poranění dolo v noci, někdy mezi dvanáctou a druhou ráno. Proraení lebeční kosti tupým předmětem.

Veselý uchopil francouzský klíč. Byl mezi nářadím chryslera … Podívej se, tady na snímku je makrodetail. Stopy krve a pár vlasů. Krev i vlasy jsou shodné se tefkovými. Otisky ádné.”

Doktor Veselý se zaklonil v křesle a dodal jaksi neúředně. kolsky příkladnej primitivní mord, jakej jsem u dlouho neviděl. Takhle se to obyčejně dělá pro prachy, nebo kvůli enský … Nic předem dlouho promylenýho. Náhlá zuřivost a z ní straná síla … Kde se to v těch chlapech bere? No, dej vám pambíček těstí, mládenci.

Veselý vstal a podal Zemanovi ruku na rozloučenou. Měl v krvi dost alkoholu, někde asi oslavoval… neastník … V nemocnici to chvilku vypadalo, e se nám ho podaří zachránit. Jeho poslední … vlastně jediná dvě slova byla ,na Moravě’…. Dvakrát to v agónii opakoval. Na Moravě”.

Má pro to nějaké vysvětlení?

Jenom dohady a ty nic nevysvětlují… Můe to být vzpomínka z dětství, slova z nějakého článku, který před hodinou četl a taky nesmysl… Protokol ti polu večer. Stačí?” Stačí,” řekl Zeman a doktor Veselý odeel.

Ve zprávě laboratoře o francouzském klíči je jetě jedna zajímavost,” řekl Martin. Netýká se zabití, proto o ní doktor Veselý nemluvil. Na vnitřních čelistech klíče nali částečky mosazi, ale takové kompozice, jaká se u nás nevyrábí.” Nějaká součástka z chrysleru?

Zatím podobnou nenali.”

Zeman se odmlčel. Martin čekal. Nechtěl ruit éfovy úvahy. Ale za chvíli se mu mlčení zdálo příli dlouhé a proto řekl: Pro peníze to tefek neschytal. Měl u sebe balík.”

Byla to věcná úvaha. Zeman řekl:

Tak se podíváme na enskou.”

xxxx

Heda tfková stála v těsné kanceláři vedoucího cukrárny Orion. Zeman s Gajdoem ji pozorovali. Kdy se představili a ukázali jí své sluební průkazy, byla rázem ve střehu. Hleděla z jednoho na druhého a pak znenadání řekla. Do něčeho se zapletl?”

Koho máte na mysli, paní tětková?” otázal se Gajdo.

Karla,” odpověděla okamitě a pak dodala na vysvětlenou. Manela.” Netuila, e vysvětlování je zbytečné.

Proč si to myslíte, paní tefková?”

Proč byste tu jinak byli?”

Naznačil vám něco?

Mn’ě u dlouho nic nenaznačoval,” řekla hořce.

Jak dlouho… asi?” otázal se Zeman.

tefková u chtěla odpovědět, ale pak se zarazila. Promiňte, ale řekněte mi, proč jste za mnou přili?”

Jistě, e vám to řekneme, paní tefková. Jenom jetě jednu otázku: Kdy jste viděla svého manela naposled?”

Nevedu si deník… Ale bude to nejméně čtrnáct dní. Telefonicky jsem s ním hovořila včera ve tři odpoledne … Půjčil mi vůz. Klíček mám svůj. Nechám vdycky vůz před domem a Karel si pro něj přijede. Kdy to udělal včera, nevím. Byl rád, kdy mě nemusel potkat.

Vá manel je mrtev, řekl bez otálení Zeman. Zaskočilo ji to. Nedovedli odhadnout, co se v ní odehrává. Lítost? Zadostiučinění?

Mrtev? … chcet chcete říct, e najednou zemřel, nebo…?

Někdo ho dnes v noci zavradil.

Zavradil? … To jsem nečekala… Ne, to ne. Vechno, ale tohle opravdu ne.”

Bylo jí čtyřicet let, začínala tloustnout. To je to cukroví zadarmo, pomyslil si Zeman. Velmi pečlivé se líčila, vlasy měla upravené, na temeni náznak čepečku, jaký předpisují servírkám. Černé aty si zřejmě dávala ít na míru, bílou zástěrku přidělovala personálu cukrárna. Stačilo docela málo a nikdo by jí těch čtyřicet nehádal.

Posadíme se?” otázal se Zeman.

Pokrčila rameny. Jak si přejete.”

Byla to těsná kancelář ověená diplomy z různých soutěí, visely tu standartní reprodukce impresionistů ve standartních rámech, stoly plné účtů a objednávek. idle jenom dvě. Martin Gajdo se posadil za éfa na roh stolu.

Chceme vám poloit několik otázek”, řekl Zeman. Můeme to odloit, kdybyste si potřebovala odpočinout… ale na druhou stranu, čím více to budeme odkládat, tím více dopřáváme času vrahovi.”

Můj boe, vrah,” řekla tětková tie, to je hrozné … jak se to stalo … a kde?

Proraení lebeční kosti francouzským klíčem z nářadí jeho automobilu, řekl Martin Gajdo. Leel v něm … na Kozím plácku.

Vida, na Kozím plácku,” řekla Hedatefková. Nezapomenou na tu poznámku, ani na přízvuk jejích slov.

Neviděli jste se čtrnáct dní… To bylo normální?” otázal se Zeman.

Ano… U rok to bylo normální… Jezdil na dlouhé sluebnícesty.Tobylovysvětleníkvůlisousedům…Vbaráku si lidé vimnou, e se vám manel nevrací domů.”

A jak to tedy bylo doopravdy s těmi sluebními cestami?”

Začalo to rok po naem návratu.

Z Turecka, z Ankary?

Podívala se na né, ale vzápětí si uvědomila, e je zbytečné, aby se něčemu divila.

Ano. Nějaký čas jsme ili jakodosud. Kdybychom měli děti, mohlo to být vechno jiné… Ne, e bychom nechtěli, ale … stává se to … Potom Karla vyhodili z Bohemie, údajné pro zanedbávání sluebních povinností, ve skutečnosti… ale a vám to povědí sami… Měl z toho ok, čtyřicítka pryč a začínat znova… Litoval se … a taky si myslel, e musí dohnat, co zamekal… Od manelky se ádá pochopení… ivot je k nám krutějí, ne k vám, pánové.

Nic proti filozofii, paní tětková, ale vyetřujeme vradu. Odbylo se to beze scén … Co by se tím změnilo? Nic. Jenom sousedi by si přili na své… Karel mi dokonce půjčoval svého chryslera … To bylo velkomyslné, e? Za to mu snad v nebi umaou nějaký hřích. Nebo spí v pekle? Hořkost zklamané a oputěné eny.

Říkala jste, e utrpěl ok po výpovědi ze slueb společnosti Bohemia-transport… ale peníze mu zřejmé nechyběly. Uměl je vydělat. Patřil k lidem, kterým se říká tísko. Zeman jí na to řekl: Teď leí na prosektuře, někdo ho umlátil francouzským klíčem, tísko si představuju jinak. tětková se zarazila a uvědomila si, e není dobré dávat před těmito pány najevo co si myslí.

Měl vá manel nějaké příbuzné, nebo známé na Moravě? otázal se Gajdo.

Nevzpomínám si… Příbuzné ne. Pocházel z Loun. Známé? Nevím jaké měl teď známé.

Take nevíte, co by mohla znamenat slova-,Na Moravě’? To nevím.”

Paní tětková, kdy jsme se představili, vae první mylenka byla, e Karel tefek spáchal trestný čin - je to tak? Můete nám to teď vysvětlit?”

To se ptáte na nepravém místě! Proč myslíte, e tady v Orionce roznáím rozvedenejm paničkám kafe a dorty? … Potom, jak jsme ilivAnkaře…Ptejte se tam, kam Karel nosil peníze!”

Gajdo na její slova reagoval okamitě: To jest, kam je nosil?”

Lenka Sachlová, devětadvacet let, ale u rozvedená. Praha, Staré Město, Hatalská pět.”

A to Zemanovi vysvětlovalo poznámku Hedy tětkové, Vida, na Kozím plácku.” Gajdo zatím neznal Prahu a nevěděl, e ubitý tefek leel ve svém chrysleru necelých sto metrů od bytu své milenky..

xxxx

Nezapírám, e mi Karel zařídil byt. Zařizoval ho pro nás dva. Chtěl se rozvést a přestěhovat se,” řekla Lenka Sachlová Zemanovi.

Martin vyslechl Sachlovou v bytě a pak ji přivedl k Zemanovi do Bartolomějské.

Zeman očekával, e uvidí to, co páni označují jako ,zajda’, nebo ,kus. Ale to se velmi zklamal. Lenka Sachlová byla ne příli urostlá, silné krátkozraká paní s očima ukrytýma za silnými skly. Neupravené vlasy zhorovaly celkový dojem a na tom nemohla změnit nic ani kabelka ze skutečné krokodýlí kůe, ani aty z drahé látky zhotovené na míru v závodě Elegant na Národní třídě.

Ani hlas neměla sametový, ani chůzi vzneenou. Jen zlaté prsteny, zlaté náramky na zápěstí a zlaté náunice.

Tři a půl za tenhle model? řekl Zeman zkusmo.

Čtyři, odpověděla paní Sachlová. Nečekala bych, e se v tom vyznáte, pane majore.”

Měli jsme jednou takový případ … Ale vá plat kresličky v Aerotechně činí tisíc est set korun … Karel tefek měl v odbytu dva a půl… Oba vae měsíční platy za jeden oblek, to se neslyí často.

Měl přece tuzexové konto… úspory jetě z Ankary. A pak uzavíral za firmu smlouvy s cizinci, to něco hodí, ne?”

Dokonce i lahodný způsob vyjadřování chybí, sledoval Zeman jistou neodbytnou mylenku. Byl tu s Lenkou Sachlovou sám, Gajdoe poslal pryč, Martin musel ověřovat výpovědi obou en, i kdy doktor Veselý zastával názor, e vrada byla dílem mue.

Lenka Sachlová byla ji klidná, vzruené scény se zřejmě odehrály v bytě, kde ji Gajdo vyslýchal, protoe nález tefkova těla v blízkosti bytu na ni nutně vrhal podezření.

Jak se dostal tefkův automobil na Kozí plácek?”

Řekla jsem to vechno tomu mladému poručíkovi… Přijeli jsme s Karlem včera asi v sedm večer.”

Zamkl tefek vůz?”

Ovem.”

Kdy tam strámistr Holý objevil tefkovo tělo, nesahal u na kliky, aby neporuil otisky rukou. Pak jsme přijeli my a zjistili, e vůz je odemčen a klíčky jsou pohozeny na podlaze. Jak si to vysvětlujete?

Neumím sl to vysvětlit.

Take .. Přijeli jste kolem sedmé, tefek zaparkoval vůz na Kozím plácku, zamkl a zajistil vechny dveře…Jak to bylo dál?

Karel u mne večeřel, udělala jsem anglická játra. Trochu jsme pili..

Jenom trochu?

Karel si zvykl pít whisky bez sodovky. Co je na tom? Asi v půl desáté jsme se rozloučili, ňekl, e řídit nemůe a nechal chryslera na Kozím plácku. Obvykle el do Paříské ulice a tam chytil taxíka… Ale to jsem vechno vypověděla vaemu kolegovi

Nevadí… moná, e se vás na to budeme ptát jetě několikrát.

Vy tu nemáte magneák?

Raději to slyím od vás.”

Ráno jsem vyla z domu …

V kolik?”

Ve čtvrt na sedm jako kadý den … Pro vechno jsem se podívala směrem ke Kozímu plácku. Chrysler tam stál, jak jsme ho tam večer zaparkovali a pak jsem la na dru hou stranu na autobus.”

Jako kadý den.

Jako kadý den. Nechodím do práce přes Kozí plácek a neměla jsem důvod prohlíet vůz … Nevím co se stalo … Ani si neumím představit…

Zeman řekl unavené, jako mimochodem:

Opravdu si neumíte představit, paní Sachlová, e nám nedalo moc práce zjistit, e Karel tefek rezervoval v Čedoku dvě místa v zájezdu do Francie. Jedno pro sebe a druhé pro vás.”

Sachlovou to trochu zmátlo, ale odpověděla pohotově. Rok jsme to plánovali… To jsme neměli? … Něco se vám na tom nezdá?”

Třeba to, e tefek najednou prodal luxusní chatu v Dobřichovicích. Věděla jste o tom?”

To byl trumf, který Zemanovi připravil Gajdo. Chlapec pracoval rychle. Sachlová začala vrtět hlavou ze strany na stranu.

Řekněte mi to slovy, paní Sachlová. Věděla jste to, nebo nevěděla?

Nevěděla jsem to … nejdřív. Karel mi to řekl a potom.

A kdy vám to Karel řekl, nenapadlo vás-jako to napadlo teď mne, e s návratem do Československa u nepočítá?”

Sachlová mlčela. Vědět, co té bábě táhne hlavou, říkal si Zeman a poprvé ji nazval babou, ačkoliv jí bylo opravdu teprve devětadvacet.

Rozhodl se. Vstal a řekl nahlas a o stupeň přísněji. Tak si přestaneme hrát na schovávanou, paní Sachlová. Zastavil se před ní, opřel o stůl, díval se jí zblízka do tváře. Jak si tefek představoval vai společnou existenci v zahraničí?”

Měl ve výcarsku konto.”

Sachlová se rozhodla ustoupit, zřejmě to v tuto chvíli povaovala za moudré. Lekce s prodejem chaty byla nepříjemná a Sachlová nevěděla, co vechno ji Bezpečnost vypátrala.

Jak velké konto?”

Nevím.”

Aha. Ústup skončil. Domnívá se, e kdy něco přizná, nebudeme ji podezřívat ze zatajování informací.

Dodala na vysvětlenou. Říkal, e to do začátku stačí… Vdycky o tom jen ertoval. Nebrala jsem to váně. Smál se: U jsem dělal do důlních main, do vzduchotechniky, proč bych to nezkusil třeba v eleznicích?”

V eleznicích? To jen tak pro příklad?”

Nevím. Neptala jsem se ho na to.”

Vtom se ozval na Zemanově stole bzučák. Zeman se vrátil na své místo a uchopil sluchátko. Slyím,” Vyslechl jakési hláení. A počká. Konec.”

Sachlová si mezitím kapesníčkem osuila oči, ačkoliv Zeman neviděl, e by před tím plakala. Chvilku se rozmýlel a pak řekl: Můete odejít, paní Sachlová.” Překvapilo ji to. Dodal: Ná rozhovor byl přísně důvěrný, to jisté chápete. Jde o vradu.”

Přikývla, uloila kapesníček, zavřelasvou krokodýlí kabelku a vstala. Předeel ji, otevřel dveře do předpokoje. Stál tam strámistr Janda. Zeman mu uloil, aby doprovodil Sachlovou z budovy.

Krátce na to vstoupil, sluelo by se říci vrazil, do Zemanovy pracovny Martin Gajdo a tentokrát nečekal a promluví první Zeman.

Morava je loď, éfe! ,

Já jsem se jetě učil, e Morava je historická země české koruny, ale připoutím, e to dnes můe být i loď.”

Je to loď Československé námořní plavby a mu z její

posádky byl ráno na Kozím plácku … Strámistr Holý s ním hovořil. Řekne vám to sám, čeká tu.”

Je dobré, kdy někdo kypí aktivitou, řekl Zeman, ale ty z toho faktu vyvozuje co?”

No přece - tefkova poslední slova byla - Na Moravě… U sem dal doktor Veselý svou zprávu?”

Říkal: večer. A to je u něho dost volný pojem. Ale předpokládám, e si tu Moravu nevymyslel. Pozvi sem strámistra Holého.”

Mladý přísluník ze staroměstského okrsku se Zemanovi ohlásil podle předpisu a pak stručné popsal příhodu s řidičem, který si el koupit mléko a nechal na ulici nezamčený vůz.

Měl krásnou jelenicovou bundu,” končil svou zprávu strámistr Holý, jakou bych si hned koupil, kdyby byla k mání. A tak mě zajímalo co dělá člověk, který si takovou věc můe koupit, československá námořní plavba, to se nedá zapomenout”.

Soudruh strámistr si zapamatoval i jméno. Barkl. V kanceláři plavby mi řekli, e Barkl slouí na Moravě, loď stojí ve Gdyni a polovina posádky je v republice na dovolené.”

Martin Gajdo dychtivé očekával co Zeman řekne.

Soudruhu strámistře, můete odejít.”

Provedu.”

Kdy Holý odeel, Gajdo řekl: To přece není náhoda. Dva na jednom place. Jeden mluví o Moravě, druhý na ní slouí.”

Martine, aby nápad k něčemu byl, musí se vylapat. Zajdi ráno do Námořní plavby a zjisti vechno o tom Barklovi a vechno o Moravě. Byla Morava někdy v Turecku? Mohli se Barkl a tefek znát? Odkud? Kam teď Morava pluje? Co veze?”

Máme u povolení k prohlídce bytu Sachlové?”

Je na cestě.”

Tak já zatím skočím do Námořní plavby.” A u sahal po telefonu, e si sjedná schůzku.

Zeman pohlédl na hodinky. U tam nebudou.”

Co kdyby?

Martine, netrojči, tadyhle si sedni a chvilku mě poslouchej. Uvědom si, e je to tvůj první velký praský případ. Velký případ chce předevím víc myslet.”

Martin se jetě nenaučil skrývat hnutí mysli a tak Zeman viděl, jak ho potěilo, kdy nazval vyetřování tefkovy smrti jeho, Martinovým případem.

Od rána se mi pořád vrací mylenka,” pokračoval Zeman: Kdyby ti někdo řekl, e tefek opustil manelku a ije s milenkou … a ukázali ti ty dvě eny… a ty jsi nevěděl která je která, jak bys je tipoval?

Tohle mě, éfe, nenapadlo! zvolal Martin, udivený tím, e 8l neuvědomil zaráející skutečnost.

Jsem na světě déle ne ty, ale jetě jsem neviděl, neslyel, e by muskej utekl od tak pěkné manelky k tak oklivé milence a utrácel za ni vechno co za léta vydělal.

To je fakt. Co je na ní?

Misto odpovědi Zeman tie zazpíval první ver známé lidové písničky: Ty musí má milá něco na mě vědět…”

To by vysvětlovalo ..

Je to moný předpoklad. Sachlová něco na tefka věděla a dovedla to pro sebe vyuívat. ‘

Pak přinesli povolení k prohlídce bytu.

Martin Gajdo s laborantem věnovali zvlátní pozornost koupelně. Laborant vykrabal nečistotu mezi dladičkami a pátral po stopách krve, Bezvýsledně.

Ale Martin Gajdo objevil významný detail: Čerstvé rýhy na vodovodní armatuře v koupelně. Zavolal Zemana.

Lenka Sachlová zatím seděla v obývacím pokoji, tvářila se zle, avak zatím byla klidná. Znepokojila se teprve, kdy ji zavolali do koupelny. Ovládala se, ale poznali jak je napjatá. Tuila, e se nevyhne ,hodině pravdy’?

Paní Sachlová, otázal se Martin Gajdo, kde jste koupila ty trubky a baterii?”

Karel to sehnal… od vedoucího stavby, tady na nábřeí… Jak stavěli védové ten hotel.”

Kdo s tou instalací a kdy co prováděl?” otázal se Zeman.

Měla v krku trní? Odpověděla tak tuze chraptivě: Karel. Včera. Vyměňoval těsnění.

Ukate nám nářadí, kterým to dělal,” řekl Gajdo.

Přinesl si z auta francouzský klíč.

Jak se dostal ten klíč zpátky do auta?”

Karel ho odnesl, kdy v noci el do Paříské na taxíka.

Zeman s Gajdoem na sebe pohlédli. Le. Ale doka jí to! A .hodina pravdy’ je tak blízko! tefek byl zabit v tomto bytě klíčem, který přinesl z auta na opravu těsnění. A ona u toho byla!

Zeman před ní řekl: Vyslechněte vechny obyvatele domu … Vech domů v ulici. Kdo si poviml něčeho, co by se dalo vyloit jako vlečení bezvládného těla z domu do auta.”

Provedu, odpověděl Gajdo a el zmobilizovat posily.

Sachlová se drela z posledních sil, ale udrela se po celých est hodin, kdy s pomocí obvodního oddělení vyslýchali obyvatele v Hatalské ulici a na Kozím plácku.

Avak svědka, který by podobný výjev potvrdil, nenali. .Hodina pravdy’ nenastala.

Ráno bylo moudřejí večera. Na Zemanové stole leela kazeta z magnetofonu, kterou mezi jinými kazetami nali technici při prohlídce chryslera.

Zeman si ji přehrál a řekl: Přiveďte Sachlovou.”

Na tom magnetofonovém pásku byla zvlátní jedna věc. Asi dvě hodiny reprodukoval hluky ulice. Dalo se z něho poznat, jak dlouho automobil jel a jak dlouho stál. Pak najednou hluky ulice utichly, ozýval se stejnoměrný chod motoru a dva hjasy vedly rozhovor, který byl zřejmě započat někde jinde.

První hlas řekl: ,,A jak se pan Adamovič jmenuje doopravdy?”

Zeman se otázal paní Sachlové: Poznáváte ten hlas?”

Ne, nepoznávám.”

Druhý hlas odpověděl: To jsou vechno zbytečné řeči… do tvého příjezdu pan Adamovič vechno zařídí.”

Zeman se znovu otázal paní Sachlové: A tenhle hlas?”

Sachlová polkla a řekla: To byl Karel”.

Zeman s Gajdoem se na sebe podívali. Svědectví ze záhrobí… Rozhovor pokračoval.

Neznámý: A jak ho najdu, pana Adamoviče?”

tefek: Půjde do penziónu König. Täubchenweg sedm, bude si to pamatovat? Täubchenweg znamená Holoubková ulice. To nezapomene a někdo ti to tam přeloí… Penzión König, Täubchenweg sedm.”

Neznámý: Dobrý. Penzión König. Täubchenweg sedm.” Zeman znovu zastavil magnetofon a řekl:

Paní Sachlová, jetě jednou si to rozmyslete, co mi odpovíte … Poznáváte hlas toho druhého mue?”

Řekla jsem vám, e nepoznávám. Nepoznávám, no. Nemůu za to, nepoznávám.”

Trochu hysterka.

Jestli vám dokáeme opak, paní Sachlová…

Tak mi ho dokate a dejte mi u pokoj. Včera jste mi převrátili kvartýr. V ulici si na mě ukazujou prstem. Dovedete si představit jak mi je?”

Zemana citový výlev nezmátl. Co znamená ten rozhovor? Kde je penzión König? Kdo je pan Adamovič?”

Nevím, nevím, nevím. Karlovy Kefty mě nezajímaly.

Trochu dost hysterka.

Ale peníze ano!” křikl Gajdo. Kde je bral? Kde se u něho vzaly ty tři tisíce dolarů?

Měl mě rád a měla jsem ho ráda! Co do toho pletete peníze^ Nemluvil se mnou o svých obchodech … Ten pásek narafičila do auta jeho stará… Chtěla vědět, co si spolu povídáme. U to jednou udělala.

Mohla to být pravda. To by vysvětlovalo, proč magnetofon dvě hodiny reprodukoval jen hluky jízdy z ulice. tefek půjčil chryslera manelce, sama to přiznávala. Ukryla mikrofon, spustila pásek a tefek to přehlédl. Někde jezdil, někde parkoval, pak naloil toho chlapa a magnetofon zachytil konec jejich rozhovoru.

Sachlová začala vzlykat, co ovem nemuselo být z lítosti nad smrtí Karla tefka.

Kde si tefek uloil peníze ve výcarsku? řekl Zeman nečekaně ostře a hlasité.

Přestala vzlykat. Sklonila hlavu, zůstala tak sedět a mlčela.

Zeman řekl potichu: Vy to víte, paní Sachlová. Napadlo vás, e byste se nemusela dělit.

Zdvihla hlavu, rty se jí zkroutily. Mohl to být úsměv, pohrdání, nabízely se různé výklady.

Máte fantazii, pane majore.”

To taky, paní Sachlová, ale mám hlavně zkuenosti… Kolem zavraděných je vdycky dost lidí plných nenávisti, váně, vypočítavosti, fale a… někdy i lásky. Nechte na mně, abych po těch letech poznal, k jakému druhu kdo patří… Pro dneek to pro vás končí, řekl Zeman dávaje úmyslně důraz na slova pro dneek. Pokynul jen bradou Gajdoovi, aby zařídil odchod achtové z budovy.

Pak mu řekl: Jdi se teď zeptat na toho Barkla a pak si dej schůzku s paní tefkovou. Zajímalo by mě, zda ten pásek narafičila opravdu ona.

Gajdo odeel a Zeman znovu zapjal magnetofon. Neznámý opakoval: Dobrý. Penzión König. Täubchenweg sedm.

tefek: ,,V recepci se zeptá na pana Adamoviče. Přijde a ty mu řekne: Jedu do země s červenou půdou. To je heslo, podle něho tě pan Adamovič pozná. Opakuj to.

Neznámý: Jedu do země s červenou půdou … A prachy? Jak to bude s prachama?”

tefek: Adamovič je uloil v bance… Jméno banky a heslo vkladu se doví, a bude jistý, e akce vyla.

Neznámý: No jo … ale to můe trvat taky měsíc. Nebo dva. Počítej: Cesta nejmíň tři tejdny … vyloení…

tefek: Neměj péči, bude mít zaplacenej hotel v horách, prima lokál, bazén, vechno gratis.

Neznámý: To by lo … a jak se dovím jméno banky a heslo vkladu?

tefek: Ohlásí se ti člověk a řekne ti to. Bude to krajan.

Neznámý: Čech, v tý prdeli tam? … A jak se jmenuje ten hotel v ho …”

Tam nahrávka končilaa magnetofon se sám zastavil. Zeman si to přehrál znovu a jetě jednou, a uměl celý rozhovor zpaměti. Proel se k oknu, rozhrnul síovou záclonu, podíval se dolů do ulice. Pak přistoupil k telefonnímu aparátu a vytočil čtyřmístné číslo.

Major Zeman … A se ráno objeví podplukovník itný, řekněte mu, aby mě laskavě okamitě zavolal.

xxxx

Máte to tu hezké,” řekl Martin Gajdo, kdy paní tefková přinesla kávu do obývacího pokoje.

A jaké je to tam …?

Boha jeho, řekl si Martin. árlivost je straná. Pochopitelná, ale straná. Co jí mám říct? Byt manelů tefkových byl zaplněn nábytkem, který byl dílem skutečně staroitný a dílem staroitnost předstíral. Čalounění si mohli nakupvat v cizině a také si je kupovali, potahy stály jisté pěkné peníze. Koberce měli obrovité, pravé perany, cenu Martin nedokázal odhadnout. Obrazy originály v pozlacených rámech, sloupkové empirové hodiny, vitrína s míeňským porcelánem.

Byt Sachlové byl mení, ale zařízení bylo zcela odliné. Nábytek si buď nakoupila z dovozu, nebo si ho dala vyrobit podle nejnovějích návrhů védských bytových architektů. ádné koberce. Vechny podlahy pokryty jekorem nejlepí kvality. Obrazy bez rámů. Například: Dolní třetina tmavoedá. Horní dvě třetiny světleedé. A ve světleedém poli oranový pruh od kraje ke kraji. Telefon tlačítkový. Barevný televizor v bílé bedně.

Je to tam jiné, paní tefková, odpověděl Martin, protoe ji nechtěl odbýt, ale stejně tak nechtěl sníit jejich rozhovor na úroveň kavárenských drbů.

Promiňte,” řekla paní tefková, nebo to pochopila.

Martin poloil na stůl malý magnetofon s kazetou.

Paní tefková, něco vám přehraju.

Ta paní měla najednou strach, strach z toho co uslyí. Martin stiskl klávesu přehrávky.

Z přístroje se ozval hlas neznámého: A jak se pan Adamovič jmenuje doopravdy?”

Poznáváte ten hlas?”

Ne.”

tefek: To jsou vechno zbytečné řeči… do tvého příjezdu pan Adamovič vechno zařídí.

To byl hlas mého manela,” řekla tefková.

Martin přístroj zastavil.

Můete mi to přehrát celé?” poádala paní tefková, byla to víc prosba ne ádost, jakoby čekala nějakou konejivou odpověď na otázky, které si v samotě své árlivosti kladla.

Jisté … Ale ta nahrávka je velmi zvlátní. Dvě hodiny jsou slyet jen hluky ulice a motoru. Lámali jsme si hlavu kdo a proč to nahrával.”

tefková pohlédla stranou. Nedovedete si představit jak mi bylo … Ne proto, e jste mladý, ale protoe jste mu … Jsou věci, které mui nikdy nepoznají… My vás neopoutíme, kdy začnete stárnout, ale vy ano. Nikdy jsem se nevzdala naděje, e se Karel ke mně vrátí… Poznala jsem, kdy se pohádali… To se drel doma a byl na mne hrubý, ale to mi nevadilo, protoe mi to dávalo naději na jejich rozchod … Měl ve voze magnetofon. Vloila jsem tam cívku a spustila příjem. Doufala jsem, e se dovím něco, co mi dá právo doufat.”

Kdy to bylo?”

V pondělí.”

Den před vradou … Nepřiel na to. Měl zřejmě jiné starosti.”

Martin jí přehrál celou nahrávku … Poslouchala jména Adamovič, penzión König, Täubchenweg sedm.

Víte co to vechno znamená, paní tefková?”

Nevím co to znamená… ale moná, e vám pomůu … Nevyčítejte mi, e jsem vám to minule neřekla … Bylo mi to trapné … ale byla jsem moc zoufalá … Nebylo to poprvé, kdy jsem Karla sledovala … el do kavárny Paří a čekal na ni… toti myslela jsem si, e na ni čeká. Neviděl mé a já se posadila ke starím manelům. Karel měl kufříkovou aktovku, kterou jsem mu koupila v Ankaře. Nechal jí v atně a lístek poloil na stůl. Objednal si kávu a četl noviny… Asi za čtvrt hodiny

přiel nějaký mu, dovolil se, zda si smí přisednout a Karel mu nabídl místo. A ten člověk také poloil na stůl lístek od atny. Poručil si kávu, přinesli mu nějaké zahraniční časopisy,, vykouřil dvě cigarety a el.

Cizinec?

Nejdřív jsem si nebyla jistá. Praáci taky čtou zahraniční časopisy … Ale byl to cizinec … Zahlédla jsem ho Oknem, kdy vyel na ulici a málem bych se prozradila … Odnáel si ze atny Karlovu kufříkovou aktovku … poznala jsem ji podle ozdobného zámku. Za chvíli Karel zaplatil, sebral lístek od atny, zcela samozřejmě vzal od atnářky podobnou černou kufříkovou aktovku, ale musel vědět, e není jeho.

