Sólo pro flétnu - Vladimír Fiala

Kapitola 1

Proud lidí u východu z pavilónu houstl. Bylo po esté, vystavovatelé zavírali Stánky. Vinca zpozorněl, z lavičky sice měl vchod do cizincovy expozice jako na dlani, nerad by vak byl svého mue propásl. Pomalu dopíjel nasládlý mikulovský burčák. Popřál si, ale to vdy patřivalo k provozním výdajům. Na chu i na kurá, kdy ho Pita, starý parák, nechal ve tychu. Jit na flétnu sólo, to chtělo kus odvahy a hlavně cit v prstech. Vincovy ruce teď byly zvyklé spí na lopatu a hráblo ne na jemnou práci. Nůky, to byla jeho specialita, ukazováček a prostředník, hbité jako hadí jazyky. Před dvaceti lety by byl neváhal. Nestalo se, e by chlupatí chytili Vincu na place.

Zahodil prázdný kelímek do koe a mnul si prsty. Slunce se dávno schovalo za kopec a výstavitěm profukoval větřík, mírný a vlahý, jak se na zářijový větřík patří, ochlazení vak bylo znát. Vinca vsunul ruce do rukávů. Mohl se zahřát procházkou kolem vchodu, nebýt takový provoz. V tom chumlu by svého chlapíka snadno přehlédl. A sedět se taky nedalo dlouho, aby na sebe zbytečné neupozornil. Pravda, starí mu v solidní konfekci nebývá nápadný, ale náhoda je převit. Jednu chvíli se mu zazdálo, e zase vidí Frantu Koňskou hlavu, svého úhlavního detektiva, jak mu říkával. Taky se změnil, zestárl a hlavně zeedivěl, jen ta protáhlá lebka u mu zůstane nadosmrti, říkal si Vinca. Přece jen je nějaká spravedlnost. Čert vi, jak to bylo, e Franta Koňská hlava nakonec doběhl vechny kapsáře, i Vincka. Jene dvacet let je dvacet let, kdoví, jestli si ho vůbec jetě pamatuje.

Terén měl Vincek přečtený na jedničku. Jeho chlápek, jeden z mála, co nejezdili na veletrh autem, opoutěl Stánek denně pár minut po esté. Tramvaji vyjel nad nemocnici, pěky doel do hospody U dobrého kata, dal si specialitu, dvě tři piva a po hodině pomalu, starým středem města, mířil k hotelu. Jeho večery u Vincka nezajímaly, ance byla jedině cestou v tramvaji. Vybavil si cizincovu nabitou portmonku, jak ji zahlédl dvakrát v hostinci. Plno valut, tuzemské pětistovky a stovky, učiněný balík. Právě tak si předstvoval svou poslední akci.

Mu se objevil u vchodu s nezbytným kufříčkem v ruce. V chůzi si natahoval Jemné rukavice. Vinca se vydal za ním. Proli branou, tunelem ke stanici tramvaje a k nástupiti. Tady musel Vincek blí ke své oběti, aby stačil nastoupit

do tého vozu. Předjela estka, mu se vtlačil do vlečného vagónu, Vincek zapracoval lokty a dostal se do jeho těsné blízkosti. Nespěchal. U nemocnice se musí přitočit k jeho pravé ruce, potom u si poradí. Mu se drel tyče madla, kufříček v pravici. Minuli pivovar, kdy tramvaj prudce zastavila. Křiovatka před ní byla ucpaná třemi soupravami. Vincek okamitě zareagoval. Přitiskl se k cizinci, zamumlal cosi na omluvu, zkuená ruka sjela po cizím kabátě a kdy se odtáhl, měl u vytouenou flétnu v kapse. Teď jen dostat se co nejdříve z vozu, někde v ústraní portmonku vybrat a zbavit se jí, jak kázal zákon řemesla. Posunul se blí k východu. Náhle ucítil stisk na předloktí. Cizinec ho křečovitě uchopil a cosi mu říkal neznámou řečí. Beze zloby, téměř prosebně. Vincek zneklidněl. Co teď? Propíchl se, on, Vinca, kdysi král flétnařů! Nebylo pochyb, e cizinec chce svou náprsní taku zpět. Tramvaj stále jetě trčela před křiovatkou. Vincek sebou kubl, vecpal se na schůdky a prudkým trhnutím otevřel pneumatické dveře. Cizinec se hrnul za ním. Vincovi nezbylo ne vyskočit. Poslední, co uslyel, bylo zoufalé zaječení brzd a pneumatik. Pak ho něco těkého udeřilo do kyčle, srazilo k zemi a v hlavě mu pádem na vozovku něco prasklo. Cítil, e se propadá někam hluboko, stále rychleji, a ztratil vědomí.

Kapitánu Havranovi vzdor jeho patnácti sluebním letům mrtvoly vadily. Nerad se jimi zabýval a rozhodně by byl dal přednost třem návtěvám u zubaře před podívanou na prosektuře. Nadporučík Kraus, starí vyetřovatel nehodovky, měl oproti němu aspoň monost sl na kruté divadlo zvyknout.

Pěkně ho to rozmaírovalo,” povzdechl Havran, kdy zaznamenal trné rány, zlomeniny a odřeniny na omytém těle.

Neznáte ho? zeptal se Kraus.

V ivotě jsem ho neviděl. Nebo bych snad měl?

Kraus pokrčil rameny. Pojďte, něco vám ukáu.” Vedl kapitána k pracovnám .studených chirurgů’. V přístěnku na dlouhém manipulačním stole leely svrky nebohého. Jarník, notně uválený a na několika místech roztrený, poničený oblek, prádlo a kupodivu Zachovalé polobotky. Obsah kapes spočíval v igelitovém pytlíku. Havran zahlédl občanský průkaz a obvyklé muské drobnosti.

Ani jeho jméno vám nic neříká?”

Kapitán otevřel průkaz a zavrtěl hlavou. Nechápu, proč jste mě sem volali. To je přece jasná dopravní nehoda.”

Na první pohled jo. Ve věcech chybí peněenka. Poslal jsem ji na kriminálku a tam říkají, e by to mělo zajímat spí vás.”

Havran se podrbal v kučerách, které dělaly čest jeho jménu. Jsem dnes nějak málo chápavý. Proč by mě to mělo zajímat?”

Byla tam nějaká ifra, nebo co.”

Tak proč jste to poslali na kriminálku?”

My jsme nali v peněence spoustu valut i naich peněz. Ten nebotík byl kdysi kapsářský eso, aspoň z evidence nám to vyskočilo. Mohlo se stát, e před někým utíkal, nebo ho někdo z tramvaje vystrčil. To u potom nemusí být jen dopravní nehoda. A oni objevili na nějakým papíře nebo známkách tu ifru.

S kým se mám spojit?

Kapsáře dělá nadporučík Plek, říkají mu Franta Koňská hlava. Ale radi ho tak neoslovujte.”

Lebka nadporučíka Plka skutečně vykazovala značnou podobnost s tvorem, jeho přízvisko mu kdosi udělil. Byla dlouhá, protáhlá, s povislou čelistí a nevídanou eulkou místo temene. Jiskrné oči vak prozrazovaly bystrost, protáhlý úsměv vlídné porozumění světu s jeho patnostmi I dobrými stránkami.

To bych do Vincka nikdy neřekl,” dal se slyet, kdy se Havran představil. Dvacet let sekal dobrotu, a najednou tohle!”

Povězte mi o něm něco víc, poádal Havran. Vdycky měl rád co nejvíc informací, kdy narazil na nový případ.

Vincenc Kuba alias Vlncek Flétna. U je v pánu, chudák, a je mi ho docela lito. Začínal před válkou jako kluk, převzal řemeslo po tátovi, ale kam se na něho starý hrabal! Vincek dokázal kousky, mohl bych vyprávět… Zdědil jsem ho po Hrabálkovl, to byl krajský fachman na kapsáře. Měli jsme na ně metr, li jsme přes překupníky a dřív nebo později jsme vyhmátli kadýho. Jen Vincka ne. Dlouho nás vodil za nos, a jsme se mu pověsili na paty a utahali ho. Řekl byste, e kapsáři jsou trokaři. Větinou jo, jen Vlncek byl třída. Lovil vysokou, jestli mi rozumíte. Co kapsa, to balík peněz. Nepotřeboval překupníky, peníze jsou anonymní a platí stejné poctivý jako nepoctivý. Potí byla v tom, e Vincek měl tak nenápadnou figuru a obličej, e jste si ho neviml. Mu z davu. Tuctovej a hrůza. Ale kadýmu hrajou chvilku a tak jsme dostali í Vincka. Kdy vyel z basy potřetí, promluvili jsme mu do due. A taky dodreli, co jsme slíbili. Jen se začal někde ochomejtat, u byl tady na koberci. Nakonec ho udolala ta jeho, Pipina. enil se po třicítce, ale táhl to s ní léta před tím. Plpina je hodná holka, zkusila dost a chtěla se usadit. Pomohl jsem Vinckovi ke slunýmu místu, chvíli, pravda, trvalo, ne se uchytil, ale pak jsme o něm slyeli vdycky jen dobrý. A teď, kdoví, co ho to popadlo.

,,Jak přiel k té přezdívce, prosím vás? Vinca Flétna, to mi zní jako něco s muzikou.

,,Ale kde. To je hantýrka jetě z předválečné galerky. Flétna se říkalo peněence. Písknout flétnu znamenalo sebrat někomu náprsní taku. Vinca byl expert právě na náprsní taky. Jednou okradl dokonce poslance. Věřil byste, e jeho taku poslal s omluvou k nám? Bez podpisu, to dá rozum, ale byl to on. Prostě třída.”

A ta jeho Pipina?”

Jak říkám, chudák holka. Neměla to lehký. Začínala po válce jako lapka. Prostě tětka, a nic moc. Oralci, spodina, venkovtí frajeři, to byli Její zákazníci. Potom se trochu zmohla, dostala se do nóbl domu, ale nesedělo jí to. Ne jsme tyhle dívenky vykvindovali z Brna, nechala toho sama. Začínala jako klozetářka, nic jlnýho nenala. Teď je v atně kavárny Neptun. Potrpí si na pořádek a běda, kdy jí zabrousí do rajónu levák. V tom nezná bratra. Proto se taky divím, co to Vincka napadlo.”

čím se zemřelý Kuba ivil?”

Kdyby vás tak slyel, uchichtl se Plek. Pracoval jako noční kotelník, pomocný topič. Pipina ho donutila, aby si sloil zkouky na vysokotlaký kotle. Vydělal dost. Chodili oba na noc, přes den bývali na zahrádce nebo doma. Jak říkám, dvacet let jsme o něm slyeli jen to dobrý.”

Budu ho muset trochu proukat. Na koho se mám obrátit o informace?”

Neznáte galerku. Nikdo vám nic neřekne.

Přesto bych to zkusil. Neměl komplice?”

Jo, měl. Pitu Vargu, dělá vyhazovače U kosa. Jméno by vás mohlo zmýlit. Vypadá jako rodilej Hanák.”

Dá se s ním mluvit?”

Nic moc. Kdy jde o kamarády, neslouí mu pamě. Jednou měl malér, dostal nakládačku, ale zadarmo kůi neprodal. Parta hokejistů ze védská si spletla jejich podnik s pajzlem. Pita zaúřadoval a byl binec. Nakoupil dost, leel pak ve pitále a od té doby ho zlobí hlava, ale ty védi dali druhej den dohromady s bídou základní sestavu. Kometa jim ledabyle udělila desítku.

,,V čem spočívala Vargova spolupráce s Kubou?

Dělal mu zeď.”

V zásadě vím, oč jde. Ovem v případě kapsáře si to neumím představit.

To je různý, rozváděl Plek. Pita byl talent. Nesmějte se, ti dva se nedali dohromady náhodou. Vinca byl eso na svou věc, Pita zase ve svým oboru. Ale potřebovali jeden druhýho. Není to zase tak sloitý. Vinca vyhlídl kavku, třeba v tramvaji, ve vlaku, v obchodním domě, prostě v davu lidí. Jeden z druhýho nespustili oka a jak dal Vincek Pitovi echo, začal Pita s nějakým rozruchem. Někoho osočil, začal se hádat, nebo naopak někomu v něčem pomáhal, prosté stáhl na sebe pozornost lidí. S jeho vizáí to není problém. Půjčil byste mu poslední korunu. No a Vinca měl volný pole. V tom zmatku obral kavku a zmizel. Kdy jsme tam náhodou dorazili včas, byl Vinca za horama i s flétnou. Co jsme mohli Pitovi dokázat? Starou bélu. A to jetě větinou foukl taky.

Nefandíte vy jim náhodou?”

Co vás nemá, natrápili se mě, hanba mluvit. Ale tehda člověk věděl, na čem je. Kdy jsme je umatovali, přili sami ke kříku. Dneska? Kdejakej lazar se motá do fochu, samý násilí, bití a krev, a kdy je dáte soudu, spláčete. Jsou to větinou smrkáči a zkrachovalý existence, který se na nic jinýho nehodí. Jetě e jdu po vánocích do penze. Kdepak, kapsařina, u není, co bývala.”

A co Kubova manelka? Bude s ní řeč?”

Kdy jí kápnete do noty, řekne vám Piplna, co ví. Moc toho nebude, Vinca se jí jistě nepochlubll. Kdybyste za ní Sel, nebo za Pitou, řekněte, e vás posílá Franta Koňská hlava. Snad vám něco poví.”

To jako 

Nedělejte, e o tom nevíte. Kdekdo ml tak říká. Co naplat, jakej jsem, takovej jsem. Tihle staří to jetě umí ocenit. Hrál jsem s nima vdycky na rovinu.”

Díky, odvolám se na vás. Teď by mé zajímal obsah té peněenky. Prý jste tam nail něco z naeho oboru.

Tak to byla náhoda. Máme tu mladýho nadstrámistra, mlíčňáka ze koly. oural se v tom, a nael nějaký písmenka.” Plek vstal a otevřel dveře do vedlejí kanceláře. Pavle, pojď sem!”