Kdy to bylo?”

Minulý pátek.”

Kdo ví co si v těch aktovkách vyměnili, pomyslel si Martin Gajdo. V té cizincově mohlo být hodně moc dolarů.

Jak vypadal ten člověk?

Vysoký tíhlý padesátník, černé, ale značně proedivělé vlasy hladce sčesané dozadu. Tmavoedý oblek s bílou proukou, světle zelená koile a tmavě zelená vázanka se vzorkem.

A jak víte, e to byl cizinec?

Měl před hotelem zaparkovaný vůz, bílý citroen se lutou tabulkou.

Chcete říct - měl nai státní poznávací značku pro cizince? lutá tabulka, červená čísla?

Ano, takovou.

xxxx

Kadý si o sobě pěstujeme nějakou iluzi, řekl Václav Zikán, vedoucí osobního oddělení společnosti Bohemia-transport.

Paní tefková nám řekla, e jste jejího manela propustili ze slueb společnosti údajné pro neplnění sluebních povinností a naznačila, e se mu stala křivda, řekl major Zeman.

To byla právě součást tefkovy iluze, odpověděl Zikán. tefek vzal úplatek od zahraničního zákazníka a tím u nás skončil. Nebyl to patný obchodní zástupce, ale po tom jsme ztratili důvěru.”

Bylo to v Ankaře?

A po jeho návratu do Prahy. Nai zástupci pracují v zahraničí určitý čas podle povahy úkolů. tefek měl

v Turecku na starosti jeden větí investiční celek, lo o čerpací

zařízení.

To období nás právě zajímá. Dolo v jeho pracovní oblasti k něčemu neobyčejnému?

V oboru, který měl tefek na starosti, ne … Ale měli jsme tam případ, který nebyl do dneka objasněn … jak vy říkáte, soudruhu majore, pro nedostatek důkazů. Nabízeli jsme lokomotivy a elezniční materiál. To je vdycky velký obchod, protoe tím získáte dlouhodobého odběratele irokého sortimentu. Nae nabídka byla proto velmi uváená.”

Předpokládám, e podrobnosti takového obchodu nezná příli mnoho lidí.

Přirozeně. Ceny, obchodní podmínky, lhůty, způsob placení, technická spolupráce, garance, to je předmět obchodního tajemství vude na světě. Abych vás nenapínal… ten obchod se neuskutečnil.

Partner odstoupil?

Partner neodstoupil, ale zakázku dostala konkurence, firma Universal Transport Company.

Američani?

Těko říct. UTC je zapsaná do obchodního rejstříku v Británii, ale má své regionální centrály v Kalifornii a v Latinské Americe a můe pracovat s kapitálem německým stejné jako holandským, nebo s penězi nějakého naftového ejka. Paleta podnikání je přepestrá. Prostě Universal Transport Company učinila naemu partnerovi výhodnějí nabídku. Byla to pro nás velká devizová ztráta a svým způsobem i politická poráka.

Mohla Universal Transport Company znát nae podmínky?

Myslím, e je znala do podrobností. Její nabídka s nimi přímo polemizovala.

Jsou dva moné prameny vyzrazení, e?” otázal se Zeman.

Ano. Takovou informaci koupíte od někoho ze strany, která prodává, nebo ze strany, která kupuje… Kdo dá levněji.

Objevilo se v souvislosti s touhle aférou jméno Karla tefka?

tefek dodělával čerpací stanice … tedy dojednával obchod. Ale podmínky té elezniční nabídky se dovědět mohl… Tehdy jsme prověřovali vechny zaměstnance, kontrolovali plnění předpisů o utajení… existují o tom velmi přesné protokoly. Nevyetřilo se nic.

Sledovali jste potom činnost vech zaměstnanců, kteří se na tom vyzrazení mohli nějak podílet?

To jsme dělali. Ale nesetkali jsme se s ničím, co by zpětně vysvětlovalo ten případ… Člověk, který nae obchodní podmínky vyzradil, nebyl hlupák. Hlupák se vdycky prozradí, e předčasné sáhne na peníze, které si tím způsobem vydělal.”

tefkovo výcarské konto, usoudil Zeman, čekal tři roky. Moná, e moc pospíchal.

xxxx

Martin Gajdo vstoupil do Zemanovy pracovny a řekl:

Poznala ho.”

A poloil na stůl fotografii majitele bílého citroenu, který si v kavárně hotelu Paří vyměnil se tefkem aktovky a kterého paní tefková popsala jako vysokého tíhlého padesátníka s černými, značně proedivělými vlasy, hladce sčesanými dozadu.

Zeman nebyl sám. Martin dva návtěvníky letmo znal, avak případ .Rukojmí’, jak mu potom u navdycky říkali, je měl sblíit dokonale.

Starí, vyí a jaksi vánějí mu byl podplukovník itný a druhý mladí, mení a jaksi méně váný byl major Jirka Hradec, oba z kontrarozvědky.

Zeman řekl: Martina Gajdoe neznáte? Víte co mi teď říká tím svým smutným pohledem? - éfe, bylo to nutný… ? Posaď se Martine … Bylo to nutný pozvat k případu soudruhy z kontrarozvědky, protoe ná rajón končí za hranicemi Prahy… a najednou tu máme nějakého pana Adamoviče z penziónu König v ulici Täubchenweg sedm, a to je trochu z ruky.”

Vdy nic neříkám, soudruhu majore, copak něco říkám? bránil se Gajdo, ale bylo to tak. Před lidmi neříkal nikdy Zemanovi éfe.

Mluvil jsem jenom o pohledu,” pravil Zeman.

Tak u ho nech,” řekl itný Zemanovi a pak se obrátil ke Gajdoovi. Vím, e je to vá velkej případ, Martine, ale nějak se nám začíná roztahovat po zeměkouli a kdoví, co jetě zaijeme.”

Mohl by být prorokem, tenhle podplukovník itný.

Říká, e ho tefková poznala?” vloil se do hovoru Jirka Hradec a začal hned Martinovi tykat. Byli si blí věkem. Moná i povahou.

Na první pohled a bez váhání, odpověděl Martin, který prve běel ukázat fotografii cizince paní tefkové do kavárny Orion.

Jirka Hradec měl v obálce jetě dalí fotografie. Podplukovník itný řekl: V Praze jsou dva bilé citroeny, registrované na jména cizinců. Popis paní tefkové se hodil jen na jednoho z nich.

Hleděli teď na tu fotografii.

William Correns, vedoucí praské pobočky letecké společnosti Intercontinental Airways, kanceláře v Paříské ulici…

Naproti plzeňské pivnici, aby bylo jasno, upřesnil místopisný údaj Jirka Hradec.

Společnost Intercontinental Airways patří do mamutího mezinárodního trustu Universal Transport Company, UTC, nebo prostě Univerzálka, jak se jí v brani říká.

Universal Transport Company… ta samá? vykřikl Martin Gajdo nedočkavě. Major Zeman ho pouze napomenul pohledem.

Pan William Correns u vedl několik poboček letecké společnosti Intercontinental v různých městech…naposledy v Ankaře.

Tak to je jasný! nedokázal se ovládnout Martin Gajdo.

Bylo to jasné a nebylo.

tefek i William Correns pracovali v Ankaře ve stejnou dobu, kdy kdosi prozradil společnosti Universal Transport Company obchodní tajemství československé nabídky lokomotiv a elezničního materiálu. William Correns byl ve slubách tohoto mamutího trustu a před pěti dny si se tefkem vyměnili aktovky v kavárně hotelu Paří. tefek měl ve výcarsku peníze, počítal, e se o dovolené vytratí z republiky a Sachlové říkal, prý ertem - u jsem dělal do důlních main, do vzduchotechniky, proč bych to nezkusil třeba v eleznicích.

A potud se zdálo, e je případ jasný. Ale co znamenal ten rozhovor tefka s neznámým muem, zachycený bezděčně na magnetofon v jeho chrysleru? A kdo tefka umlátil francouzským klíčem? A proč?

Zeman se otázal: Mluví William Correns česky?

Hradec odpověděl: Vím co myslí. Jestli náhodou ten hlas v magnetofonu neni Corrensův. Já toho neznámého chasníka tipuju na Vrovice, Koíře, ikov.

A má Correns figuru na to, aby mohl někoho pratit francouzákem do hlavy?

Copak o to, odpověděl Hradec, kdy se najde důvod, figura stačí. Na motivy se ho můe zeptat. V Paříské má úřední hodiny od deseti do esti.

Pilný pán, dodal podplukovník itný, a domácký. Sledovali jsme ho z Paříské ..Ukázal na fotografii: William Correns nastupuje do bílého citroenu. A do bytu. Střeovice, Knittlova dvacet… Dalí fotografie: William Correns vystupuje v tiché uličce vilové čtvrti.

el spinkat a nic nám nevzkázal, řekl Jirka Hradec.

Na Zemanově stole se ozval bzučák.

Slyím … Netrpělivě na něho čekám.

Netrpělivé očekávaný host byl doktor Benda z Československé námořní plavby. Mu asi pětapadesátiletý, do běla edivý, na očích brýle se zlatými obroučkami, v dobrém modrém obleku.

Posaďte se, soudruhu doktore, to jsou moji spolupracovníci.

Poručíka Gajdoe u znám, řekl doktor Benda.

Něco vám přehrajeme, řekl Zeman a spustil magnetofon. U to vichni znali zpaměti.

Neznámý hlas: A jak se pan Adamovič jmenuje doopravdy?

Asi po třetí replice se doktor Benda usmál a Zeman magnetofon zastavil.

Poznáváte ten hlas?

To je Pepa Barkl… provedl něco?

Martin Gajdo zazářil.

To zatím nemůeme dokázat, odpověděl doktoru Bendovi major Zeman, ale máme důvodné podezření, e se zapletl do trestné činnosti. Snad vám nemusím připomínat, soudruhu doktore, e vechno, co si tu řekneme, je součást naeho i vaeho sluebního tajemství.

Rozumím, soudruhu majore.

Znáte blí lodníka Barkla? zeptal se Zeman.

Znám. Z Prahy i z inspekčních cest na lodi. Zatím je svobodný. Na lodi pracuje jako dayman, to je taková palubní nádeničina, k tomu mnoho nautických vědomostí nepotřebuje. Spíe sílu, obratnost, grify, jak se říká. Víte nalakovat stoár při pětistupňovém bočním výkyvu, to chce své. Nevím zatím o ádných malérech. Nějaké to pití v přístavech a ,bagr. Nakupování levného zboí v cizině za účelem nadlepení vlastní domácí platební bilance. Ale ve v toleranci.

Přehráli Bendovi rozhovor Karla tefka, který teď byl daleko

srozumitelnějí, kdy u věděli, e ten druhý je lodník Barkl.

Nemáme celý rozhovor, řekl Zeman, ,,ale z toho úryvku si můeme rekonstruovat jistý plán: tefek posílá Barkla za panem Adamovičem v penziónu König v ulici Täubchenweg v neurčeném městě. Prohlásí se heslem - jedu do země s červenou půdou. Pan Adamovlč má cosi zařídit. Josef Barkl má něco vykonat a dostane za to zaplaceno, ale a bude jasné, e se akce povedla. To potrvá asi měsíc. Tři týdny z toho zabere cesta a týden čekání v hotelu v horách, kde má Barkl zaplacený pobyt. Tam ho vyhledá krajan, a oznámí mu banku a heslo vkladu. Kde je ten horský hotel nevíme, ale protoe Barkl označil místo slovy ,tam v tý prdeli’, půjde asi o nějakou lokalitu stranou civilizace.”

Krucinál, ten umí vyívat!” vykřikl Jirka Hradec. Lokalita stranou civilizace, to si dám líbit. Tam kdy někoho polu, není to alovatelné.”

Doktor Benda si odkalal. Kdybyste dovolili, soudruzi, přidal bych několik kamínků do té skládačky.”

Smím napřed otázku?” řekl Gajdó.

Smí,” svolil Zeman.

Nezeptáme se Barkla co dělal v úterý ráno v 7.15 na Kozím plácku?”

To asi nepůjde,” řekl doktor Benda, protoe dovolenci z Moravy dnes časně ráno odcestovali do Gdyně.”

Aj aj,” vykřikl Jirka Hradec dříve, ne mohl Martin vykřiknout aj aj, ale Martin se na něho pro tu prioritu nezlobil, spíe naopak. Jirka Hradec mu byl určitě blií ne uzavřený - a jak se Martinovi zdálo - poněkud moc sebevědomý podplukovník itný.

Jenome Martin pořád jetě árlil, e u to není jen jejich, nebo dokonce jak sám Zeman řekl, jeho, Martinův případ.

A teď soudruhu doktore, ty kamínky do skládačky,” vybídl Bendu major Zeman.

Loď Morava končí ve Gdyni nakládání. Hlavní kargo jsou československé lokomotivy pro znárodněné doly na měď v Chile. Jediná zastávka v Evropě je Kiel. Doloíme kargo, nějaké televizory a rádia a opraví nám tam chladnice, máme na to kontrakt s firmou Krantz. Postoj v Kielu potrvá asi tři dny. Potom napříč Atlantickým oceánem přes Panamský průplav do přístavu Antofagasta v severní části Chile. A pokud se týká druhé části otázky, kterou mi včera poloil tady soudruh poručík Gajdo: tefek se vracel z Turecka naí námořní lodí Kladno. Tehdy na ní slouil Josef Barkl.

Znali se tedy několik let.

Za Bendovy řeči major Hradec natrhal pět papírků a rozdal je.

Kadý napíe jméno města, kde si myslí, e je penzión König v ulici Täubchenweg. Kdo se trefí s přesností na pět stupňů zeměpisné ířky, vítězí.

Stejně tak nebylo třeba ádné fantazie k určení, co znamená třínedélní cesta do země s červenou půdou, a kde bude Pepa Barkl čekat v horském hotelu na odměnu, protoe pohled na mapu Chile musí kadému vnuknout představu, e kromě hor tam ádný jiný typ krajiny neexistuje.

A jeliko se za Kordilierami tyčila Universal Transport Company, bylo zcela jasné, e ohniskem pozornosti jsou československé lokomotivy na palubě Moravy.

Jenom nebylo jasné jak má vypadat akce, za kterou dostane Barkl zaplaceno.

A tyto naléhavějí okolnosti na chvíli odsunuly vradu Karla tefka do pozadí. Případ se dostal za hranice Zemanovy pravomoci.

Promluvil podplukovník itný. Soudruhu doktore, potřebujeme dostat Jirku Hradce na tu loď, na Moravu.

Jste očkován proti netovicím? obrátil se doktor Benda na Jiřího Hradce.

Chybí mi druhá vakcína.

Tu vám píchne přístavní hygienik. Můete cestovat jako superkargo.”

Co to je?

V námořní dopravě běná věc. Jestlie povaha nákladu vyaduje odborné oetření cestou, nebo dohled na vykládku a zvlátní způsob předání příjemci, posílá dodavatel na loď svého člověka. Říká se mu superkargo. Dohled nad nákladem.

Radi superkargo, řekl Hradec, je to jako titul na vizitku.

Jetě jednou se ozval bzučák a sdělení, které Zeman vyslechl a nahlas opakoval, naléhavě vem připomnělo, e Universal Transport Company očekává za své peníze dobrou práci:

William Correns proel pasovou kontrolou a nasedl do letadla své společnosti Intercontinental Airways, linka Varava-Praha-Frankfurt nad Mohanem.

Vichni moní vrazi mimo republiku, řekl Jirka Hradec.

Omyl, protestoval Zeman. Vylučujete pani Sachlovou?

V okamiku, kdy padlo jméno Barkl, kapitána Frýbu přepadl zvlátní smutek a Hradec ho chápal. Bylo mu ho líto.

Velitel československé námořní lodi Morava, kapitán Frýba se právě dověděl, e chlap z jeho posádky je lump. Bylo mu jako člověku, kterému vzali víru, e jeho svět je dobrý.

Nemohu tomu uvěřit, opakoval u potřetí a opravdu nevěřil. Hradcovu zprávu vyslechl nejdřív s nedůvěrou, vyptával se, doufal najít důkaz, e jsou to obvinění vykonstruovaná, a potí byla, e Hradec nemohl a nesměl prozrazovat co vechno ví.

Ale Jirka pochopil v tu chvíli jednu věc. e posádka lodi, bez ohledu na hodnosti a funkce v lodním organismu, je kolektiv, který se často v tísni tisíce mil od pevniny naučil ctít zásadu -jeden za vechny, vichni za jednoho.

Jediné přítomnost doktora Bendy z praské kanceláře rejdařství dokázala kapitána přesvědčit, e lodník Josef Barkl vstoupil na dráhu zločinu. A i pak si Jirka Hradec nebyl jist, zda Frýba je přesvědčen, jak se říká - v hloubi due.

Nebo kapitán Frýba pokládal za moné, e:

-Barkl v opilosti roztříská hospodu a napadne přísluníky, kteří ho přijdou zatknout,

-nakoupí a propauje do Československa kufr hodinek digitálek,

-svede holku, udělá jí dítě a pak ji opustí, ale kapitán Frýba nevěřil, e by chlap z posádky vzal peníze, aby tu posádku zradil.

Vida, řekl si Hradec. Myslel jsem, e takovíhle kapitáni u vymřeli. Nevymřeli, zapla pámbu.

Je to tak, veliteli, řekl Benda, slyel jsem na vlastní ui, jak se Pepa Barkl smlouval o peníze a ten rozhovor si tady soudruzi nevymysleli… Bohuel, je to tak.

Bude to těký, řekl kapitán Frýba, bude to těký.” Neřekl co, nevyptávali se, a sám po chvíli dodal. Bude to těký se s Barklem vidět a nedat najevo, e to vím.

Rozhovor se odbýval ve druhém patře bílé nástavby Moravy, kde měl velitel lodi svou lonici, salónek a pracovnu. První dvě místnosti Hradec zatím neviděl, ale pracovna se mu líbila. Byla poměrně prostorná, stěny do poloviny výe obloené dřevem, na podlaze lutohnědý kovral, v rohu příruční knihovna, vedle ní spisová skříň a nad ostáním obraz české krajiny, olej Václava Rabase.

Pětačtyřicetiletý kapitán dálné plavby Antonín Frýba seděl za lehkým moderním psacím stolem, byl v plné uniformě jako vdy v přístavu, bílou čepici poloenou na desce stolu.

Jirka Hradec a doktor Bendase pohodlné usadili v křeslech, zdvořile odmítli nabízený likér a ze solidarity s velitelem lodi usrkávali chlazenou colu.

Hradec marně hledal zrníčko prachu. Malé detaily jsou nejlepí charakteristikou velkých věcí. Kapitán Frýba měl pořádek v dui a ten mu teď naruili.

Kdy se smířil s faktem, e jeho návtěvníci si podezření vůči členu posádky nevymýlejí, projednali dalí nezbytné záleitosti.

Závěrem řekl doktor Benda: Soudruh major Hradec bude před celou posádkou superkargo Václav Kysela, zaměstnanec společnosti Bohemia-transport.

Mám na to doklady, řekl Hradec. Tady je můj pas na jméno Václava Kysely … a průvodní dopis náměstka ředitele Bohemie.

Frýba si oba doklady prohlédl. Jste enatý? otázal se.

Nejsem.

Děláte tuhle práci dlouho?”

Doktoru Bendovi se zdálo, e není na místě klást takové otázky a takovým strohým tónem důstojníku kontrarozvědky. Ale Hradec odpověděl klidně: Dost dlouho, kapitáne.

Umíte nějakou cizí řeč?

Wenn es ihr Wunsch ist, können wir sofort deutsch fortsetzen. Wie anders soll ich Sie überzeugen? Usté habla kastiliano, companero comándate? Or do you preferenglish? Shall we do an agreement? Every day another language?

Dobře, pravil kapitán Frýba. Jestlie jde o vánou věc, jak říkáte, pak chci mít jistotu, e člověk, který v té věci vstoupí na palubu, je profesionál.

To je ta absence prachu, řekl si Hradec. Mluvím s námořním velitelem. Řekl:

Soudruhu kapitáne, měl by to vědět jetě někdo z posádky. Jsem poprvé na námořní lodi, zatím se tu nevyznám. Zvate sám, kdo by to měl být. Někdo z výboru stranické organizace? Nebo radista? Budu občas posílat a dostávat depee a mám pro ně zvlátní kód.

Kapitán Frýba chvilku uvaoval… Pak byl věcný. Sdílnějí a věcný. Kdybych měl volit mezi několika monostmi, vybral bych bocmana Jandu. Je to spolehlivý chlap, zná loď a jako loďmistr se můe vude přirozeně pohybovat. Radista nemůe

chodit po kajutách a říkat, e kontroluje potrubí, ale Janda ano… Radista vai pravou roli nutně znát nemusí. Řeknu mu, e s ohledem na politický význam dodávky pro Allendovu vládu mi dnes soudruh Benda přivezl z rejdařství zvlátní kód.”

To by lo,” řekl Jirka Hradec.

Vá styk s Jandou bude přirozený. On je loďmistr, vy dozíráte na náklad. A loďmistr ví, nebo má vědět o vem, co se nalodí děje. A teď mi řekněte vechno, co mám, nebo co mohu vědět.”

Víme, e cílem akce jsou nae lokomotivy na palubě Moravy,” řekl Hradec. Dodávky strojního parku pro měděné doly v Chile byl monopol Universal Transport Company. Společnosti, které Allendova vláda znárodňuje, nebo vypovídá ze země, teď udělají vechno moné pro zhroucení chilské ekonomiky. Nae lokomotivy neuly jejich pozornosti. Ale jaké instrukce dostal… nebo teprve dostane Barkl, to nevíme.”

Jestli má sabotá provést jeden chlap … uvaoval doktor Benda.

Zatím o ádném dalím nevíme,” pravil Hradec.

Musí zvolit drastické prostředky, dokončil svou mylenku doktor Benda a chvilku počkal, aby se návtěvníci dovtípili, jaké asi drastické prostředky má na mysli. Budete zkrátka častěji vyhlaovat poplach Poár na palubě a Oputění lodi.”

Tohle nebyla optimistická představa, avak lodi ly ke dnu i kdy v sázce nebyl vklad tak vysoký jako existence lidové vlády v jiním americkém kontinentu.

Kapitán Frýba mlčel. Nevěří, řekl si Hradec, nevěří, e bodrý Pepa Barkl by dokázal potopit tak krásnou loď.

V kritickém okamiku mohu rozhodovat samostatně podle vlastního uváení, řekl Hradec. Rozhodnu se po Kielu. Budeme tam Barkla sledovat…”

Budete potřebovat pomoc?” otázal se Frýba.

Děkuju, ale nebudu,” odpověděl Hradec, nebo nepovaoval za nutné to rozvádět. Pokusím se zjistit, kdo je ten Adamovič a jaká je v tom podniku účast Williama Corrense z praské filiálky jejich letecké společnosti… Pak můeme Barkla izolovat, vyslechnout a dostat to z něho … Ale dřív ne. Bez nějakého důkazu nemůeme Williama Corrense ani vypovědět z republiky jako neádoucího cizince.

Kapitán Frýba ta slova vyslechl jako člověk, jen připoutí, e existuje zlo vude jinde jenom ne tam, kde on se právě nachází.

Na palubě Moravy byl zmatek a nepořádek jako větinou v přístavech před vyplutím. Stopadesáti metrová loď stála upoutána u mola v bazénu, odkud bylo vidět rozestavěné trupy v loděnici Paříské komuny.

Jeřáby poodjely, kolejitě mezi lodí a skladitními budovami se vyprázdnila, protoe nakládka Moravy skončila. Po visutých schůdcích pospíchali nahoru i dolů úředníci přístavní správy, lodníci s posledními dopisy, zavíraly se nakládací jícny podpalubnich prostorů, kde leely zajitěny proti kymácení a proti bouři lokomotivy pro chilské doly na měď.

Druhý a třetí důstojník dohlíeli na práci na palubě a první důstojník doprovázel agenta pojiovny, který na boku lodního trupu kontroloval, zda loď není zatíena víc, ne připoutějí úřední značky pro ponor ve slané a sladké vodě.

Loďmistr Janda nevěděl co dřív. S lodním tesařem spoutěl sondy do sladkovodních nádrí u dna lodi, současně musel převzít plechovky s barvou, které měli přivézt včera, ale vzpomněli si také a na poslední chvíli a teď ho palubním rozhlasem volá kapitán.

Janda byl pětatřícetiletý pořez, slouil na lodích u jako plavčík a vechny zkouky vykonal jakmile to připoutěl jeho věk a předepsaná odslouená léta. Patřil k těm hochům, které neodradila jednotvárnost dlouhých plaveb, ani rodinné stesky. Propadl kouzlu moře a byl doma na lodi, ne v Praze. Nehrál si na mořského vlka. Byl jím.

V kostkované koili, v černých nerozbitných kalhotách, které se dříve ily pro topiče, a v plátěném kloboučku se objevil v kapitánové kajutě. Ne příli řečný, posluný, nicméně dávajígí najevo, e velitel si vybral nejnevhodnějí chvíli k nějakému obskakování pánů z Prahy.

To je loďmistr Janda,” řekl kapitán Frýba. To je soudruh Kysela z Bohemia-transport. Pojede s námi jako superkargo. Vechno ostatní vám řeknu dnes v osmnáct nula nula. Ulote Barklovi, aby soudruha Kyselu zavedl do kajuty pro cestující číslo tři, ukázal mu důstojnickou jídelnu, místo v záchranném člunu a poučil ho o lodním řádu.”

Barklovi?” otázal se pouze ten disciplinovaný loďmistr, aby se ujistil, e se nepřeslechl.

Barklovi… Nezapomeňte. V osmnáct nula nula.”

Tak pojďte, soudruhu,” řekl loďmistr Janda. To je vá kufr?” A zvedl kufr jako pírko dříve ne mohl Hradec přitakat.

Vezmu si ho sám, řekl Hradec.

Jdu první, řekl úsporně Janda a na poznámku o kufru vůbec nereagoval.

Zlomte vaz, řekl Hradcovi doktor Benda a podal mu ruku.

Pozdravujte Prahu, rozloučil se s ním Jirka Hradec. Více nepřipoutěl upřený pohled loďmistra Jandy.

Loďmistr vedl Hradce ke schoditi do prvního patra nástavby a pak na bok na krytý ochoz. Poloil kufr, vyklonil se a přes plné zábradlí zavolal:

Pojď sem, Josef.

Nemůe to počkat?

Nemůe.

Barkl něco zabručel, Hradec pochopil, e Barkl posílá bocmana do nějaké .lokality stranou civilizace’.

Jedete poprvé? zeptal se Janda, kdy čekali na Barkla.

Poprvé, odpověděl Hradec a doufal, e se z bocmanovy otázky vyvine konverzace. Ale Janda mlčel. Hradec učinil to, co muské sbliuje. Nabídl Jandovi cigaretu. Kouříte? Janda si vzal. Děkuju.

Přiel Barkl. Na rtech měl nějaké to ,vo co de?, ale kdy spatřil Hradce, potlačil v sobě nechu, protoe byl značně zvědavý.

To je soudruh Václav Kysela z Bohemia-transport. Jede s námi jako superkargo. Dones mu kufr do trojky pro sejry, uka mu, kde je důstojnická mesa a pentra a řekni mu jak to chodí na lodi. Jede poprvé. Dal Hradcovi klíč a el dohnat co zamekal.

Zdravíčko, éfe,” řekl Pepa Barkl bodře, já si říkal, koho nám to doktor Benda vede, kdy jsme komplet. Tak superkargo. To jako ininýr, ininýr?

Je to ten hlas, řekl si Jirka Hradec a je to ta spona na opasku s ivočichem, kterého vedoucí mlékárny označilaza. lochneskou příeru a strámistr Holý zapsal do protokolu o výslechu jako .přezka s čínským drakem.

Hradec by byl nejraději řekl: Copak jsi, brachu dělal 22. dubna v 7.15 na Kozím plácku, dvacet kroků od auta s umláceným tefkem, který ti den před tím dával adresu na pana Adamoviče? Jetě nebyli tak daleko a jetě se udá mnoho podivných věcí.

Odpověděl: Inenýr? N .. ne.

Trochu se zakoktal, rozhodl se pro roli Čecháčka, který je prvně za hranicemi a vemu se diví. Já jsem referent v odbytu.

Tak jdem na věc, řekl Barkl a hmátl po kufru.

Ukate, pane Barkl, přece mi nebudete … to.

Jednou jste superkargo, to je platící pasaér a ten má nárok … jak jste říkal, e se jmenujete?”

Kysela. Václav Kysela.

Na prvotřídní servis, pane Kysela. li kolem otevřených dveří odkud vycházeli mui v pracovních atech a hovořili polský.

V posádce jsou Poláci?

To je talymanka… talymani jsou počítači nákladů. To teď vecko leze dolů na břeh. Jeřábníci, nakladači, watch-meni, teda hlídači…

Doli ke dveřím s trojkou. A jsme tady.”

Hradec odemkl. Byl to miniaturní hotelový pokoj, dokonce dvě lůka, stolek, křeslo, skříň vestavěná do stěny, domácí telefon. Barkl poloil kufrnazem a Hradec mu nabídl cigaretu. Barkl se podíval na značku a řekl: Rovnou to vyhoďte oknem … Vezměte si z mých … Ameriky z Freeshopu … Vechno co se prodává na lodi v kantině je z bezcelních pásem. Tahle krabička vás přijde lacinéjc ne startky.

Proč té kabině říkal loďmistr trojka pro sejry?

Tak se na mě podívejte. Jakej jsem? Jsem opálenej. Vichni jsme opálený. Ale pasaéři jsou … no, podívejte se na sebe do zrcadla.

Hradec se podíval. ,,No jo, máte pravdu.

Tohle je plovací vesta. Nikdy se nedává do almary, vdycky musí být navrchu. Naučte se s tím zacházet podle tohohle povídání.

Na stěně visely v rámečku poplachové pokyny. Tuí tam byly vyplněny rubriky:

Přidělen do záchranného člunu č. 3 Povinnost při spoutění člunu: sbalí krycí plachtu Ukáu vám vá člun.

li kolem jídelny. Tady máte časy, kdy se podává jídlo. Buďte přesnej. V tropech můete chodit po lodi v plavkách, ale do mesy se chodí v ortkách a minimálně v tílku. Do mesy, do kormidelny a do navigační kajuty… Tahle cimra před mesou je pentra, přípravna.

Na stropě na háčcích tam visely hrníčky na kávu a na čaj. Talíře v policích byly zajitěny proti pádu. Barkl otevřel velkou lednici. Svačiny si budete brát tady.

Hradec uviděl balíčky másla, salámy, hovězí pečené, demy a mléčné konzervy.

Chleba se peče ob den. To je piksla s čajem, piksla s kafem a piksla s cukrem … chcete turka?

Ne, děkuju, a snad pak.

Tady je vechno gratis. Máte u sebe nějaké peníze? Koruny? Zlotý?

Něco mám.

Tak půjdeme za hospodářem. Dáte mu peníze, otevře vám konto. Na lodi ádnou hotovost nepotřebujete. Kdy přistáváme,dostanete zálohu v měně toho státu, kde hodíme kotvu.” Říkal jste, e je tu kantina.

Na to máte naloďovací příplatek … Kolik vám dali?” Dva dolary dvacet.”

Za kadý den vám roste vklad o dva dolary dvacet… Z toho se nakupuje. Na podpis. Chief-steward dá vae papírky hospodáři a ten vám to zapíe na konto jako výdaj… Jednoduché jako facka.

To je blbý, řekl Hradec. Za dva dny jsme v Kielu. Co koupím za čtyři čtyřicet?

Co bys teď ku poval? Bagruje se při cestě zpátky. To má na kontě balík, začal Barkl Hradcovi tykat, nebo usoudil, e má před sebou kořena. Kolik potřebuje? Holka v Kielu stojí sto marek i s pokojem.

To né, to né, řekl Hradec a přál by si, aby se mohl začervenat, ale to se mu nepodařilo. Manelka chce, abych jí koupil takovej podvazkovej pás a vlnu, víte, vlnu, ona straně ráda plete.

Na to se teď vykali. A pojedem zpátky půjčí si katalog Nekrmana, tam si to vybere podle čísla, agent dostane hláku z poslední zastávky a a pojedeme kielským kanálem, bude mít na zdymadle připravenej balíček převázanej cukrpagátem v bundesbarvách. Obra se s důvěrou na mě.

Dostane se na lodi alkohol, tedy myslím, tvrdák?” Jenom plzeň. A pak co si kdo přines. Ale to je zakázaný. Já tady mám … přivezl jsem si… z domova, já to nevěděl… mohl bych vás pozvat, večer… mám tady jednu Jelínkovu slivovici a jednu Becherovku.

Jo. Přijdu sem, protoe jsi tu sám. Ale ty jedy si schovej na dárečky domorodcům, protoe Pepa Barkl, rozumí, Pepa Barkl má v almárce kartón vizoura.

Kdy ukazoval Hradcovi na boku záchranný člun číslo tři, vytáhli na vlajkové lano nad kormidelnou vlajku H, znamení, e lodivod je na palubě a lodní rozhlas svolal palubní mustvo k manévru. Kriminalistika, jak říkal strámistr Flanderka

v Putimi, záleí na vlídnosti a chytrosti. Doufám, řekl si Hradec, e se Barklovi jevím dosti blbý.

Ale nebylo tomu tak docela a měl se o tom brzy přesvědčit.

xxxx

Kdy upili asi půl lahve whisky s obrázkem pochodujícího anglického dentlemena v červeném fráčku, řekl Hradec: Já bych se přeci v tom Kielu dostal rád na břeh.”

Dva remorkéry vytahovaly Moravu z bazénu. V přístavu rozali světla a z loděnice blýskaly fialové ohně svářečů.

Tak chce půjčit prachy, nebo ne?

Nevím jak bych vám je vrátil.

Hele, já jsem Pepa, tak mi taky tykej. Přeci mi nebude říkat pane … Tuk.

Připili si a Barkl hned dolil. Hradec si viml, e Barkl si dolévá méně a e ho chce opít.

Mně ani tak nejde o prachy, ale u večeře říkali, e k oputění lodi potřebuju námořnickou kníku … Kdy mám jen pas, tak e úřady chtějí, aby v něm bylo západoněmecké vízum a já ádné vízum nemám a námořnickou kníku taky ne.

Hele, Kysela, rozum do hrsti. Kdy jedeme z Evropy, tak si tě na kejí ádnej grenzák ani nevimne. Ví, e nemáme prachy. Teprve kdy jedeme zpátky, tak jsou přísný, protoe jim jde hlavně o paování chlastu. My máme z bezcelních pásem vizoura za dva dolary, přejdem bránu a tam se platí osum. To po nás pasou, e nepronesem zapalovač. Ale teď? Půjde klidně jako k mamině.”

Nerad bych měl malér.”

Nesmí bejt posera … ale kdybych ti mohl poradit, nech si vejlety a na zpáteční cestu. Já ti půjčím prachy, ale co tam uvidí? Stará základna, odkud startovaly slavný ponorkový esa proti anglickejm konvojům, je dávno odklizená…teda co z ní zbylo po anglickejch náletech… ty trosky já jetě pamatuju. Jinak jsou tyhle města vechny stejný.”

Kdy já nevím, jestli s vámi zpátky pojedu.”

Proč bys nejel?”

Třeba dostanu avízo, abych se vrátil letadlem. Co pak s penězi?”

Převedou ti je na tuzex.”

Jene já bych se tam rád podival.no… U večeře vykládali, e v Kielu budeme asi tři dny. Kvůli opravě lednic … Tak jsem

si říkal, třeba bych si mohl zajet do Hamburku … U jsem se doma koukal do jízdního řádu. Rychlíkem je to dvě hodiny, večer jsem zpátky.

Ty jse do toho havěj!

Já jsem jetě nikdy nebyl venku … na západě.

To kecá.

Nekecám.

Hele, ty se chce vyspat s holkou… ty chce vidět v Hamburku ty čuňačiny, mně to můe říct, Pepa Barkl tě nepráskne.

A zase mu nalil a Hradec cítil, e pomalu nebude muset opilost předstírat.

Podíval se z okna a řekl: Vidím pořád světla. Zas jedeme zpátky.

Hele, a co má jako superkargo s těma mainama dělat? Tak na tuhle chvíli Barkl čekal.

Nic…

Jak to, nic?

No, nic … Proč jedeme zpátky?

telujou kompas, řekl Barkl netrpělivě. Na lodi je pokadý jinej obsah eleza. Jsme narvaný lokomotivama, to hergot s tím kompasem něco udělá!… Co ti řekli, abys dělal… jako superkargo?

Pil bych sodu.”

Barkl natočil vodu z kohoutku. Při tom jej musel celou dobu dret, vechny kohoutky na lodi jsou na péro, aby je někdo neotevřel a neplýtval sladkou vodou. Pak hodil do sklenice umivou tabletku a Hradec měl za třicet vteřin poadovanou sodovku na stolku.

Přece tě nepolou na takovou cestu, abys nedělal vůbec nic. Hradec se napil sodovky a řekl. Nerad bych o tom mluvil. A sám si nalil slunou dávku whisky a pořádné se napil. Chtěl, aby Barkl viděl, e .chytil slinu’.

Jednoho se bojím … mořský nemoci.”

U jsi někdy jel po moři?”

Právě e ne …

Tak se ničeho neboj. Mořská nemoc trvátři dny. Pak si tělo zvykne na hupy a je pokoj. To i zkueným se stane, e přijdou na loď, která má jinou frekvenci hupů a je zle. Tady ani nekytne a jen vleze do záchranýho člunu, blije jako alík.”

Já snad nemusím do záchranýho člunu?”

Kdy je poplach, tak musí kadej… Proč o tom nechce mluvit… co má jako superkargo dělat?”

Ale, a jindy,” mávl Hradec opile rukou a vypil zbytek.

Vtom zabral lodní diesel, loď se zachvěla, obrátky roubu se zkracovaly.

Lodivod gdyňského kapitanátu vyvedl Moravu na iré moře, seplhal po provazovém ebříku do motorky, lodi se pozdravily. Motorka houkla třikrát a Morava zahoukala třikrát, a se ocelová nástavba zatřásla. Pak jetě jednou krátce, nejprve motorka, po ní Morava.

Rozloučení lodě s přístavem podle námořní etikety.

Zakrátko dosáhl hlavní stroj běné cestovní rychlosti, sto sedmnáct obrátek za minutu.

Taka-dum taka-dum taka-dum ozývalo se ze strojovny.

Muička na tři neděle,” řekl Barkl.

A já chci na palubu! vykřikl Hradec, vstal a zapotácel se … Zazpíval. kuner můj se loučí s pevninou …

V tomhle stavu nemůe na palubu … zahučí do Baltu a u tě nikdo nenajde!

Kdo to tady mlátí pantem! Ví s kým mluví? … Já jsem vzornej pracovník Bohemie a náměstek je můj vagr… Já jsem vzornej pracovník a nezbyly na mě prémie … takovej je vagr poctivá kurva … Tak si mě zavolali na vejbor..

A Hradec se začal smát a smál se a smál… A řekli mi, Vaku … Chá chá… docela váné … soudruhu Kyselo, my tě poleme jako superkargo… má to jako místo těch prémií. Máme na to zvlátní devizovej účet a jináč propadne … Bere? Já povídám … beru … Prosím vzbudit v est ráno … chtěl bych … po .. ro .. vat vý .. unce.

Svalil se na postel.

Měl dost, ale tolik zase ne, take slyel jak mu Barkl prohmatal kapsy saka pověeného přes idli, prolistoval pas, prohledal náprsní taku a prohrabal kufr.

Věřil opilému vyznání, či nevěřil?

Druhý den večer vplula loď do kielské zátoky a protoe nebylo hned místo u mola, zůstala na rejdě. Loďmistr Janda dal na příď zavěsit černou kouli, kterou kapitán signalizuje ostatním lodím: Jsem na kotvě, nejsem schopen pohybu.

xxxx

Z dlouhé zářivé obchodní ulice v Kielu s výlohami luxusního zboí vedou postranní uličky s malými krámky, kde nakupují hospodyně. Jsou tam pekaři, zelináři, mlékárny, nějaké to papírnictví, laciná cukrárna, laciné jídelny.

Naproti obchodnímu domu Karstadt je na rohu kiosk s novinami. Tam začíná Holoubková ulice. Je v ní velká pivnice, průchod do kina, které promítá pornografické filmy a třípatrová, pečlivě udrovaná budova s nápisem Penzión Kónig.

Lodník Pepa Barkl měl povolenou vycházku hned první den odpoledne. Musil počkat a remorkéry dotáhnou a dostrkají Moravu k molu pod jeřáby. Na palubě okamitě zavládl zmatek. Přiel agent společnosti Sartori’a Berger, která obstarávala pro Moravu náklad, dodávky nafty, pitné vody, čerstvé zeleniny a ryb. Přijel nákladní automobil s bílým nápisem na modrých bočnicích BRÚDER KRANTZ-KOHLAN-LAGEN. Mechanici té firmy připravovali k vyzdviení na palubu přístroje a materiál k opravě palubních chladnic, kde se veze proviant pro čtyřicet muů na tři měsíce.

Barkl si oblékl svou parádní jelenicovou bundu, seel po padacích schůdkách na molo a loudal se k městu. Jirka Hradec se za ním díval z okna své kajuty. Trochu ho jetě bolela hlava, ale to ho netrápilo. Hrál svou roli kořena dost přesvědčivě? A jestlie ano, proč mu pak Barkl prohledával věci? Ze zvědavosti? Nebo pojal podezření? Jde teď na schůzku s neznámým panem Adamovičem. Co mu řekne? Na palubě je fízl?

Nedaleko skladitních budov lodních dodavatelů Christensen a Samsoe stál turista v lodenovém pláti, na krku měl fotografický aparát, v ruce cestovní příručku Kiel und seine Umgebung, Kiel a jeho okolí. Vechno fotografoval. Viděl kočku na popelnici a hned - snímek. Pak ho zaujal bílý pasaérský parník se lutými komíny a znaky védských tre kronor, tří zlatých korunek v modrém poli. Turista v lodenovém pláti na něj vypotřeboval celý film. Kdy se kolem přeloudal Pepa Barkl a zamířil do obchodního středu města, pán v lodenovém pláti zanechal fotografování v přístavu a el hledat dalí náměty pro svůj objektiv také do obchodního středu města.

Odpoledne jsou ulice v této části Kielu vdy přeplněny. Končí pracovní doba, je čas nákupů. V přístavu a na rejdě je neustále několik tuctů lodí a dovolenci lelkují po ulicích ne se rozhodnou pro nějaký podnik.

Pepa Barkl, palce zastrčeny za iroký opasek se sponou s čínským drakem, minul obchodní dům Karstadt, přeel irokou nákupní ulici a na chvilku se zastavil u novinářského kiosku. Naposledy se ujistil, e ho nikdo z lodi nesleduje.

Majitelka kiosku vystavovala na obdiv tucty pestrobarevných magazínů a na jejich obálkách byly spoře oblečené krásné slečny, byly to časopisy německé, védské a francouzské, jeden z nich, Paris-Hollywood sliboval ikmým nápisem přes horní třetinu obálky: 80 nus dans ce numéro, osmdesát nahých v tomto čísle. Pepa Barkl francouzský nemluvil, ale tomuhle rozuměl. Avak nekoupil si nic, jen se tak rozhlíel, uíval si. A taky měl trochu strach. Pak se podíval na hodinky a vykročil uličkou zvanou Táubchenweg, zamířil k číslu sedm a vstoupil do penziónu Kónig.

Turista v lodenovém pláti a s kníkou Kiel und seine Umgebung se pak také zastavil u novinářského Stánku a třikrát zmáčkl spou svého aparátu.

Za nedlouho předjel mikrobus volkswagen s poznávacím číslem města Hamburku a s nápisem na boku UNIVERSAL TRANSPORT COMPANY, Generalvertretung fůr BRD in Hamburg.

Lhostejný řidič zaparkoval mikrobus před vchodem do penziónu a zůstal sedět. Jeho mladý spolujezdec naopak čiperně vyskočil, přidrel dveře a na chodník vystoupili dva mui: William Correns, praský zástupce letecké společnosti Intercontinental Airways a starí mu přímého drení těla, proedivělý, krátce ostříhaný, s knírem pod nosem, který byl černý, ten knír, moná od přírody, moná u od holiče. Přes oblek měl plá do detě nejlepí kvality. Čiperný mladík, jen přidroval dveře, z něho nespoutěl pohled, zřejmě tak byl vycvičen, aby očekával rozkazy. Neznámý mu si ho vak ani neviml. I William Correns dával celým svým vzezřením najevo, e je ochoten kdykoliv poslouit. Dal samozřejmě neznámému pánovi přednost aza několik vteřin oba zmizeli za dveřmi penziónu Kónig. Jetě ten den o tom dostal Jirka Hradec rádiovou zprávu z Prahy.

Za dvacet čtyři hodiny leely zvětené snímky, pořízené turistou v lodenovém pláti, na stole podplukovníka itného v jeho kanceláři v oddělení československé kontrarozvědky. Byly na nich zachyceny nejen podoby obou cestovatelů mikrobusu UTC, ale i atmosféra jakési posvátnosti, která obklopovala neznámého vysokého mue s černým knírem v pláti do detě nejlepí kvality.

Byl to pan Adamovič?

A ve vzduchu se pořád vznáela otázka Pepy Barkla z magnetofonového záznamu:

A jak se pan Adamovič jmenuje doopravdy?

Stalo se něco neočekávaného: Barkl se nevrátil na loď. Těké nákladní automobily přivlékly pod jeřáby poslední tři kontejnery popsané reklamou zásilkové firmy SPEDITIONBEFRACHTUNG, ZEYDLER - REINHOLD, KIEL-HAMBURG. V jejich nákladních listech byla zapsána rádia, magnetofony a různé kusové zboí, které speditér shromaďuje a podle dotazů u lodních agentur a rejdařů pole první vhodnou lodí do cílového přístavu.

Opravy chladíren byly dávno skončeny. Do odplutí zbývaly dvě hodiny. Překročit stanovený čas znamená platit přístavní poplatky za celý dalí den. Rejdařství plánuje vyuití lodi rok dopředu a den zdrení znamená ztrátu pét tisíc dolarů.

Avak v hlubokých prostorách lodi byl sloen náklad v hodnotě několika set miliónů korun a politický význam dodávky pro Allendovu vládu se penězi nedal vyčíslit.

Kdy se Barkl nevrátil první den, Hradec čekal. Druhý den v sedmnáct hodin místního času poslal doktoru Bendovi do Prahy přes lodní vysílačku via rádio Gdyňa zakódovaný telegram, který kapitán Frýba předal radistovi jako svou vlastní důvěrnou zprávu.

Doktor Benda doručil telegram, jeho kód sám neznal, podplukovníku itnému. A tak tři lidé v Praze, Zeman, Gajdo a podplukovník itný netrpělivě čekali na dalí Hradcovu zprávu z Kielu, e Barkl se konečně vrátil na loď.

Avak Barkl se nevracel.

Poslední kontejnery zasílatelské firmy Zeydler a Reinhold byly naloeny. Loďmistr Janda se s Hradcem - Kyselou celé tři dny střídali u otevřeného nakládacího jícnu, Janda na noc dával jícen provizorně uzavřít a stavěl k němu strá. Bylo to neobvyklé, ale posádka si pomalu zvykala na skutečnost, e absolvuje neobvyklou plavbu.

Pak zbyla u jen jedna hodina do odjezdu. Nákladový jícen byl vodotěsné uzavřen. Nad kormidelnou se na laně objevila vlajka G, volám lodivoda.

Kapitán Frýba musil vyřídit řadu formalit se zástupci kapitanátu přístavu, lodní agentury, celního a zdravotního úřadu, a protoe bez něho nelze započít startovací manévr, zbylo mu jen několik málo minut k rozhovoru s Jirkou Hradcem.

Vekerá jednání s agenty se odbývají v kapitánské jídelně, kde je při ruce pohotění praskými párky a plzeňským pivem.

Avak rozhovor s Hradcem si smluvili do velitelské pracovny.

Barklovo zmizení Hradec nepředpokládal. Přece to ve, co se událo v Praze, výměna tefkový aktovky za Corrensovu, tefkův rozhovor s Barklem za jízdy v chrysleru, nějaký spor, který vedl k vradě tětka, příjezd tajemného pana Adamoviče do penziónu König, to ve se přece nedělo kvůli tomu, aby Pepa Barkl mohl v Kielu emigrovat.

Jedna monost je, řekl Hradec kapitánovi Frýbovi, e jsem něco pokazil a Barkl si domyslil kdo jsem.

Mylení není Barklova silná stránka.

Lumpové mají instinkt, řekl Hradec. Ten bezpečák ze mě leze, e u si to moná ani neuvědomuju.

Neřekl bych. Bocmana Jandu překvapilo, kdy se dozvěděl, e jste důstojník kontrarozvědky. Nechtěl tomu věřit. Říkám, e je to jedna monost.

A ta druhá?

Vzpomeňte si, co říkal doktor Benda. Jestli má sabotá provést jeden chlap, musí zvolit drastické prostředky… Nezdálo se mi, e by Barkl zaloil poár, nebo způsobil výbuch. Člověk, který má někde inkasovat velké peníze, neudělá nic, čím by ohrozil sám sebe … Přece provádět tahle kouzla někde uprostřed Atlantiku, to by ho mohlo stát ivot. To ano, připustil kapitán Frýba.

Zazvonil telefon. Frýba vyslechl hláení. Řekl Hradcovi: Přijel pilot.

Na střechu nad kormidelnou vylétla vlajka H - mám lodivoda na palubě. Start se nedal odkládat.

Jene teď, soudruhu kapitáne, ta úvaha o drastickém prostředku sabotáe … o moné námořní katastrofě vypadá jinak. Barkl se nevrátil na loď. To jen my jsme si představovali, e na výsledek bude čekat v horském hotelu v Chile … Co kdy je to u jezera Como?”

Hradec si dobře pamatoval celou nahrávku. Barkl: … Počítej. Cesta nejmíň tři tejdny … vyloení.

Jene nikde se tam neříkalo, e Barkl jede s sebou! Ale bylo tam jediné slůvko, na kterém zaloil Hradec své rozhodnutí: .Vyloení’. Barkl tedy předpokládal, e náklad bude vyloen, e loď má doplout.

Bylo to rozhodování odpovědné a kadé rozhodnutí mělo jako moný důsledek katastrofu: Jestlie Moravaz obavy před sabotáí nevypluje, zastaví se těba v chilských dolech na měď a doprava rudy do přístavů. Jestlie se Morava potopí, naroste katastrofa o ztráty ivotů a stamiliónových hodnot.

Zavolejte loďmistra Jandu, řekl Hradec.

Musím dát okamitě odvazovat loď.

Zavolejte loďmistra Jandu.”

Velitel zapjal mikrofon a přivolal bocmana palubním rozhlasem.

Soudruhu Jando,” otázal se Hradec, jaký je vá názor na bezpečnost plavby?”

Janda řekl bez váhání: Zvládneme to.”

Vá, soudruhu kapitáne?”

Zvládneme to.”

Hradec řekl: Dejte odvazovat loď.”

xxxx

Plujou?”

Plujou.”

Těmito slovy začínal kadý styk majora Zemana z kriminální ústředny s podplukovníkem itným z kontrarozvědky. I toho dne, kdy se Zeman přiel s Martinem Gajdoem podívat na fotografie pořízené turistou v lodenovém pláti na chodníku před penziónem König.

Něco pro vás mám,” řekl itný, na chvilku to vrací případ do Prahy, take nemusíte věet hlavu, Martine.”

Vám se to řekne, soudruhu podplukovníku, ale dva hlavní podezřelí z vrady Karla tefka jsou mimo republiku …

Neustále probírali důvody zmizení Pepy Barkla. Znamená to, e spolčena akci na Moravě odvolali? To by bylo dobré pro bezpečnost plavby a nákladu. Martin se vak nemohl smířit se záporným důsledkem této monosti, e mu unikl Barkl, hlavní podezřelý, nebo přinejmením důleitý svědek z ,jeho případu.

itný vyjmul z trezoru obálku a předloil jim kielské fotografie:

Pepa Barkl sestupuje z lodi.

Pepa Barkl si na rohu uliceTáubchenweg prohlíí časopisy.

Pepa Barkl vstupuje do penziónu König.

Minibus volkswagen s firmou Universal Transport Company zastavil před penziónem König.

Dva mui stojí na chodníku mezi minibusem a vchodem do penziónu König: William Correns, vedoucí praské filiálky Intercontinental Airways a neznámý starí mu s černým knírkem a luxusním plátěm do detě. Snímek zachycuje ovzduí úcty v postoji Corrense a v pohledu mladíka, jen drí dveře minibusu.

Obličej neznámého mue velmi zvětený, Říkejme mu zatím pan Adamovlč, pravil itný. Nechal jsem ty kopie udělat pro vás. Proli jsme kartotéky. Pan Adamovič nám zatím nikde přes cestu nepřeběhl. Nai chlapci zfotooddělení trochu čarovali. Vyretuovali vousy, vyhladili vrásky a zkoueli různé frizůry, klobouky a čepice. Nic. Pan Adamovič je pro nás neznámá veličina… Poslali jsme jeho fotografii s dotazem do Berlína a do Varavy, protoe William Correns měl v minulosti zajímavé styky.

Říkal jste, e pro nás něco máte,” řekl Martin.

Strpení, hochu, lip to vychutnáte … William Correns je člověk z křiovatek. Má trojí státní příslunost.

Něco takového je moné? podivil se Martin.

V tomhle světě jsou moné daleko podivnějí věci. Úřady jednoho státu třeba o těch druhých pasech ani nevědí. Correns se narodil v Indonésii, tehdy to jetě byla holandská kolonie. Matka Holanďanka, otec Němec, vychovali ho v Haagu a v Londýně a pak se objevil v Německu. Za války odjel do Turecka. Tam se stýkaly dvě tajné sluby, britská Intelligence Service a německá pionání sluba admirála Canarise … Proto nai hoi z fotooddělení zkoueli panu Adamovičovi čepice vech hitlerovských uniformovaných sborů.

A nic? řekl Zeman.

itný jen zavrtěl hlavou. A teď jahůdky pro Martina… tatranské. William Correns byl loni v září na krátké dovolené ve Smokovci a bydlel v hotelu Tokajík.

Znám.

Ve stejnou dobu v tomto hotelu bydleli i Karel tefeka paní Lenka Sachlová.

Boha jeho! vykřikl Martin. Ta sůva! Soudruhu majore, dejte mi souhlas, teď ji zmáčkneme.

Zemana to vzruilo neméně, jene nevykřikoval. Vstal, proel se a řekl: Teď opatrně … Nejdříve jsme si mysleli, e vyetřujeme jenom vradu Karla tefka. Mord pro prachy, jak se říká… Ale to byl jen úvod … Pak jsme objevili akci proti lodi Morava a jak to vypadá obracíme karty rozdané pod stolem k nějaké vysoké hře.

Je to jako ledovec, řekl itný. My vidíme jenom kousek nad hladinou, ale vespod je ho desetkrát tolik.

Od začátku mám dojem, e Sachlová v tom případu hraje větí roli neli hrál tefek, e je mazaná a nebezpečná jako kobra. Takovou enskou jsme v Bartolomějské jetě neměli, dodal Zeman.

Na stole podplukovníka itného se ozval bzučák. itný zvedl sluchátko. Slyím. Chvíli bezvýrazně poslouchal. Konec. Zeman s Martinem netuili, jak velmi se jich toto hláení týká. itný řekl: Williams Correns právě proel pasovou a celní kontrolou na ruzyňském letiti. Máme ho doma, páni. Opravdu zvlátní případ, kde podezřelé postavy jednají proti pravděpodobnosti: Barkl má na lodi provést sabotá lokomotiv a před naloením zmizí. Correns, místo aby unikl československým bezpečnostním orgánům, se jim začne procházet pod nosem.

Co kdy to odvolali? řekl Martin. A já si dodělám vradu Karla tětka? Correns se zřejmě nemá čeho bát.

Nebo to neodvolali, řekl itný, a akce proti naim lokomotivám se uskuteční… Ale pak musí Correns počítat s moností, e vyetřování povede k němu … Pracuje v brani dost dlouho a ví, e my tu partii taky umíme hrát. A jestlie se přesto vrací do Prahy, pak je v sázce něco velkého, proč stojí za to riskovat hru s naí Státní bezpečností… Jinak mi Corrensovo chování nedává smysl.

xxxx

Na palubě Moravy dolo k nepatrné příhodě, jaké se stávají podkladem anekdot:

Z přípravny důstojnické jídelny se ztratilo asi pět kilogramů krystalového cukru. Celá plechovka a jetě dva balíčky.

Kdy to steward dával při večeři k lepímu, jako svůj vklad k obecné zábavě, Jirka Hradec napsal na papírový ubrousek:

Já, druhý steward Jakub Hlinomaz pověřuji vyetřováním uloupeného cukru Václava Kyselu, tajného superintendanta Scotland Yardu.

Steward to z legrace podepsal, mladí důstojníci se smáli a se zpotili. Klimatizační zařízení sice běelo naplno, ale ocelové stěny byly přes den rozpálené. Loď rozráela vlny Karibského moře, vzdálena den plavby od Panamského kanálu. V rádiu vyhrávala Havana, Caracas, Ciudad Trujillo a jamajský Kingston.

Václava Kyselu si v důstojnické jídelně oblíbili. Nevytahoval se ádnými známostmi v Praze a hlavně byl vytrvalým posluchačem. Námořníci zaijí mnoho příhod a cítí potřebu je vypravovat. Hostili Kyselu plzeňským a potají i koňakem za to, e trpělivě poslouchal. Členové posádky jsou stále spolu ve slubě, v kajutě i u jídelního stolu a kromě toho, e si nemohou

vyprávět své příhody mezi sebou, si jdou po delí plavbě na nervy. Kadý člověk zvenčí je proto vítán a plní funkci pojistného ventilu, který zabraňuje přetopení kotle.

Fakticky vás ten cukr zajímá, pane Kysela? řekl druhý steward, kdy za ním Hradec přiel do kajuty. Byli sami, třetí steward hrál v klubovně karty. Jejich kajuta byla mení ne Hradcova, lůka umístil projektant nad sebou, ale vybavení bylo stejně pěkné jako v esti kabinách pro případné cestující.

Steward Jakub vzal ze skříně dvě koňakové skleničky, nalil martell, přiukli si, upili a Jakub otevřel zásuvku. Vloil do ní sklenky a znovu zásuvku zavřel.

Fakticky mé ten cukr zajímá, řekl Jirka Hradec.

Nedovedu si představit, e by někdo na naí lodi kradl cukr… Vechno kromě piva má zadarmo!… A pivo se neztratilo. Kdyby za mnou přiel a pípnul, e chce cukr, řeknu lehni si a tím cukrem ho zasypu…Cukr! Na keft to není, na nic to není.

Mne to zajímá právě proto, e je to tak nesmyslné.

To byla pravda, kterou Hradec ovem dál rozvádět nemohl. Nesmyslné, nebo alespoň zdánlivě nesmyslné bylo Barklovo zmizení z Kielu. Nesmyslný, nebo zdánlivě nesmyslný byl Corrensův návrat do Prahy, o kterém itný Hradce via rádio Gdynia uvědomil.

Proto Jirka Hradec věřil, e kráde cukru je jen zdánlivé nesmyslná.

Kdy jste ztrátu objevil?

Ne!… Fakt? Budeme si hrát naScotland Yard? otázal se steward Jakub Hlinomaz. To chce fránka.

Otevřel zásuvku, napili se, Jakub dolil a zase zásuvku s martellem zavřel.

Objevil jsem to před večeří, někdy v pět. Jak skončil poplach, byli jsme zpocení z těch masek a já si chtěl uvařit kafe, protoe po studeným se v tomhle horku potíte jetě víc. Piksla s kafem tam byla. Piksla s cukrem nikde. Prohledám police, říkám si, někdo to omylem strčil do kredence. Tam byl rezervní cukr… asi pět kilovejch balíčků … Vidím, e jsou tam jen tři… To znamená piksla plus dva balíčky, celkem asi pět est kilo. Kafe tam zůstalo, čaj tam zůstal, dva kartóny plzně tam zůstaly, měl jsem je v lednici připravené pro večeři, vajno tam zůstal.

Steward měl na mysli dvě karafy s červeným vínem, které se od překročení obratníku Raka podávalo členům posádky k večeři.

Poární poplach, o kterém se zmiňoval, vyhlásil kapitán odpoledne. Cestující Jirka Hradec při něm neměl ádné povinnosti jako při spoutění záchranných člunů, a proto na pozvání kapitána sledoval cvičení z kormidelny v nejvyím patře lodní nástavby. Siréna zlověstně houkala.,

Na palubu vyběhla poární drustva a rozvinula hadice. Určení mui připojili hadice k hydrantům a silná čerpadla chrlila proudy mořské vody. Není-li určeno jinak, drustvo, které dosáhne poární pohotovosti, stříká vodu kolmo vzhůru.

Loďmistr Janda pak na přídi zapálil dýmovnici, siréna signalizovala ,Plyn!, a mui si navlékli ochranné masky. Hradcovi to rázem připomnělo léta vojny, kdy cvičení s ochrannými maskami byla na denním pořádku.

Poplach trval asi dvacet minut, vichni se řádně zapotili, protoe pobíhat po ocelové palubě pod tropickým sluncem a s maskou na hlavě není nic příjemného. Proto el druhý steward Jakub odměnit tělo. Uvařil si kávu a objevil ztrátu cukru.