Do dveří nakoukl vytáhlý mladík s kučeravými světlými vlasy a opálenou tváři. Prosím, soudruhu nadporučíku!”

Kapitán Havran je z kontrarozvědky. Uka mu, cos objevil na těch známkách.

Mladík se v minutce vrátil se slokou. Poloil na stůl průhledný obal z umělé hmoty, ve kterém byly rozloeny známky na obálkách, odstřicích i odlepené.

Tahle byla první, prosím,” ukázal na védskou známku, natitěnou na obálce a opatřenou příleitostným razítkem.

Co vás na ní zaujalo,” zajímal se Havran.

Je odstřiená z celiny. To by filatelista neudělal.”

Vy známkám rozumíte?

Zajímají mé u od dětství, soudruhu kapitáne.”

Poučte mě, proč byste právě tuto známku neodstřihl.”

Jak jsem říkal, pochází z celiny. To je větinou list kvalitního papíru s natitěnou známkou a krátkým textem, například k významnému výročí. Teprve sloením a slepením vznikne obálka. Píe se na zadní stranu, dopředu jen adresa. Pro filatelistu mé cenu jen úplná a nepokozená celina, čili celá obálka.”

A vás zaujalo, e se k nl někdo zachoval barbarsky.”

Ano. Ostatní kousky Jsou toti v pořádku, některé dokonce dost hledané. Proto jsem sl ten odstřiek prohlédl, jestli třeba nejde o chybný tisk, ačkoliv  chybný tisk je zase sběratelská rarita. Tu by filatelista neničil, naopak. Na ústřiku Jsou protlačena nějaká písmena. Napadlo mě, e jde o ifru. Ve kole nás o tom něco málo učili.”

Dovolte,” sáhl Havran po záhadném papírku. Natitěná známka zobrazovala známou bylinu, jistě Ji mnohokrát viděl, ale pojmenovat ji neuměl. Ani latinský název mu nic neříkal. Nakonec nelo o to, co známka představuje, ale co skrývá papír na zadní straně. Protlačených písmen si hned neviml a v duchu ocenil nadstrámistrovu důslednost. Teprve s lupou, ochotně Plkem zapůjčenou, dal mladíkovi za pravdu. Ústřiek byl hustě popsán tiskacími písmeny a skupinami čísel, čtyřmístnými a pětimistnýml, pokud stačil rozlutit. Tento fakt ho mátl, kombinované ifry se u dávno vytratily, ale kryptogram to byl. V tom se mladík nemýlil. Ostatní u bude práce specialistů.

Mám dojem, e jste se strefil,” pochválil nadstrámi-stra. Cl to byl případ?”

Pavlův,” odpověděl za mladíka Plek. Pomalu mu to tu předávám.” s

Take můeme napsat záznam o postoupeni věci. Pro vás, riadstrámlstře, to bude realizovaný případ.

Mladík se zapýřil. Ukončit případ předáním Státní bezpečnosti se hned tak někomu nepodařilo.

,,Na papír s hlavičkou? zeptal se pro jistotu.

,,Já to napíu, řekl Havran a posadil se ke stroji. Ve chvilce vyhotovil protokol.

Zajdeme k náčelníkovi vaeho odboru, a to máme s poehnáním, vyzval oba kriminaiisty. Těm nebyl jeho návrh rozhodně proti mysli.

Kapitola 2

Kapitola 3

Kapitola 4

Kapitola 5

Kapitola 6

Kapitola 7

Kapitola 8

Kapitola 9

Kapitola 10

Kapitola 11

Kapitola 12

Kapitola 13

Kapitola 14

Kapitola 15

Kapitola 16

Kapitola 17

Kapitola 2

Major Lika přijal Havrana s neskrývanou nelibostí.

Vichni spěcháte, kdo to má stihnout? Deifrovat takovou slátaninu není legrace. Kdes k tomu přiel?

Náhodný nález od nezúčastněné osoby, řekl bych. Moc toho zatím nevím. Spoléhám na tebe, e se budu mít od čeho odpíchnout.

To jste celí vy, páni zpravodaje. My vám máme dát tip, odkud se odpíchnout! Já ti povím, milej zlatej, co si o tom myslím. Psal to nejspí potrhlej amatér. Třeba si domlouvá rande, nebo zve kamaráda na partičku kanasty. Někde sl něco přečetl o ifrování a teď si hraje na tajemnýho. Tohle není práce profíka, na to bych dal krk.

Proč sl to myslí?

Kombinace písmen a skupin čísel je sice dost vzácná, ale u za války od tohoto způsobu kadej jen trochu chytrej llegalista upustil. Kdyby to bylo kódovaný, budi. Ale na kód to nevypadá.”

Clil pro tebe práce na pár minut,” ponoukal Havran.

Tak rychle to zase nepůjde. Nejdřív zítra dopoledne.”

Měli jste tu něco podobného?”

Jo, a větinou to byl planej poplach. Amatéři, jak říkám. Jestli je to ifra, pak jedině od nekolenýho agenta rezidentovi nebo nadřízenýmu agentovi. Z ruky do ruky. Je to průhledný jako celofán, pokud jde o provedeni. Jinak ti nezávidím. Přijď zítra kolem desáté, proenu to mainou.

Dík, Jardo,” řekl Havran,

Vincenc Kuba bydlel, Jak prozradila přihlaovací karta, v uličce u řeky na Starém Brně. Kapitán Havran zaparkoval s vozem před hostincem U Iva a zbytek doel pěky, aby zbytečně neplaftll pokojné I méně počestné obyvatelstvo vykřičeného koutu. Jak správně odhadoval, byl to stařičký pavlačový dům, léta odsouzený k demolici a přesto přeívající poblí edivých katuli panelového sídlitě. Podobných domů tu zbylo pět, kadý jiný a přesto stejné. Neiroké průčelí do ulice, dlouhý dvůr a po stranách dvě podlaí pavlačových bytů. Kanalizaci tu sice zavedli krátce po válce, ale to byl také jediný a poslední komfort kolonie Na rafandě, jak se tu odjakiva říkalo. Nepříli bohaté zkuenosti s galerkou sem Havrana zavedly u několikrát.

Na orientační tabuli v průchodu, obnovené nedávno patrně na zásah místních orgánů VB, nael Kubovo jméno pod číslem 22 v druhém podlaí. Vyběhl po vylapaných schodech a snail se budit co nejméně pozornosti. Věděl ovem, e je to zbytečné, e ho záclonkami tmavých oken pozorují nejedny oči, ale neviditelným se prostě udělat nemohl.

U Kubových dveří, jak tu ostatně bylo asi zvykem, marně hledal zvonek. Zaklepal na dveře. Otevřela mu pohublá, proedivělá edesátnice v Černém. Vzpomněl si, e ji skutečně viděl v barové atně.

Dobrý večer, pani Kubová. Mohl bych na chvilku?”

ena si ho pozorněji změřila. Teprve teď si viml, e má uplakané oči.

Vy jste asi pojiovák? Sakra, to tam u vás sebou hodili! Pojďte, lidi Čumí, co se u nás děje.

Uposlechl a vkročil do malé předsíňky, kterou Vincek zřejmě zbudoval sám. Za nl byla poměrně velká obytná kuchyně s oknem k řece.

Nejsem z pojiovny, pani Kubová. Posílá mě za vámi Franta Koňská hlava.”

Překvapil ji. Prohlédla si ho jetě pečlivěji. Na fízla jste nějakej moc slunej,” řekla podezřívavé.

Je mi líto, e mi nevěříte,” otevřel před ní Havran sluební průkaz.

Jo, tak teď tomu rozumím,” řekla Kubová. Pán je od červenejch! Já nejsem zvyklá, aby mi chlupatý říkali pani Kubová. Pro ně jsem prostě Pipina. Říkejte mi tak taky, jlnáč nebudu ve své kůi.”

Jak si přejete. U s vámi mluvil někdo z kriminálky?”

Ne. Tejká se to snad Víncka?”

Bohuel. Nali u něho důkaz, e se vrátil k řemeslu.”

Kubová svěsila ruce do klína. To není moný, pane kapitán. Vincek nesáh dvacet let na nic cizího. Neměl proč.”

Rád bych vám věřil, ale skutečnost je jiná. Nějak se mu dostala do kapsy cizí portmonka.”

,,Tak na něho uili chatrč. Záviděli mu.”

Co přesně? Co uměl nebo e toho nechal?”

Oboje.”

To nebude ten důvod. Ono toti jde o cizince, pani. A ten cizinec zatim nehlásil, e se mu něco ztratilo.”

Je v tom asi něco horkýho, ejo? Jináč byste se o to nezajímal, to dá rozum. Ale stejné tomu nevěřím. Poznala bych na Vinckovi, kdyby ho svrběly prsty. Bejval numero, to jo, ale u dávno neměl zapotřebí pokouet paragrafy. To vám Koňská hlava neřekl? Bral čtrnáct stovek penzi a osumnáct si vydělal, já mám s tuzérama skoro tři tácy. Za kvartýr platíme dvě stovky. K jídlu starej člověk moc nepotřebuje, a to jsem sem tam něco donesla z kuchyně. Něco vám ukáu,” sáhla pod víko staré lapací singrovky n podala Havranovi vkladní kníku.

Kapitán v nl listoval. Samé vklady, dohromady skoro sedmdesát tisíc. Den před Vinckovým netěstím se částka zmenila o pět tisícovek, byla tam vak i dopisní obálka. Havran ji otevřel. Obsahovala deset tuzexových stokorunových poukázek. Kubová po nich překvapeně sáhla.

Ukate!” Snaila se nedat na sobě nic znát, jak ji nález překvapil.

Věděla jste o nich?”

Kubová mlčela. Schovala bony do obálky a vrátila kníku na místo, jako by se o nl bála.

Odpovězte mi.”

Jděte pryč, pane kapitán, řekla prosebně. Slzy se jí vyřlnuly proudem. Přijďte jindy, musím se z toho vzpamatovat.

Právě dnes bych nerad naléhal. Jen jedno mi jetě řekněte. Kdo byl Vlnckův poslední komplic?

Osuila si oči zvlhlým kapesníčkem. Pita Varga. Ale nebude vědět víc ne já. Vincek se musel na starý kolena zbláznit, jináč tomu nerozumím.”

Kde ho najdu?”

Pitu? V baru U kosa. Ale to vám Koňská hlava jistě řekl. V devět večer u tam bude. Jděte zadem, od kuchyně. Můete se na mě odvolat.”

Děkuju. Sama mi u vlc nepovíte?”

Kdybych věděla,” vzdychla smutně Kubová. Náhle vstala a otevřela příborník. Dáte si se mnou tamprli? ádnej mejd,” ukázala láhev Dupuls.

Jsem tu autem.”

Tak aspoň kafe,” rozhodla Kubová. Postavila konvici na plynový sporák, nachystala álek a nalila si koňskou dávku z lahve.

Víte, dost mě to sebralo. Kdy jste s někým víc ne třicet let… Vlncek byl dobračisko, zlatej muskej. Na svý dvě piva si zael, ale na pití nikdy nebyl. Doma jsme sl občas dali kapku něčeho dobrýho, mohli jsme sl to dovolit. 2ill jsme poslední léta jeden pro druhýho. Já nemůu mlt děti, musela jsem si jednou nechat pomoct a patně to dopadlo. Vincek to věděl, a nikdy se slůvkem nezmínil. Byli jsme skoro pořád spolu. Já nastupuju večer v osm, on chodil na desátou. Z domu jsme odcházeli vdycky spolu. Doprovodil mě, poseděl v kamrlíku u kafe, trochu jsme si povídali a pak el na ichtu. Dělal pořád na noc. K ránu jsem chodívala domů sama a čekala na něho. Od jara do zimy jsme se vdycky sebrali a jeli na chatu. Posnídali jsme, trochu se prospali a pak dělali něco na zahrádce, chodili jsme na houby, na dřevo, někdy i koupat, a k večeru zase do města. V zimě do kina, na procházku po městě, nebo jen tak doma, u olíků. Akorát v sobotu odpoledne chodil Vincek na mariá. To jediný mu zůstalo z dřívějka. Proč by se nepobavil trochu sám, říkala jsem si. Lidi si jdou časem na nervy, kdy jsou pořád jen spolu. Ale i v tom byl Vincek férovej. Odeel v půl druhý, přiel pár minut po sedmé. Jako hodiny, říkáte si, proč vám to povídám. Mně toti nejde do hlavy, kde se tu vzaly ty bony. Vincek neměl ani čas na nějakou levotu, kdybych se v něm náhodou spletla a on mi něco zatajil. Ale to se nestalo, co jsme spolu. Vecko mi řek. Kolikrát za nim byli bejvali kumpáni. Vincku, poraď, Vincku, pojď s náma, máme tutovej typ, tohle bys dokázal akorát ty. Ne, Vlncek se od posledně v ničem nenamočll. Cukáni měl, zvlá ze začátku, kdy jsme měli vysoko do labu. Musel splácet soud, byl dluh na nábytku, ale já ho zvládla. A tak vám říkám, e se mi to celý nezdá. Někdo na Vlncka něco karedýho nahrál. Tady je to kafe.”

Děkuju. Cukr jen jeden. Mne toti taky napadlo, e to nebyla obyčejná dopravní nehoda.”

Varga se právě oblékal do uniformy, v ni by se nemusel stydět ukázat ani africký imperátor o velkých svátcích. Plkův popis byl více ne výstiný. Dokud si Varga nenavlékl blůzu, vypadal mírumilovně a dobrácky, učiněný strejda z moravského venkova. Jakmile ji vak dopnul na poslední z mnoha knoflíků, stál před Havranem někdo docela jiný. Důleitějí, mocnějí, budící respekt. To

ve by asi platilo za normálních okolnosti. Jakmile Varga shlédl kapitánův průkaz, ztratil jistotu.

V ničem nejedu a budu s várna mluvit jedině před soudruhem Hyntem.

Klidně mu zavolejte.”

Teď večer?”