Take před poplachem tam ten cukr jetě byl.

Předpokládám, e byl… V poledne tam určité byl… No jasně, byl tam jetě ve dvě, protoe Barák si v polovině psí vachty vdycky posílá pro kafe a jeho míra jsou tři vrchovaté iičky.

Barák byl druhý důstojník, na kterého připadá nejhorí hlídka, od dvanácti do čtyř, kdy je tropické slunce nejvíce při síle. Večer mu sluba od půlnoci do čtyř ráno rozdělí noc na dvě poloviny, take se nikdy pořádně nevyspí. Proto se hlídce ,dvanáct-čtyři’ na celém světě říká dogs watch, psí hlídka.

S největí pravděpodobností se cukr ztratil během poárního poplachu.

Tajný superintendant Scotland Yardu je spokojen,” řekl mu Hradec. Steward Jakub otevřel zásuvku, dopili koňak a Hradec odeel.

Noc byla teplá, ale příjemná, loď pluje rychlostí dvaatřicet kilometrů za hodinu, dělá vítr. Polárka stála patnáct stupňů nad horizontem. Morava míjela nějakou loď, mrkaly na sebe světelný signál What ship?, která jste loď? Není to ani zdvořilost ani nemístná zvědavost, ale praktické zařízení pro případ tísně. Je dobré vědět kdo je blízko. Pluli oblastí hurikánů.

Hradec el za velitelem.

Kapitán Frýba na moři uniformu nenosil. Pouze při vstupu do sluebních místností si bral bílou brigadýrku. Bylo po

večeři, leel na gauči ve svém salónku, četl kníku. V jedenáct půjde jetě zkontrolovat nejmladího třetího důstojníka, který předává druhému slubu o půlnoci.

Soudruhu kapitáne, otázal se Hradec, při dnením poplachu cvičili vichni?”

Jistě. Vichni.

I ve strojovně a vude tam, kam nebylo vidět?

I ve strojovně, v kuchyni, vude.”

A ti co odpočívají po slubě?

Při poplachu nikdo neodpočívá. Kadý musí plnit určenou povinnost. Kdyby se nedostavil ke cvičení, vedoucí drustva mi to bude hlásit.

Na palubě nosili masky. Vude cvičili v maskách?”

Vude.”

Take celá posádka byla maskovaná.”

A na nás dva v kormidelně.”

Pak se Hradec otázal zdánlivé bez souvislosti:

Soudruhu kapitáne, tankovací otvory palivových nádrí jsou na palubě?”

Kadá nádr má svůj.”

Jsou nějak chráněny?

Jisté. Nafta sice nehoří, ale tankovací otvory jsou ve skříňkách a kadá má jiný zámek.

Kdo má ty klíče?”

První strojní důstojník. Rezervní mám v trezoru.”

Soudruhu kapitáne, rád bych se na ty otvory podíval.”

Teď hned?”

Pro klid due, teď hned.”

Kapitán zavolal loďmistra Jandu a dal mu klíče.

U tankovacího otvoru čtvrté palivové nádre nali zrníčka cukru.

Kristepane!” vykřikl Janda, cukr v naftě!”

Byl to tichý poplach, věděl o něm jenom Hradec, Janda, kapitán Frýba a první strojní důstojník Luká.

Ze které nádre od rána berete?” otázal se kapitán.

Ze dvojky.”

Palivo se čerpalo střídavě s ohledem na stabilitu lodi.

To nás zachránilo,” řekl kapitán. Ani kapku ze čtyřky.”

To je jasný.”

Cukr znehodnotí naftu a stroj se zastaví. Vyčitění je namáhavé a zdlouhavé.

Jirka Hradec jetě tu noc zaifroval zprávu pro itného. Kdy ji předával kapitánovi k odeslání, řekl mu:

Víte co telegrafuju? Barkl je na palubě. Ten poplach se mu hodil. V masce nic neriskoval, el si pro ten cukr jako do samoobsluhy.

xxxx

Byl to den tří novinek.

Nejprve přiběhl do Zemanovy kanceláře Martin Gajdo.

éfe, sela se s Corrensem!

Nemusit říkat, e paní Sachlová. Od Corrensova návratu z Kielu ji sledovali, kdy vylo najevo, e loni pobývali ve stejnou dobu ve Smokovci v hotelu Tokajík.

Zřejmě jí telefonoval do podniku.

Kde měli schůzku?

Na Malém rynku v elezářství u Rotta, v oddělení umělých hmot. Tam je samoobsluha a lidí pořád jako máku. Dělali, e se neznají a nenápadně spolu hovořili. Dostanete snímky.

Pozveme si ji, snímky jí ukáeme a zeptáme se, co nám k tomu poví… Dost moná, e se potom u domů nevrátí. To by mohlo Corrense přimět k nějaké činnosti.

Druhou novinu přinesl podplukovník itný. Hodil na stůl archívní fotografie a řekl:

Soudruzi v Berlíně si prohlédli nae kielské fotografie a tady je odpověď: Pan Adamovič je ve skutečnosti Andreas Mayhófer. Měl hodnost brigadefúhrera SS. Zapsaný v listině nedopadených válečných zločinců. Pracoval v Hlavním úřadu říské bezpečnosti. V oddělení, kterému se říkalo .Auslands-Nachrichtendiens zkrácené SD-Ausland. Jeho nadřízeným byl Schellenberg, vyím éfem nejprve Heydrich a po praském atentátu Kaltenbrunner… prostě rozvědka řízená nejvyími pohlaváry nacismu… a placená zlatém, které vydírali na obětech. Černá elita keftu se smrtí.”

To byla velmi váná novina.

Věděli v Berlíně, kde ije teď?

Ne. Tuhle anci máme my. Zřejmě se doposud skrýval v Jiní Americe … Sdělím to vechno Jirkovi na Moravu, aby věděl, koho máme proti sobě. Adamovič-Mayhofer se pravděpodobně zná s Corrensem z dob války. Z Turecka. Tam byla burza informací a ráj dubl-agentů. Tam se nikdy nedalo pořádně zjistit, jestli pracují pro Hitlera, nebo pro Intelligence Service. Často pro oba partnery.

Třetí novina přila z Karibské oblasti. Byl to Hradcův telegram se zprávou, e Barkl je na lodi.

Zatím nic víc?” otázal se Martin Gajdo.

Zatím nic víc,” řekl podplukovník itný.

Tak ádnou akci neodvolali, řekl Martin. Soudruhu majore, dovolte mi odejít, přivedu Sachlovou.

,,Na to si počkej,” vyzval Zeman itného.,, Martin to s vozem zvládne za dvacet minut.

Ale nezvládl to a trvalo dvě hodiny, ne zjistil, e Lenka Sachlováje v nemocnici. Kdy se vrátila z oběda do kanceláře národního podniku Aerotechna tedy ze schůzky s Williamem Corrensem, propukl u ní hysterický záchvat. Odvezli ji do psychiatrického oddělení fakultní nemocnice v Praze 2.

Martin zavolal Zemana z auta. Soudruhu majore, nechtějí mé k ní pustit. Říkají, e je v hrozném stavu. Myslím si, e simuluje.

Čekej, polu tam Veselého.

Doktor Veselý měl dlouhý rozhovor s primářem psychiatrického oddělení. Pak se s Martinem vrátili do Bartolomějské k Zemanovi. Podplukovník itný tam celou tu dobu nečekal, ale Veselého zprávu si vyslechnout přiel.

Nesimuluje to,” řekl Veselý. Mládenci, ta zaila ok.”

Prohlíeli si fotografie, které zachytily setkání Willíama Corrense s Lenkou Sachlovou tého dne v poledních hodinách.

Bylo to pět snímků. Doktor Veselý ukázal na čtvrtý. Tady jí to řekli

Na tomto snímku se výraz Sachlové nápadné liil od výrazu několik vteřin před tím.

Ale co jí řekl?

Musel ji něčím vyděsit.

Zeman o tom chvíli přemýlel a řekl: Tu enskou můe vyděsit jen jednou věcí - pohrůkou odnětí ivota.

Ty pohrůky jsou dost reálné, řekl itný, tefek skončil s proraenou lebkou.

Myslím na to, co jsme si tu posledně říkali, pravil Zeman. Hraje se proti nám nějaká vysoká hra. Vypadá to, e vrada jednoho člověka se zapisuje na konto provozních výdajů.

Máme proti sobě esa… pány, kteří pracují v oboru hezkých pár let.”

Ale daleko od Prahy, řekl Martin Gajdo.

Zeman se znovu podíval na sérií fotografii ze setkání Sachlová-Correns. Daleko od Prahy? A proč se Correns vrátil? Proč riskoval schůzku se Sachlovou? A co jí řekl, e se sloila a odvezli ji na psychiatrii?

Plán Jirky Hradce byl velmi jednoduchý. Vycházel z předpokladu, e cukr nasypal do nafty Pepa Barkl. A Barkl se mohl dostat na loď jako černý pasaér jedině v Kielu v jednom z těch kontejnerů s kusovým zboím. Aby přeil, musili mu dát zásobu jídla a nápojů a kýbl s chlorovým vápnem. Jestlie kontejner otevírá a vychází, není problém vylévat kýbl do stoky. Barkl není nováček a ví, e se v podpalubních skladitních prostorách můe pohybovat bezpečné. Nakládací jícny jsou vodotěsně uzavřeny a otevřou se a v cílovém přístavu, v Chile. Nouzové průlezy se odroubují jen v případě poáru. Lodní motor a roubová hřídel dělá dost hluku, e Barkl můe bez obav chodit i poutět si rádio, pokud má dobrý přístroj, a ten mu jistě dali. Podpalubí se z bezpečnostních důvodů větrá, aby vysoká teplota nezpůsobila samovznícení. Cestovat z Kielu na jiní polokouli v podpalubí je i tak peklo, ale peklo zřejmě dobře zaplacené.

Utéci nemá kam. Moná, e má zbraň. Ale i kapitán má zbraň a Hradec má u něho schovány zbraně dokonce dvě. Sluební pistoli a malou bubínkovou kobru, pokojový revolver. Kdyby Barkl nebyl rozumný, mohou ho vykouřit.

Velitel svolá posádku a Hradec prozradí svou totonost. Akci provede Hradec a čtyři dobrovolníci. Vniknou do podpalubí poárním průlezem. Hradec promluví s Barklem elektrickým megafonem, jakým se vydávají příkazy při startovacím a přistávacím manévru. Barkla nepochybné zajmou. A se přizná nebo nepřizná, prohlédnou lokomotivy a poznají co a do jaké míry pokodil.

Avak tento prostý plán se neuskutečnil.

Jirka Hradec dostal z Prahy dlouhý telegram a tak se dověděl, e mu, který ve společnosti Williama Corrense veel do penziónu König, domnělý pan Adamovič, je brigadefůhrer SS Andreas Mayhöfer, zapsaný na listině nedopadených válečných zločinců. Jeho pobyt a dalí osudy jsou dosud neznámy. S ohledem na politickou závanost těchto skutečností je záhodno, aby Hradec sledoval dalí pohyby Josefa Barkla a po únosnou mez učinil ve pro vypátrání pobytu a činnosti bývalého brigadeführera SS Andrease Mayhöfera tak, aby byl odhalen. Více učinit nelze, protoe o vydání a soud nutno usilovat cestou diplomatickou.

To byl dosud největí úkol, jaký Hradec dostal.

Kdy si praské instrukce rozváil, navtívil kapitána a řekl:

Jestli tam dole Barkl provádí sabotá, musíme mu to zatrhnout, ale tak, aby netuil, e o něm víme. Dovezeme ho do Chile a tam budu sledovat co dělá.”

Nebo více ani kapitánu Frýbovi říci nemohl.

Co byste řekl tomuhle?” návrh velitel. Budeme přestírat poruchu poárních hlásičů… Viděl jste v kormidelné ty skleněné trubice? Prochází jimi neustále vzduch ze vech ládoven a my se kadou vteřinu ve dne v noci můeme přesvědčit, jestli tam nevypukl poár. V tom případě by se v trubici objevil kouř. Kromě toho jsou dole termostaty, které při dosaení kritické teploty automaticky spustí na ohroeném místě postřikovače hasící hmoty.”

Byl to dobrý nápad. Navíc nemuseli prozrazovat celé posádce Hradcovu totonost. Superkargo se bude pohybovat v oblasti poruchy zcela přirozeně, protoe péče o náklad je smyslem jeho existence na lodi.

Byl to velmi dobrý nápad.

Proto nejprve zastavili větrací stroje. Barkl si dole okamitě uvědomí změnu teploty… Otevřeli nouzový průlez. Vybaveni velkými svítilnami, vstoupili do skladitě číslo 2 v podpalubí. Na spodku byla umístěna část lokomotiv. Na horním patře kontejnery s kusovým zboím, naloené v Kielu. Je-li Hradcův předpoklad správný, v jednom z nich má doupě a zásobárnu Josef Barkl.

První el loďmistr Janda, za ním Hradec, potom tesař a konečně éf motorářů, první strojní důstojník Luká. Lodního tesaře i Lukáe bylo ovem nutno o Hradcově poslání na Moravě informovat.

Hlasitě se bavili.

Někde musí být zkrat.”

Prohlíel někdo pojistky, abysme se tu neplouili v tom hicu zbytečné?”

Kde jsou, sakra, kabely?”

Janda, proč nemáte plán uloení kabelů?”

Nemám ho, nevím, kdo ho má.”

Ptal jste se elektro-Doudy?”

Elektro-Douda říká, e plán nemá, e ho nikdy neviděl.”

No jo, to je ten bordel.”

Takhle tu poruchu můeme hledat čtrnáct dnů.”

Najít se musí.”

Dokud se nenajde, musíme stavět hlídky.”

Hradec mezitím nenápadně prohlédl vechny kontejnery naloené v Kielu a u čísla 7 se zdrel déle. Kontejner se

navenek ničím neliil od standartního výrobku. Jenom plomba kolem uzávěru byla poruena. Vechny ostatní kontejnery měly plomby v pořádku. Hradec nastrail na závěr nitku a podlahu jemně posypal poprakem hladké mouky.

Janda! Pořád nic?

Pořád nic, soudruhu první.

Pánové, e bysme se na to vykalali? Čí to byl nápad lézt sem v tom hicu? Budeme to hledat v noci!

A tak odeli a průlez zaroubovali.

Byli zpocení a zapráení, ale jetě ne se osprchovali, řekl loďmistr Janda Hradcovi: Soudruhu majore, nael jsem ve stoce místo, kam vylévá kýbl. Před plavbou jsem stoky prohlíel s přístavním hygienikem, kdy nám potvrzoval odkrysovací certifikát.

Po setmění tam vlezli znova. Den a noc tu bylo lze poznat jen podle změny teploty a ovem podle vysílání radiostanic. Hradec se nemýlil. Nastraená nitka na uzávěru kontejneru byla přetrena a v popraku byly stopy plátěných střevíců.

Znova si prohlédl kontejner uloený na dřevěných lyích. Kde má ten pacholek větrání? Asi v podlaze. Za jaký balík se odhodlal k téhle rasovině?

Hlavní práce je ovem čekala. Prohlídka lokomotiv. Tesař s Hradcem hlučeli kolem kontejneru číslo sedm a předstírali, e hledají závadu poárních hlásičů. Loďmistr Janda s prvním strojním důstojníkem Lukáem prohlédli jednu lokomotivu. Trvalo dvě a půl hodiny ne sabotání zásah objevili. Janda dal Hradcovi znamení, e u vědí.

Vylezli nahoru.

Smirkový prach ve válcích, řekl chief strojovny Luká. Oddělá motor do čtrnácti dnů.”

Co se s tím dá dělat? otázal se Hradec.

Demontovat písty a propláchnout olejem.

Dokáeme to sami?

Dokáeme vyčistit do přistání pět motorů, kdy bude celá strojovna spát jen čtyři hodiny a snííme obsluhu hlavního stroje na kritickou hranici. Kolik jich tím smirkem zasvinil, ukáe prohlídka celého nákladu.”

Dají se motory čistit tak, aby nepoznal, e jsme na sabotá přili?

Nedají.

Co navrhujete?

Zavolat, aby letecky vyslali havarijní četu z fabriky a zpomalit vykládku. V portu na to mohu uvolnit jedenáct lidí.

Hradec poslal do Prahy dlouhý telegram.

Loďmistr Janda zařídil, aby se ve skladiti střídali chlapi na protipoární hlídce. Zbýval týden do cílového přístavu. Za ten týden se Barkl ke stoce nedostane.

Loďmistr Janda řekl: A se v těch svejch sračkách udusí.

Morava vplula do teritoriálních vod a vztyčila na předním stoáru zdvořilostní vlajku republiky Chile. Na obzoru se objevily modravé hory.

Kapitán přístavu dostal, jak je zvykem, čtyřiadvacet hodin před přistáním, zprávu o poloze a přibliování lodi. Kdy z oken kormidelny byly patrné věe a ráhna jeřábů, vyplul k Moravě motorový člun. Po dvaceti minutách vyplhali na palubu tři mui: lodivod, agent lodní společnosti a hygienik.

Mám tu obálku pro nějakého Václava Kyselu,” řekl agent lodní společnosti.

Já mu ji doručím, odpověděl kapitán.

Byly v ní kielské fotografie, současná i minulá podoba brigadeführera SS Andrease Mayhófera. Hradec fotografie prostudoval a uloil je u kapitána v trezoru.

Tři hodiny po přistání vyjednal kapitán vyloení kontejnerů na připravené vagóny. Agent mezitím obstaral taxík a ten teď čekal u brány přístavu.

Kdy se na jeřábu ve vzduchu objevil kontejner označený číslem sedm, začal úředník přejímací firmy cosi vykřikovat. Na loď i ke skladiti, kde parkoval těký silniční tahač s návěsem. Řidič nastartoval a tahač předjel pod jeřáb. Na dveřích oférské budky měl firemní označení RODRIGUEZ HERMANOS.

Hradec se rozloučil s kapitánem Frýbou jetě před zahájením přistávacího manévru.

Velitel Moravy řekl: Musím se vám omluvit za nedůvěru, Jirko … Nerad jsem vás bral na palubu … a teď vás nerad poutím.

Dékuju vám, kapitáne, za vechno. Nejvíc za tuhle větu … Přidělali jsme vám starosti…

Nejsou to první starosti, které mají nae lodi na mořích i v portech … Chile je horká půda. Kdybych věděl, jak vám pomoci.

Sám to nevím.

Podali si ruce a pak u zbývalo jen odejít.

Dej na sebe pozor, hochu, řekl kapitán.

Kdybych se nevrátil do tří dnů, poli do Prahy smluvenou ifru. Cest.”

Tahač s návěsem minul přístavní bránu a Hradec tam nasedl do taxíku. Zakrátko projíděli ulicemi. Na předměstí zabočili do dvora kolem skladitních budov popsaných reklamními nápisy RODRIGUEZ HERMANOS.

Hradec si poviml, e ulicí projídějí soukromá auta i taxíky a proto zaplatil a vystoupil. Řidič poděkoval za spropitné a odjel.

Hradec zastavil jiný volný taxík, hodil svůj vak na zadní sedadlo a řekl řidiči, e čeká na přítele. Řidič si pustil rádio, Hradec mu nabídl cigaretu a čekali.

Čekali dost dlouho, protoe jeden mladý kancelářský poskok el nakoupit Barklovi koile a kalhoty. Věci z kontejneru se mohly zahodit pro nesnesitelný puch. Pak ze vrat ohrady vyjel starí Buick. Vedle řidiče neomylně seděl Barkl, pinavý a zarostlý.

Můj přítel jede, řekl Hradec panělsky, jedeme za ním.”

Řidič kývl hlavou a zařadil svůj automobil do proudu vozidel.

xxxx

Hotel v horách s bazénem, který Barklovi sliboval v Praze tefek, nějakých pět est hodin předtím, ne mu někdo prorazil lebku francouzským klíčem, ten hotel postavený ve panělském slohu ze začátku století stál vysoko nad městem, a příli vysoko a daleko od moře a pláe.

Jmenoval se BELLA VISTA, krásná vyhlídka. Název to vystihoval. Východní okna se otevírala k moři, západní k modravým horám. Asfaltová silnice s mnoha serpentinami se vinula po úbočí mezi červeně rozkvetlými keři, které Hradec neuměl pojmenovat.

Kdy vstoupil se zeleným plátěným vakem, který neomylné charakterizuje československého občana, rozhodl se opět pro typ MČČ - malý český člověk v cizině. Poslali Vénu do světa a Véna se nedá.

Kdy se ho mu v recepci v přízemní hale otázal, na jak dlouho si seňor přeje pokoj, řekl: Na tři dny.

xxxx

Pepa Barkl se osprchoval a je na sebe hrdý. Dokázal to, dostane balík a zařídí si malý denní bar, ale tady ne, tady chcípnul pes, viděl pár ulic a to mu stačilo.

Z celé jeho vihácké výbavy mu zbyl opasek s přezkou s čínským drakem a jelenicová bunda, kterou zatím nosit nemůe, je tu na ni moc horko.

tefek tvrdil, e vechno je v hotelu gratis tak dlouho, dokud se pan Adamovič nepřesvědčí, e Pepa svou práci na Moravě udělal. A on ji udělal, jenom ten mizerný poslední týden, to byl krt přes rozpočet, zbylo tam nějakých est strojů, ale co je to est strojů, kdy celý lokomotivní park, který Morava přivezla, se do týdne zastaví!

el do restaurace, podél jedné stěny tam byl umístěn barový pult, před ním stoličky, za ním barman a baterie lahví. A to ve gratis.

Přiel čas, aby to zkusil.

Posunkem přivolal barmana. Scotch, dvoupatrovou. Prsty naznačil, kolik myslí. Two floors.

Barman se s pochopením usmál, vzal sklenku, její spodek byl brouený, nebo tak alespoň vypadal, vhodil do sklenky tři kostky ledu, přelil skotskou, natočil skleničku sifonu a podal oba nápoje Barklovi.

Barkl se nejprve napil čisté whisky a do zbytku nalil sodovku. Krouil se skleničkou a poslouchal jak kostky ledu těrchají o sebe a o sklo.

Tu se za ním ozvalo: Bejt tebou, dám si colu.

Barkl se téměř vyděeně otočil, ačkoliv věděl, e ten okamik přijde. Spatřil asi pětatřicetiletého pořízka, nebyl velký tenhle krajan, ale byl udělaný, jak se říká, opálený, oblečený v khaki koili a khaki kalhotách, trochu jako důstojník koloniální armády, jene bez hodnosti. Krátce ostříhaný. Tvář se usmívá, ale oči ne, oči jsou modré a chladné. Na levém zápěstí má náramkové hodinky s černým ciferníkem a několika číselnými kruhy, velké cibule, jaké inzeráty přisuzují pilotům, potápěčům a řidičům formule jedna. Na pravém zápěstí řetízek s identifikační známkou.

Dvojitej vizour tě v tomhle hicu sloí… A já si s tebou potřebuju moc povídat.

,,A ty jse kdo?” otázal se Barkl.

Já jsem ten krajan.

Moná, e jsem přeslechl heslo, řekl Barkl.

Jedu do země s červenou půdou … je to tak správně, brácho? Jen se rozhlídni, vechno kolem dokola je červená půda. A bohatá… Bohatství je krásný, jenom kdy je na svým místě … ale to teď není případ téhle země. A proto jsme my oba tady.”

Jak ti mám říkat… Hej! křikl Barkl na barmana, dopil whisky a objednal si druhou.

Nech si poradit, brácho, dentlmeni tu pijou a večer a to není patně vymylený.

Dentlmeni mně můou - ví co? Dentlmeni mně můou políbit prděl.”

Boe - tak u je tady to krásný český jadrný slovo, který jsem neslyel… počkej, počkej, naposledy to bylo jak Lojzík Wenke zakytal před Landou.

Zail jsem peklo, o kterým nemá ani ponětí… Tři neděle eru konzervy a piju dus, teplej jako kozí moč. Dělám do kýblu a je mi z toho k blití…

Barman postavil před Barkla dalí whisky s ledem, ale krajan skleničku odsunul.

Můe mi říkat jak chce. Jmenuju se Wunder-Pepi. Protoe velitelem komanda byl serant Holbein. Tomu se to tak líbilo. Wunder-Pepi. Čtyři hladké průstřely, jedenkrát proboden otěpem náčelníka kmene Longo … Jeho syn teď nejspí asi tuduje v Praze. Svět je děsné malej..

A najednou byl konec legrace. To co ty chce není důleitý, řekl Wunder-Pepi zcela jiným tónem. Tvoje osobní pocity a kozí moč mě nezajímá. Chci vědět přesně, jak jsi splnil úkol. A ádný asi, moná, nejspí.

Jinak bych tu asi nebyl, ne?”

Vidí, tak to je odpověď, za kterou se v komandu seranta Holbeina dávalo do drky … Kolik strojů jsi udělal? Kolik jich zbylo? Monost prozrazení? Podezřelé okolnosti? Kde, kdy a jaké? Zprávu podá souvisle, abych z tebe kadou větu nemusel páčit. Wunder-Pepi na to není zvyklej.

Tímhle tónem s Barklem jetě nikdo v ivotě nemluvil. Wunder-Pepi s uspokojením zjistil, e zanechal dojem.

Udělal jsem vechny stroje. Monost prozrazení nula. Podezřelé okolnosti nula.”

Opravdu vechny? V tomhle bodě neli, protoe pan Adamovič se to dozví… Jetě je pořád čas je dodělat.”

Opravdu vechny, řekl Barkl tak přesvědčivě, e si sám věřil.

No dobře … A monost prozrazení? Nula? ádný podezřelý otázky, ádný podezřelý lidi na palubě?”

Podezřelý ne. Jeden chlap. Superkargo. To je normálka.”

Jeden chlap? Tak přesně: Kdo, co, kde, kdy a jak?”

Nějakej Kysela, superkargo z Bohemia-transport. Úplnej blbec. Kořen. Poprvé v zahraničí.

Jak to ví?

To přece poznám. Vykulenej. Vemu se diví. Nemá ponětí co je free-shop. V prvním portu se cpe na pevninu a kupovat a kupovat.

Jetě jednou jméno?”

Kysela.

Věk?

Tak čtyřicet.”

Viděls ho svlečenýho?”

Tak daleko jsme se nedostali… já teplou nejsem.”

,,Viděls ho svlečenýho?”

Ne.”

Během cesty se neudála ádná příhoda? Nic mi nezamlčuj. Ani maličkost.”

Den před Panamou vyplivla ventilace. Myslel jsem, e se upeču.”

A dál?”

Vlezli do ládovny průlezem.”

Kdo?”

Janda. Bocman. Taky chief strojovny… nevím kolik jich bylo.”

Ten Kysela taky?”

Ano.”

A ty sám, kdy jsi dřepěl - jak říká v tom pekle, nenapadlo tě v noci vylézt na palubu a nalokat se tropickýho ozónu?”

Musel jsem.”

Proč?”

Spočítal jsem si, e ty mainy nestačím dodělat. Potřeboval jsem zastavit loď. Věděl jsem podle rádia, e jsme jeden den od Panamy… Kadej druhej den vyhlaoval starej poplach, lítalo se po ífu v maskách. Měl jsem taky masku. Vylezl jsem do midshipu, při poárním poplachu tam nikdo nesmí zůstat. V pentře u důstojnický mesy jsem vzal cukr a v noci jsem ho nasypal do palivový nádre … Závěr jsem otevřel jedna dvě.”

Výborně, Barkl… A zastavila se loď?”

Nezastavila.”

Take ty jsi ty mainy nedodělal.”

Ostalo jich asi est.”

Wunder-Pepi se na něho podíval a neodpověděl.

Na,” řekl a vrátil mu sklenici whisky s ledem, který pomalu roztál. Napij se, brácho, a dobře mě poslouchej. Má tu vechno zaplaceno, to souhlasí. Bude v pokoji, nebo tady,

nebo u bazénu. O holku si řekne mně … Taky se můe jít projít, ale nejdál pět set metrů od baráku. Dál bych ti neradil… ani to nezkouej. Není to tu dost zdravý.

Barkl se napil. Nebylo mu z těch řečí dobře. Měl na Wunder-Pepiho vztek, jaký ovládne hráče, kdy nemá v ruce trumfy a navíc zjistí, e mu ten druhý kouká do karet.

Hele, řekl, ty mi má povědět, kde mi pan Adamovič sloil prachy a jaký je heslo vkladu.”

V nejlepím případě ti z toho pan Adamovič odečte těch est.

A u se zase smál, celou tváří, jen oči se nesmály. Modré a chladné. Odlepil se od baru a místo zaplacaní coly jen kývl na barmana, který ho přátelsky pozdravil.

Počkej! vylekal se Barkl, jak to myslí - v nejlepím případě?

Čao, brácho,” zamával mu na rozloučenou Wunder-Pepi, a nech si chutnat!

Nasedl do starí edivé chevroletky a odjel do města.

xxxx

Jaký to byl zvuk?

Barkl leel oblečený na posteli, posadil se a poslouchal.

Zvuk se opakoval. Někdo zakrábal zvenčí na aluziové dveře Barklova pokoje.

Kdo je to?

Odpověď zněla: Jedu do země s červenou půdou.

Barkl otevřel dveře. Není to přelud? Na prahu stojí Kysela.

Kde se tu bere?

Barkl bezděčně ustoupil a Hradec veel do pokoje. Zavřel a otočil klíčem.

,,C .. co blbne? Jak to, e zná heslo?”

Hradec ukázal bradou na postel. Sedněte si, Barkl, chovejte se tie a dobře poslouchejte!

Barkl se opravdu posadil a byl zmaten. Takhle Kyselu neznal.

Hradec zůstal stát. Barkl teď pochopil Wunder-Pepiho otázku, zda viděl Kyselu svlečeného. Protekčního blbečka pratí a zůstane leet. Právě tím si teď Barkl nebyl jist. Hradec měl koili s krátkými rukávy a Barkl uviděl jeho vypracované pae.

Hradec vsadil na jedinou kartu, nebo neměl na vybranou. Udeřit na Barkla.

Jste v bryndě, Barkl, ani si nedovedete představi

Konec

Jste v bryndě, Barkl, ani si nedovedete představit v jaké. Vybouchlo to. Lokomotivy… smirek. Motoráři u je propla-chujou, přiletí havarijní četa, Chile dostane lokomotivy v pořádku. Jediný co od pana Adamoviče očekávejte, je kulka do týla, protoe po tak zvoraným, primitivně zfuovaným případu nesmí zůstat svědek.”

Hradcova jistota, klid a sebevědomý tón Barkla zkrotily. Sedl si a Hradec pokračoval:

Kdo a kde je pan Adamovič?”

Barkl chvíli uvaoval a pak řekl: Nebudu odpovídat na ádný otázky.”

Ale budete, Barkl, protoe vám zbývá asi týden ivota. Pak pan Adamovič pozná, e jste ho podvedl… A jestli mě natvete, Barkl, tak se to dovědí jetě dnes večer… Nemám ádný soucit s vrahy. Co jste dělal na Kozím plácku v úterý dvaadvacátého dubna v sedm patnáct ráno?”

Snad teprve teď Barklovi dolo, e je vechno prozrazeno.

Nikoho jsem nezabil.”

A kdo zabil tefka?”

tefka? tefek je mrtvej?”

Kdy jste ho viděl naposled?”

V pondělí… Pak mě v noci volal, e je u ní… u achtový. A jede domů. Pil a nemůe řídit. Nebylo to poprvé a já jsem mu chryslera vdycky odvezl… Tak jsem ráno přijel a vidím, e leí na zadním sicu… Říkám si, do Paříský na taxíka nedoel. Vlezl do auta a spí tam … Pak mě začal buzerovat esenbák, tak jsem odjel.”

Kdo je pan Adamovič?”

Neznám ádnýho Adamoviče.”

Vy si, Barkl, neuvědomuje, jak moc jste v tom! Mám vám zopakovat vá poslední rozhovor se tefkem v tom chrysteru? Slovo od slova? A jak se pan Adamovič jmenuje doopravdy, ptáte se vy tefka. tefek odpovídá: To jsou vechno zbytečné řeči… do tvého příjezdu pan Adamovič vechno zařídí… Mám pokračovat?… Vy se ptáte: A jak ho najdu, pana Adamoviče? tefek: Půjde do penziónu König, Täubchenweg sedm ..

Hradec poznal, e Barkla rozloil. Na jak dlouho?

Tak zpívejte, Barkl… kdo je pan Adamovič z penziónu König?

Já nevím. Neukázali mi ho, jenom o něm mluvili.

Kdo?”

Ten Angličan z Prahy a nějaký Němci. Ty jsem viděl poprvé.”

A ten Angličan je kdo?

Nevím jak se jmenuje. tefek mi ho jednou ukázal. Je zástupce letecký společnosti… mají kanceláře na Paříský třídě.

Uvědomte si, Barkl, e máte jedinou příleitost jak to přeít. Poslechnout mě.

Jestli jste to, co si myslím, tak nevím.

Uděláte co vám řeknu, pak se vrátíte na Moravu a doma budete svědčit. To jsou vae jediné polehčující okolnosti. Dostanete flastr, ale vyjdete a budete ivej… Ale panu Adamovičovi neutečete. Nikam … Tak co, pane Barkl?

Co teda mám udělat?

Kdo je ten člověk, se kterým jste mluvil?

Říká si Wunder-Pepi a podle řeči byl v nějakém komandu, nejspí v Kongu. Cizinecká legie … já nevím.”

Potřebuju vědět co tu dělá, kde ije a jaké je jeho spojení s Adamovičem.

Myslíte, e on je akorát celej havěj mi tohle vypravovat? Říkám vám co potřebuju vědět já a vy se pokusíte dostat, kam to půjde … ádné podrazy, pane Barkl. Bude se na mne ptát. Jsem hotelový host Kysela, superkargo z Moravy.

U se ptal.

U mne objevil?

Ne, ptal se kdo plul na Moravě mimo posádku.”

Jak jste mu to vylíčil?

Řekl jsem, e se nalodil superkargo Kysela… takovej a takovej.”

No … a tu .poruchu’ větrání jste nezamlčel? … A cukr v naftě? Proč jste to udělal?”

Musel jsem zastavit loď. Nestačil jsem ..

Kolik lokomotiv jste nepokodil?”

est.”

Hradec řekl: Nezapomeňte pane Barkle, co máte udělat… a taky, e Morava je na jiní polokouli nejblií místo, kde máte anci přeít. Luxus to nebude, ale přeijete… Vude jinde vás dostanou.

Ráno Hradce nepříjemně překvapil podivný ustivý zvuk. Posadil se na lůko a pohlédl ke dveřím. Někdo mu kvírou pode dveřmi podstrčil noviny. Byly přeloené a nahoře na stránce se černal a fotografie. Znal příli dobře takové obrázky. Na zemi leí mrtvé tělo, obrys kolem dokola, bíle ospravovaný, takhle pracuje policie vude na světě. Pořídí snímek, zavraděného odvezou, zakreslená poloha zůstává.

Hradec vůbec nepochyboval, e se jedná o vradu. Reprodukce místních novin na hrubém papíře byla nedobrá, podoba znetvořeného obličeje se mohla stát předmětem sporu, avak Hradec neomylně poznal přezku s čínským drakem.

Ten mrtvý byl Josef Barkl.

Titulek oznamoval: NEZNÁMÝ MU ZAVRADĚN. Hradec letmo přehlédl zprávu … Na úsvitu … nalezen bez dokladů v parku … bodná rána v ledvinách.

Pane Kysela, ozvalo se venku česky, chceme vám popřát dobré jitro.

Hradec otevřel dveře. Wunder-Pepi stál stranou. Na jednom konci chodby spatřil Hradec holohlavého podomka, na druhém indiánského míence se ikmýma očima. Měli bílá plátěná saka, oba dreli ruku v pravé kapse a blíili se k němu.

Který to asi byl, pomyslil si Hradec, který se umí strefovat do ledvin?

A to byla poslední mylenka, kterou si uvědomoval před jemným vpichem injekční jehly.

xxxx

Zastihli itného v pracovně u rozevřených křídel mapy světa.

Na stole,” řekl itný.

Byla to zpráva z druhého konce světa, kterou před třemi hodinami odeslal velitel Moravy lodní vysílačkou. Zeman četl deifrovaný text a drel papír tak, aby Martin mohl číst současně s ním.

Unesen?” zvolal Martin a pohlédl na itného, jako by čekal, e mu to vyvrátí. itný jen mlčky přikývl.

_ Major Jiří Hradec při odchodu z lodi řekl, sděloval kapitán Frýba, e se vrátí do tří dnů. Pak vzkázal přes lodní agenturu, e se ubytoval v hotelu Bella Vista. Tři dny uplynuly. Kapitán čekal jetě est hodin a pak s pracovníkem lodní agentury navtívil hotel Bella Vista. Recepční mu sdělil, e pan Václav Kyselase u nich ubytoval. Zapsal se na tři dny, ale druhého dne dopoledne odcestoval autem ve společnosti tří muů, které ani recepční, ani nikdo v hotelu neznal a nikdy před tím neviděl… Současně kapitán Frýba sděloval, e druhý den po přistání nala ráno místní policie v parku na lavičce zavraděného člověka bez dokladů. Podle zveřejněné fotografie a popisu poznal kapitán, e je to Josef Barkl, přihlásil se na policii a mrtvolu indentlfikoval. Po vrahovi se pátrá. Zmíněné noviny ji letecky odeslal do Prahy. Morava vykládá lokomotivy, které byly zbaveny smirkového prachu a chilský partner je přejímá. Provedené zkouky za přítomnosti naich techniků potvrzují bezporuchový stav.

Ví Universal Transport Company, e se sabotá nepovedla? nadhodil Martin.

Těko říct… odpověděl itný. Smrt Barkla můe znamenat odklizení nepohodlného svědka. Přijde to levněji, ne odměna, kterou měl pan Adamovič sloit u nějaké banky.

Zeman je neposlouchal. Řekl: Proč tam zrovna musel Jirka?

itný odpověděl: V naí slubě vdycky někdo musí.

Já vím…já vím … Budeme předpokládat, e ije a e plní úkol. Jinou představu nepřipoutím…Otázka první a jediná-jak mu můeme pomoci?

Chvilku neřekl nikdo nic… Unesen z hotelu Bella Vista.

itný přistoupil k mapě. Dělí nás třináct tisíc kilometrů.

Martin Gajdo se obrátil na Zemana. Říkal jste, soudruhu majore, e velký případ chce víc myslet. Kdybych měl teď hodnotit kielské fotografie, musel bych se pozastavit nad jednou věcí: Tak velký pán, jako byl brigadefuhrer SS Andreas Mayhófer má dost důvodů, aby se necítil bezpečný ani v Německé spolkové republice. A jede do Kielu, aby se tam setkal s Pepou Barklem a řekl mu, kam má nasypat ten prach a do které bedny si vleze. Na to se mi zdá i William Correns moc velký pán. Sabotá na Moravě jistě projednali taky. Ale muselo tam jít o něco jiného.

Martinova úvaha byla správná a včasná.

A napadá vás, Martine, oč tam lo? otázal se podplukovník itný. Mě ne.

Nenapadá… ale soudruh major to u jednou vyslovil. Případ se vrací nějak do Prahy…od toho dne, kdy se Correns vrátil z Kielu, zavolal Sachlovou a seli se v samoobsluze u Rotta. To u vědomě riskoval… musel počítat s tím, e Sachlovou sledujeme kvůli nerozřeené vradě Karla tefka.”

Martine,” řekl Zeman, Sachlová je z nemocnice doma … Pohlédl na hodinky. Tady nám teď uvaří kafe, dole máme vůz a vyrazíme za Sachlovou…To bylo první co udělal Correns, kdy se vrátil z Kielu … Ta baba je klíčová postava.

U jednou ji nazval babou a od toho okamiku v něm sílí přesvědčení, e je přivede k řeení.

itný řekl: Smluvím si schůzku sCorrensem. Nějaké trumfy na něho máme. Myslím, e je teď pravý čas trochu s nimi zamávat a uhodit na stůl.”

Paní Sachlová, řekl Zeman, přili jsme vám poloit několik otázek.

Prosím, odpověděla. Neřekla jim, aby se posadili, ale oni se posadili do těch krásných křesílek koupených z dovozu nebo vyrobených bytovým architektem podle védských vzorů.

Zeman jí ukázal čtyři fotografie, na kterých bylo zachyceno její setkání s Wílliamem Corrensem v oddělení umělých hmot v obchodním domě Rott na Malém rynku.

Kdo je ten mu, paní Sachlová? otázal se Zeman.

Sachlová se ovládla, ale mohl to být také klid před bouří. Nezapomněli, e se nedávno zhroutila po hysterickém záchvatu. Martin Gajdo vak nevěřil ani doktoru Veselému a byl přesvědčen, e Sachlová simuluje. I kdy připoutěl, e ze strachu o ivot. Na klinice na ni Correns nemohl. Ale teď u zase spala doma a chodila do zaměstnání v Aerotechně.

Neúčastně si prohlédla fotografie a řekla: Nevím.

Je hloupá, protoe je chamtivá, napadlo Zemana, a udělá chybu. Ze vech namočených ona první udělá chybu. Zeman se té mylenky u nedokázal vzdát. Jde o to jestli ji udělá včas, jestli ji dokáeme přinutit, aby tu chybu udělala,aby to Jirkovi zachránilo ivot.

Podívejte se dobře jetě jednou… vy s tím člověkem mluvíte.”

Nepodívala se, snad chtěla působit dojmem, e u ní přetrvává duevní porucha. To se vám něco-zdá.

Ale nezdá, řekl nadmíru vervně Martin Gajdo a Zeman ho jen očima napomenul.

Povíme vám, kdo to je. William Correns … říká vám to Ś něco?

Ne. Proč?

Nikdy před tím jste ho neviděla, paní Sachlová?” otázal se Martin.

Nevzpomínám si.

Osvěíme vám pamě, řekl Zeman.

Martin Gajdo měl v kapse připravené fotografie hotelových přihláek. Poloil je před Sachlovou. Loni v září jste byla s Karlem tefkem týden ve Smokovci v hotelu Tokajík. Ve stejnou dobu, přesně ten týden tam bydlel William Correns.

Je to moné … kdy to říkáte … Nemohu si pamatovat kdejakého hotelového hosta.”

Jene, paní Sachlová, rozehříval se zase Martin, ale včas se ukáznil, ani ho Zeman nemusel usměrnit pohledem, hotel Tokajík je tak malý, e jste si Corrense musela vimnout. Vidíte a nevimla.

Byla si jistá, e jí to nemohou dokázat.

Ani Karel tefek si Corrense neviml?

Ani Karel ne.

Svět je plný náhod. Zapíeme to na konto náhody… Posuďte sama, paní Sachlová,” řekl Zeman s ?myslným výsměchem. Karel tefek pracoval před třemi lety v Ankaře. Ve stejnou dobu tam pracoval Correns.

Ankara je trochu větí ne hotel Tokajík. Myslíte, e se tam vichni Evropani mají znát?

Vdy říkám - na konto náhody. Dva roky ve stejnou dobu v Ankaře. Pak vy vichni tři ve stejnou dobu v hotelu Tokajík. Pak vy dva ve stejnou dobu u Rotta… Jene na ná vkus je těch náhod moc.

Asi tím bude vinen vá vkus, pane majore.

K naemu povolání patří dohadovat se, co nám lidé zatajují a proč. A tak si vymýlíme předpoklady. Za to nás platí… Předpokládám, e tefek byl zabit pro peníze … nebo pro něco, co se dá dobře zpeněit. Ale ty peníze, nebo to ,něco nějak zmizely. William Correns se domnívá, e vy o tom víte více ne on … Domnívá se právem?

Zeptejte se ho.

Zeman na ni chvíli hleděl a pak řekl; jako by ho na ten nápad přivedla teprve ona: A víte, e to uděláme? … Protoe předpokládám, abych si zaslouil svůj plat, e vám v tom oddělení plastických hmot u Rotta pohrozil osudem Karla tefka … Jen se podívejte na ty fotografie … Na tu čtvrtou. A není to planá hrozba … Smrt si pořád vybírá.

Martin měl připravenou fotokopii místních novin z přístavu Antofagasta v severní Chile s policejním snímkem zavraděného Josefa Barkla.

Nechceme na vás, abyste poznala tvář. Ta fotka je patná … Ale tuhle sponu na opasku s čínským drakem, tu jste u někdy na někom viděla, e? … Víte co se píe v tom článku? Smrt následkem bodné rány do ledvin… Velmi nepříjemná smrt.”

Baba povoluje, řekl si Zeman, teď má strach, a se snaí maskovat to jak chce. Proto řekl nakonec: Jetě jste se nesmířila s mylenkou, e vá ivot bude v bezpečí, a nám řeknete ve?

A s tímto námětem pro její mylení ji zanechali.

Zeman zařídil, a ji chlapci sledují na kadém kroku, ale tak, aby to netuila.

Její první krok byl nečekaný. Zala do cukrárny Orion, dala sl vyvolat paní tefkovou a na chodbě s ní asi čtyři minuty hovořila. Martin Gajdo se el okamitě zeptat o čem. Vrátil se do Bartolomějské a vrtěl hlavou.

Víte co na ní Sachlova dyndá? Fotografii Karla tefka. Kdy jsme jí prohlíeli byt po vradě, nali jsme tam tětkových fotografií na tucty.

Chtěla nějakou určitou fotografii?

Ne, prostě fotografii na památku, rozvzlykala se, prosila paní tefkovou za odputění, ačkoliv prý za nic nemůe, vedla takové ty řeči, e smrt vechno smiřuje ..

A co paní tefková? e s ní vůbec mluvila!

Řekla mi: Víte, pane poručíku, nejdřív jsem ji chtěla vyhodit. Měla jsem jednu chvíli takový vztek, e bych ji snad shodila ze schodů…Ale kdy o tom teď přemýlím…víte, já jsem evangellčka … Já jí nějakou Karlovu fotku dám. Zeman o té podivné příhodě uvaoval a řekl:

Mám pocit, e paní tefková netuí, co by nás mohlo zajímat a my nevíme nač se máme ptát.

Podplukovník itný navtívil v úředních hodinách Williama Corrense v jeho kanceláři praské pobočky Intercontinental Airways v Paříské ulici. Naproti plzeňské pivnici, jak to říkal pro přesnost Jirka Hradec.

Pane Corrensi, jmenuji se Lamač, znamená to .breaker’, ve vaí řeči,” dodal na vysvětlenou, nebo rozmlouval anglicky, a jsem pracovníkem Státní bezpečnosti.”

Udělal malou pomlku, aby si Correns byl jist, e ho neálí smysly. Pak pokračoval. Ne budeme hovořit dále, poloím vám otázku. Chcete nám být nápomocen při vyetřování jednoho kriminálního případu?”

Correns se tvářil přívětivě, vedl tu obchodní podnik, vichni Čechoslováci byli případní zákazníci. Řekl: Mohu vidět vá sluební průkaz?”

Zajisté,” řekl itný a průkaz mu ukázal.

Jak vás mám titulovat?”

Prostě - pane Lamači.”

Dobře, pane Lamači, ptejte se.”

Nae kriminální ústředna vyetřuje vradu jistého Karla tefka.

ádná reakce, pouze zvědavé vyčkávání.

Dnes odpoledne, pokračoval itný, a odbavíte vae letadlo Praha - Frankfurt, vracejte se přes Liboc. Počkám u brány v oboře Hvězda … Je hezký den, bude se nám hovořit volně.

Hlavní alej v oboře je v létě v odpoledních hodinách plná dětí, maminek a důchodců. itný s Corrensem zabočili na postranní cestu a itný řekl:

Pane Corrensi, jsem nucen poádat vás, abyste neopoutěl území Československé socialistické republiky.

Correns se usmál. To je zajímavá ádost, ale ve světle mezinárodního práva pro mne zcela nezávazná, přestoe je tlumočena tak přijatelně společenskou formou, pane Lamači.

Opravdu? zasmál se itný.

Opravdu, odpověděl Correns a oba se zasmáli. Kdo by je zdáli pozoroval, domníval by se, e dva páni v letech si vypravují peprné anekdoty.

Něco pro vás mám, řekl itný a podal mu fotografie z Corrensova setkání s paní Sachlovou v obchodním domě u Rotta. Můete si je nechat.”

Přiznávám, e jsem to já… co tím chcete dokázat?

Mluvíte s tou dámou v silných brýlích, řekl itný, znáte ji?”

Correns byl chytřejí ne Sachlová. Řekl: Setkali jsme se tam náhodou. Znám ji.

Pak jistě víte, e je svědkyní v případu vrady Karla tefka, který nae kriminální oddělení vyetřuje.”

Domníváte-li se, e vám mohu nějak pomoci, rád to udělám.”

Loni jste strávil týden v Tatrách ve Smokovci v hotelu Tokajík.”

Ano, pan tefek mi ten hotel poradil a byli jsme tam spolu …i s paní Sachlovou. Tehdy jsem ji poznal.”

Kde jste poznal Karla tefka?

V Ankaře. Vedl jsem tam tehdy pobočku Intercontinental Airways.

Můete nějak popsat charakter svých styků se tefkem?

Zařizoval jsem mu jeho cesty… Dával přednost naim letadlům … Jetě nějaké otázky?

itný řekl s vědomím, e se ptá nadarmo: Je vám známa

nějaká informace, která by vysvětlovala zavradění Karla tefka?

Není mi známa, pane Lamači… a protó nechápu vai ádost, abych neopoutěl Československo … Snad kdybych byl korunní svědek.”

A to jsi! - křičelo to v itném. A moná i něco víc. Avak musil postupovat opatrně. Vyetřování odhaluje stále nové skutečnosti.”

Volnost pohybu je pro mne existenční nutností. Musím ze sluebních důvodů pozítří do Frankfurtu.

Paktu cestu laskavě odlote…To co vám říkám,je víc ne naléhavé doporučení. Věřím, e i pro vás je výhodnějí, jestlie ná styk zůstane na úrovni konverzace.”

Byla to první malá pohrůka a Correns jí porozuměl. Také tasil.

Nemůete mi zabránit styku s posádkou letadla, pane Lamači. Neslíbil jsem vám, e o naem rozhovoru pomlčím. Dovedete si představit, jakou neádoucí odezvu by to vyvolalo v masových sdělovacích prostředcích na Západě?”

A dovedete si představit, pane Corrensi, jak neádoucí odezvu bychom dokázali vyvolat zprávou o únosu československého občana z hotelu Bella Vista? … A on bude mít zajitěnou volnost pohybu, moná budu uvaovat o vaich nutných cestách za chlebem. Poroučím se vám.

A s těmi slovy ho opustil na postranní cestě v oboře Hvězda.

Od té chvíle William Correns, kamkoliv se hnul, měl za sebou stín. Ti chlapci z oddělení pro sledování dostali pokyn, e svou přítomnost nemusí nijak zvlá tajit.

Correns se v mezinárodní odbavovací hale na ruzyňském letiti denně stýkal s posádkou letadla Intercontinental Airways a vyměňoval si potu s velitelem letadla, kapitánem van Huttenem. Nastoupit do letadla se nepokusil.

To utvrdilo itného, Zemana i Martina Gajdoe v přesvědčení, e klíč k rozřeení případu je v Praze.

I k Jirkově svobodě. Jestli je iv.

xxxx

Dejte ho zastřelit, Mayhófere, řekl v klimatizované kanceláři v městě San José mu s chorobnými skvrnami na rukou a převislými váčky pod očima, dejte ho zastřelit a zahrabte ho k těm ostatním na pokraji močálu.

Soukmenovče Holgerte,” odpověděl Andreas Mayhófer, jen od příchodu jetě stál, uvaujme jetě chvilku o mém plánu.”

Vá plán je zaloen na předpokladu, e .Prohláení se jim doptalo do rukou…Ale co kdy je nemají?” otázal se Holgert.

Pak se přidrím vaí rady, soukmenovče. Dám ho zastřelit a zahrabat k těm ostatním na pokraj močálu.”

A proč myslíte, e .Prohláení má praská Státní bezpečnost?”

Kdyby měl .Prohláení’ Correns, přivezl je doKielu. Correns vechno zkazil! Míenec Angličana a Holanďanky! Operaci .Prohláení řídit neměl!” zvolal zvýeným hlasem Holgert.

V Ankaře odvedl dobrou práci.”

No ovem, to je přesně úroveň na kterou stačí kadý praivý bastard … Támhle vyčmuchat za kolik nabízí konkurence a nabídnout levněji… tady vyřadit jednu zásilku lokomotiv.”

Řekl bych, dost důleitou zásilku.”

Jetě jste mi neohlásil výsledek.”

Lokomotivy se vykládají.”

A vůbec by mě nepřekvapilo, kdyby Correns .Prohláení měl a zapřel vám to … Při nejblií příleitosti se ho zbavte.”

Andreas Mayhófer si vzal doutník a sluha Werner uctivě nabídl kráječ. Mayhófer ukrouhl pičku a Werner zapálil.

Soukmenovče Holgerte, dáte mi souhlas, abych dokončil akci .Prohláení’ podle svého plánu?”

Myslíte, e ten člověk, kterého jste přivezl z Bella Vista, má pro Prahu takovou cenu? Jestli mají u,Prohláení avytloukli z někoho, co mají v ruce, vae rukojmí vám rádi nechají,” Oni toho člověka neobětují.”

Stařec Holgert otevřel rukama s chorobnými skvrnami zásuvku a vyjmul z ní arch papíru, formulář, na něm bylo dvojjazyčně, v řeči německé a české vytitěno:

PROHLÁENÍ O RODOVÉM PŮVODU

1. Jméno a příjmení…………………..

2. Sluební titul-funkce…………………

3. Bydlitě……………………….

4. Náboenské vyznání (té dřívějí). ……..

5. Prohlauji na svou čest a svědomí, e jsem - nejsem id ve smyslu § 1 vl.nař.č. 136/1940 Sb. nebo…….… . .

Je mi známo, e nesprávné údaje se trestají podle §§ 30 a 31 nařízení pokutou do 100.000 K nebo vězením do 6 měsíců.

Dne……………….

vlastnoruční čitelný podpis

(Viz poučení na zadní straně)

Č. ski. 184/1. Tiskárna Protektorátu Čechy a Morava v Praze -6167-40

Vá plán je riskantní, Mayhófere.

Vím to, soukmenovče Holgerte, a jsem hotov převzít osobní odpovědnost a riziko.

Víte co je v sázce? Prostředky k udrení naí existence. My tu zemřeme, Mayhófere, ale nae děti a děti naich dětí se vrátí… Smířím se s mylenkou, e fondy jsou ztraceny…Ale představa, e jsou v jejich rukou, je nepřijatelná. Opakuji, e ručím svým ivotem …

Holgert mu přisunul formulář a řekl: A stejně bych byl klidnějí, kdybyste ho dal rovnou zastřelit.

xxxx

Jiří Hradec se probudil a viděl nad sebou tukovaný strop. Bolela ho hlava a měl pocit, e ho tělo nebude poslouchat. Rozevřel okenice a sluneční jas ho na okamik oslepil.

Kdy se rozhlédl spatřil nalevo holou planinu, napravo prales, na obzoru pohoří bez konce. Odhadl, e je v prvním poschodí, ale dům si představit nedovedl.

Pak nael svůj kufr. Někdo jej vyprázdnil a věci naskládal do skříně. Vida, jsou tu čisté koile i oblek, mýdlo a holicí strojek.

Kdy za půl hodiny přinesl holohlavý stráce občerstvení, Hradec byl ji vykoupán, oholen a převlečen. Oslovil bachaře panělsky.

Kde to jsem?

Nevím, seňore.”

Jak se jmenuje?

Esteban.

Kolik je hodin?

Čtyři hodiny odpoledne.

A se najím, Estebane, odvede mě k pánovi.

Seňorita říkala, seňor můe jít na procházku a můe hrát golf.

Golf? Jaká seňorita?

Seňorita.

Ale jak se jmenuje?”

Nevím, seňore.

Hradec pochopil, e je zbytečné, aby se dál vyptával.

Kdy se střídmě najedl a napil, vyel z pokoje. Za dveřmi seděl holohlavý Esteban. Vstal. Kus dál - chytré, protoe vrhnout se mohu jen na jednoho - se houpal v idli ikmooký indiánský míenec, kterého si také pamatoval z hotelu Bella Vista. Míenec se přestal houpat a rovně vstal. Oba stráci měli iroké koené opasky a na nich pouzdra s pistolemi. Tudy, seňore, řekl Esteban.

Vyli z domu. Hradec před sebou uviděl mírně se svaující zvlněnou pláň s pěstěným trávníkem. Ojediněle tam rostly podivné listnaté stromy, nebo keře. V jejich stínu stála bílá kovová křesla s filigránskými drátěnými vzory opěradel pro záda i ruce. V Evropě by tomu zákoutí říkali anglický park. Hradec el napřed, stráci za ním.

Hradec je přestal vnímat, protoe zleva se na obzoru objevil jezdec na koni. Mířil přes trávník přímo ke skupince tří muů a golfových holí. Kdy se přiblíil, Hradec poznal, e ten jezdec je ena.

xxxx

Jmenuji se Inge,” řekla jezdkyně česky, kdy seskočila s koně.

To je zvlátní, odpověděl Hradec, kdokoliv tu na mě promluví, je Čech.

Moje matka byla Čeka. Otec německý důstojník. Rodiče sem odjeli po válce. ena, která spala s německým důstojníkem by to u vás po válce neměla lehké - nebo měla?”

Musíte to upřesnit. S německým faistickým důstojníkem.

Vidím, e si libujete v jazykových odstínech.

Jetě jste mi nepředstavila toho koně, řekl Hradec.

Ach, to je Greif.”

Hradec přistoupil ke koni a zdrenlivě k němu napřahoval ruku. Greif mu očichal dlaň připravenou ucuknout. Hradec se osmělil a poplácal ho po íji.

Rozumíte koním? zeptala se Inge.

Ani trochu. Představuji si, e po pěti krocích spadnu na zem.

koda. Greif, to znamená sup, nebo netvor, taková pohádková příera… ale je mírný jako beránek.

Hradec si jí úmyslně příli nevímal. Měla krátce ostříhané tmavě katanové vlasy, nelíčila se a nelakovala si nehty. Její oblek byl velmi prostý. Bílá bavlněná koile, bílé plátěné přiléhavé kalhoty, dole poněkud rozířené, aby se daly přetáhnout přes hnědé jezdecké boty.

Předpokládám, slečno Inge, e jste za mnou nepřijela besedovat o koních.

Tu slečnu vynechte, éf nás mladí oslovuje křestními

jmény.

- Touebně očekávané slovo. Konečně se dovím, kdo je éf.

Jistě, e se to dovíte. Patří mu tento dům a farma asi pět mil severozápadně. Jmenuje se Alberto Mestrey a je jedním z ředitelů Universal Transport Company. Večer tu v domě potkáte dost lidí. Větinou jsou to specialisté UTC.

Jací specialisté?”

Různí.”

Například specialisté na únosy?”

,,Na únosy? podivila se Inge. United Transport Company projektuje, staví a provozuje vechny druhy dopravních prostředků.”

Jak byste nazvala mé přemístění z hotelu Bella Vista do tohoto domu?

Hrozilo vám tam nebezpečí! éf vám poskytl ochranu.”

Doufám, e ho dnes večer uvidím.

Zve vás na večeři… Poslal mě za vámi. Pracuji u společnosti jako tlumočnice. Moná, e mě budete potřebovat. Záleí na tom, jaký jazyk si pan … jak jste říkala, e se jmenuje?

Alberto Mestrey.

Jaký jazyk si pan Mestrey zvolí.

Pan Alberto Mestrey je Latinoameričan německého původu. ,

Skvělé. V tom případě tlumočnici nepotřebujeme. Získala jste volný večer.

Půjdeme.

Vzala Griefa za uzdu. Hradec kráčel vedle ní. Holohlavý Esteban a míenec Chasinto je pohotově následovali.

Nevadí mi, e mám v patách ty podomky, řekl Hradec, ale e nic nevědí. S vámi je to jiné, e?”

Jak to myslíte,?”

Docela prostě. Kterému státu patří území, po kterém teď kráčíme?

Mohu vám říci jen jediné. Zcela určitě patří panu Albertu Mestreyovi.

Kdy se přiblíili k domu, předjel před hlavní vchod díp řízený bělochem. Z budovy vyel černě oděný středně velký mladý mu a sedl si vedle řidiče. Jeho černý oblek působil nezvykle. Hradec se otázal: Kdo je ten člověk?

Radista Henry. Ale je to paněl. Letí na večerní pobonost.

Letí!

éf má své letitě est mil za farmou směrem k horám.” A na pobonost!

Říkám, e je to paněl, skutečný paněl ze panělska … Tam jetě existuje to, čemu se říká dobré rodiny…Ječlenem chrámové druiny … Vy se tomu smějete?

Nesměju, Inge, to jen tak vypadám.

xxxx

Hradec čekal na éfa v malém salónku před jídelnou. Nápoje, které vyadují chlazení, vězely v nádobách s ledem. Viděl vude těká nepřiměřená křesla a stolky, které sotva uzvednou dva chlapi, byly to tuny zpracovaného ořechu a mahagonu.