Ano, teď večer.”

Nebude tam. Je v terénu,” naznačil Varga znalost věci.

To není problěm,” řekl Havran a sáhl po telefonu. Vytočil 448 a ádal dozorčího kriminálky. Uspěchaný hlas ho ujistil, e slyí.

Kapitán Havran ze Státní, průkaz A sto třináct sto dvacet. Můete mi říct, kde je soudruh Hynt?”

Hynt? Máme tu jednoho, dělá na mravnostním, poručík. Mohl by to být on?

Zcela určitě. Má slubu?

Moment, spojím, zachrčelo ve sluchátku. Po chvilce se ozval chraplavý baryton. Slyím.”

Kapitán Havran. Soudruha Hynta.”

Poručík Hynt u telefonu.”

Jsem v baru U kosa a hovořím s vrátným Vargou. Odvolává se na vás, prý bude mluvit jen před vámi.”

Dejte mi ho,” poádal hlas. Havran předal sluchátko.

Dobrej večír, pane poručík,” hlásil se Varga oviálně. Chvíli poslouchal. Rozumím, na shledanou.” Zklamaně zavěsil. Ptejte se, pane kapitán.”

Ztratili jsme zbytečně pět minut,” mračil se Havran. Jdu za-vámi kvůli Vlnckovi.”

U jsem slyel. Co vy s ním máte společnýho?

Ptám se já, Vargo. Kdy Jste s ním mluvil naposledy?”

S Vinckem? Jó, to u bude nějakejch … pět tejdnů. Co se stalo?”

Vy jste mi nerozuměl, Vargo. Vincek je po smrti a někdo mu k tomu asi pomohl. Já jsem ze státní, mě nezajímají kriminální věci, maličkosti přehlédnu, pokud nejde zrovna o trestný čin. Vincek udělal svou poslední flétnu. Vy jste byl jeho parák. Pipina si myslí, e jedině vy byste mohl něco vědět.

Pipina vás posílá?”

A taky Franta Koňská hlava.”

To asi máte fofr,” oddaloval Varga odpověď. Přehnaně pečlivě si upravoval kravatu. Coe mám jako vědět?”

O té flétně, Pito.”

Varga upřel na Havrana pohled. Co kdy jsem v tom drobet namočenej?”

,,Jde o víc, ne o tu portmonku. Proč jinak bych to vyetřoval já?

Něco na tom bude. Znáte nějakýho Krause od vás?

Z cizineckého?

Jo, toho samýho myslím. Taky sem občas zabrousí. Moné, e tu večer bude. Nepočkáme?”

Jestli míníte pokračovat tímto tónem, Vargo, tak se sbalíme a pojedeme k nám. Na osmačtyřicítku mám právo z vlastního rozhodnutí. Vak u vás tu někdo zastoupí, natáhl Havran ruku po sluchátku.

Počkejte! To je zbytečný, pane kapitán. Přiel bych o flek. Ono to tu bokem hodí dost, vak víte. Já jen, jestli pořád platí, e maličkosti byste přehlíd.

Platí,” potvrdil Havran. Vrátný mrkl na hodinky.

Máme půl hodiny času, to bohatě stačí. Teda  bude to tejden, co za mnou Vincek přiel. Spěchal do práce, on dělal topiče, vak to jistě víte. Povídá  Pito, potřeboval bych píchnout, mám tutovku a zeď mi můe dělat jediné ty Já vyvalil oči, protoe jsem Vincka sám hecoval  teda u hrozné dávno  na společnou fuku, a on e zaboha ne A najednou přijde sám! Povídám mu  co blbne, Vincku, dy má prsty dávno chromý, do čeho se to ene, nle on pořád svou, e je to jasná tutovka. Můu si zapálit?”

Klidně.  Ne, děkuju,” odmítl Havran camelku.

Cukání jsem měl, to přiznám. Vinca řek, e z toho pro mé kouká takovejch osm táců. Na to tady dělám tři měsíce n abych se pinil s kdejakým oralkou. Ale pak mi dolo, co bych já, chudák stará, dělal v báni, kdyby to prasklo. Zkusil jsem muklovinu čtyřikrát, to je na jednoho dost. A tak povídám  Vincku, kamaráde, na nic se tě neptám, tady má jednu velkou a zapomeneme, o čem byla řeč. Já jsem s tím skončil. Vincek se tak smutné podívá, byl úplné naměkko, to byste ho musel znát jako já, a e je to fakt Jeho poslední chmátka a jestli jsem kámo, e musím s ním. Přej nemůe jinak. Ze bude mít Plpina narozeniny a e jí chce koupit tuzexovej koich.”

Pokud vím, měl docela sluné úspory.”

Varga se uchlchtl. On ne, Plpina. Teda  nespala na korunách, to ne, Vinca chodil Jako ze katulky, i kdy to byla konfekce, ale vyznejte se v enských. Jednou jsem el 8 Vincou za Plplnou, točili plzeňský. Měli nabito, Pipina přebírala akorát nějakej koich, snad norkovej, nebo co. Koukala na něj Jako u vytreni a Jen vzdychala. Přej  Jednou v ivotě mlt něco takovýho. A Vinca na to, dobrák staré  dy sl ho můe koupit! Ona hned

zchladla, e peníze budou potřebovat na starý kolena. Takový hříný prachy přej za koich nevydá. Odnesla ho pryč, ale mazlila se s nim, hladila ho, a Vinca koukal, bullčl oči, jen se rozplynout. Kdepak mě napadlo, e mu to bude vrtat hlavou tak dlouho! No a pak ml to připomněl. 2e ví o flétně, kde je dost na ten koich i pro mě, jako za tu zeď. Alibi přej má tutový, za pětikilo u Praivce. To je hospodskej tam u nich za rohem.

Take sl vechno předem připravil.

Copak o to, posichrovaný to jistě měl, ale jak říkám, vyel ze cviku, Říct se mu to nesmělo, fachman byl pořád dobrej. Vak taky kdy tehda odcházel, dal mi moji náprsní taku a přej  hlídej si ji, bejvalej kamaráde. Jo, chmát mi ji, ani jsem si nevim. Jene strach byl větí ne pokueni. Neel jsem s nim.”

Kde jste byl včera večer kolem esté?”

Tady, pane kapitán. Klika, e jo? Sanitární den. Vichni mě viděli.

Víc vám Vincek neřekl? Kdo byl ten cizinec, jak na něho přiel?

S tím se mi nikdy nesvěřoval. Ale něco málo přece jen řekl. e si ho vyhlídnul na výstaviti, e tu bude a do konce veletrhu a e má nabitou flétnu.”

Ale jak přiel právě na něho?”

To nevím. Sháněl bony nebo valuty, kdy chtěl ten koich pro Pipinu.”

Pipina říká, e bez ní neudělal krok. Jak si to stihl oběhat?”

Nelhala vám. Obyčejně jsou pořád spolu. Jene teď po tři neděle zaskakuje Pipina jetě za haj  pardón, klozetářku Tauovou, co si zlomila nohu. Pipina myslela, e je Vinca doma a spi. Ale on si zdřiml u kotle a jak Pipina vytáhla paty, el po svým.  Já budu muset končit, pane kapitán. U abych otevřel mři.”

Kapitola 3

Kanceláři majora Liky zavoněla káva. Domácí pán svlékl pracovní plá, vklouzl do pohodlného saka a labunicky sál stoupajíc! páru ze álku.

Nainec by řekl, e vy, nóbl páni od policejní elity, pijete pravou brazilskou. No, darovanýmu koni na zuby nekoukej. Cukr je v piksle, poslu si. Já nesladím. Dobrá, pochválil nápoj.

,,Za půl hodiny musím být u éfa,” pobídl ho Havran.

,,Jen tolik nekvaltuj. Vyívám na tom od včerejka, jetě jsem se ani oholit nestačil,” přejel dlani světlé strnlsko na bradě. Marie přepisuje protokol. Počká si na něj?”

Jistě. K čemu jsi doel?”

Drobátko jsem včera přeháněl. Je to ifra, a dost mazaná. Dlouho jsem nemohl přijít na to, jak naprogramoval mainu. Text jsem rozlouskl. Jsou tam i nějaký čísla, ale za ty neručím. Není je s čím porovnat.”

čili netrvá na tom, e to psal amatér?”

Do jisté míry jo. Nebyl to kolený agent, ale osoba dost fundovaně zasvěcená. Asi někdo zdejí, koho profesionál zhruba zakolil. Jinak trvám na tom, co jsem řekl včera. Bude to nejspí kolekce zpráv pro rezidenta. Uvidí sám, ní sl přečte text.”

A ČI ifra to můe být?”

Čert ví. Je to česky. Co mě plete, je karbon. Jo, nediv ne, proto tvrdím, e to není amatertlna. Kde by přiel amatér ke karbonovému papíru?”

Nemůe se mýlit? Sami nám přece na koleních říkáte, jak snadno se můe i nevinný papír zachovat jako karbon.”

Ty musí být děsné protivnej, kdy někoho vyetřuje. Vdy to říkám jasně. Kdy něco tvrdím, mám to taky doloený. Na vech těch papírech, dokonce I na známkách jsou zprávy. Pouili prastarou techniku, ale provedeni je docela nový. Vezme tvrdou podloku, list papíru, na něj poloí karbon a navrch jlnej papír. Tvrdou tukou napíe text. Ten se karbonem okopíruje na spodní papír, ale nikdo to neví a taky nic nepřečte, dokud karbonový písmo nevyvolá. A potud to není nic světobornýho. Novej je pouzej ten karbon. ádný známý činidlo nezabralo. Reaguje jen na modrý filtr v infralampě a hned zase zmizl. Chytrá věcička, stála by za rozbor v Praze.

Slibuju ti, e materiály nezdrím ani o minutu déle, ne bude nezbytné. Pak si s nimi dělejte, co chcete. Co jsi z toho vyčetl dál?”

Vechny texty psala jedna osoba. Mu nebo ena, těko říct. Pisatel se dopustil jen dvou chyb. Za prvé  text na papíru, odstřieném z celiny, psal zřejmě na skleněné podloce. Příli tlačil na tuku, take písmena protlačil. Jinak by si jich byl ten mladík neviml. A pak neměl celinu střihat. To se nedělá.”

Proč ji asi odstřihl?”

Můu jen hádat. Asi kvůli adrese, kvůli jménu, nebo

kvůli něčemu, co bylo třeba utajit. Jako vodítko tam má konec příjmení a z adresy zůstala půlka Číslovky 8 nebo 3. Dost na to, aby koumák nael adresáta.”

Třetí vodítko je, e dostal dopis ze védská. Ale jinak to můe být člověk odkudkoliv. Nikde není psáno, e dopis doel do Brna anebo vůbec do tuzemska. Známky se vyměňují, pokud vím. Přeceňuje mě, Jardo.”

Skromnej, to ti chválím,” uklíbl se Lika. Prozradím ti jetě něco. Pisatel píe hůlkovým písmem, jaké pouívají technici na výkresech. Něco ti napoví i text. Já nejsem odborník, zase jen hádám, ale ty informace jsou opravdu zasvěcený. Snad nebude tak těký vymezit okruh lidí, s přístupem k utajeným věcem.”

Těí ne si myslí, ale to u nech na mně. Můe mi říct, jak jsi přiel na ten karbon?”

Ví, e s ničím nedělám tajnosti. Pod mikroskopem bys na to přiel taky. Podle kontur písmen. Jsou měkčí, rozumí? Prohlídl jsem vechny ty papíry i známky. Mikroskop ukázal kousky textu i na nich, tam, kde pisatel trochu přitlačil. Potom u lo jen o to, jaký karbon to je.”

Někdo zaklepal, do kanceláře nahlédla dívka s čerstvým afroúčesem a zeptala se. Smím dál? Je to hotovo, soudruhu náčelníku.”

Kde to mám podepsat?  Děkuju, Maruko.”

Já taky,” připojil se Havran.

Rádo se stalo,” usmála se dívka a zmizela i s kopií.

Ty ani nemusí děkovat,” popichoval Lika, čert ví, co na tobě ty holky mají. Jinej by čekal a do odpoledne. Stačí říct kapitán Havran  a hned má kadá čas.

..Přehání, Jardo. S kolegyní bych si nikdy nezačal.”

Snad právě proto. A jse svobodnej, auák má kočkolapku… No nic, zastav se a bude o kousek dál. Moc by mě zajímalo, čí je to ifra.”

*

Kanceláře se odjakiva přidělují  pokud jde o velikost a vybavení  podle důleitosti jejich pánů. Podplukovník Petráň obýval velikou místnost s předpokojem, kde úřadovala sympatická, sportovně zaloená třicátnice, matka dvou rozjívených kluků a dritelka nejedné medaile v karate, ač by to do ní nikdo na první pohled neřekl. Také ona se k Havranovi chovala vlídně a měla porozumění pro neohláené návtěvy u náčelníka, jimi ji občas překvapil. Tentokrát přivítala kapitána s vyčítavým pohledem.

,.Zpozdil jste se o dvě minuty, éf nerad čeká.

Havran výmluvně pohlédl na červené světlo nad náčelníkovými dveřmi. Nevstupovat, přikazoval nápis.

,,Máte těstí, jako vdycky, usmála se sekretářka. Červené světlo zhaslo. Stiskla tlačítko na panelu.

Kapitán Havran, soudruhu náčelníku, ohlásila a ukázala očima na dveře. Havran zaklepal a vstoupil.

,,Po|ď dál. Jak jsi daleko? Ze svodky se nedá dohromady nic vyčíst.”

Něco málo u mám, soudruhu náčelníku. Je to ifra, pachatel pouil tajnopis a jeho zprávy pocházejí ze čtyř různých oborů. Z toho soudím, e nepracuje sám.

Lika přece jen rozlutil, co v nich je? Řekni ml obsah a svůj názor. To povídáni si přečtu potom.”

Vezmu je chronologicky. Text číslo jedna: Zbrojovka se rozhodla pro ACAM. Přistoupí na úvěr z jedné třetiny, zbytek kompenzační obchod.  Tenhle případ asi souvisí Ť Berkovým. Zbrojovka kupuje nějakou automatickou linku a rozhodovala se, od koho. Motali se v tom Angličané, ale spí konkurence ne rozvědka.

,,Vlm o tom. Pokračuj.

Druhá zpráva: Vývoj ATL dokončen, zkouky uspokojivá, naléhavě potřebují T. Rumunský nevyhovuje čistotou. Říká ti to něco? Mně ne. Půjde asi o nějaký výzkumný úkol. Konzultuj z chlapci z ekonomiky. Dál.

Třetí: Na letiti C zkouky nových protltankových střel  teď je tam datum, ale za čísla Lika neručí.  Text říká dál: foto obstarám.”

A sakra. Tak to u není jen konkurenční záleitost. Beru si na starost, projednám s vojáky.

čtvrtá: Stokoruny sérii TB, NA a BL  a následuji čísla se stahují z oběhu. Neposílejte.

A poslední?”

To zni jako agentova osobní zpráva: Styk zůstává, měním adresu. K zastieni na telefonu  a zase číslo, jene je neznáme.”

Nemůe si s tím Lika trochu víc pohrát?

Monosti je několik tisíc, číslo je estimístné, takových jo v Brně větina.”

V Čem vidí řeeni?”

Musíme prověřit data protitankových střeleb a ty série stokorun. Pak u by to měla být maličkost.”

Pokud to jetě nebude přesmyčka.”

Nemyslím. Kdy u mají znaky pro číslice, proč by je jetě zamotávali?”

Uvidíme. Jaké má poadavky?”

Aspoň jednoho chlapíka na výpomoc.

Vyloučeno. Vezmi někoho ze svých.”

Není odkud. Vichni jedou naplno.”

Na jiných odděleních taky. Nějak si musí poradit, jsi přece taky komandýr.”

S mení pravomocí ne ty. Nemůu nikoho odvolat.”

U jsem řekl. Poadavky na sledování, techniku a cokoliv dalího podepíu přednostně, ale zpravodajce ti dát nemůu. Nemám.”

Havran pokrčil rameny. V tom případě riskujeme, e se nám ten cizinec ztratí. Vechno sám neoběhám. Musím taky řídit oddělení.”

Právě v tom je řeení. Přidej kadýmu chlapci drobnost a stačíte na vechno. Veletrh za tři dny končí.”

Právě e končí. Cizinec nám ujede.”

Jsi ty ale palice!  dobrá, sepi poadavky na ekonomický odbor. Ten zbrojovácký kontrakt, vývojový úkol a snad i série stokorun, snad mají kontrakt na emisní banku. Ale víc u ani ránu! S vojáky se spojím jetě dnes.

Víc jsem ani nečekal, řekl Havran spokojené.

xxxx

Nadporučík Kraus přivítal Havrana dost kysele.

Kdybych se měl s kadou nehodou takhle piplat, byl bych tu třicet hodin denně.

Nebyla to obyčejná nehoda. Vynasnaím se zdret vás co nejméně. Kolik svědků jste sehnali?”

Dva. Stejně vám toho moc neřeknou. Řidička nic neviděla a ten strejda Je slepej jako patrona. Osm dioptrií. Čekají venku. Mám je přivést?”

Klidně je vyslechnu někde jinde, jestli máte svou práci. Nenael by se tu nějaký kamrlík?”

Tady není pomalu kam schovat kotě. Jsem tu sám, protoe ti dva, co se mnou sedí, vyetřují venku. Jen si je sem vemte. Já musím sepsat dvě zprávy. Ruit mě nebudete, jsem zvyklej. Take nejdřív řidičku? Má před ichtou.”

Havran přikývl, řidlčka byla příjemná ena něco po třicítce a brala předvolání na dopravku jako úděl povolání.

Paní Hladká, vy sama jste nehodu neviděla?”

Ne. Slyela jsem brzdit auto, pak výkřik, podívala jsem se do zrcátka a uviděla toho člověka na vozovce. Málem se mi udělalo zle. Třásly se mi nohy jetě na konečné.”

Vystoupila jste z vozu?

Jo, musela jsem prohlídnout dveře, jestli se náhodou neotevřely samy. Byly v pořádku, lidi mi to dosvědčili.”

Kteří lidi?”

Z vozu, co stáli okolo. Pan Jouza taky. Čeká venku.”

Znáte jména těch ostatních?”

Ne. Ptal se jich Hromádka z dispečinku. Byl na křiovatce, tam je po esté vdycky frmol. Sám tu nehodu neviděl. Přiběhl, zeptal se lidi okolo, zapsal si to a sotva přijela sanitka, pustil vlak dál. Chtěla jsem vystřídat, ale nebylo kým. To víte, taková podívaná …

Vstoupila jste těmi dveřmi do vozu?”

Jinak bych se tam nedostala. Vyzkouela jsem spinač a pojistku. Byly v pořádku. Hromádka je taky přezkouel.”

Neviděla jste mezi cestujícími u dveří nějakého cizince?”

A jak bych ho poznala, prosím vás? Vimla jsem sl jen pana Jouzy, bydlí u nás v ulici. Nikoho jinýho jsem nepoznala. Já koukala, abych byla pryč a nemusela se podívat na toho chudáka pod autem.”

Mluvil s vámi někdo z nehodovky jetě tam?”

Jo, přijeli zároveň se sanitkou. Jen si mě zapsali, e mě předvolají. Potřebovali uvolnit křiovatku.”

Co mi k tomu můete jetě říct?”

Řidička pokrčila rameny. Víc nevím. Měli byste dávat větí pokuty. To je kadou chvíli, e si někdo otevře dveře a vystoupí.”

Polepíme se, slíbil Havran. Sepsal krátký protokol, kopií navíc pro nehodovku a řidičku propustil.

Druhý svědek, důchodce Jouza, byl skoro sedmdesátiletý, hubený, stářím přihrblý, na ostrém orlím nose mu seděly silné brýle, za nimi vypadaly jeho jasně modré oči nezvykle velké. Havran si zapsal data z Jeho občanského průkazu. O nehodě se stařík rozvykládal sám.

Takové záitky člověk dlouho nezapomene, pane přísluníku. Já ho viděl, toho pána, Jak se tlačí k východu. Cpal se kolem mě, div e mé neporazil. Něco Jsem mu řekl, u sl nevzpomenu co, ale on nic nevnímal. Vypadal jako vystraený.”

Kde jste v té chvíli stál?”

Drel jsem se tyče vpravo od dveří.”

Netlačil se někdo za nim? Nějaký cizinec?”

A víte, e ano? Teď sl vzpomínám, ano, takový elegantní člověk v ledlvém raglánu z vlněného trenčkotu, na rukou edé glazé rukavice, to se teď u nás nevidí.

Kvalitní koili, jistě batistovou, a kravatu s nezvyklým vzorem. Mohl to být cizinec.”

Snail se taky vystoupit?

Ne, to ne spí jako by chtěl toho pána zadret. Něco mu říkal, ale já jsem dost dobře neslyel. To u byli na schůdcích.”

Kam se poděl, kdy ten neastník vyskočil?”

Jouza moural velkýma očima. Stáhl se zpět do vozu. Ano, tak to bylo. Víte, kdy se tlačil za tím muem, ucítil jsem z jeho kabátu takový zvlátní parfém. Trochu jako levandule a trochu jako chanel. Potom jsem jej ucítil znovu. Upoutal mé ten trenčkot. To se hned tak nevidí.

Vy jste odborník?

Ano, prosím. Mívali jsme obchod, tedy prodejnu. Zdědil jsem ji po otci a pak jsem tam dělal vedoucího. Blízko zlatého kříe, na Orlí. Textil Jouza, prádlo a střiní zboí.”

Čili mohl to být cizinec?

Pravděpodobně ano.”

Viděl jste mu do tváře?

Jen maličký moment. Také vypadal ustaraně, skoro a polekaně.”

Poznal byste ho?

Sotva. Vite, s mým zrakem… Snad podle toho kabátu a té vůně. I tu koili bych poznal.”

Víc u se Havranovi z ochotného staříka nepodařilo vydolovat. Dal Jouzovl podepsat protokol, vyvedl ho a přivedl posledního pozvaného, neastného řidiče.

Ale mé u vyetřovali na místě a říkali, e nemám vinu, ohrazoval se nevysoký čtyřicátník v dobře padnoucích atech.

V tom se nic nezměnilo, pane Kabíčku. Potřebujeme jen doplnit několik podrobností.”

Ptejte se, a to mám za sebou. Stejně u asi za volant v ivotě nesednu. To byla hrůza, ten moment…”

Nerad vám tu nepříjemnost připomínám. Odkud jste jel a kam?”

Z veletrhu. Jsem v expozici Investy. Bydlím jako kadoročně v soukromí, v Minské ulici. Najel jsem si do levého proudu, abych odbočil na Úvoz, ale přede mne se vecpal mercedes a vzápětí vyhodil pravý blinkr. Před námi bylo volno, pak skočila na křiovatce lutá 

Jak daleko jste byl od křiovatky?

Asi čtyřicet metrů. Tramvaj byla kus před námi. Jak se vozy rozjely, ten mercedes se nacpal zase doprava

n přede mnou bylo volno. Přidal jsem, abych stihl zelenou.

Číslo toho mercedesu si nepamatujete?

Ne. Vím jen, e byl z Maďarska. Světle edivý, skoro bílý. Typ tuím 230 D, ale ten starí.”

Pokračujte, prosím.”

Kablček dlouze vzdychl. Pak se to stalo. Byl jsem asi na úrovni zadních dveří, kdy z prostředních vyskočil nějaký mu v tmavém kabátě. Reagoval jsem hned, mám posilovače, ale to víte, na pěti metrech nezabrzdíte. Nemohl jsem opravdu nic dělat. Vedle mne jela nákladní tatrovka, uhnout nebylo kam ..

Dveře se za ním hned zavřely?”

To nevím. Já jsem v té chvíli neviděl nic ne toho člověka. Narazil na kapotu, dostal se mi pod kola, vlekl jsem ho jetě asi čtyři nebo pět metrů.”

Tři metry, pane Kabíčku. Jinak ve souhlasí, čili opravdu jste neviděl na dveře tramvaje?”

Skutečně ne. Vdy to byl zlomeček vteřiny.”

Potřebujete potvrzení pro pojiovnu?”

Dali mi je vai kolegové.”

Tak to je snad vechno. Myslím, e u vás nebudeme obtěovat.”

Děkuju vám. Nevím jen, jak se s tím vyrovnám. Mým přičiněním zemřel člověk!”

Ale ne vaí vinou, pane Kabíčku. Konečně, s tím rizikem sedáte za volant. Nikdy nevíte, co se můe stát.”

To ml říkala dnes ráno paní Helena. Kdyby snad bylo třeba svědectví, můe mí dokázat, jak se to stalo. Byla v té

tramvaji.”

Jak se jmenuje?”

Helena  víte, e nevím? Ale je referentkou Exporty, máme kanceláře vedle sebe.”

Ona byla v tom voze a viděla, jak se to stalo?”

Říkala to. Potkali jsme se na chodbě, ona u věděla, co se přihodilo a sama ml nabídla svědectví.”

Dalo by vám moc práce zjistit, jak se jmenuje?”

Za hodinu vám to zavolám.”

Na tohle číslo. Stačí vzkaz. Tady Je moje Jméno.”

Děkuji, Jste velmi laskav, soudruhu kapitáne.”

Havran neastného řidiče vyprovodil, sklidil své papíry a předal kopie nadporučíku Krausovi.

Snad se vám budou k něčemu hodit.”

Zaloím je do spisu. Kluci sice zjistili na místě toté, ale výpověď je výpověď Poslyte, tu a tam jsem něco zaslechl, on je z toho vlastně pionání připad?”

Kapitola 4

Proslulý Petráňův sedmibylinkový čaj marně voněl kanceláří. Podplukovník podmračeně studoval protokoly.

Nevím, co z těchhle prkotin tě naladilo do růová, dal se konečně slyet a upil z hrnku.

Dvě věty svědka Jouzy. e toti se za nebotíkem Kubou tlačil pán v navoněném kabátě, pravděpodobné cizinec, byl vystraený a na Kubu naléhal. Po netěstí se stáhl, ani se přihlásil, e byl okraden,” řekl Havran.

Vylo mi to nějak srozumitelně, pokud mono.

Rád. Kuba sl vyhlídl cizince, aby ho obral, protoe chtěl své eně Pipině koupit tuzexový koich. V tramvaji se mu podařilo vytáhnout cizinci peněenku, ale protoe mu chyběla Pitova asistence, cizinec si toho viml. Neztropil vak poplach, nevolal o pomoc, nýbr snail se Kubu zadret a zřejmě přemluvit, aby mu taku vrátil. Snad by mu byl i nějaký groík dal. Proč? Inu proto, e věděl, co v té tace je. Byl tedy oním rezidentem, nebo aspoň spojkou k rezidentovi.”

Tohle mi dolo taky. Co je tu ale k radování? Byl to cizinec, nebo ná občan, dejme tomu obchoďák, navlečený do něčeho, co si přivezl zvenku? Máme jen Vargovu výpověď, a ta říká, údaje z druhé ruky. Kuba si mohl vybrat někoho jiného.”

Vichni o něm říkají, e el vdycky za vyhlídnutou obětí najisto. Vyhlédl si cizince. I ty valuty tomu nasvědčují. Mimochodem, je toho za dvanáct tisíc devizových korun, sedm naich tisícovek a skoro tři tisíce bonů.”

Pořád je to pouze předpoklad.”

Souhlasím. Teď jsou jen dvě monosti. Buďto nám cizinec zpanikařil a odjel nebo odjede, ne ho zjistíme, anebo bude uvaovat. Zloděj padl pod auto, co je záleitost dopravky, nejvý snad kriminálky. O ifrách nikdo neví. Koho by napadlo, e na kapsáře přidělili vímavého mladíka, který dával ve kole pozor a pamatuje si něco o ifrách? Pravděpodobnost téměř zanedbatelná. Je-li to rezident, bude se snait o náhradní spojení. Pokud je to jen spojka bez náhradního spojení, pak máme těstí. Ne uvědomí rezidenta, co se stalo, uběhne nějaký čásek. Den, dva, moná týden. A to je ná náskok.”