V salónku i v jídelně se neslyně pohybovali číníci, est snědých Indiánů. Měli černé kalhoty a černé střevíce s gumovými podrákami a bílé nakrobené kazajky se stojacím límcem, na levém rameni zlatou pletenou ňůrku, na rukou bílé bavlněné rukavice.

Pojednou zaslechl Hradec energické kroky. Ozvaly se někde na ochozu prvního patra, pak na schoditi, zněly patiem, vypadalo to, e hovory a um utichají před těmi kroky, ale mohlo to být jenom zdání Hradcovy zjitřené mysli, potom se kroky přiblíily, zněly jasně na dladicích, nebo v domě nebylo koberců.

Konečně stál tváří v tvář éfovi a musel zmobilizovat vechnu svou vůli a zkuenost, aby se ovládl. Před ním stál vysoký důstojník Hitlerova sicherheitsdienstu, válečný zločinec Andreas Mayhöfer, mu z Kielských fotografií, pan Adamovič vzbuzující úctu, který vstupoval s Corrensem do penziónu König v ulici Täubchenweg sedm.

Vítám vás ve svém domě, majore,řekl Mayhöfer-Mestrey. Vítají se hosté, pane Mestreyi, ale do pocitu hosta mám daleko. A potom ten major, ts, ts.

Ach, myslíte ty dva mládence? To je pouhá pojistka proti vaí vlastní nerozvánosti.

Indiánský číník namíchal nápoje, obelo se to beze slov, domácí zvyklosti se zřejmě neměnily. Hradec upil jen střídmě, ačkoliv aperitiv byl příjemně chladivý a chutný.

Protoe jsem vám avizoval svou nezdvořilost, řekl Hradec, netajím se úmyslem co nejdříve se zbavit vaeho pohostinství a odcestovat. Táu se vás přímo, co pro to uděláte… Čím dříve, tím lépe.

Pozval jsem vás na večeři, majore…

Svou výhradu proti tomuto oslovení znova opakuji. Pozval jsem vás na večeři, majore, abychom se netajili svými úmysly … I já mám zájem, abyste co nejdříve odcestoval do Československa a udělám pro to ve, co bude v mých silách. Ovem nezáleí to jenom na mně. Nebudu zabíhat do podrobností. Polu za vámi Inge, zapíe si jména vaich náčelníků … Skoro bych řekl, e vá ivot je v jejich rukou. Jestlie udělají, oč je poádám, moje role vaeho hostitele skončí. Kdy to bude, závisí na nich. Za týden? Za měsíc? Moná, e vai velitelé mou nabídku odmítnou … Pak ovem vá ivot bude mít pro mé cenu jen potud, pokud přijmete mé návrhy.

Nezajímají mě vae návrhy, pane Mestreyi.

Protoe máte naději, e rozhodnutí vaich éfů pro vás dopadne příznivě. Ale co kdy ne? … Moji specialisté dostávají

dvojí druh odměny. Platy a vklady. Plat je odměna za výkon, vklad za věrnost. Vklad je 100 000 dolarů a za kadý rok se zvyuje o 20 000. Je vá teprve po vyprení smlouvy. Smlouva se uzavírá nejméně na pět let. S úroky máte na kontě čtvrt miliónu. Kdy jej investujete do akcií Universal Transport Company, máte měsíční důchod 2000 dolarů a na jistinu nemusíte sáhnout do smrti. Upřímně řečeno, majore, mylení člověka, který odmítne takové podmínky v situaci, kdy mu zbývá volba mezi přijetím a neitím, je pro mne doposud největí hádankou.

V té chvíli jeden z číníků poloil před Mestreye lístek se vzkazem.

Mestrey se zvedl a řekl Hradcovi: Omluvte mě na okamik.” A odeel do jiných prostor domu, odkud se ozýval hovor specialistů.

Číníci teď byli v jídelně pohromadě. Tie přecházeli sem a tam, upravovali stůl pro podání zákusků a kávy.

Amigos, oslovil je Hradec eptem panělsky, nejsem hostem pana Mestreye… jsem jeho zajatcem . . slyíte?”

Hleděl jim do tváří. Ani jeden z nich nedal najevo nejmení hnutí mysli. Nepatřím k vaim pánům. Drí mé tu násilím … Řekněte mi: Kde jsem … kde jsem?”

Ve snědých indiánských tvářích se nepohnul ani sval, ani pohled neprozradil záblesk porozumění. Obskakovali ho, kladli před něho alpakové ličky a vidličky. Opakoval naléhavě: Kde jsem? Kde jsem?”

Kdy zaslechl Mestreyovy kroky, ovládl ho na chvíli pocit marnosti. Mestrey neel na své místo, ale zastavil se u příborníku, rozevřel malá dvířka a chvilku tam manipuloval s vypínači.

Vzápětí se odkudsi shůry ozval Hradcův epot… Nejprve klidný:

Amigos … nejsem hostem pana Mestreye… Jsem jeho zajatcem … slyíte?”

Teď poznal Hradec jak je jeho hlas naléhavý: Řekněte mi kde jsem …

A nakonec ji plný úzkosti: Kde jsem? Kde jsem?”

Mestrey se opíral o příborník. Řekl: Pane majore - vy máte strach!”

Hradec vstal, aby na něho Mestrey nehleděl svrchu: Nelíbí se mi být vaim hostem. To je ve. Říkejte si tomu pro své uspokojení jak chcete.”

Mestrey uchopil velký kovový podnos plný talířů, příborů

a skleniček. Chvilku vyčkával, Hradec to nedovedl pochopit. Mestrey při tom pozoroval číníky a pak v okamiku, kdy byli vichni odvráceni, upustil podnos na podlahu. Pád kovu na dladice, třítění skla a porcelánu a zvonění příborů muselo být slyet a v patiu. Ani jediný číník sebou nekubl a neotočil se.

Chápete? … Jsou hluchoněmí.

xxxx

Hradec seel do haly a zamířil do knihovny. Bylo tam mnoho svazků ve vech světových jazycích, větinou odborná díla

o ekonomice. Té romány autorů, jejich jména neznal a tři kompletní encyklopedie. Jak bloudil zrakem po regálech, nael knihu o indiánské kultuře předkolumbovského období. Vzal si jí zatím bez pevného úmyslu, ale za chvíli mu dolo, e je to návod k určení zeměpisné polohy. Vybral sl jetě monografii o stavbě eleznic v Jiní Americe a román jakéhosi O. Higginse.

Bylo jedenáct hodin dopoledne, slunce stálo vysoko, podomci zatahovali aluzie. V domě zůstal jen personál. Hradce zajímalo, kde jsou specialisté, o kterých hovořila Inge i Mayhófer-Mestrey.

Chvilku se loudal halou a patiem. Přítomnost holohlavého Estebana a ikmookého Chasinta přestal vnímat. Jeden z nich vdy byl poblí a druhý se drel stranou.

Pak se objevila Inge.

éf mi řekl, e si mám zapsat jména vaich představených. Nadiktoval mi pár otázek. Chcete je slyet?

Hradec na to nereagoval, pravil naopak: ijete zde stále?

Ovem, e ne. Universal Transport Company má ústředí pro Latinskou Ameriku v San José. Tohle zde je rezidence pana Mestreye.”

Kam se poděli specialisté?

Zeptejte se jich. Celé večery tu hrají kulečník a golf. Domácí vězení vám neuloil éf, uloil jste si je sám.”

Tak se jetě chvíli bavili, a se objevil díp a z něho vystoupil radista Henry v černém obleku. Vracel se z církevní slavnosti a kalhoty měl na kolenou bílé od prachu.

Henry, tohle je éfův nový host, oslovila radistu panělsky, budete se tu potkávat, měli byste se znát.

Jsem potěen, pane, e vás poznávám, řekl Henry nádhernou kastiltinou.

Inge se nevyjádřila přesně. Nejsem hostem pana Mestréye, spíe jeho zajatec.

Henry se rozesmál. Vichni jsme tu zajatci pana Mestréye, nemám pravdu, Inge?… Zajatci jeho osobního koula. V tomto smyslu se Inge opravdu nevyjádřila přesně.

Jsem zajatcem v jiném smyslu.

Odpuste, musím se nejprve převléknout. Přeji vám dobrý den, pane.

Odeel a Inge si ze strany prohlédla Hradce s pocitem jakési svrchovanosti a řekla:

U dvakrát jsem vám chtěla přečíst otázky pana Mestreye.

Víte co Inge? … Naučte mě jezdit na koni. Proč mám hrát golf, kdy to povauju za idiotskou zábavu?”

Kdy vám to éf povolí.”

To musí povolit pan Mestrey?”

Majore, proč chcete, abych si myslela, e jste hloupý?

Uděláme takovou dohodu. Poádáte pana Mestreye o povolení a začnete mě učit rajtovat. A já si pak poslechnu ty éfovy otázky.

Ta dohoda bude vypadat trochu jinak. Protoe o těch koních si budete muset se éfem promluvit sám.”

xxxx

Díp zastavil u hromady kamení, do které byly vetknuty tři dřevěné kříe. Nějakých deset, dvanáct kroků za pranou cestou začínaly bainy. Mestrey sám řídil, Hradce posadil vedle sebe, vzadu se vezli Hradcovi hlídači. Nebyl si jist, pan Mestrey.

Ty kříe, majore,” řekl, jsou jen symbolické. Těla jsme nikdy nenali. Zahynuli v bainách? Na pochodu přes hory? Rozklovali je supi? Nebo překračovali řeky? Ohlodaly je za iva piranaje?

Tedy varování?

Místo odpovědi zvedl pan Mestrey kámen a hodil jej do bainy. Černé bahno bylo navrchu zelené porostlé, z dálky vypadalo jako louka. Kámen pleskl a začal se pomalu propadat.

Řekl jsem vám, e moji lidé vás ochrání vlastně jen a jen před vaí vlastní nerozváností… Vede odtud jen jedna cesta. Mé letitě est mil za farmou… Inge mi pověděla o vaem přání. Mám tu dva koně. Můete s učením začít

kdykoliv. Jsem rád, e jste se k tomu rozhodl. Teď u nepotřebujete ani maskovací oděv … ty zbytečné a trapné mimikry.. Václav Kysela, import, export. Můj zástupce v Praze jednal s vaím nadřízeným, alespoň si myslím, e je to vá nadřízený… podplukovník Lamač.”

Hradec měl čas se připravit, take ho poslední Mestreyova slova nezaskočila.

Lamač bylo krycí jméno itného pro tuto akci.

Přesto zůstal ostraitý. Mestrey pokračoval: Řeknu vám co uděláte, vlastně, co podplukovník Lamač očekává, e uděláte. Ukáu vám tábor archeologů . . Pospíchám do stínu, víte, tam si promluvíme.

Tábor archeologů tvořilo několikstanů pro tropické podnebí a dva přístřeky se stoly a lavicemi kryté rákosovými doky. Jeden slouil archeologům jako jídelna, druhý jako pracovna. Indiántí kopáči si postavili své chajdy stranou.

Hradec si jen zběně prohlédl nalezitě. Vykolíkovaný prostor velký asi jako fotbalový stadión. Indiáni zbavili povrch keřů a kamení a hloubili velijak tvarované příkopy. Jinde zela jáma, vypadalo to jako iroké schoditě s mnoha stupni do hloubky.

Mestrey zastavil díp u jídelního přístřeku. Odpočívalo tam pět muů bílé pleti. Měli propocené plátěné pracovní oblečení, jejich klobouky leely poházené po zemi a po idlích.

Nedejte se ruit, pánové,” oslovil je anglicky Mestrey, kdy povstali na přivítanou. Haló, Spellmane, za chvíli za vámi přijdu, jen si něco vyřídím.”

Dobře, éfe,” odpověděl nejstarí z bílých muů.

Mestrey pokynul Hradcovi a zamířili spolu k druhému přístřeku. Tam leela na stole truhla, schránky s přístroji a papíry zatíené kameny.

Chtěl jsem, abyste viděl ty kříe,” řekl Mestrey, abyste v poslední chvíli neprovedl nějakou hloupost. Vae cesta do Prahy povede přes mé letitě.”

Hradec mlčel a Mestrey pokračoval: Inge pro vás měla nějaké otázky, ale upřímné řečeno, vae odpovědi zatím nepotřebuji. Vím na koho se v Praze obrátit… Říkám zatím, protoe jetě jsme nezačali jednat o předmětu výměny. Jistě jste pochopil, e v této hře vám osud přidělil roli rukojmí.

Teď mě pozorně poslouchejte. Praha potřebuje důkaz, e jste iv. Mám tu několik fotografií….

Byly to čerstvé fotografie. Hradec viděl sám sebe v bílém křesle na trávníku v rozhovoru s Inge na golfovém hřiti i v patiu Mestreyova domu a dokonce v jídelně při večeři s Mestreyem. Inge, Mestrey a hlídači byli vdy vykryti, na fotografii zbyl jen bílý obrys, vypadalo to, jako by se kolem Hradce pohybovali duchové. Kdo ty fotografie pořizoval? Hradec si nikdy přítomnost fotografa neuvědomil. Ostatně pan Mestrey na to měl své specialisty se smlouvou na pět let a s vyhlídkou na důchod 2000 dolarů měsíčně.

V tu chvíli upoutalo pana Mestreye něco jiného. Hradec se tím směrem podíval. Uviděl oblak prachu za rychle jedoucím dípem. Mestrey nepromluvil, dokud se díp nepřiblíil. Za volantem seděl radista Henry a zamířil rovnou k jednomu stanu archeologů. Kdy zastavil a vyskočil, Mestrey na něho zavolal panělsky:

Hej, Henry, co se děje?”

Spellman má na vysílači poruchu.

Spelmane,” zvolal Mestrey směrem k jídelnímu přístřeku, víte, e máte na vysílači poruchu?”

Henry mě ráno volal, e mě patné přijímá.”

Henry zatím stál a rozhlíel se. Viděl Hradce ve společnosti Mestreye a dva ozbrojené hlídače.

Dobře, Henry, spravte mu to.”

Něco na té příhodě bylo zvlátní, ale Hradec nevěděl co, neměl čas se jí zabývat a rychle na ni zapomněl.

Fotografie ovem nestačí,” pokračoval Mestrey, a proto chci natočit vá vzkaz. Inge vám večer přinese magnetofon s kazetou a vy na ni ten vzkaz namluvíte.

Ovem kdo zaručí, e za půl hodiny nebudu mrtev?”

Byl bych hlupák, majore, nedovedete si představit jaký bych byl hlupák, kdybych vás chtěl teď připravit o ivot… Nevaruju vás celou dobu jen a jen před vaí vlastní nerozváností? Ovem není vyloučeno, e Praha na mou nabídku nepřistoupí. Pro ten případ znáte mé podmínky přeití… Vrátíme se asi za půl hodiny. Prohlédněte si zatím rajón.”

xxxx

Leel naznak a hleděl na tukový strop jako toho prvního dne. Inge mu za soumraku přinesla magnetofon japonské výroby a tři kazety. Na jedné byla nahrávka Beatles, na druhé Beethoven, třetí byla prázdná a na ni měl Hradec namluvit svůj vzkaz do Prahy. Mestrey hovořil o předmětu výměny, mohlo to znamenat neivou věc stejné jako člověka, protoe pro brigadefůhrera SS byl člověk pouhou věcí.

Za koho mě vymění? Za Corrense? Je.to rezident. Poskytl dobré sluby a podle toho. co československá Bezpečnost o Corrensovi věděla, by v případě zatčení neuel dlouholetému trestu. A jestlie mu prokáí spoluvinu na zavradění Karla tefka, znamená to nejvyí trest.

A tomuhle člověku mám pomoci k cestě na svobodu v boeingu 707 třídou de luxe?

Hradec čekal, a se archeologové vrátí z golfu a umínil si, e zapřede rozhovor se Spellmanem. Stačí, aby z něho vytáhl jediný údaj o indiánské kultuře předkolumbovského období a porovnal údaj s knihou, kterou nael dole. Prolistoval ji. Byl to neocenitelný nález. Tucty map!

Rozhodl se, e ádný vzkaz na magnetofonový pásek diktovat nebude. A si v Praze myslí, e je mrtev. A odsoudí Corrense na patnáct let. Jetě aby si s mou pomocí uíval penzi z Mayhóferových vkladů za věrnost!

Vloil do magnetofonu kazetu s nahrávkou skupiny Beatles. Asi po dvaceti minutách magnetofon zastavil a kazety vyměnil. Ozvala se Měsíční sonáta. Po chvílí se mu zdálo, e v hudbě zaslechl nějaký nepatřičný zvuk. Za chvíli se to opakovalo a Hradec poznal, e jsou to slabé signály Morseovy abecedy.

Napadlo ho vysvětlení: Měsíční sonáta je nahrávka z rádia, z krátkovlnného pásma, kde se do příjmu často přimísí vysílání jiné stanice. Morseovka se opakovala a vdy to bylo jen několik písmen. Pokusil se je přečíst:

Rodrigo. Rodrigo je muské jméno. Hradec pustil nahrávku od začátku a dával pozor. Ano, u první zapípání morseovky bylo Rodrigo.

Pak se ozvalo zaklepání na dveře a Hradec magnetofon vypjal.

Byla to Inge. Proč jste zastavil magnetofon? Měsíční sonáta se vám nelíbí? Řeknu Henrymu, aby pro vás nachystal něco jiného .. Přila jsem si pro vá vzkaz.”

Nikomu jsem jetě nic nevzkázal.”

Vysvětlil vám éf proč potřebuje vá hlas?”

Vysvětlil. Skoro bych řekl, e právě proto si etřím hlasivky.

Je to rozumné?

Lituji, Inge, e vá pojem rozumného se nekryje s mým.

éf má svátou trpělivost, ale a po určité meze. A já jsem to překročení meze u zaila… Díky bohu ne na své kůi.

Myslete si, e chci jenom pokouet svatou trpělivost vaeho éfa. Vím, e si to nezaslouí. Povolil mi tu kolu jízdy na koni. V kolik ráno začneme?

Ptejte se raději kdy skončíme. V deset u je na slunci k nevydrení.

Výborně. Půjdeme teď dolů? Mám chu na ovoce. Nepřinesli vám je k večeři?

Přinesli, ale mám jetě chu. A moná, e si dnes dám skleničku před spaním.

Jakmile se dole objevila Inge, hned kdosi spustil taneční hudbu z magnetofonu. Pět archeologů Hradec znal, tři neznámí mladí mui byli specialisté pana Mestreye. Inge je formálně seznámila, Hradec vyslechl jakási tři jména, která jsou smylená, el si nabrat ovoce a vyhledat Spellmana. Haló, řekl Spellman, hrajete kulečník?

Do jedné koule se strefím.

Pojďte na to.

Chvilku hráli jen tak na zkouku, vzájemně hodnotili ouchy, radili si, a kdy bylo jasné, e jsou přiblině stejně dovední, Spellman navrhl, aby si zahráli partii o body.

Lahvička whisky. To je tu bank. Nemůete na tom prodělat, protoe půlku vypije vdy vítěz a půlku poraený.

Kdy měl kadý na počítači kolem třiceti, Hradec zavedl řeč na dopolední návtěvu v táboře.

Přijeďte kdykóliv se vám zachce. Je tu straná nuda. Děláte přece zajímavou práci.

Vykopat kulturu, to je nimračka. Kdy to Mestrey kupoval, netuil, e narazí na stopy předkolumbovské éry.”

Existuje pro to území nějaké archeologické pojmenování?

Říká vám něco jméno Kurua? Yacaré?”

Nic … jenom to, e znějí indiánsky.”

Správně. Tak právě na území těch kmenů jsme.

Nesmím zapomenout, říkal si Hradec. Kurua. Yacaré. Kurua, Yacaré.

Řeknu vám také jedno jméno, Morava.

Morava… Morava… přemítal Spellman. Ale ovem … lid popelnicových polí.

Je to vzdělaný archeolog, usoudil s uspokojením Hradec, take jeho údaje o kultuře předkolumbovského období budou přísené.

V kulečníkovém koutku se objevila Inge. Spelly, řekla, vypadá to, e se na mě zlobíte. Jetě jste si mě dnes večer neviml.

Omluvte mě, majore, řekl Spellman, dohrajeme to potom. A el s Inge tančit.

Vypadali jste tak zajímavě, Spelly, řekla Inge při tanci, copak jste si povídali?

Je to kulturní člověk. Není jako ostatní éfovi specialisté. Zajímá ho nae práce.

Myslím, e ho spí zajímá, k jaké kultuře předkolumbovského období tohle teritorium patřilo.

Je to součást naeho výzkumu.”

Take jsi mu to pověděl.”

Ovem.

Inge se k němu přitiskla a poloila mu hlavu na rameno. Chvíle něnosti, řekla: Ví co o tobě říká éf? e jsi typický vědecký geniální omezenec.”

Spí s ním?

Fuj, Spelly, éf je větí formát.”

Právě velké formáty dopují svou sebedůvěru podceňováním druhých. Jednou se jim to nevyplatí.”

To je pravda,” řekla a nechala ho stát.

Hleděl za ní. Kam jde?”

Musím něco zařídit.”

Radista seděl v knihovně zhledén do objemného svazku. Vzhlédl, kdy spatřil Hradce. Děkuji vám za nahrávku Měsíční sonáty, Rodrigo,” řekl Hradec.

Radista se usmál. Jmenuji se Henry, pane. Jsem rád, e se vám nahrávka líbila. Jezdíte často do tábora archeologů?

Byl jsem tam dnes poprvé.”

Zítra tam bohuel musím znovu opravovat Spellmanovu vysílačku.”

Hradec pomalu stoupal do prvního patra ke svému příbytku a jen se obával, aby to vzruení na něm nebylo příli vidět. Měsičnf sonáta. Rodrigo a naprosto jasná schůzka v táboře archeologů připoutěly různé výklady, jejich odliné výsledky Hradec zatím nedokázal chladně rozváit. Člověk v zoufalé situaci nemyslí na nic jiného, neli na záchranu.

Hradcovi se nyni vybavila ta nepatrná příhoda z tábora archeologů. Mestreye udivilo, e Henry el do tábora opravit Spellmanovi vysílačku, ani to dříve hlásil éfovi. Proč poruil radista zvyklosti anebo řád? Aby se setkal se mnou?

Avak jestlie to není provokace, vede přes Henryho moná cesta k svobodě?

Pak si Hradec vzpoměl na rozhovor se Spellmanem. Kurua. Yacaré.

Na stole vak zbyly jen dvě knihy: O. Higginsův román a monografie o stavbě eleznic v Jiní Americe. Kniha o indiánských kulturách předkolumbovského období byla pryč.

Inge. Vytáhla to ze Spěllmana. Děvka mazaná. Vimla si těch knih. Přesto se usmíval, kdy za ním jetě před spaním přila.

éf vám znovu připomíná ten vzkaz.

Jste vytrvalá, Inge. A cílevědomá, e?

Také jste vytrvalý, majore. Nedáte si říci. Pořád si myslíte, e odtud vede jiná cesta ne přes éfovo letitě… Ty vae naivní pokusy! Myslel jste si, e Henry vám půjčí radiopřijímač? Abyste si podle krátkovlnných vysílaček určil goniometricky polohu? O takové ádosti se éf doví dřív, ne dokončíte větu!”

Hradec nedal najevo, jak stouply jeho naděje. O ničem takovém přece s Henrym nemluvil, ádný krátkovlnný přijímač na něm nechtěl! A jestlie el Henry alovat, je aloba podvrená, aby vysvětlil, co si s majorem v knihovně povídali.

Té noci Hradec vzruením nezamhouřil oka. A k ránu, a svítalo a na obloze bledl Jiní kří.

xxxx

Dorazili do tábora v pět hodin odpoledne, právě kdy archeologové vylézali ze stanů a připravovali se na odpolední směnu.

Inge jela na Greifovi, Hradec na koni téměř černém, laskavém a mírném zvířeti, jménem Monsun. Poslední úsek jízdy Hradec stál ve třmenech, prohlásil, e kdyby věděl, co znamená tohle učení, nikdy by na koně nesedal.

Stráci jeli v dípu za nimi. Řídil Esteban a Chasinto měl na kolenou puku. Bylo to výmluvné gesto, protoe z pistole lze prchajícího jezdce zasáhnout pouze ve filmu.

Odpoledne prohlásil Hradec, e ho nebaví jezdit dokola a e se chce jet podívat do tábora archeologů.

V táboře la Inge za Spellmanem k vykopávkám. Hradcovi řekla: Spellman má v předsíňce lehátko. Rozlote je a odpočiňte si.

Hradec rád poslechl. Leel ve stínu předsíňky a pozoroval své stráce. Jeden si sedl pod přístřeek jídelny, druhý pod přístřeek pracovny. Profesionálové, řekl si Hradec. Nikdy nejsou na stejném místě. Abych nemohl střílet na oba jedním směrem.

Člověk, který plánuje útěk, si musí takové věci přeříkávat.

Inge řekla Spellmanovi: Spelly, éf má s majorem určité plány a není rád, kdy mu do nich někdo zasahuje.

Nezasahuju do éfových plánů.”

Jejich součástí je, e se major nemá dovědět zeměpisnou polohu - ani přibliné. Přece jsem ti to vysvětlovala.”

Neprozrazoval jsem mu to.”

Ale včera … ty indiánské kultury.

Neuvědomil jsem si to.”

Vzala ho podpaí. Já vím … protoe jsi geniální… éf si dodává sebevědomí tím, e té podceňuje a to se mu nevyplatí.”

Snesl ten výsměch, protoe Inge tu byla jediná ena.

Inge,” řekl, zůstal bych spát v táboře, kdybys tu zůstala se mnou.”

To nepůjde,” odpověděla. Musím něco zařídit s majorem … éf u ztrácí trpělivost… snad a potom.”

Ale kdy - potom?”

Vědci jsou trpěliví. Tak mi tu představu neber.”

Hradec leel poklidné ve stínu stanové předsíňky a chvíli se nedělo nic. Pak zaslechl ze stanu epot.

Slyíte mě?”

SÍ,” odpověděl Hradec.

Mluvte opatrně … Jste v Bolívii… Toto je Bolívie … Jeden Indián není hluchoněmý… Pomohu vám. Jsem paněl, ale ne ten, kterého tu Mestrey čekal… Svou práci jsem skončil a vracím se na Kubu.”

Vynikající,” řekl Hradec způsobem, který zlehčoval radistova slova. Tak na Kubu … kadý máme nějakou legendu k oklamání druhých.”

Chápu vás. Ale nemáte na vybranou. Musíte mi uvěřit.”

A proč byste mi pomáhal?”

Protoe potřebuji i vai pomoc. Mestrey má v trezoru smlouvu s chilskými generály. Plánují puč proti prezidentu Allendovi. Mohu vybrat trezor, ale pak neuteču. Nebo uteču, ale nezmocním se dokladů.”

Jak se odtud chcete dostat?”

Lesní správa v Takuaře má vrtulník. Pilot to udělá za pět tisíc dolarů .. Sloí nás v Chile.

Nemám ani cent.”

Peníze jsou taky v trezoru. Podrobnosti vám řeknu na golfu … A teď u běte.

Hradec vstal s nepříjemným pocitem, e právě naletěl provokatéru. Nikdy nepřestal doufat v záchranu a teď, kdy se objevila v konkrétní podobě, zapochyboval. Pak si vzpomněl na jednu Henryho větu. Nemáte na vybranou. Ano. Jestlie je to provokace, zahynu. Jestlie to neriskuji, také zahynu. Jaké je procento pravděpodobnosti úniku? Jedno?

A ije jedno procento.

Jestlie nebudu v moci Mayhófera-Mestreye, jeho plán výměny se zhroutí. Correhs zůstane v Praze a bude potrestán. Teď mohu poslat do Prahy svědectví, e jsem iv.

Vrátil se k dípu, Monsuna si přivázala Inge k sedlu.

Kdy po večeři Hradce opět navtívila, řekla:

K čemu bylo, majore, to dnení divadýlko s koněm? Chcete nám vnuknout představu, e se neudríte v sedle? Odpověděl: Vytrvalost vede k cíli. Poslouchejte.

Spustil magnetofon. Namluvil jsem ten vzkaz do Prahy. Cívka se otáčela.

Z reproduktoru se ozvalo cvaknutí vypínače a Hradcův hlas: Jedna… dva… tři… čtyři… pět… est… sedm …

xxxx

osm … děvět… deset.

Zeman a itný opět stáli před záhadou. Náčelníci i Martin Gajdo. Obsah té hnědé obálky byl neuvěřitelné fantastický.

U to ve prohlédli, dali prozkoumat chemicky i daktylosko-picky a zatím se nedokázali přinutit k racionální úvae. Bylo to v prvních hodinách nemoné, kdy před nimi leely čerstvé Hradcovy fotografie a z magnetofonového pásku slyeli jeho hlas a z tého magnetofonového pásku k nim promlouval baryton a ten baryton patřil válečnému zločinci, který jim kladl podmínky výměny Jirky Hradce - za kus papíru, jakési dávno zapomenuté Prohláení o rodovém původu … a házel přes palubu WilliamaCorrense.

Poutěli si tu cívku znovu a znovu a slyeli Hradcův hlas:

Jedna… dva… tři..

Prohlíeli si fotografie Jirky Hradce pod nějakými tropickými stromy. Postavy kolem něho byly bíle vykryty, skutečně to vypadalo, e se Jirka pohybuje mezi duchy.

Poselství z neznámé země.

Baryton z magnetofonové pásky oznamoval:

Vá státní přísluník s doklady na jméno Václava Kysely

bude vyměněn za formulář podle přiloeného vzoru.

PROHLÁENÍ O RODOVÉM PUVODU

V létech hitlerovské okupace republiky dávali nacisté toto prohláení podepisovat vem, kteří zastávali nebo se ucházeli o jakékoliv lépe placené místo. Chudáků, kterým nebylo co vzít, se to netýkalo.

Baryton pokračoval: Formulář se od přiloeného vzoru lií pouze tím, e je na něm připsáno jméno banky a ifrované heslo sejfu.”

Martin Gajdo byl příli mlád a nepamatoval zhroucení třetí říe Adolfa Hitlera. Ale Zeman a itný měli v ivé paměti vzruené dny, kdy kolony wehrmachtu a zbraní SS prchaly z východu na západ před postupujícími divizemi Rudé armády. A v těchto kolonách, zachvácených strachem z odplaty, se skrývali i ti, co si rozdělili lup z celé Evropy, perky a brilianty, idovské zlato, snubní prstýnky z uřezaných prstů a zlaté zuby vyrvané mrtvolám v předsíních krematorií Majdanku a Osvětimi. Speciální komanda, která připravovala přeití těchto hitlerovských pohlavárů, zpracovávala od počátku války systematicky lup, slévala zlato do cihel a třídila drahé kamení, umělecké předměty a staroitnosti. Zpeněitelné věci byly na tajných burzách ve výcarsku a v Lisabonu směňovány za dolary a to ve, milióny bankovek a miliardy ve zlatě, ukládány ve výcarských bankách.