Chybí jen maličkost. Jméno toho cizince.”

Kterýto nedostatek vyváí to, e máme v rukou důkazní materiál, rozlutěnou ifru a něco málo času.”

Petráň sl dolil čaj. Budu ti dret palce. Sám bych byl rád, Kdybys měl pravdu.” Sáhl po sluchátku, vedle kterého se rozblikala červená doutnavka. Slyím.

Kdy zavěsil, podal Havranovi lístek papíru s datem 27. září.

V ten den se konají ostré střelby protitankových raket. Známe tři číslice. S tím u by si měl Lika poradit.”

Pokusím se ho přemluvit.”

Ohlas se jetě dnes, slíbili mi ta čísla bankovek, pokud to vůbec sedí. A řekni majoru Suchému, a jde dál.”

Havran vyřídil velitelův vzkaz, pozdravil sekretářku a spěchal do laboratoří. Likova kancelář byla zamčená a klič nevězel zevnitř, jak se stávalo, kdy náčelník nechtěl být při práci ruen. Ze sekretariátu se ozýval pravidelný klopot psacího stroje. Havran tam nakoukl.

éf někam odeel?”

Je u fotografů. Počkáte si?”

Rád. Bude tam dlouho?

Neřekl. Já tam brnknu,” natáhla se dívka po aparátu.

Neberou to,” řekla po chvilce. Dáte si kafe?”

Děkuju, ne, to u by bylo třetí. ízním toliko po vaem áfovl.  Na vás je od rána něco jiného, Maruko. Hádám dobře? Máte jinak vlasy.”

Dívka se zapýřila. Vy jste sl toho viml? Ten můj by nepoznal ani kdybych přila blond a na krátko ostříhaná.”

To snad přeháníte. Ale sluí vám to!

Dveře se rozlétly a dovnitř vtrhl rozevlátý Lika. U jsi tu zase? Nemám čas!”

Nebudu obtěovat. Jen jsem tí chtěl říct, e známe tři čísla. Ty střelby se konají 27. září.”

Lika se zamyslel, koda, e jedno číslo není sudý. Vem to ne, nakrmím mainu. Zeptej se ráno, stačí?”

Bohatě,” poděkoval Havran.

V kanceláři ho čekala zpráva od nadporučíka Berky. Knblčkova známá 9e jmenovala Helena Malhostová a pracovala skutečně v Exportě, detaované pracovitě v Brně, Jako odbornice na obchodní právo. Reference o ní hovořily jednoznačně kladně. Dokázala vyřeit spletité případy, jim se zahraničně obchodní operace nevyhnou, v naprosté větině ve prospěch československých vývozců. Rozvedená, bězdětná, spolehlivé, soukromý ivot bez závad. Perspektivní kádr na vylit funkcí. Telefon do kanceláře I do bytu. Hnvran zkusil první číslo. Chvílí trvalo, ne doktorku Malhostovou nalil

Bezpečnost, kapitán Havran. Slíbila Jste panu Kabíčko-vl svědectví,”

Ano, to souhlasí. Jde o to, jak moc spěcháte. Mám čas jedině snad večer, pokud to pár dnů nepočká.

Večer mi rozhodně nevadí. Kde vás najdu?

Třeba u mne, pokud nemusím k vám. Bydlím v Táboře 192 B, páté podlaí. Kolem sedmé budu doma. Vyhovuje vám to?

Naprosto. Na shledanou, paní doktorko! Rychle vyřídil nashromáděnou potu a nahlédl vedle k Berkovi.

Jirko, rozdej potu. Za půl hodiny jsem doma, zdrím se jen chvilku, po sedmé budu na tomto čísle a vrátím se sem. Vzkazy na stůl. Kdo dnes slouí?”

Patera, ale vlastně vichni.

Fajn. Co dělají nai Angláni?

Pořádají večeři pro Zbrojováky a Importu. Bude tam est lidí, mezí nimi i Dalsby.”

Pan major? Asi se chce dovědět, s kým Zbrojovka uzavře ten kontrakt. Hlídá si to?

Jasně. Jetě večer budu znát průběh a výsledek.”

Tak já letím.

Vyběhl z budovy na parkovitě. S nelibostí utřel papírovým kapesníkem ptačí pozornost z čelního skla, vycouval a zamířil se svým červeným kupátkem k domovu. Najel před gará a veel do zahrady. Od domu se k němu s nadeným kvikotem rozběhl jezevčík a vyskočil mu do náručí. Nedal, dokud neolízl pánovi bradu a ui.

Dobrý večer, paní Brázdová,” pozdravil Havran svou sousedku a hospodyni. Nezlobil?”

Ani ne. Ztiila hlas. Máte nahoře návtěvu.

Koho, proboha?”

Uvidíte,” napínala ho spiklenecky. Pes vedl pána do bytu. Vlnil se po dřevěných shodech jako housenka a spěchal ke dveřím garsoniéry. Havran otevřel.

Zena na gauči odloila časopis a podala mu ruku. Nazdar, Vláďo. Překvapila jsem tě?”

Dost,” řekl Havran. Co se stalo?”

Nic. Musí se něco stát, abych tě přila navtívit?”

Jistěe ne. Já jen, e jsme se viděli naposled před půl rokem.

To Valda mě přivítal jinak, viď, ty psisko,” pomazlila se s jezevčíkem a poloila ho na podlahu.

To bude asi tím, e s ním ses nerozvedla. Co ti mám nabídnout? Kávu? Koňak? Trochu vína?”

Kafe mám,” ukázala na stolek. Povídala jsem si chvilku s paní Brázdovou. Chválí tě. A pořádek tu má taky. Dej mí kapku koňaku.

Přehodila nohu přes nohu a zapálila si. Byla a nestoudně hezká. Sluelo jl snad vechno, i zabalená v ubruse by vypadala jako dáma.

Prosím,” postavil před ni Havran sklenku i s lahví. Led není, ale ty koňak s ledem nepije, pokud vím.

Ty nebude?”

Ne. Přiel jsem se vlastně jen převlíct. Mám jetě plno práce. To ví, veletrh.”

To znám,” povzdychla Jiřina. Má to tu hezké, ale čekal smutné. Nestýská se ti někdy?”

Nezapomněl jsem, proč bych ti lhal. Ale nic ti nevyčítám. Promiň, trochu se opláchnu a převkléknu.”

Zael do koupelny. Vrátil se přeholený, v lehkých světlých kalhotách, lila koili s vzorovanou kravatou n tmavě modrém sáčku se zlatým knoflíkem.

Vypadá pořád dobře,” ohodnotila ho jeho bývalá ena. Kolik má času?”

Čtvrthodinku jistě.”

Připravila bych ti něco k jídlu, ale rozmáchla rukama, tady se moc nevyznám.”

Nedělej si starosti. Stavil jsem se cestou v bistru.”

Na tlačenku nebo jelitový prejt. To znám. Odbývá se. Pani Brázdová ti ráda uvaří.”

Na kontrolu jsi snad nepřila, Jiřino.”

Má pravdu. Ráda bych tě o něco poprosila.  Ne, peníze to nebudou. Vyrovnali jsme se, byl jsi velkorysý a já to umím ocenit. Někdy marně vzpomínám, má-li vůbec nějkou patnou vlastnost. Snad jsme si nerozuměli právě v tom, e jsi byl dokonalý sluňák. Ale o to teď nejde. Hlávek můe výhodně koupit chryslera. Tím ovem padne dovolená v Jugoslávii.”

Take?”

Take tvá bývalá enuka tě prosí, jestli bys jí nepůjčil avou chatu. Na pouhých čtrnáct dnů. Vyhoví mi?”

Samozřejmě. Kdy si přijde pro klíče?”

Můeme nastoupit od pondělka za čtrnáct dnů. ádné mejdany, klid a pořádek. Zná Slávka. Povlečeni vezmu avo|e, zásob se nedotkneme.”

Podal jí klíče z věáku. Mám jetě jedny. Plynová bomba Je nová, dřevo do krbu najde vzadu v kůlně, tenhle klíč, snad si to pamatuje. Já tam pojedu přítí neděli, potom má chatu k dispozici.”

Jsi úplně senza, Vláďol Klíče vrátím hned to dalí pondělí. Neudělá si chvilku času?”

Ví, jak to se mnou je. Slíbím, a něco mi do toho vleze.”

,,Bude-li jen maličko chtít, uděláme sl hezký večer. Stojí o to aspoň trochu?

Kdy to vyjde, rád tě uvidím. Promiň, u musím jít. Sveze mě kousek, viď? Počkej,” řekla ve dveřích. Přitiskla se k němu a prudce ho políbila. Potom mu kapesníčkem otřela rú. Pojď u, prosím tě!

Rozlehlý činák v řadě na chlup stejných pocházel z let krátce před válkou, z doby, kdy projektanti hýřili stavební plochou, čtyři podlaí solidních bytu o více pokojích, nad nimi dvě patra meních útulků pro osamocené. Dveře s jmenovkou doktorky Malhostové byly nedaleko tichého výtahu. Havran stiskl zvonek. Ozvalo se dvojhlasné zaklinkání. Otevřela mu tíhlá, pohledná mladice hustých, světle oříkových vlasů, v dlouhém hedvábném upanu, zdůrazňujícím útlost pasu. Vykulila čokoládové oči.

No ne  Vláďa, a já čekám policajta!

Ahoj, paní doktorko. Čeká správně. Dotyčný se právě dostavil.”

Ty a  promiň, vyrazilo mi to dech. Pojď dál, jen se trochu zcivilizuju. Právě jsem dokvačila. To ví, zaměstnaná enská. Někde se tu posaď, hned jsem u tebe.”

Vstoupil do velkého obývacího pokoje. Netypické zařízení, zřejmě na objednávku, komfort, by trochu ensky ledabylý. Usadil se v uáku u kuřáckého stolku naproti barevnému televizoru, spočívajícímu na podivné nábytkářské kreaci s vázou, knihami a obrovskou bílou koulí svítidla. Muský element tu nebylo znát. Sáhl namátkou po módním časopisu.

U jsem tady,” ozvalo se za ním. Helena se převlékla do dlouhých domácích atů s volnými splývajícími rukávy, upravila si účes a jistě se i rafinovaně přiličila.

Vypadá přímo nemravně mladě,” usoudil Havran.

Pohrozila mu. Dřív jsi nepřeháněl. Vdy jsme skoro stejně staří. Co si dá? Mám veletrní zásoby, klidné si řekni. Whisku, din, koňak, francouzské červené.

Jsem tu vozem, Heleno. Nejradi mám dus a oříkové blondýny.”

Zasmála se. Nesměla bych té znát. Plechovku radi nechám na stole, led je tady. Já nebudu nic, kdy se neurazí. Mám veho za den plné zuby.  Tak ty jsi ”

Jo.”

A to u tehdy, na studiích? Asi, kdy jsi kapitán:

Nainec o sobě takové věci neroziřuje.

A jsi na dopravce, jak jsem vyrozuměla.”

Ne docela, ale to je jedno. Mluvil s tebou Kabiček?” Jo, sama jsem mu říkala, e mu dosvědčím, co jsem viděla.

Co jsi viděla?

Teď mé jako vyslýchá? No, jela jsem v tom hromadným dopravním prostředku, co z něho vypadl ten chlapík.

Vypadl?”

Spí vyskočil. Otevřel si dveře a vyskočil,”

Nechtěl mu v tom nikdo zabránit?

Vechno se seběhlo hrozně rychle, ví? Protáhl se mezi lidmi, otevřel dveře a byl venku.”

Kde jsi stála?

Kousek od dveří.”

Netlačil se někdo za ním?”

Vlastně ano, zamyslela se. Ten véd. Chytal ho za ruku a něco mu říkal.”

Havran málem nadskočil v křesle. Jaký véd?” Kdybych já si vzpomněla na jméno… Jednala jsem s ním minulý týden. Reklamace, ví? Dolo jim pokozené zboí, cestou se naklepla paleta, ale projeli to. Smlouvu sice sepisoval bez nás sám obchoďák, je’den z těch rychlokvaáků, zná je, ale natěstí bylo jasný, e zboí převezmou v Hamburku. Tam nereklamovali ani jednu přepravku, čili mytec.”

Aspoň na firmu si nevzpomene?

Ne, vrtěla pomalu hlavou. Ten den jsme měli hroznej vic, vylcvindovala jsem ho za chvilku. Ale ráno ti to můu najít, zapsala jsem si to do diáře.”

Ráno můe být pozdě.”

Váně? Take ty nedělá nehody?  V nejhorlm můeme zajet na výstavitě,” navrhla v naději, e ji odmítne.

Tobě se asi moc nechce.

To ví, e ne.  Počkej, jsem to ale husa,” vyskočila ze sedačky a vběhla do předsíně. Dal mi navtívenku, tady ji musím mít,” vylovila z taky ozdobné pouzdérko. Na úřední věci byla zřejmě pořádná. Jo, je tady. To je on. Havran se natáhl po vizitce. Niels Olson, znělo jméno mue s navoněným kabátem.

Můe mi ho popsat?”

Jistě. Mení ne ty, necelých stoosmdesát, světlovlasý, bude starí ne ty, asi čtyřicet. Modré oči, statný, spí tak

sportovně, mlsnej kukuč na enské. Zahlídla jsem ho tuhle večer s nějakou pipkou. Pije jako duha, ale snese, nekouří a stalo se mu něco s autem. Mení havárka, nebo co. V půjčovně si nevybral, a tak chodí pěky.”

Ani neví, jak jsi ml pomohla. Smím si od tebe brnknout?”

Telefon je v předsíni.”

Havran vytočil Berkovo číslo. Jirko, zapi si. Niels Olson, véd, asi čtyřicetiletý. Zjisti ho, opatři fotku z víza a postarej se o návěs. éfovi řekni, e je to ten cizinec z tramvaje.  Jo, konec.”

Vrátil se do křesla a dlouhým lokem se napil.

Take ty jsi vlastně kontrá?”

Nikomu ani muk, slibuje?”

Jasně. To musí být zajímavá práce,” řekla dychtivě.

Jsou chvíle, kdy bych radi prodával párky.”

Uchlchtla se. ,,S doktorátem?”

Nemám doktorát. Jsem promovaný právník, to mi stači.”

Udiveně si ho změřila. Zůstal jsi asi jediný z ročníku. Akorát to boí telátko Syptová, ale ta dvakrát vylítla.”

To je dlouhá a nepříjemná historie, Heleno. Kápl jsem tenkrát na asistenta Vlhouna. Věděl, co dělám a zoklivil ml to tak, e jsem se zařekl. Já se bez doktorátu obejdu. Vyaokou mám, tak co.”

Vlhoun dávno vypadl s patřičným nakopnutím. Vdy se můe přihlásit znovu.”

Nechci.”

Paličák, e? Nemá to ta tvoje s tebou lehké.”

I má. Rozvedli jsme se. Nainec pobude doma někdy mlč ne námořník. Já tehdy dost jezdil, ona sama, děti jsme neměli  někdy se to prostě zamotá.”

A takový jste bývali párek!  Nu co, já jsem dopadla podobně. Ten můj se chytil mladí buchty, co měla prachatou tetku. A tehdy jsem prokoukla, e místo hlavy nosí kalkulačku. Rozvedli jsme se na dálku, Jetě ne Jsem přila na výsadku. Bez muskýho se taky obejdu. Snad jetě někoho potkám. Na to trápení je vdycky času dost.”

Já tě nepoznávám, Heleno. Nejhezčí holka z ročníku, chlapi se za tebou mohli uběhat, a ty …”

Vstala a podala si láhev whisky. Váně nechce? Já jo. Kecala jsem, abys věděl. Někdy je mi jako spráskanýmu psovi. Přijde, nikdo tě nečeká, ani pohádat se s kým nemám … Různých ometáků by se nalo, o jé! Ale já nechci naletět znovu.”

Zazvonil telefon. Helena vstala a zvedla sluchátko. Malhostová.  To je pro tebe.

Ohlásil se, chvíli poslouchal. ,,Za moment jsem tam, řekl a zavěsil. ,,Je mi lito, Heleno, musím pryč. Děkuju ti jetě jednou. A nezapomeň  zůstane to mezi námi! Zavolej zase,” řekla smutně.

Určitě se ozvu.” Galantně jf políbil ruku.

Kapitola 5

Volal jsem, hned jak to přilo, hlásil nadporučík Berka, vytáhlý třicátník s nevinným studentským obličejem. Vyřazených sérii je víc, ale ty tři jsou mezi nimi. Dal jsem čísla majoru Likovi. Tady je rozlutění. Netrvalo mu to ani pět minut, jen dosadil čísla.

čili známe telefon agenta. Teď jen jméno.

Zjistil jsem je v účastnické evidenci. Inenýr Pavel Jelínek; dříve Hirsch, čtyřicet dva roky, rozvedený, bytem Topolová 116. Zaměstnanec holandské firmy ACAM, povolení má. Pracovitě uvádí doma, telefon tentý.” Dobrá práce, Jirko. Hodil jsi sebou. Co ten Olsen?” Sedí v baru Roxy a má v sobě půllitrovku dinu. Nabalila ho tuzexová holka. Metr na ni nemáme, studuje jazykovku. Něco málo na ni ví kriminálka, z evidence vyskočila tři čísla. Prostudovat jsem je zatím nestačil.”

V archívu bude stejně jen sluba a jistě má napilno. Vyslechneme ji, a Olsen odjede. Jetě by mu vyslepičila, e se o něho zajímáme. Vyjde-li tl chvilka, podívej se do spisů zítra ráno. Patera je u telefonu?”

Nechal tu zprávu.”

Havran se do ní začetl. Poručík Patera zjistil, e zástupci Zbrojovky a výsadní společnosti Importa se dohodli o nákupu zařízení před čtyřmi dny, kdy předtím jednali s pěti výrobci, vystavujícími na veletrhu. Rozhodli se pro firmu ACAM, protoe s ní nai odběratelé měli dobré zkuenosti, dále pro některé technické přednosti a předevím vzhledem k ochotě firmy přistoupit jednak na úvěr a jednak na placení formou kompenzace. Zpráva, nalezená v Olsonově náprsní tace, tedy nelhala. Olson měl poznatek o skutečnosti, která se stala před čtyřmi dny. Koho to zastupuje inenýr Jelínek, dříve Hirsch? Holandskou firmu ACAM, řekl Berka. Jo, to jsem ti zapomněl říct. Taky mě napadla ta souvislost. Ve zprávě je

uvedeno Jelínkovo číslo. Jelínek zastupuje firmu ACAM a o ní nai obchoďáci rozhodli jako o dodavateli. Má to ale háček. Inenýr Jelínek je u deset dnů v Holandsku, anebo tam aspoň odjel.

,,Právě v době veletrhu? Není to divné?”

Zdánlivě je. Mluvil jsem s inenýrem Tomanovi ze Zbrojovky. Jednali s Jelínkem předem a chtěli zajistit nějaké konstrukční změny. Jelínek odjel, dohodl to s výrobcem a poslal dálnopis, e jsou změny uskutečnitelné. Teprve potom se o kontraktu rozhodlo.”

čím dál zamotanějí,” usoudil Havran. éf měl asi pravdu, to telefonní číslo můe být přesmyčka, čili patří někomu jinému. Ale zase taková náhoda ..

Jisté je, e inenýr Jelínek ty zprávy psát nemohl, kdy tu nebyl.

Nevrátil se mezitím?

Ne, to jsem si ověřil. V hraničních průvodkách jeho jméno není, na Stánku ho čekají pozítří. Pochybuji, e by firmě zatajil návrat, kdyby byl přijel dřív.”

Sleduj to dál, Jirko.”

Havran zamířil do své kanceláře, kde měl u telefonu slubu poručík Patera, nedávný absolvent Vysoké koly SNB. Za půl roku zapadl do kolektivu. Vyznal se, před kolou, praktikoval u StB jako strámistr, vybraný z Pohotovostního pluku. Podal Havranovi sloku se zápisy.

Něco má u sebe Jirka,” poznamenal.

Vím, byl jsem u něho. Nedej se vyruovat.”

Nad spisy se Havran rychle zorientoval. Načrtl k hláením své připomínky a příkazy a rozdělil je do sloek jednotlivým pracovníkům. Telefon kadou chvíli vyzváněl, Patera odpovídal, zapisoval vzkazy a hromádka lejster po jeho levici utěeně vzrůstala.

Havran nad čtvrtkou papíru rozmýlel, co je v případu Olsonových ifer třeba udělat nejdříve. Zbývalo zjistit, komu adresoval neznámý odesilatel ze védská celinu se známkou z Olsonovy náprsní taky a konečně vymezit okruh lidí, kteří mohli vyzradit údaje v agentových zprávách. Posledním úkolem se zabývala jiná pracovitě a Petráň je jistě burcoval neustálými dotazy. Rébus s telefonním číslem mohl vylutit pouze major Lika. Havran sám byl s to poradit sl s adresou na ústřiku obálky. Vytáhl jej ze skříně i s Likovým rozborem. Snad by pomohl počítač, Havran sl vak nebyl jist, dá-li se vůbec podobný úkol naprogramovat. Nejsnadnějí cestou bylo vytypovat v úvahu přicházející jména, projít evidenci

obyvatel a postupně zúit okruh podezřelých na minimum. Nesměl vak zapomenout, e adresát, dejme tomu filatelista, mohl obálku s někým vyměnit, někomu jl dát, prostě nebylo nikde psáno, e patří mezi podezřelé. Kromě toho mohl bydlet kdekoliv, jak u o tom debatovali s náčelníkem. Zpravodajec se vak musí opírat o fakta a cesta k nim bývá trnitá. S povzdechem přitáhl tlustý telefonní seznam. Začne zde, jaká jména vak hledat? Listoval stránku po stránce. Bulba, Holba, Malba, Valba. Jiná příjmení na koncovku -Iba se v něm nevyskytovala. Jako z udělání devět muů těchto málo obvyklých příjmení bydlelo na adresách, jejich čísla končila trojkou nebo osmičkou. Havran je vypsal, ač to nebyla práce důstojná jeho postavení. Zaběhl do evidence, kde vyruil u pozdní večeře nabručeného Zouhara, polovičního invalidu po průstřelu nohy. Po pěti minutách odcházel spokojený k Petráňovi. U telefonu v předpokoji seděl namísto sekretářky náčelník vnitřního oddělení a zápolil s jedním ze svých nesčetných grafů. Byl doktorem obojího práva, zapřísáhlý asketa a zahrádkář.

Musí chvilku počkat, upřel káravý pohled na Havrana. Neměl rád výjimečné situace. Vrcholem spokojenosti byl pro něj pravidelný, předem naplánovaný a přesně dodrovaný reim práce. Málokdy se mu podařilo toho stavu dosáhnout, budi mu vak řečeno ke cti, e se o to dnes a denně snail.

Kdo je tam,” otázal se Havran, červený nápis svítil.

éfová,” odpověděl doktor Smllek lakonicky a rýsoval pečlivě jakýsi nesmírné důleitý ukazatel. Havran pohodil papíry na stolek a usadil se v křesle. S nataenýma nohama a uvolněnou kravatou vychutnával chvilku oddychu. Nikdy se čekáním neznervózňoval. Věděl příli dobře, e zbytečným spěchem nijak neurychlí běh události.

Tvoje oddělení nevyčerpává příděl propisovaček,” ozval se doktor Smítek. Čím píe ty?”

Havran mlčky ukázal své pero. Dodaleka zářilo reklamou firmy, dodávající jemnou mechaniku.

Vidí, v tom to asi je. Dostáváte bůhvíkde reklamní zboí, pak nečerpáte příděl, náplně vysychají a my zbytečné zatěujeme rozpočet.

Rozdejte je . Havran chtěl říct tábním krysám, ale včas skousl jazyk. Týlaři byli odjakiva na svůj stav nedůtkliví. Natěstí se otevřely dveře a Petráňova manelka vyla s takou, z ní se jetě linula vůně večeře.

Dobrý večer,” pozdravil Havran způsobně.

Vladimíre,” usmála se na něho Petráňová. Zanedbáváte nás. Slíbil jste klukům lekci z potápění, vzpomínáte

sí?

Letos u to asi nestihneme. Ale přítí rok jistě, pokud mi pan manel ponechá volnou neděli,” odpověděl poloertem.

Nedělej mi rozbroje v rodině,” houkl podplukovník ze své kanceláře. Pojď dálí”

Náčelník a kádrovák jsou jako vlastní otec,” řekl Havran s vánou tváří. Co řeknou, to s vámi myslí dobře. Kdy dovolíte, ohlásím se po veletrhu. Slíbil jsem klukům taky uzené ryby.”

Beru vás za slovo,” souhlasila Petráňová. Já u se s Jendou domluvím,” řekla tak, aby ji manel slyel. Doma byla bezesporu pánem ona, i kdy si Petráň nemohl v nejmením naříkat. Naopak, málokterá z manelek přísluníků měla tolik pochopení pro exponovaného mue.

Pozdravujte oba, moc mě těilo,” řekl Havran a proklouzl k éfovi. Zavřel za sebou.

Posaď se,” pokynul mu Petráň. Zná tohle?” poloil na stůl podivnou pistoli. Nezvykle tlustá hlaveň, patrně s vestavěným tlumičem, dlouhá snad dvacet centimetrů, protáhlá paba. Kapitán se nad ni naklonil.

Klidně ji vezmi do ruky. Otisky jsme vyhodnotili.”

Havran uposlechl. Zbraň byla nečekaně lehká. Stiskem tlačítka v nadpabí vyběhl zásobník s dvanácti dlouhými náboji, jejich projektily byly neúměrně úzké. Ústí hlavně odpovídalo průměru maloráky.

Pět celých est,” napověděl Petráň. Náboj má skoro trojnásobnou dávku prachu proti obvyklým long rifle.”

Zabijácká pistole,” odhadl Havran.

Můj názor. Kluci ji sebrali americkému agentovi. Polu ji do Prahy. Co jí říká?

Nezvyklá miřidla zaujala Havranovu pozornost. Byly tam i dráky pro optiku. Petráň mu podal pukohled. Hodil se přesně do dráek.

Účinný dostřel skoro dva kilometry. Razanci musí mít jako hrom. Prohlídni si plátě střel.”

Havran vytlačil jeden náboj ze zásobníku. Byl poloplá-ový, nevídaného provedení. Poloostrá měkká pička byla jen ve spodní třetině kryta pevnějím ocelovým obalem. Takový projektil trhal a drtil, nač v zasaeném těle narazil. Podplukovník podal třetí díl, ramenní opěrku. Byla z lehké kompozice a zapadla přesně do vybrání před hledím a za mukou. Trhnutím se dala roztáhnout do délky

nejméně půl metru, jak Havran odhadl. Zasouvala se do krátké kolejničky nad pabou.

Vylepený mauser, odhadl Havran.

V podstatě ano, připustil Petráň. Má prý zásobník i na čtyřicet ran. Tahle není poslední výkřik módy. Dodávají ji i v mení ráí, jetě účinnějí.  No nic, vra ml ji. Cos mi přinesl?

Havran rozprostřel své poznámky. Vyhodnotili jsme poslední údaj ze védových zpráv. Příjemcem té odstřiené obálky je s největí pravděpodobností inenýr Kamil Holba, bytem Brno-Kohoutovice, Modřická 188.

Je na něm něco zajímavého?