Velitelé koncentračních táborů, vyetřovatelé gestapa, členové vyích tábů nacistických organizací se zanedlouho po válce vynořují na Západě jako počestní obchodníci a ujímají se vlády nad zlatým pokladem. Do zákulisí mezinárodní politiky vstupuje tajně - svou ekonomickou mocí, vahou naloupeného zlata - Organizace bývalých přísluníků SS - ODESSA -Organisation Der Ehemaligen SS-Angehöriger.

To si uvědomí Zeman a itný nad slovy, pronesenými barytonem kdesi v hloubi jihoamerických pamp:

Formulář se od přiloeného vzoru lií pouze tím, e je na něm připsáno jméno banky, a ifrované heslo sejfu. Za tuto hodnotu nabízíme vyměnit vaeho státního přísluníka. Datum a místo bude upřesněno po vaí kladné odpovědi… Obálku s heslem Rukojmí z Bella Vista předejte v Praze na Ruzyni kapitánu letadla Intercontinental Airways van Huttenovi, který létá na pravidelné lince. V tom případě nereflektujeme na navrácení Williama Corrense.

Tou poslední větou usvědčuje Mayhofer svého rezidenta. U mu na něm nezáleí - jen kdy bude znát jméno banky a číslo sejfu.

Tak tedy Jirka Hradec má být tou cenou, za kterou se bývalý brigadefuhrer SS Andreas Mayhófer zmocní zlatého pokladu a to zlato uvede do pohybu skryté páky - budou z něho placeny atentáty, volební kampaně reakčních politiků v zemích Severoatlantického paktu, kampaně námezdných urnalistů …

itný uhodl nač Zeman myslí, vichni na to mysleli. Řekl:

Mám shora svolení učinit vechno pro Jirkovu záchranu.”

Martin Gajdo poloil otázku:

Podle čeho Andreas Mayhófer soudí, e ten formulář máme zrovna my?

To ti řeknu,” odpověděl Zeman, ten formulář měl tefek a stálo ho to ivot. Jinak je jeho zabití nesmyslné… bez motivu. Correns formulář nemá, to je teď jisté. Mayhófer proto usoudil, e jsme jej při vyetřování nali my.

Sachlová!” vykřikl Martin Gajdo, boha jeho … soudruhu majore, dovolte mi a já s ní teď zatočím!

Ty sní, Martine, nezatočí předevím proto, e musíme být opatrní. Kadý ná neopatrný krok teď můe stát Jirku ivot. Sachlovou u vyděsil Correns…Pro ten formulář by Correns vradil… A kdy ji znovu vyděsíme my, ví co v zoufalství udělá? Můe formulář zničit a pak jí nedokáeme nic…ale pak taky v ivotě neuvidíme Jirku Hradce.”

Řekl jsi - pro ten formulář by Correns vradil. Co kdy u vradil?

Je pravděpodobné, e tefka zavradil Correns,” odvětil Zeman, i kdy to nepatřilo k jeho zařazení. Na tuhle práci si odjakiva najímali…

Soudruzi, my přece musíme okamitě něco udělat!”

Případ se vrátil do Prahy a byl to zase Martinův případ.

Ano, Martine,” řekl Zeman. Musíme najít ten formulář.”

S určitostí věděli, e Stefkova smrt a Barklova sabotá byly jen úvodem k velké hře, k partii, kterou rozehráli profesionálové mezinárodního zločinu - a klíč k řeení je v Praze.

Ale kde?

xxxx

itný zastavil hnědou ladu na pokraji lesa. Okresní asfaltku nebylo vidět, dálnice leela zcela z doslechu.

Correns následoval itného vůz ve svém bílém citroenu. Třetí automobil, edá volha, zastavil opodál. Vystoupili z ní dva chlapci, které Correns u znal, dreli se stranou a byli ve střehu.

Znamená to, pane Lamači, vá souhlas s jednáním o výměnu? začal Correns.

Řekněme, odpověděl opatrně itný.

Rád bych slyel vae jasné a přesné vyjádření.”

Tedy - ano.

Jakmile budu znát podmínky, okamitě se s vámi spojím. Řekněte mi jak?

itný se dověděl co chtěl. Correns opravdu nemá tuení, e podmínky výměny mám v kapse. Odpověděl: Jak … to si upřesníme potom.”

Budeme se jetě dál bavit o samozřejmostech?

Přijde na to, co povaujete za samozřejmosti, pane Corrensi.

Volnost pohybu. Musím odcestovat do Frankfurtu azařídit odeslání zprávy.

To si také upřesníme později, řekl opět neurčitě itný.

Věděl jsem, e zvolíte nakonec profesionální koncovku.

Kdy u jsme tak daleko, e si děláme komplimenty, řekl itný, zajímalo by mě zda víte, co bude předmětem výměny?

Correns se usmál s vědomím naprosté převahy. Víte v čem spočívá zvlátní umění naí profese, pane Lamači? Vyměnit si s partnerem informace a jetě vzbudit dojem, e jste dal více neli jste získal.”

Zkusíme si teď tohle umění? otázal se pohotově itný a usmíval se.

Uvědomujete si, pane Lamači, e jsem v situaci, kdy nemusím být laciný? odpověděl Correns a také se usmíval.

Ani já ne, řekl itný a usmíval se jetě víc. Vrátil se k autu, Correns ho zvolna následoval. itný spustil magnetofon a na pokraji lesa v tom suchém středním Posázaví se ozval Mayhoferův baryton, poselství z neznámé země:

Vá státní přísluník s doklady na jméno Václava Kysely bude vyměněn za formulář podle přiloeného vzoru.

Magnetofon se odmlčel. Nebyla v něm přirozené vloena originální páska, ale věrná a přesná nahrávka.

Poznáváte ten hlas? otázal se itný.

Nevzpomínám si… slyel jsem v ivotě tolik hlasů, odpověděl Correns. itný ho pozoroval. Drí se. Dobré vychování a dlouholetá praxe.

Mohu to místo klidně opakovat… nebo mám spustit jiné?

Vy jste mě pozval k projíďce a vy se ptáte. Je to trochu jako dámská volenka. Mně nepřísluí dělat vyzvání.

Chce získat čas, to je přirozené, pomyslil si itný a řekl: To by lo. Kde je ten formulář?

Nevím.

itný jinou odpověď neočekával. Correns ví, e formulář nemáme. To je jeho poslední ance, kterou chce vyuít k záchraně. Dolo mu, e Mayhófer začal jednat bez jeho prostřednictví.

A proč je ten formulář tak vzácný? Dobře si rozmyslete co mi odpovíte, pane Corrensi, protoe podle toho poznám, zda i vy zvolíte profesionální koncovku.”

Obracím vůz, pane Lamači, a vracím se do Prahy. ádám, aby mi bylo neprodleně umoněno spojení se zastupitelským úřadem mé země.

Které země? Pokud je nám známo nedisponujete jen jedním státním občanstvím. A vládě předloíme doklady o vaí kriminální činnosti, dá od vás kadý ruce pryč. Tak si vyberte. Která vláda to bude?

Kriminální činnosti? Myslím, e se dostáváme na půdu fantazie.

itný sáhl do kapsy a podal Corrensovi svazek kielských fotografií. Byl na nich William Correns ve společnosti Andrease Mayhofera před penziónem Konig v ulici Táubchenweg číslo sedm.

Co myslíte, e nastane, kdy tyto fotografie nabídneme k otitění kterémukoliv obrázkovému magazínu na Západě? Ředitel praské filiálky Intercontinental Airways v rozhovoru s válečným zločincem brigadeführerem SS Andreasem Mayhoferem, jinak té Alberto Mestreyem, či panem Adamovičem … Můete si ty snímky nechat a přemýlet o nich.

itný před sebou neměl nováčka, proto nebylo třeba říkat, e k těmto fotografiím vedla jediná moná cesta - přes vyetřování vrady Karla tefka a přes odhalení sabotáe lokomotiv pro Chile.

Kadý středně schopný advokát na Západě dokáe, e jeto obratná fotomontá, řekl Correns.

Ano? I kdy k tomu přehrajeme tuhle pasá?

itný znovu spustil magnetofon, který věrně reprodukoval baryton Andrease Mayhofera:

Formulář se od přiloeného vzoru lií pouze tím, e je na něm připsáno jméno banky a ifrované heslo séjfu. Za tuto hodnotu nabízíme vyměnit vaeho státního přísluníka. Datum a místo bude upřesněno po vaí kladné odpovědi. Obálku s heslem Rukojmí z Bella Vista předejte kapitánu letadla

Intercontinental Airways van Huttenovi. V tom případě nereflektujeme na navrácení Williama Corrense.”

Tak zákeřný úder Correns neočekával. Ačkoliv mohl, přesné od okamiku, kdy se mu nepodařilo získat formulář. Ale chtivost pokladu mu zkalila bystrost úsudku. Vichni jsou stejní, pomyslil si itný. Zahubí je chamtivost.

Tak co, Corrensi?” otázal se itný. A ji podle toho, e vynechal oslovení pane, by mělo být Corrensovi jasné, e je zle.

Kde je ten formulář?

Nevím.”

Zeptám se vás Corrensi jinak a hned uvidím, jestli se bez vás obejdu, nebo ne… Kde ten formulář byl?

A podle odpovědi poznám, jak moc si Correns uvědomuje, e je zle, usoudil itný. Correns tuto otázku hodnotil stejně. Pocit, e se musí poniovat před zpravodajským důstojníkem úhlavního nepřítele, byl tíivý, ale představa tvrdého konce byla neúnosná.

Ten formulář zakopalo v kanystru nějaké sonderkommando před ústupem Schórnerovy armády na katastru obce imonova Lhota. Mestrey mi poslal nákres … Kanystr vykopal tefek … za tři tisíce dolarů.

Za ty tři tisíce, které jste mu přinesl v kufříkové aktovce do kavárny Paří… kde jste si ty aktovky vyměnili?

Correns mlčel.

Nemusíte odpovídat… nali jsme je u něho skoro vechny.

tefek mi formulář nedal… Chtěl najednou rovných deset tisíc … na své konto ve výcarsku,

Vyděrač se musí okamitě zabít… a proto jste to udělal.

Correns se na itného podíval s despektem. Divadýlko a překvapení hrát nemohl a moná ani nedokázal, ňekl: Nezabil jsem Karla tefka… proč bych to dělal? Potřeboval jsem ten formulář a ne mrtvolu.”

Znělo to logicky. Pokud nebude slyen někdo jiný.

A kdo tefka zabil?”

Nevím.

Nemůe to svést na Barkla, ačkoliv se to nabízí. Barkl je mrtev. Ale kdy Correns označí Barkla, zeptám se: A jak víte, e Barkl? Musil by připustit, e tu noc byl v bytě Sachlové  a to je příli nebezpečné přiznání. Proto je lépe říkat - nevím.

Tím končíme, Corrensi. Dneska se u domů nevrátíte. Jste zatčen. Jste důvodně podezřelý z trestného činu napomáhání vradě, hospodářské sabotáe a úkladů proti bezpečnosti Československé socialistické republiky, kterých jste se dopustil ve spolupráci s válečným zločincem. aloba proti vám bude vznesena v zákonné lhůtě a máte právo zvolit si obhájce.”

itný dal znamení svým dvěma muům, kteří se přiblíili.

Vy ten formulář nutně potřebujete, řekl Correns velmi klidné, ani zachvěním hlasu neprozradil své skutečné pocity. Byl zvyklý vysoké hře. Má cenu ivota vaeho zpřavodajské-ho důstojníka.

Smůla, e nevíte kde ten formulář je.

Neřekl jsem, e nevím kde ho hledat.

itného chlapci u stáli za Corrensem. itný a Correns si hleděli do očí.

Corrensi, řekl itný, vy si vůbec neuvědomujete, jak jste laciný.

xxxx

Ve dvou praských denících byla otitěna krátká zpráva o tom, e cizí státní přísluník William Correns byl vzat do vazby a je obalován z trestných činů, namířených proti ČSSR.

Zeman, itný a Martin čekali, co udělá Sachlová. Dělala toté co před tím. Opoutěla byt ve čtvrt na sedm ráno, ze zaměstnání odcházela ve čtyři, nakoupila si jídlo a pak u nevytáhla paty z domu. .

Přece tu zprávu o zatčení Corrense se musela dovědět, zařídili jsme to, říkal v devět ráno Zeman, v deset itný, v jedenáct Martin a tak pořád dokola.

A Sachlová nic.

Martin byl netrpělivý hlavně proto, e to byl vlastně jeho plán, jeho racionální úvaha, za kterou ho Zeman pochválil: A se Sachlová doví, e se nemusí Corrense bát, začne jednat.

Sachlová se to tedy dověděla a nedělá nic.

Anebo je to vechno jinak?

Teprve pátého dne v půl sedmé večer zapípala vysílačka sluebního vozu v Hatalské ulici, e Sachlova vyla z domu a jde směrem k Dlouhé třídě. Bylo to poprvé od proputění z psychiatrické kliniky, kdy Sachlová vyla z domu a jetě ke vemu večer! Martin Gajdo nepochyboval, e je to důsledek zveřejněné zprávy o zatčení Williama Corrense.

Sachlová la a netuila, e rozpoutala manévry. Sledoval ji automobil a sledovali ji pěí. Teď se jim nesměla ztratit z očí.

Zeman a Gajdo se mezitím usadili ve volze, přijímali hláeni vysílaček a byli v pohotovosti.

Sachlová nastoupila v Revoluční třídě do tramvaje číslo jedenáct a jela a na Vinohrady.

A pak přiel okamik, kdy se vechny pochyby rozplynuly. Sachlová vstoupila do domu, kde ve třetím poschodí ila Heda tefková.

Minuty plynuly.

Klid, Martine, klid, řekl Zeman.

Jsem klidný, soudruhu majore, nebo nejsem?

Sachlová nebyla nahoře ani celých deset minut. la ke stanici tramvaje naproti trnici, ale minula ji a namířila pěky dolů, směrem k muzeu.

Manévry pokračovaly.

Zeman a Gajdo rychle vyběhli nahoru. Nali paní tefkovou v hrozném stavu. Rychle oddechovala a z tvářejí nezmizel výraz strachu ani kdy viděla, e má u sebe dva důstojníky Bezpečnosti.

Co je vám, paní tefková, co se tu stalo? Potřebujete lékaře?” otázal se Zeman. Martine, doktora Veselého!

Ne, není to potřeba, pánové.

Ale Martin u zapjal malou vysílačku a tlumočil v ústředí Zemanův pokyn.

Zeman odvedl paní tefkovou do obývacího pokoje, usadil ji do křesla a volal na Martina do předsíně: Martine, sklenici vody!

Děkuju,” řekla paní tefková, ale doktora jste nemuseli. Prosím vás, co se tu stalo?

Pane majore, já mám strach.”

Z čeho máte strach? Sachlová je pod dohledem … tak u nám, prosím vás řekněte, co se tu dělo?

tefková zavrtěla hlavou.

Sachlová vám nemůe ublíit, vtěpoval jí Zeman. Sachlová ne… ale oni… jednou.

Kdo?

Řekla mi, e a si změním jméno, a se přestěhuju.e si mě najdou … Jestli budu mluvit, skončím jako Karel.

Přila si pro tu fotografii, e jo?” řekl Zeman. Nemá smyslu opakovat, e tefková se nemá čeho bát.

Ne… toti… Řekla mi, kdyby se policie nějak dověděla, e tu za mnou byla, a vypovídám, e si tu byla pro Karlovu fotografii… Přinesla si ji s sebou a má ji v kabelce.

A co má jetě v té kabelce?

Klíč.

Jaký klíč?

Plochý patentní klíč.

Vá klíč?

Ne.”

Martin si dal k ústům vysílačku. Jsem jednička. Trojko! Jsem trojka.

Trojko, v kabelce má klíč. Pozor na kabelku. Konec. Jsem trojka. Rozumím. Konec.

tefková to udiveně pozorovala a snad z toho nabyla dojem, e je obklopena silami, proti kterým je Sachlová bezmocná. Uklidnila se.

Teď nám to můete povědět od začátku. řekl Zeman. Přila zase s takovou pokorou jako minule do Orionky … Pak chtěla vědět, kam jsem dala Karlovy klíče. Zeptala jsem se jí, proč? e prý měl na krouku klíč od její chaty. Nevěděla jsem, e má nějakou chatu … Prý ji vysoudila na svém prvním mui… Přinesla jsem svazek Karlových klíčů. Od …, tefková se zarazila, polkla a pokračovala. Od té doby jsem na nic nesahala … Opravdu tam byl klíč, který se k ničemu nehodil, ale nestarala jsem se o to.”

Zeman pohlédl Martinovi do očí… Bylo to přesně jak říkal: tětková neví co nás můe zajímat a my nevíme nač se ptát. Jeden plochý patentní klíč, který se k ničemu nehodil. Hned ten klíč poznala a vyndala ho z krouku. Hodila si ho do kabelky, vytáhla Karlovu podobenku a řekla: Kdyby se někdo ptat, co jsem tu dělala, řekněte, e jsem přila pro tuhle fotku, e jste mi ji dala…a potom mi pohrozila…e to o tom klíči nesmím říct… e si mě najdou ..

Jen klid, paní tefková, to jsou jen takové straáky, tohle my známe… čím větí prkotina, tím větí starosti a straení… Kdybyste věděla jak o nic nejde… Ten klíč je opravdu od chaty, ale je to jinak… nevysoudila ji, je to nějaká levota, zatajení daní z převodu, valuty na černo, vymýlel si Zeman. A u se zdvihl, protoe ho probodávaly Martinovy netrpělivé oči.

Ano, po vem napětí chceme být při tom, a se záhadný klíč dostane do pravého zámku.

Pro vechny případy…pro můj klid, pane majore, nechte mi tu své telefonní číslo.”

Mé číslo, paní tefková, je na obálce kadého telefonního seznamu - sto padesát osm.

Sachlová mezitím ula značný kus cesty. Často se zastavovala a prohlíela výkladní skříně. Chlapci, kteří ji sledovali, znali ten trik. Výkladní skříň slouí jako zrcadlo a sledovatel se musí dret mimo úhly odrazu.

Celou její cestu se nabízelo tisíce moností, a nakonec zbyla jediná: Sachlová vstoupila do haly nádraí Praha-střed. Manévry končily. Zeman s Martinem si tento okamik nedají vzít… Kdy se Sachlová zastaví před sadou pancéřových skříněk na zavazadla a tahá z kabelky klíč, Zeman se bezděčně usměje. Vybaví se mu anekdotická hádanka - Jak se chytá opice. Do lahve se vhodí ořech. Opice ořech uchopí, take neprotáhne hrdlem lahve zaatou pěst. A tak se raději dá chytit, ne by upustila ořech.

Kdy otevřela skříňku číslo 327, přistoupili k ní dva mui. Nejprve udělala jen ,ach a potom poznala Zemana a Gajdoe. Začala hystericky řvát a řvala a řvala: Ne… ne…ne…

Opice, která nedokázala pustit ořech.

To byla ta chyba, kterou ji donutili udělat.

xxxx

Boha jeho, řekl zoufale Martin. Co to znamená?”

. Podle Mayhófera-Mestreye jméno banky a číslo sejfu.

Případ .Rukojmí’ houevnatě odpíral řeení. Nebylo to poprvé, kdy se domnívali, e se kruh uzavřel a s lítostí zjiovali, e stojí před dalí nepoddajnou záhadou.

Ve schránce na zavazadla č. 327 v hale nádraí Praha-střed nali formulář přesně takový, jaký přivezl velitel letadla kapitán van Hutten. Zaloutlý skvrnitý papír zakopaný v kanystru při ústupu Schórnerovy armády na katastru obce imonova Lhota leel na Zemanové stole.

xxxx

PROHLÁENÍ O RODOVÉM PŮVODU V dolní části bylo inkoustovou tukou napsáno čtyřverí:

Otto BismArck, der edle Degen kommt endlich seinem Ziel entgegen zählt Sterne, Zepter und KreuZ zusammen treiBt WilHelm aus in Gottes Namen.

Rozumíte tomu, éfe?” otázal se Martin.

Dokáu to přeloit, ale nerozumím tomu. Je to tajenka. Kdo ji rozřeí, bude znát jméno banky a heslo sejfu.

Co znamenají ta velká písmena uprostřed slov?

Nevím, Martine, a nehodlám se tím zabývat.”

Soudruhu majore, to se ani nepokusíme zjistit, co v tom sejfu je?

Ví co teď, Martine, udělám? Dám ten formulář do desek. A ví co udělá ty? Odveze ho podplukovníkovi itnému. Ten u se postará, aby se Mayhófer-Mestrey dověděl, e formulář máme a e jsme hotovi jednat.

Ne přijde odpověď můeme ten hlavolam rozlutit! Opíu si ho.

Opi, ale já ti na to nenechám čas!”

Proč?

Protoe za prvé na lutění hlavolamů má itný specialisty v ifrovacím oddělení. Mají zkuenosti jaké nemáme ani ty ani já a navíc komputery s elektronickou pamětí. Kam se na ně hochu, hrabeme. Za druhé. Máme ve vazbě Corrense a Sachlovou a neuzavřený případ tefkovy vrady. Dáme to brigádníkům?

Stejně si to, éfe, opíu.

Klidně si to opi.

Jak Zeman předpověděl, tak se stalo. Martin neměl čas na lutění hlavolamu, protoe vyslýchali Sachlovou a Corrense, konfrontovali je, usvědčovali doklady, byla to namáhavá práce a postupovali pomalu. Correns věděl, e zahraniční urnalisté, akreditovaní v Praze, budou klást úřadům nepříjemné otázky a čím déle se potáhne vyetřování, tím větí rozruch to způsobí v cizině. Několik urnalistů sice napsalo o Corrensovi jako o oběti přehmatu, ale rozruch se jaksi nedostavoval.

Konečně mohl provést Zeman rekonstrukci osudného 21. dubna. Toho dne hovořil Karel tefek s lodníkem Josefem Barklem a dal mu instrukce k setkání s panem Adamovičem v penziónu Konig v Kielu v ulici Táubchenweg sedm. Závěr rozhovoru byl zachycen na magnetofonový pásek nastraený árlivou paní tětkovou a přivedl Bezpečnost na stopu vedoucí k sabotái lodního nákladu lokomotiv pro chilské doly na měď. Večer čekali tefek a Sachlová návtěvu Williama Corrense, který za tři tisíce dolarů chtěl formulář Prohláení o rodovém původu s tou říkankou. Karel tefek na radu Sachlové uloil formulář do schránky na zavazadla na nádraí Praha-střed a měl na Corrensovi chtít dalích deset tisíc na konto ve výcarsku. Sachlová tuila, e ten papír je klíčem k bohatství. I kdy nedoufala, e si s hlavolamem poradí, rozhodla se zvyovat cenu Prohláení. Zeman měl správné tuení. Ne tefek, ale Sachlová byla první v tandemu. Věděla, e tefek bere úplatky při jednání se zahraničními zákazníky a tak nad ním krok za krokem získávala vliv.

Correns toho večera dlouho neel. Sachlová a tefek se navečeřeli. tefek začal pít. Nejprve zavolal Barklovi, aby mu ráno přivezl chryslera k Aerotechně. Pak el do koupelny spravit těsnění a přinesl si na to francouzský klíč z vozu. Při tom poslouchal hudbu z tranzistorového přijímače. Tak ho zastihl Correns. Zesílil hudbu a začal se s Karlem tefkem přít. V úmyslu zastrait ho, pohrozil mu pistolí, tefek mu pistoli vyrazil, zmocnil se jí a Correns v rozčilení uchopil francouzský klíč a v sebeobraně udeřil tefka do hlavy.

Sachlová Corrense mohla udat, ale tím by se připravila o naději na bohatství. Mezi druhou a třetí hodinou ráno dovlekli tefkovo tělo do automobilu. Poslední, kdo na voze zanechá otisky prstů, bude Barkl. Sachlová řekla Corrensovi, e neví, kam tefek formulář Prohláení ukryl, ale věděla to. Correns potřeboval rychle zmizet z dějitě vrady. Přeruil se Sachlovou styk a do toho dne, kdy ji zavolal na schůzku do obchodního domu Rott na Malém rynku. Tam jí nahnal strachu, e se zhroutila.

Zatčení u otevřené schránky na zavazadla Sachlovou zlomilo. Correns zůstal klidný a o své .sebeobraně’ mluvil s cynickou otevřeností.

,,To nechápu,” řekl Martin Zemanovi.

,,Já ano. Doufá, e bude obalován pouze z účasti na sabotái lokomotiv. Abychom ho usvědčili z vrady, potřebujeme formulář Prohláení… ale ten musí dostat Mayhófer-Mestrey.”

éfe, je na světě spravedlnost?”

Zeman si tu otázku zodpověděl u dávno. Věděl, e kadý mladý člověk, který své povolání bere váně, si ji jednoho dne poloí. Jakékoliv povolání, nejen v kriminální ústředně Veřejné bezpečnosti.

Spravedlnost, Martine, není stav, spravedlnost je boj.

xxxx

Radista Henry vysvětloval Hradcovi, jak se hraje golf. Nač je která hůl a jak se drí. Tak například poloil míček na trávu, ukázal na něj, pak si vybíral hůl, předváděl, kde ji má hráč uchopit a jak se s ní musí rozkročit a přitom říkal: A odlákám lidi, rozbije Mestreyův trezor plastikem.”

Hradec odměřil kroky vzdálenost od míčku k nejblií jamce, vzal od Henryho hůl a ujioval se, zda ji drí dobře: Jak odláká lidi a kde vezmu plastik?”

Hradec jamku minut a Henry mu vyčinil:

Večer odjedu zase na mi a u se nevrátím … Zaloím pět mil od domu poár… Uvidí ten tanec … za dvacet minut přiletí vrtulník lesní správy z Takuary a nikoho to nepřekvapí… Plastik a zápalnou ňůru ti přinese Indián, který není hluchoněmý… na míse s ovocem. Bude v prázdném pomeranči.

Hradec vrátil hůl Henrymu a poádal ho, aby mu předvedl, jak se do míčku správně řee.

Co experti?”

Zítra odjedou.

Henry se rozkročil, míček odletěl a přistál nedaleko dalí jamky. Vykročili za ním a stráci Esteban a Chasinto si za nimi poodnesli své skládací kempingové idličky. Usadili se opodál a poloili si na kolena puky. To byla novinka. Chasinto ji u jednou měl, ale to jel Hradec na koni. Co se děje? Pojal Mestrey-Mayhofer podezření? Ti dva klackové s pukami se tu pěkně nevyjímali.

Hráči doli k míčku. Henry naznačil Hradcovi, e k tomu teď potřebuje jinou hůl a vysvětlil mu proč:

Ve stáji si vezme koně. Vrtulník tě povede na planinu, kde se sejdeme. Musím se tam od ohně dostat po svých.

Esteban a Chasinto pokuřovali tenounké a dlouhé doutníčky a vytrvale Hradce pozorovali.

Mají puky, řekl Hradec, neví co se děje?

Nevím, ale v baráku nosí jen pistole.

Za koho mě Mestrey vymění?”

Nic nevím. Na něco má zvlátní kód.”

Tak to má na mne.

Nevylutím jej. Lezou pořád za námi, pojď kus dál.

Esteban a Chasinto dodrovali určenou vzdálenost. Viděli, e hráči golfu rozmlouvají, ale nevěděli o čem. Henry odpálil míček blíe k domu a to se osvědčilo. Stráci zůstali na svých místech. Usoudili, e směrem k rezidenci vězeň prchat nebude.

Mestrey není hlupák, řekl Hradec.

Není, ale kadý rok tu poáry nadělají kody za padesát miliónů.

Dobře… Odláká lidi… Ale dva tu zůstanou. Esteban a Chasinto.”

Tenhle bod plánu si teď probereme… u jsi o tom uvaoval?”

Zatím ne, řekl Hradec, ale to nemluvil pravdu. Myslel na to celé dny a měl přesný plán, jene ho nechtěl svěřit Henrymu. Opatrnost mu pořád naeptávala,nezbavuj se svých pojistek.

Věděl, e v domě sedí jeden stráce za dveřmi a druhý kus dál. Jednoho z nich musí vlákat dovnitř, druhý zůstane na chodbě. Hodím čínskou vázu zavřeným oknem. Hluk přivábí jednoho. Otevře dveře, ví, e nemám zbraň. Ale budu ji mít. Dubová noha stolku je u dost vyviklaná, e stačí jedno energické trhnutí. Postavím se za dveře a seknu ho do napřaené ruky s pistolí. Druhou ranou ho omráčím, vtáhnu dovnitř a zavřu dveře.

Teď ale budu v nevýhodě. Získám sice pistoli, ale druhý stráce bude číhat za dveřmi. Ne se dostanu k palbě, postřelí mě. Nejspí do nohou, protoe Mestrey nemůe vyměňovat mrtvolu.

Musím do nevýhodné posice dostat druhého stráce. Pod oknem je římsa. Vylezu na ni. Jsem příli vysoko a nemohu riskovat zlomení nohy. Zdar tohoto plánu předpokládá dvě věci: e mě zdola nikdo neuvidí a e stráce vstoupí do pokoje.

Pak to bude souboj inteligence a trochu ruleta. Černá-červená… Abych se udrel na římse, musím stát zády ke zdi. Vpravo, nebo vlevo od okna? Aby stráce měl úspěch, nesmí se před výstřelem rozhlíet. Musí vypálit vpravo nebo vlevo.

Jak bude uvaovat Chasinto? Mu střílí pravačkou. Proto bych měl stát vlevo od okna, pohlíeno zevnitř. Avak Chasinto bude počítat s tím, e mě napadne lest postavit se vpravo od okna, abych pak střílel levačkou. Ale vím, e Chasinto na tak hloupou lest nenaletí, a proto vystřelí vlevo.

Jestlie to bude Chasinto, musím se postavit vpravo od okna a střílet levačkou.

Esteban je chytřejí ne Chasinto… Jestlie Esteban bude tím strácem, který vstoupí do pokoje po odzbrojení prvního, musím se postavit vlevo od okna a střílet pravačkou.

Hradec je neustále pozoroval a hrál s nimi tento neviditelný brid, kde také záleí na tom uhodnout, jak si protivník představuje, e já uvauji. Toto vak byla partie, kde se hrálo o ivot. Hradec také věděl, e v kritickém okamiku lidé přestávají uvaovat racionálně a jednají způsobem, který pak dodatečné nedovedou vysvětlit. A opět tu záleelo na správném odhadu: Ani oni, ani já nejsme v kritické situaci poprvé. Nejsou zaměstnanci ozdravovny. Chladnokrevně vyřídili lodnika Josefa Barkla. Jsou to profesionálové. Profesionálové v kritické situaci jednají racionálně… v souladu sestupném své inteligence.

Avak odhaduji správně ten stupeň?