Znám jen to, co je v archívu. Bratr, doktor Marcel Holba, opustil nezákonně republiku v roce 1969 přes Jugoslávii. ije ve védsku a občas sem píe. Pracoval jako vedoucí referátu v zahraničním obchodě. Kamil byl střední kádr ve Výzkumném ústavu obráběcích strojů točivých. Na vlastní ádost přeel ke Slubám města Brna. Řídí jedno z odděleni strojového parku. Finančně el dolů o tisícovku. Svobodný, trochu podivín, pěstuje kulturistiku, v krajském přeboru ve své váze druhý a třetí, teď ovem jako brzký čtyřicátník spíe udruje kondici. Podezřelé styky nemá.”

Nabízí se spousta dotazů. V čem je podivín?

Kdysi, jetě jako student, koketoval s nějakou náboenskou sektou. Svědci Jehovovi, nemýlím-li se. Nechal toho a ije normálně.

Proč odeel dobrovolně ke Slubám?”

To ve spisech není. Nejspí se dovtípil, e by měl s brákou potíe. Dřív hodně jezdil do zahraničí.”

Připusme, říká, e pěstuje kulturistiku a není enatý. V evidenci přihřátých nemá záznam?

Neobjevilo se nic. Z vlastni zkuenosti vak vím, e kulturisté sice nejsou větinou přeborníci na enské, ale nevyhýbají se jim.

Co tobě jako odborníkovi samozřejmě věřím, rýpl Petráň. Známe jeho soukromí?”

Já myslím, e za půl dne jsme zjistili i tak dost, soudruhu veliteli.

Vdy se jen ptám. čili  zjistit, co dělá v soukromí. Co si myslí o Olsonovi?”

Opíjí se v baru a narazil si tětku. To kvalifikovaný pión nedělá.”

Jde o to, jestli nás právě tou extravagancí nechce ukolébat.

Nemyslím. Nekontroluje se, co by jistě udělal, kale na dalí spojení. Aspoň zatím.”

Nemysli po naem, Vláďo. Počkej s hodnocením, a jak se projeví do odjezdu. Pak uvidíme. A ten telefon?”

To u přece ví,” podivil se Havran.

Pořád je tu monost, e je číslo zakódované.”

I na to myslím. Jakmile bude mít Lika chvilku času, přepadnu ho. Něco málo o kombinatorice vím. Ovem ta náhoda, e právě inenýr Jelínek .

Správně říká, náhoda,” přeruil ho Petráň. Hledej dál. Od počátku je to netypický případ.”

Typické případy jsme měli naposledy začátkem edesátých let,” upřel Havran na éfa nevinný pohled.

Hecy, na to tě uije,” zasmál se Petráň. Ví co? Vyhecuj sám sebe, abys případ dokončil zároveň s veletrhem. Jaký postup navrhuje?”

Havran zváněl. Ubývá času, musíme váit kadý krok. Budeme sledovat Olsona, prověříme inenýra Jelínka, oukáme Inenýra Holbu a uděláme vechno, abychom věděli, kdo mohl podat agentovi ty zprávy. Na víc sl dnes netroufám.”

Reálný plán,” pochválil ho Petráň. Nějak se tl z něj vytratil záměr zjistit, o kterou rozvědku vlastně jde.”

Mám střílet od boku? Vechno ukazuje na védsko, ale ti proti nám, pokud vím, nikdy nepracovali.”

Čte přece sluební informace. Kdo tam momentálně nejvíc řádí?”

Teď jsou to Amíci, donedávna dominovali Angličané a oba pamatujeme dobu, kdy tam měli navrch Qehlenovi bývalí náckové. Kdo z nich? Rozhodni a já tě uposlechnu.”

U podruhý mé chce dnes večer natvat,” blýskl podplukovník zlobným pohledem. Na tobě Je, abys to zjistil.”

Provedu, soudruhu veliteli,” prohlásil Havran prkenně a vstal. Neměl rád abstraktní úkoly.

Sednout,” zavrčel Petráň. Jsi Jako Jankovltá koza. Nechápe, oč lehčeji by se ti pracovalo, kdybys věděl, koho má proti sobě?”

Havran usedl na krajíček idle. Chápu, soudruhu náčelníku. Kdybych měl sebemení vodítko, od koho se to dovím, u bys měl hláení na stole.”

Petráň zhluboka vzdychl. I Já se musím zpovídat směrem nahoru, Vláďo.”

Dej mi čas a já ti to zjistím. Normálně je na takový případ půl roku krátká doba.”

Co je to  normálně,” vybafl Petráň. Dobrá, povím ti, co je ve hře. Ty protitankové rakety jsou lágr posledních dvou měsíců. Ani velitelé naich divizí neznají podrobnosti. Samočinné navádění, naprostá jistota zásahu. Víme, e je chce někdo prozradit. A ty mluví o půl roku!

Čili jde o akci mimořádného významu. Dostanu dalí síly?” kul Havran elezo za tepla.

Petráň se kupodivu nerozčílil.

Kapitola 6

Martina Kváová postavila prázdnou sklenku na stůl. Mísy se u dávno vyprázdnily, číníci roznáeli podnosy s pikantními soustíčky a dolévali íznivým. Nejméně polovina hostí se vytratila. Tu a tam se ozýval podnapilý smích. Zahlédla blondýna od západoněmecké firmy, jak si ji vyzývavě měří. Otočila se. Bylo na čase odporoučet se.

Zdeno, já vypadnu. Ráno mám zase na celý den Dány, to bude blázinec!”

Prosím tě,” mávla rukou její kolegyně. Zaveď je na černohorský pivo. Odpoledne budou jako paviáni a má od nich pokoj.”

Nahlásili spoustu jednaček, něco dokonce po večeři. Ty jetě zůstane?”

Taky půjdu. Sveze mě kousek? Hele, jak tě ten Fricek ere očima,” zasmála se Zdena. Nastal čas, teď u budou páni lovit kočičky do postele. Kruci, kam jsem sl poloila kabelku?”

Vytáhlý Angličan s pečlivě učesanou pěinkou se objevil vedle Martiny.

Celou dobu vyhlíím vaeho snoubence, paní Martino. On se dosud nevrátil?”

Ne, pane Dalsby. Snad zítra večer.”

Musím s ním mluvit. Doběhl nás, liák. Mám pocit, e nám vyfoukl ty Zbrojováky.”

Je ml líto, o tom opravdu nic nevím.”

Vyřiďte mu, prosím vás, e bych jen potřeboval vědět, jestli ten kontrakt dostane, abych neztrácel čas. Mám v záloze jetě jednu firmu. Na oplátku mu mohu prozradit něco o těch Arabech. Nejsou docela solventní.”

Ráda vyřídím, jistě ho to bude zajímat. A teď nás omluvte, mister Dalsby. Dobrou noc.”

Na shledanou, paní Martino.”

Dalsby se Martině i Zdeně uklonil a ztratil se mezi návtěvníky recepce. Obě eny zamířily k toaletám a odtud na parkovitě.

,,Jak to ten chlap dělá, e se nikdy nezlinkuje, přemýlela nahlas Zdena.

Mně osobně je protlvnej jako čine. Ty jeho svlíkací oči, vimla sis? Nasedej, prosím tě!” Martina zařadila a rozjela se k bráně. Cestou ji napadlo, e se Dalsby ukázal vlastně a k desáté hodině.

Sportovní renault zastavil před vraty garáe. Kváová vystoupila, otevřela si a vjela vozem dovnitř. Kdy la zavřít vrata, uviděla na cestě černovlasého dlouhána.

Dobrý večer. Vy jste paní Kváová?”

Ano,” změřila si ho udiveně a s provokativní nenápadností mrkla na hodinky.

Promiňte, e vás přepadám v tak nevhodnou dobu. Jsem tu sluebně,” ukázal jí Havran rozevřený průkaz. Ve dne bych vás sotva zastihl a teď jste jistě unavená.”

Jako kotě. Vidím před sebou jen sprchu a postel.”

Snad byste mi přesto mohla věnovat pět minut.”

Pokrčila rameny. Pojďte. Jistě tu nečekáte pro nějakou hloupost. Tudy, prosím.”

Uvedla hosta do haly, zařízené s jemným vkusem ve stylu třicátých let. Pouze mnohadílná sedací souprava, potaená medovým manestrem se irokými pruhy, byla skoro nová. Stála pod dvěma dřevěnými schody, táhnoucími se přes celou íři haly, naproti bílým kamenem obloenému krbu. Havran přijal místo v měkkém křesle.

Co vám smím nabídnout,” zeptala se hostitelka.

Jen těch pět minut vaeho času. Na kávu je pozdě, alkohol nemohu. Jistě se aspoň na chvilku ráda posadíte.”

Uposlechla ho a sáhla do brouené dózy pro cigaretu. Zapálil jí velkým stolním zapalovačem ve tvaru číe.

Kdy se vrátí inenýr Jelínek?”

Pravděpodobné zítra navečer. Stalo se něco?”

Obávám se, e ano. Víte o kontraktu, který dojednal vá snoubenec se Zbrojovkou?”

Vcelku nic. Jen to, e si od smlouvy dost sliboval. Dělá na procenta.”

Chápu. Před čtyřmi dny se rozhodlo, e ten kontrakt uzavřou s firmou, zastupovanou vaim snoubencem. Byl tu ovem zájem I jiných dodavatelů, jde o dost velký

obchod. Máme důvodnou obavu, e Angličané, jedni z nejvánéjích zájemců, se budou snait naruit průběh jednání.”

Dalsby,” řekla Martina zamyleně. Ale čím mohou ublíit Holanďanům?”

Firma ACAM pouívá anglické stimulátory. Kdy u jste to jméno vyslovila, právě Dalsby udělá asi vechno, aby firmě ACAM znepříjemnil ivot.”

Jak můe takový Dalsby ovlivnit jinou britskou firmu,” zapochybovala Kváová.

Tady u nejde jen o firemní zájmy. Kadý den zpodění dodávky by pokodil Zbrojovku. Stačí, aby londýnská ACI vypověděla smlouvu na ty stimulátory. Prodají je i jinde.”

A to by Dalsby dokázal?”

Obchod je zamotaná věc, to přece víte.

Dobrá, ale co já s tím? Myslíte, e bych měla dát vědět Pavlovi?”

To byste protelefonovala půlku měsíční gáe. Znáte přece lidi ze Stánku ACAM. Stačí, kdy upozorníte je. S podmínkou, e o mně pomlčíte.

Zamyslela se. Mohl byste minutku počkat? Hned se vrátím.

Havran sloil ruce pohodlně na opěradla. Do oka mu padl bílý telefon s moderně tvarovaným sluchátkem, bezpochyby zahraniční výrobek. Byl by dal hodně za to, kdyby věděl, e právě tento aparát je tlm, který hledá.

Martina se vrátila v kalhotovém domácím obleku z měkkého květovaného materiálu. Sluel ji. Nabídla Havranovi zmrzlinový pohár se lehačkou.

Tohle snad smíte. Povězte mi jetě něco. Je z té situace nějaké východisko?”

Je ml líto, nejsem technik. Vím jen, e podobné stimulátory vyrábějí I v NDR. Nakolik se vak hodí firmě ACAM musí posoudit odborník. Náhodou vystavují na veletrhu. Přinesl jsem vám prospekt.”

Mile se na něho usmála. Pamatoval jste na vechno. Přiznám se, e jsem měla o Státní bezpečnosti jiné představy.”

Hovořili jsme o Dalsbym. Jak dalece ho znáte?”

Před půl hodinou jsem s ním mluvila. Naznačil mi toté co vy, jen s tlm rozdílem, e by rád od Pavla věděl, jestli je to pravda. Aby prý neztrácel čas. Na oplátku mu slíbil informace o nějakých Arabech.”

Úsluha za úsluhu, e? Nedejte se mýlit. Do očí je ochoten prozradit něco, co sám nepotřebuje a za zády vaeho snoubence podtrhne. Znáte ho dlouho?”

Dalsbyho? Druhý rok. Vídám ho na recepcích. Představil mi ho Pavel. Myslím, e spolu měli něco u dřív.

Společného nebo proti sobě?”

Kdopak to ví. Jsou prostě ze stejné brane. Pavel se ml nesvěřuje.”

Bílý telefon zabzučel. Kváová po něm sáhla.

Nazdar, Pavle,” zvýila hlas a významně kývla na Ś Havrana. Těím se. Nezavěuj! Ten kontrakt prý má přiklepnutý, ale asi ti budou dělat potíe se stimulátory. Konkurence, chápe?  Odkud? To ti vysvětlím zítra. Upozorni na to.  Ano, jeden moc příjemný pán.  To můu. Ahoj!”

Zavěsila. Mám mu s vámi domluvit schůzku.”

Rád se s ním poznám,” řekl Havran a myslel to dvojnásob váně.

Valda prostrčil čumáček mezi tyčkami plotu, celý se chvěl slastným očekáváním a tie pokvikával. Jako způsobný a vychovaný pes věděl, e v noci se těká jen v případech zcela mimořádných. Počkal, a jeho pán otevře branku a pomazlí se s ním.

Pojď, řekl Havran a vykročil. Pes radostně odběhl k nejbliímu kandelábru. Vydali se topolovou alejí. Větřík přináel chladný a svěí vzduch z údolí, odkud zazníval noční um veletrního velkoměsta. Havran měl hlavu plnou záitků z uplynulého dne. S případem přece jen pohnul, ale na konci se jevil stále větí otazník. S Kváovou trochu riskoval a Petráň ho asi nepochválí, ovem lepí záminku k seznámení zvolit nemohl. Kráska se chovala docela přirozeně a nakonec byla jistě ráda, e jejímu milému nevyfouknou procenta ze slibného obchodu. Kolik jí vlastně bylo? Osmadvacet. Tři roky rozvedená, bezdětná, průvodkyně Čedoku, tlumočnice a překladatelka. Hezká jako obrázek, ani unavená nevypadala na svá léta. Jelínek je podstatně starí. Co je asi svedlo dohromady? Pracují v příbuzných oborech, v tom to asi bylo. V duchu ji srovnával s Jiřinou. Jeho bývalá ena měla sice třetí kříek za sebou, ale vypadala stejně mladistvě. Helena vlastně taky. Zvlátní shoda, vechny tři krasavice a stejně tak vechny tři rozvedené, čím to asi bylo? Snad e se hezké eny příli líbí. Neuměl si představit, e by se s Jiřinou dali znovu dohromady. Nikdy by ji nevěřil. Helena byla jiný typ. Jistě spolehlivějí, ve vem. Sice starí, ale zase příli

emancipovaná. Havran si ivě představoval, čím se asi krmí. Ovocné ávy, konzervy, sem tam chleba s něčím, nejvý teplý párek a spousty kávy. Ani s enou jejího typu by si asi nerozuměl. Naproti tomu jak rychle dovedla stejně atraktivní Kvéová vykouzlit zmrzlinový pohár se lehačkou a ovocem … Uměl si ji docela dobře představit, jak kouzlí pro muíčka taený závin. S jablky, samozřejmě.