Ty jetě teď neví, jak se těch stráců zbaví? opakoval Henry otázku a zněla z ní výčitka.

Myslím na to… ale jetě nejsem tak daleko, abych o tom mluvil.”

Henry chvíli zaraeně mlčel. Potom řekl: Ty mi nevěří.”

Kdybych ti nevěřil,” odpověděl Hradec ihned, protoe byl na takovou otázku připraven,” tak jsem s tebou dnes neel hrát go…

Pozor,” sykl Henry, protoe on první spatřil Inge. Vyla z domu a mířila k nim.

Dnes natebe budu alovat Mestreyovi, e ses mě nenápadně vyptával na souhvězdí… nepople to.”

Dobře.”

Henry tedy uhodl, co si o něm Hradec myslí. Mohl Hradec vyloučit, e radista je provokatér? Co o něm věděl? Jen to, co mu Henry řekl a toho bylo málo: Jsem paněl, ale ne ten, kterého tu Mestrey čekal… Pak u to nikdy nerozváděl, protoe se sotva stačili domluvit o věcech bezprostředních a důleitých.

Po vítězství faistické chunty generála Franka opustilo panělsko mnoho rodin komunistů, demokratů vech odstínů, anarchistů a republikánů. Z jaké pocházel Henry a kde dosud il? Říkal: Vracím se na Kubu. Kubánská zpravodajská sluba mohla vypátrat nitky, které vedly od chilských kontrare-volučních skupin k éfům Universai Transport Company a mohla se zmocnit paněla jménem Henry. paněl musil být nahrazen panělem, na jazyku se to pozná. Jmenuje se Rodrigo? Je to jeho jméno, které napípal morseovkou do Měsíční sonáty? Proč ml to neřekl? Abych se nespletl a neuvadl na něho podezření?

Ale vechno to mohlo být úplné jinak a kadý Hradcův krok byl osudný.

Dola k nim Inge.

Henry,” pravila, vy jste jetě majora neprohlédl. Vdycky kdy si něco nechá trpělivě vysvětlovat, bůďte si jist, e to dokonale ovládá. Tak dokonale, e by vás to mohl učit… nemám pravdu, majore?”

Hradec odpověděl: Někde jsem četl, e speciální kursy pro speciální sekretářky ve speciálních podnicích tak zdeformuji

mylení těch nezkuených děvčat, e zapochybují i o tom, kolik je pět a pět. Honem se podívejte, kolik máte prstů na rukou!

koda, řekla Inge, moná e by se z vás časem vyvinul přijatelný společník, éf se v noci vrátil ze San José. Málo se vyspal, ale má boskou náladu. Čeká vás v knihovně… Vypadá to, e budete balit, majore.

Proboha! řekl si Hradec, a jetě se musím tvářit jako dítě před vánočním stromečkem.

Andreas Mayhófer, čili Alberto Mestrey nabídl Hradcovi chlazenou pomerančovou ávu nikoliv z konzervy, ale z rozmixovaných pomerančů.

Pít jsem se to naučil v Brazílii, řekl, nazývají to succo de laranja. Kdy si na succo zvyknete, u nebudete pít tu břečku z plechovek, které říkají dus. To já se napiju radi včerejí vody z loue, kterou má gaučo v tykvi u sedla… Ale vy, majore, vy u nebudete mít čas zvyknout si na succo.”

Hradec se napil, protoe akce pomáhá zakrývat skutečný stav mysli.

Výborná, e? … Praha mi posílá kladnou odpověď… Jdu nahoru a nadiktuji způsob výměny… Nechcete svým přátelům vyřídit nějaký vzkaz?

Proč, kdy je zítra nebo pozítří uvidím?

Zítra ani pozítří…

Honem se napít succo, aby Mestrey nepoznal, jakou mi udělal radost.

Ale čtyři dny jsou reálný odhad,” pokračoval Mestrey.

Nemyslíte, pane Mestrey, e bych měl způsob výměny znát?

Nejen znát, vy se ho naučíte zpaměti… ale v pravý čas.

xxxx

Kotouč magnetofonu na stole v pracovně podplukovníka itného se zvolna otáčel a z reproduktoru promlouval příjemný baryton:

Výměna bude provedena takto: Vá občan vstoupí do haly banky v doprovodu mých dvou muů. Vai dva mui k nim přistoupí na vzdálenost nejvýe tří metrů. Jeden můj mu a jeden vá mu se v doprovodu úředníka banky, kterého o to předtím poádá vae strana, odeberou do oddělení bezpečnostních schránek. Vá mu oznámí číslo, případně slovní heslo sejfu úředníku banky, který si je zapíe. Po zjitění, e obsah sejfu odpovídá soupisu, který je rovně v sejfu uloen, se odeberou oba mui do haly a zaujmou svá dřívějí postaveni. Úředník banky se postaví mezi obé skupiny a prohlásí, e obsah sejfu souhlasí se soupisem. Po tomto prohláeni smí vá občan přejít k vaim dvěma muům a současné moji dva mui předají úředníku banky právně způsobilý doklad, kterým se s okamitou platností mění číselné případně slovní heslo sejfu. Tím akce výměny skončí. Město, banku, den a hodinu výměny určujete vy.

A to bylo ve.

On je přesvědčen, e my známe to město a tu banku!” zvolal Martin Gajdo. V pracovně seděli kolem schůzového stolu podplukovník itný, major Zeman a mu, kterého jim itný představil jako kapitána Hejduka, náčelníka ifrovacího oddělení. Kapitán Hejduk měl na sobě oblek téměř nový, který se schovává pro mimořádné chvíle a bývá proto zastaralého střihu. Uzel kravaty mu sjel trochu na stranu. Kdy ho Martin v pracovně poprvé uviděl, zařadil ho do kategorie členů výborů občanských spolků zájmové činnosti.

Copak jméno banky a město, to byla hračka,” řekl kapitán Hejduk, otevřel desky a vyjmul z nich dvě čtvrtky. Na jedné z nich byl fixem opsán hlavolam:

Otto BismArck, der edle Degen kommt endlich seinem Ziel entgegen zählt Sterne, Zepter und KreuZ zusammen TreiBt WilHelm aus in Gottes Namen.

Vy jste to vylutili!” zvolal Martin s dětským obdivem, e se Zeman s itným usmáli.

Kapitán Hejduk vak zůstal váný a mírně zasmuilý. Neříkám, e jsme to vylutili, říkám, e město a jméno banky byla hračka.”

Posunul čtvrtku doprostřed stolu, aby na ni dobře viděli a pokračoval: Víme, e nacisté ukládali naloupené peníze, zlato a perky ve výcarských bankách … Bank je jenom v Curychu sto padesát… ale jen jedna, na kterou pasují ta velká písmena uprostřed slov: Allgemeine Züricher Handels-Bank.

Matrin Gajdo vytáhl krabičku cigaret a bylo patrné, jak je vzruen. Nabídl kapitánu Hejdukovi, ale náčelník ifrérů řekl:

Děkuji, nikotin kodí.” A pak stejným nevzrueným hlasem pokračoval: Objevit číslo sejfu, které je v tomto případě

heslem, to u je úkol sloitý a riskantní, soudruzi, nebo výkladů je takové mnoství, e si to neumíte představit… Mám tu český překlad .. dovolil jsem si hlavolam zverovat. Na druhé čtvrtce bylo stejným fixem napsáno:

Otto Bismarck, rytíř síly, kráčí pilně k svému cíli,

Hvězdy, elezo, kří si sloí, bez Viléma jménem boím.

Řekněme, e předpokládaný klíč je ve veri třetím, řekl kapitán Hejduk za napjaté pozornosti vech přítomných. Hvězdy, elezo, kří si sloí… Hvězdy mohou znamenat rok Bismarckova narození. To je 1815. elezo datum, kdy se stal kancléřem - 1862. Kří - rok úmrtí, 1898.

Napsal ty letopočty pod sebe:

1815

1862

1898

3575

Jak vidíte dojdeme k číslu pět tisíc pět set sedmdesát pět. To by mohlo být číselné heslo sejfu,” řekl Martin. Nebo slovní: Pět, pět, sedm, pět.

Je to příli průhledné, odpověděl kapitán Hejduk, a to si uvědomil i tvůrce hesla. Proto přidal jetě jeden ver: Bez Viléma jménem boím…Co to můe znamenat? Mysleme na Bismarckova císaře, Viléma Druhého. To je hned řada čísel: Narození, korunovace, smrt. A nebo jen ta dvojka. Ve slovech bez Viléma” je naznačeno odečítání. Začneme tedy odečítat… Od čeho? Od celého součtu? Tedy od poslední pětky? Nebo od první… To máme hned řadu variací… A co kdy se letopočty mají sloit lineárně?”

Kapitán Hejduk tvořil ten malý zázrak před jejich očima:

181518621898

Od kterého čísla máme odečítat dvojku? A máme odečítat dvojku, nebo rok Vilémova narození? … Probrali jsme jen naznačené jednoduché variace

hlavolamu. Víte kolich jich je? edesát čtyři tisíce osm set dvacet čtyři.

To není moné!” zvolal Martin.

Hejduk se na něho podíval s mírnou výčitkou.

Komputery nelou, hochu, s tím se smiřte.”

Nemůeme přijít do banky a mít tisíc variant hesla,” řekl Zeman. Soudruhu kapitáne, víte e na tom rozlutění závisí ivot Jirky Hradce?”

A co myslíte, soudruhu majore, e na mé práci závisí jetě jinak?”

Promiňte,” řekl Zeman omluvným tónem, cítím se za Jirku osobně odpovědný… K téhle práci jsem ho přitáhl já… Ne začneme jednat o jeho záchraně, musíme mít jistotu, e ten papír opravdu otevírá sejf.”

Řeknu vám, soudruzi, k čemu jsem dospěl,” pravil kapitán Hejduk, skoro slavnostně. Ten člověk, který za války zaifroval přístup k sejfu do hlavolamu, počítal s tím, e kadý nepovolaný nálezce se upne na podobné kombinace jako my … Nebyl to patný předpoklad … Ale myslím si, e klíč k řeení je jinde …”

Hejduk znovu otevřel své desky a vyjmul z nich oba formuláře Prohláení o rodovém původu. Ten, který jako vzor přivezl odněkud kapitán van Hutten a ten, který nali ve schránce na zavazadla na nádraí Praha-střed.

Vimněte si prosím, co je tu vytitěno vlevo dole. Tiskárna Protektorátu Čechy a Morava v Praze - 6167-40. To je číslo zakázky a čtyřicet je rok vytitění… A teď se podívejte sem.”

Na druhém formuláři bylo vytitěno 6167-41.

Myslí, Vaku, e tohle je číslo sejfu?” otázal se itný s nedůvěrou.

Kapitán Hejduk nejprve mlčky přikývl a pak dodal: Myslím si to.”

Zdá se mi to jednoduché.”

Je to rafinované a to je rozdíl. Soudruzi, člověk, který byl v takové tísni, e musel heslo zakopat v kanystru na naem území, neměl čas vymyslet nic sloitého. Proto zvolil rafinované. Elektronické počítací stroje neexistovaly a ifrovací aparáty byly v porovnání s dnenímy na úrovni kuličkových počitadel. Neměl ani takový. Proto zvolil tajenku, která je sloitá i řeitelná pouhým lidským rozumem.”

Ale to znamená, e Mayhófer měl pětadvacet let to číslo před očima!”

Nemohl to vůbec tuit… bez druhého tiskopisu je celý systém neřeitelný.

A které číslo je podle vás to pravé?” otázal se Martin

Navrhuji,, řekl kapitán Hejduk, aby pověřený soudruh předloil bance est variant hesla v tomto pořadí. První číslo, druhé číslo, součet obou čísel, součin obou čísel, součin obou čísel zmenený o první číslo a součin obou čísel zmenený o druhé číslo. Vím, e na tom závisí ivot majora Hradce. Jestlie to nebude ádná z těchto variant, poádám o přeloení na méně odpovědné místo.

xxxx

Patrone,” volal správce domu a buil na dveře Mestreyova pokoje. Hoří les!

Svítalo. Umlkaly noční skřeky. Mestrey neměl tuhý spánek. Přistoupil kvapně k oknu. Na obzoru spatřil mračna černého dýmu a v první chvíli si neuvědomil, e dým hořícího lesa je tu světle edý a bílý.

Vzbuďte radistu! vykřikl. A okamité volá na farmu. Vechno co má ruce a nohy, na koně a na auta! Lopaty, motyky! Kopat příkop!

Rozumím, patrone!

Mestrey shodil pyama. Přes bílý nátělník si oblékl khaki koili, natáhl plátěné kalhoty, obulsi mokasíny a běel o patro vý.

Správce marně buil na dveře radistova pokoje.

Vyrazit! přikázal Mestrey.

Správce se rozběhl a vyrazil dveře.

Radista byl pryč. Měl se po mi vrátit, ale nevrátil se. Spojovací přístroje chladně čekaly. Mestrey zapjal vysílačku. Chvíli trvalo ne zjistil, e je pokozená…Zkusil to s rezervní.

I ta byla pokozená. Přenosná vysílačka byla pryč.

Ten bastard!… Připravte mi vůz! Musím na farmu sám! Vezměte vechny lidi a vyrate k ohni!

Spolehněte se, patrone!

Mestrey seběhl do prvního patra, ale to nejhorí ho jetě nenapadlo. Za dveřmi Hradcova pokoje stál holohlavý Esteban s pistolí za pasem. Ale Chastino měl puku, vykláněl se z okna a hlásal, co se děje.

Hej!” vykřil Mestrey, Chastino, ty lumpe, zapoměls … Vy dva se od těch dveří nehnete! Jestli vám uteče, dám vás trhat koňma!

Neposlouchal jejich idiotské přísahy a nečekal na osahování amuletů a běel přes dva schody do přízemí. Jeho rover ji stál připraven a motor běel.

V táboře archeologů zaslechl Spellman vrtulník. Přelet ho znepokojil, take vyel před stan a spatřil na obzoru kouř.

Zrovna dnes! Měl ve stanu Inge. Odváila se, protoe vechny problémy s Hradcem zmizely a éf měl náladu jako student po maturitě s vyznamenáním.

Co je? Inge se probudila.

Hoří les.

Coe?

Hoří les, opakoval Spellman a v závěsu dveří se srazili. Inge v jeho koili vyla ven.

Nechoď bosa,” řekl Spellman a navlékl na sebe plátěný oblek. Jedu tam! Počkej na mě, odvezu tě pak do domu. Čao.

Letmo ji políbil, skočil do dípu a odjel.

Jiří Hradec byl dávno vzhůru a oblečen. Chodil zatím v ponokách, jezdecké boty připraveny u dveří. Slyel Mestreyovy příkazy, jeho kroky a odjezd auta. Čeledíni a podomci hlučeli, shledávali nářadí, obsadili třítunu a odjeli k poáru.

Na stříbrném podnosu na prádelníku leelo est pomerančů. V nejtěím byla ukryta výbunina se ňůrou a roznětkou. Pomeranče přinesl večer Indián čtvrt hodiny poté, kdy Henry v černých atech odjel na pobonost.

Hradec chvilku počkal, jak se s Henrym domluvili a pak uchopil těkou čínskou vázu. Napětí vrcholilo. Usuzuje správně e chlapi jsou za dveřmi a e nikdy neudělají jednu a tuté věc společné?

Hodil vázu proti oknu, sklo se roztřítilo, střepy popadaly na dvůr.

Skryl se za dveřmi a uchopil nohu dubového stolku, kterou u večer oddělal.

Dveře se otevřely a do pokoje se pomalu sunula Estebanova ruka s napřaenou pistolí. Hradec se rozmáchl, dubová noha dopadla. Esteban zařval bolestí, protoe Hradec mu ochromil zápěstí. Odkopl pistoli, která upadla na podlahu a udeřil Estebana do zátylku. Vtáhl ho dovnitř a abouchl dveře.

Tak tedy venku zůstal Chasinto.

Odhadl jsem správné jeho inteligenci? Vstoupí vůbec do pokoje? Neuvidí mě dřív někdo zdůli?

Hradec vyskočil na okno a naposledy zaváhal. Na kterou stranu od okna se ukryje, rozhodne o ivotě a smrti.

Zády ke zdi odoural se na římse doprava a uchopil Estebanovu odjitěnou pistoli do levé ruky. Je vsazeno, ruleta se točí a krupiér u nepřijímá sázky, černá - červená?

Ś ‘ : - ..

Chasinto do pokoje nevstoupil, Chasinto pokoj přepadl. Vykopl dveře, prostřelil je v místech, kam neviděl a odkud Hradec znekodnil Estabana. Podle výstřelu poznal Hradec, e Chasinto má puku a to byla Hradcova výhoda. S pukou se u okna manipuluje hůře.

Neslyel kroky.

Je Chasinto v pokoji nebo není? Jak teď uvauje? Běloch střílí pravačkou. Vimli jsme si, e není levák. Měl by stát vlevo u okna. Avak bělocha napadla jistě lest, e si vleze vpravo a vystřelí levačkou, ale ví, e takovou lest já, Chasinto, prohlédnu a proto stojí vlevo.

Chasinto se vyklonil, vystřelil a vzápětí ho zprava zasáhly dva Hradcovy výstřely mezi lopatky, Chasinto vsadil na patnou barvu, vyklonil se doleva a Hradec ho postřelil levačkou, protoe správné uhodl jeho mylenkový pochod.

Opatrné se vsoukal do pokoje, obul si jezdecké boty, vzal ten nejtěí pomeranč a vyběhl na chodbu. Uměl zacházet s trhavinami. Věděl, kde má Mestrey trezor, Henry mu to místo popsal. Trezor byl zabudován ve zdi a přikryt obrazem lůbecké lodi Adler ze estnáctého století. Hradec obraz poloil na zem a trochu jej politoval. Z rozpůleného pomeranče vyjmul hrudku trhaviny a přilepil ji na dveře trezoru. Zastrčil do ní zápalnou ňůru, kterou Henry stočil navrch, a zapálil ji.

Vyběhl na chodbu a vyčkával za zdí. Počítal… Jednadvacet, dvaadvacet… Kdy doel k sedmadvaceti, ozvala se detonace. Vrátil se do pokoje plného dýmu, který se rychle rozptyloval v průvanu otevřených dveří a vyraených oken. Vechno zařízení v místnosti bylo demolováno. Ve dveřích trezoru zel rozchlípený otvor. Hradec uvnitř nahmatal listiny a svazky dolarů. Listiny poskládal do kapes koile a plátěných kalhot, bankovky nastrkal za koili.

Ve stáji osedlal Monsuna, který si na něho zvykl, i kdy Greif byl moná vytrvalejí běec, a vyrazil na planinu, kde měl schůzku s Henrym.

Hnal Monsuna tryskem. lutý vrtulník protipoární hotovosti z Takuary se zelenými písmeny PARTULLA FORESTAL pořád krouil kolem domu, čekal na jezdce a na pět tisíc dolarů.

xxxx

Od toho dne, kdy podle návrhu kapitána Hejduka poslali přísluné pokyny k prověření hesla sejfu, itný se Zemanem bez uspávacích práků neusnuli.

Znali příběh o tajnosti kont a sejfů a o neoblomné diskrétnosti výcarských bank. Jugoslávský král Alexandr, kterého nacistický agent zastřelil v Marseilli roku 1934, měl ve výcarsku osobní tajné konto a heslo znal jen on sám. Vzal je s sebou do hrobu. Jeho následník Petar il za druhé světové války v londýnském exilu a marné ádal výcarskou banku, aby mu otcovy peníze vyplatila. Byl zákonným dědicem, ale neznal heslo. Zkouel různá moná slova a slovní spojení, rodinná jména a letopočty - bezvýsledné. Poslední Alexandrova slova prý byla Čuvajtě mi Jugoslaviju. Zkusil to jako heslo. Marně. Králův majetek má dodnes banka a disponuje s ním, půjčuje na úrok, investuje do výnosných podniků. Vydělal jí bohatství. Kolik takových majitelů kont odelo za minulé války se svým tajemstvím ze světa a jaké miliardy spadly výcarským bankéřům do klína? výcarský stát trestá prozrazení bankovního tajemství stejně těce jako vradu. Pochopitelně, nebo sáhnout na tyto zdarma získané miliardy znamená dotýkati se bezpečnosti státu.

Sedmého dne přila z Bernu ifra z vyslanectví. itný zavolal Zemana s Gajdoem a sdělení jim ukázal.

Druhá varianta.

Martin Gajdo řekl Hejdukovi: Soudruhu kapitáne, vy jste génius.”

A ten mu v obleku dlouho opatrovaném a proto dávno nemoderním, s uzlem kravaty trochu na stranu, odpověděl:

Génius? To je jen taková zkuenost, víte?

Následoval odhad obsahu sejfu, který byl v Allgemeine Züricher Handels-Bank přístupný kadému, kdo na přísluný tiskopis do rubriky heslo vepsal číslo 6167-41.

Kdy dal itný odhad naeho experta přečíst Zemanovi, řekl:

Ten sejf by neudělal ostudu ani indickému maharadovi.”

Ale nemyslel tím maharadu z naich časů inflační libry, ale z té pohádkové doby, kdy pan Phileas Fogg podnikal legendární cestu kolem světa za osmdesát dní.

Bylo to zlato mrtvých. Teď po něm beztrestně napřahuje ruku jejich vrah.

xxxx

Spellman dorazil k ohni první a nález ho udivil. Vzal příruční vysílačku, vytáhl anténu a volal:

Pane Mestreyi! Nehoří les ani step. Hoří pneumatiky, klacky a seno polité naftou!

Mein Gott, vykřikl Mestrey a terpve teď si uvědomil rozdíl v barvě dýmu, dieser Schuft! Spellmane, obrate a na plný plyn k domu! Vechno musí k domu! Slyíte mě, vichni! Zpátky k domu! Spellmane, major nesmí opustit teritorium!

Spellman u na víc nečekal. tval díp přes výmoly, dneska vůz oddělá, je to jisté, ale takové dny se neopakují.

V táboře Inge vařila archeologům kávu. Vechny je probudila helikoptéra z Takuary a shon. Spellman zabrzdil díp u stanu, vrazil dovnitř, vzápětí byl venku a nesl puku. Nikomu nic neříkal, na volání neodpověděl, skočil za volant a odjel.

Kdy se přiblíil k domu, zahlédl jetě, jak Hradec na Monsunu mizí za první terénní vlnou. Spellman řídil levou rukou, pravou nahmatal vysílačku a přiblíil ji k ústům.

Haló tábor, tady Spellman, haló tábor!

Tady tábor. Co se děje?”

Je tam Inge?

Tady Inge. Co je, Spelly?

Měla jsi pravdu. Ten chlap je srostlej s koněm jako okej. Teďka ti předvedu, proč si nepotřebuju dopovat sebevědomí podceňováním druhých. A odhodil vysílačku.

Inge se v táboře zhrozila. Vyvstala před ní Spellmanova otázka Spí s Mestreyem? a nabyla pojednou zlověstného smyslu. Inge nevěděla jakou cenu má majorův ivot pro éfa, nevěděla nic o zlaté mrtvých, jaké politické kombinace přivede na scénu.

Kolik zastaví procesů proti válečným zločincům, kolik zaplatí zbraní pro reakční generálské chunty, nemohla tuit, jaké plány padnou odhalením totonosti Alberta Mestreye s Andrease Mayhóferem. A tak poloila němý přístroj pouze s neblahou předtuchou, e se teď dalo do pohybu něco nenapravitelného a e to nelze zastavit, jako nelze zastavit Spellmanův díp a Spellmanovu árlivost.

Alberto Mestrey dorazil k domu druhý. Teď to byl spíe Andreas Mayhófer. Bylo mu pětaedesát, ale schody do prvního patra bral po třech. Nedbal záduchy a nedbal varovných tepů srdce. Tuil, e se stalo něco straného. Kdy spatřil prostřelené dveře Hradcova pokoje, jeho tuení se proměnilo v jistotu. Pod oknem sténal Chasinto a na dladicích stydla jeho krev. Esteban lezl k oknu po čtyřech jako pes. Mayhófer k němu přiskočil a začal ho kopat do břicha.

Wo ist denn der Kerl? Verf!uchte Saubande!

Estaban německy nerozuměl. Zvracel a skučel a Mayhófer do něho kopal. Los, du Arschloch!

Viděl, e s nimi u nic nepořídí a běel do svého pokoje. Teď u očekával nejhorí. Výbuch rozmetal zařízení a ve zdi zel otvor. Dveře tresoru nael rozchlípené jako by byly z pergamenu.

Uvnitř nazůstal ani útrek papíru. Neviditelný bubeník začal Mayhofera paličkami tlouci do hlavy. Smlouva s generály! Smlouva s generály! MAJÍ MOU SMLOUVU S CHILSKÝMI GENERÁLY!

Tu zaslechl vzdálený výstřel z puky. To ho vyburcovalo. Seběhl ke svému roveru, vzal vysílačku, vytáhl anténu a křičel:

Spellmane, Spellmane, slyíte mě? Spellmane?

Reproduktor vak zůstával němý.

Spellman nedokázal střílet z jedoucího automobilu a nedokázal to ani případný spolujezdec, protoe vůz poskakoval po nerovné cestě a Spellman z něho nevypadl jen dík tomu, e se drel volantu.

První letěl lutý vrtulník. Ukazoval Hradcovi cestu. Druhý byl Hradec na Mojisunu, třetí Spellman v dípu. Ale brzy se místa vymění, protoe Spellman si umínil, e si nadjede, zastaví a z výhodné střelecké pozice Hradce zasáhne.

To byl první výstřel, který Mestrey uslyel v pokoji před rozbitým trezorem. Spellman se minul, ale ani ho nenapadlo aby zapnul vysílačku. Skočil do vozu a pokračoval v honičce.

Při druhém pokusu byl chytřejí. Nemířil na Hradce, mířil na koně. Monsun padl a Hradec ho přeletěl o několik metrů. Chasintova puka zůstala pod koněm, Hradcovi zbyla jen Estebanova pistole.

Dva náboje z ní vystřílel u v domě na římse.

Pilot nahoře zřejmě viděl co se stalo, protoe vrtulník se obloukem vracel. Hradec vystřelil na SpelImana, náboj roztřítil čelní sklo dípu a Spellman si uvědomil, e by také mohl přijít o ivot. Na okamik to schladilo jeho bojovnost a Hradec doběhl na pokraj zalesněného návrí.

Ztráta koně byla nepříjemná, ale k čemu je teď Spellmanovi díp? Hradec rychle plhal do kopce, slyel jak se za ním Spellman prodírá houtinou, celé tělo ho po pádu s koně bolelo, na rukou i nohou mu krvácely oděrky. Ke spěchu pobízela nejen Spellmanova puka, ale vědomí, e si oděrky musí brzo vyčistit, protoe v tropech půdní bakterie v ranách působí smrt.

A desinfekce byla ve vzduchu. Vrtulník o něco klesl, pilot ztratil Hradce z dohledu, ale snail se ukazovat směr a Hradec pospíchal. Kdy zakopl a zůstal leet, pocítil slast nehybnosti.

Ale trvalo to jen zlomek vteřiny, protoe vzápětí se ozval výstřel, náboj zasvitěl nedaleko Hradcovy hlavy a zaryl se do stromu.

Andreas Mayhöfer hnal svůj rover podle stop. Nael oputěný Spellmanův vůz nedaleko padlého koně. Motor dípu běel a kůň jetě il. Mestrey znovu zaslechl výstřel a vběhl do lesa.

Spellmane, volal vdycky po deseti krocích, protoe stoupání ho zmáhalo, Spellmane! Nestřílet! Potřebuju ho ivýho!

Ale Spellman neslyel. Střelba pokračovala, Mayhöfer rozeznával rány z puky a rány z pistole.

Spellmane! Potřebuju ho ivýho! Slote radistu! Bastarda radistu!

Pak viděl i slyel, jak vrtulník klesá, zmizel mu z očí, ale Mayhöfer u nebyl schopen vykrábat se na vrcholek kopce, za ním byla malá planina jako stvořená pro přistání vrtulníku.

Na konci fyzických sil a v zoufalém stavu padl na zem a slzy mu tekly po tvářích … K čemu to vechno bylo …?

Vzpomněl si na hořkost malého chlapce, kdy se tatínek vrátil z velké prohrané války. Učil ho říkánky jak vesele maírovali na Francouze, na Brity, na Rusy a na Srby… Jeder Stoss ein Franzos, jeder Schritt, ein Britt, jeder Schuss, ein Russ! Alle Serben müssen sterben … K čemu ta naděje, k ní se přisál celou svou duí… Horst Wessel jim ukazoval cestu, byla to cesta vůdce … SA marschiert mit ruhigfestem Schritt… Vítězný pochod Evropou … Rozko moci… K čemu to vechno bylo? Smysl čtyřiceti posledních let ivota byl uloen v té malé pancéřové schránce daleko ve výcarech a ta se vzdalovala a smysl ivota s ní odcházel.

Vrtulník se snáel, Henry měl také zbraň a drel Spellmana v achu. Hradec leel na písku a jeho plátěná koile se barvila krví a ta skvrna se zvětovala.

Henry u něho klečel. Dobrý je to, kamaráde …, křičel, aby přehluil vrtulník. Dokázali jsme to. Tvá loď je pořád jetě v portu. Vím to z rádia… U se ničeho neboj… U je to dobrý…

xxxx

Andreas Mayhófer vstoupil do klimatizované pracovny v nejvyím patře mrakodrapu Universal Transport Company v San José, odkud společnost řídí vechny zájmy koncernu od desátého stupně severní ířky na jih.

Za mahagonovým stolem bez jediné listiny seděl stařec s chorobnými skvrnami na rukou a převislými váčky pod očima, kterého Mayhófer oslovoval soukmenovče Holgerte.

Werner s protáhlou tváři, které se říká koňská, stál poblí, hotov poslouit. Levá pae mu visela od ramene bezivotně dolů a z rukávu jeho hnědého obleku vyčuhovala černá rukavice.

Na lesklé desce mahagonového stolu, na dosah starcových rukou spočívala černá kazeta.

Stařec trochu pozdvihl pravou ruku a zase ji nechal dopadnout na opěradlo křesla. Na ten pokyn se sluha Werner přiblíil ke stolu a přisunul černou kazetu k hostu. Mayhófer ji otevřel.

Leela v ní pistole a jediný náboj.

Na vesnickém hřbitůvku v Kateřinské Hoře je v umovém oddělení mramorový pomníček se zlatým nápisem:

JIŘÍ HRADEC

* 12.3.1927 19.6.1971

Kdy se místních zeptáte: Co se mu stalo, e tak mladý?” odpovědí: Byl u Státní bezpečnosti. Někde v cizině ho zastřelili.

Proč ho zastřelili, to v roce 1971 ví v republice a v celém irém světě méně lidí, ne je prstů na dvou rukou. Ale léta uplynou a archivy se otevřou a vydají svá tajemství.

Konec