Z lákavých představ se mu ozval aludek.

Valdíku, ke mně!”

*

Ráno se probudil jetě před zahrčením budíku. Valda, skromně stočený v nohách vedle přikrývky, spokojeně zívl, seskočil a natřikrát se protáhl. Havran shodil pyamo, navlékl slipy a teplákovou soupravu. Vyběhli z domu na povinné ranní kolečko aleji. Běhali s Valdou denně. U lesíka zamířil pes k místu své ranní toalety, Havran se pustil do kopce k vilkám. Kdy se vracel, pes se k němu přidal.

U snídaně se svorně rozdělili o unkový salám s vejci. Havran dopíjel třetí álek bílé kávy, zatímco Valda, přesněji Bosco Waldherr von Fuchsenberg, potomek Cyruse ze Zelené studánky a Ritiny von Grafenheim, poctivě vylizoval poslední drobty chleba z mastné pánve.

Pod schody se rozloučili. Valda zalehl na svou dečku u dveří, odkud mohl kdykoli ven do zahrady. Havran ho pohladil. Z Brázdová bytu vykoukla čupřlnatá hlava.

,,Dobrý den, pane Havran,” pozdravil devítiletý kluk.

Ahoj, Kájlku. Co kola?”

Měla by nejspí vyhořet. To bych odhlasoval. Nebudete mít večer chvilku čas?”

Nevím, opravdu. Ale určitě se zastavím, pokud přijdu trochu včas. Mnoiny?”

Kluk jen ztrápeně přikývl.

Taky právě jednu řeím. V mnoině A, rovně zhruba půl miliónu lidí, co jsou právě v Brně, se skrývá mnoina B. Není prázdná a počet prvků neznám. A taky nevím, jestli jde o podmnoinu nebo průnik mnoin. Je ti to jasné?”

Ne.”

Mně taky ne, ale rozlousknout ty příklady musime. Ten tvůj i ten můj. Co říká?”

Jasně, pane Havran.”

Tak se mi to libí. Tumá,” podal Havran chlapci klíčenku se značkou firmy Mercedes.

JO, vypískl kluk blahem. ,,Z veletrhu?”

Správné. Na shledanou večer, Kájlku. Ale neslibuju, e přijdu včas. Vak ví.

Jasně. Děkuju mockrát, to budou kluci čubrnět!

Kdy Havran zavíral vrata garáe, zahlédl Káju, jak se honí po zahradě s Valdou. Právě tak starého chlapce mohli s Jiřinou mít.

Kanceláři tie bzučel holicí strojek. Poručík Patera stál u umyvadla jen v tílku a slipech.

Dobré ráno,” řekl Havran.

Promiňte, soudruhu náčelníku, hned se upravím!”

Klidné pokračuj. Co je nového?” Havran usedl za vzorné uklizený stůl.

Olson byl do rána u té holky. Před chvíli se vymotal na veletrh. Berka tu byl asi ve tři ráno, zprávu napíe, to podstatné napsal do knihy. Kadou chvíli se má ozvat.”

A co Dalsby?”

Tuze nenápadný pán. Na recepci dorazil před desátou večer, mluvil s Kváovou a jetě asi desítkou dalích lidi. Zůstal skoro do konce. Odjel do hotelu, přibral notně opilého kolegu ze Stánku. Ve čtvrt na dvanáct se objevil v hotelovém baru. Seděl do půlnoci sám. Chvíli se díval na vídeňský program televize, potom četl rakouské noviny. Ve čtvrt na jednu el spát. Nae skupina hlídala vchod i jeho vůz. Střídali v sedm ráno. Zatím nehlásili, e odjel z hotelu.”

Během krátkého raportu se Patera stačil umýt a obléknout čistou koili. Havran pozorně četl dalí zápisy v knize hláení.

Dopoledne má volno,” řekl spokojeně.

Snad a později, soudruhu náčelníku. Teď sl zajdu na snídani, kdy dovolíte, a pak bych proel, co je třeba v archivu.”

Spal jsi aspoň chvíli?”

Dobré tři hodiny, K ránu u se nic nedělo.”

Volno sl vybere po veletrhu, připomeň mi to.”

Patera sklidil polní lůko za skříň a odeel se svou přikrývkou. Havran vylovil přiruční telefonní seznam a nalistoval číslo majora Kubáta z vojenské kontrarozvědky.

Linku dvacet jedna nula tři,” poádal spojovatelku. Kubát se ohlásil. Dohodli se na schůzce v devět hodin. Havran měl právě dost času vyřídit denní potu.

Kubáta zastihl v jeho vojensky strohé kanceláři na velitelství.

čekal jsem tě u včera, uvítal major Havrana. Vá starý nás nepotěil, to ti povím. Musel jsem podat zprávu ministerstvu, k poledni čekám hochy z centrály. Kde Jste ty střely vyourali? Nevěděli jsme o nich ani my.”

Jeden véd měl vyvézt zprávu o střelbách. Kam, to nevím. Zeptám se asi hloupě, ale nejvíc by mě zajímal okruh lidí, kteří o chystaných zkoukách věděli.”

Vdy říkám, e u nás zatím nikdo. Tedy  úředně nikdo. Něco málo velitel a jeho zástupce. Teprve po vaem upozornění se o to začali zajímat. Rozkaz ke střelbám přijde a zítra, bude přísné tajný a netuí o něm nic na letiti ani u tankové divize.”

Čili v Brně se o tom agent asi nedověděl.”

Nespěchej, Řekl jsem, co je známo úředně. Neoficiálně je tu fakt, e na střele pracovali nai vývojáři, a těch je nejméně dvanáct. Vichni prověření. Svízel je v tom, e s optikou pomáhali civilisti. Máme je vechny proukané, ale bůh suď, kolik kresliček, písařek a vrátných o tom co zaslechlo.”

Ve zprávě bylo přesné datum zkouek.”

Vím, vdy jsem je zjioval. To mi nejvíc vrtá hlavou. Je tu ovem plán oddělení MNO, kde stanovili u před půl rokem, kdy střelby budou a u kterého útvaru.”

Upozornil jsi je?”

To ví, e jo. Jenome poprask spustit nesmíme a ve ví tajnosti, jak by se mělo, potrvá etření nějakou dobu. Netroufám si odhadnout, co práce s tím bude.”

Co si o tom myslí soukromě,” nadhodil Havran. Znal majora a věděl, e často přiel s překvapivě jednoduchým řeením zdánlivě zamotaných situací.

Nápad by tu byl,” připustil Kubát. Vývojáři říkají, e se ve dvou fázích trochu turmovalo. To ví, lezlo to z nich jako z chlupaté deky, kdopak by stál o nae zpovídání, ale jsou to fachmani a tentokrát se jim opravdu povedl kousek. Technicky tě to asi zajímat nebude. Prosté  střela se zacílí opticky, ale na cíl se navádí sama. Není proti ní obrana. Pro nás je důleité, kdy a v Čem se muselo turmovat. Poprvé to bylo něco s hlavicí. Nali zjednodu- -ení v technologii. To bylo před pěti měsíci. Tehdy jetě neznali konečný termín, take nás to nemusí zajímat. Pak ale nali mouchy na skoro hotovém prototypu. Zase pomohl zlepovák, tentokrát v naváděcím systému. Něco s elektronikou, aby se střela nedala vychýlit z dráhy

zákrokem nepřítele. Zména znamenala zdrení, i u civilistů, a tehdy se někdo prokecl, kdy je konečný termín.

Tím nevysvětlíme, e znali i místo střeleb.

To ne. Tady si musíme pomoct sami a nebude to právě snadné. Začnu vylučovat postupně monosti. Podle rozpisu seznámených osob, pochopitelně. Ale tam asi řeení nebude. O tom, kam se mají rakety poslat, ví jistě i spousta lidí z pomocného personálu, ač by neměli.

Připadá mi to na dlouhé lokte.”

Poraď a já tě rád poslechnu.”

Najdi mezi zasvěcenými někoho, kdo se nebude bát, e jim nahlédne pod pokličku. Jedině tam se můe odplchnout.

Věděl bych o dvou takových, řekl Kubát zamyleně.

Kapitola 7

Nielsen Olson se toho rána necítil dobře. Kocovina mu seděla za krkem jako neodbytná můra, aludek při kadém prudím pohybu tramvaje stoupal a do krku a čelo vlhlo studeným potem. Včerejek notně přehnal. Marně si vybavoval cestu z baru do bytu své náhodné společnice, říkala si Ria, ač se podle títku na dveřích jmenovala Marie. Docela obyčejně Marie. Zachovála se solidně, spokojila se s dvěma československými stovkami a padesáti bony. Kapsy jeho obleku nechala na pokoji, to by poznal I ve stavu, v jakém se probudil. I ráno mu připadala docela přitalivá. Uvařila obstojné expresso, by s nezvyklou příchutí. Drůbeí játra s vejci by byl do sebe nedostal. Dohodli se na schůzce večer a Olson si musel přiznat, e u se docela těí. Kolik jí můe být roků? Devatenáct? Víc jistě ne. U dávno neměl tak mladou milenku. Německy hovořila téměř dokonale, dokonce s lehkým vídeňským dialektem. Zprvu byl opatrný, policejní léčky jsou stejné na celém světě, ale Ria na volavku nevypadala a ani se tak nechovala. Rozhodné ne. Vyhlédl sl ji vlastně sám, na to si vzpomínal docela přesné. Seděla s přítelkyní, on ji vyzval k tanci a pak proseděli skoro hodinu u pultu. Pila málo a zkueně, to mu trochu vadilo. Nevyptávala se, nebalamutila ho historkami o neastné lásce, tragédii v rodině, prostě tím, čím barové dívenky samy sebe ospravedlňují. Přila se pobavit

a vyzkouet své jazykové znalosti. Namlouval sl ji nejdříve dvorně, s iluzemi světa znalého čtyřicátníka. Kdy se k němu v tanci sama přitiskla a neodmítala jeho nesmělé dotěrnosti, ztratil zábrany. Lákal ji do hotelu, ale Ria odmítla. Do hotelu ne. A v taxíku se mu svěřila, e ije s kolegyní, která nebude týden doma. Pozvala ho a on . přijal. Bydlela moderně, dokonce v jistém přepychu, překvapivém u mladé studentky. Byt jl koupili a zařídili rodiče, jak vyrozuměl. Po chvilce lakování ho postavila před holý fakt, e není k mání zadarmo. Souhlasil, počítal s tím. Nechala na něm, kolik jí dá. Amatérka, rozhodně vak aspoň čtyřhvězdičková.

Dojeli k výstaviti. Olson vystoupil a zamířil k denní restauraci. Dal si plzeňské pivo, českou drtkovou a navrch dalí pivo. Příjemně naladěný spěchal na Stánek.

Volal vás nějaký pán, uvítala ho tlumočnice. Ozve se znovu za čtvrt hodiny.

Představil se?”

Dost dobře jsem mu nerozuměla mluvil anglicky. Williams, William, tak nějak.”

Olsonovi zatrnulo. Dalo mu dost práce, aby se ovládl.

Kdyby volal znovu, jsem u sebe.

Zavřel za sebou dveře své maličké kanceláře a usadil se za stolek, na kterém čekala spousta poty. Proč jen vzal tuhle podivnou nabídku? Stojí vůbec za peníze, které mu slíbili? Dosud nikdy se do ničeho podobného nenamočll. Snad  ano, ta jinak vcelku nevinně vyhlíející aférka se zamlčením celní povinnosti mu mohla zkomplikovat ivot. Pokuta, nepříjemnosti se éfem, zákaz výjezdu na nějakou dobu, to by ho bylo určitě postihlo. Nudná práce v exportním oddělení, den co den trapné dohadování s Gudrun, scény před dětmi, vymýlení výmluv, aby se mohl setkat s dlouhonohou kráskou Wal. Kvůli ní riskoval, jl chtěl přivézt dárek. Kdoví, jak ho tamti vyhmátli. Stokrát o tom přemýlel, stokrát hledal vysvětleni. Co naplat, dostali ho. Musel jim vyhovět, musel slíbit, e ty hlouposti, jak říkali převeze. A teď  malér. Kdosi mu ty věci vzal. Jistě ten stařík. Co vak říct Williamsovi? Uvěří mu?

Bezmylenkovité bral jeden připi po druhém a koncipoval odpovědi. Rutina, v duchu byl stejně stále u vzkazu dívenky z předpokoje. Williams. Nikdy se neviděli, a přece ho mají přečteného do poslední nitky. Vědí jistě i to, e provihl schůzku s řidičem. Vlastně neprovlhl, prostě se mu ria ni nechtělo. Neměl mu co dát, taka zmizela.

Do jeho úvah zařlnčel telefon. Ohlásil se.

Williams, ozvalo se na druhém konci drátu. Zdravím vás, Olsone. Jak se máte?

Ujde to.

Ná byznis se nevyvíjí právě nejlépe. Neměl byste chvíli čas?

Co byste rád?

Musíme si něco objasnit. Nedodrel jste slovo. Dodávku, vak víte.”

Ano, vyskytlo se cosi neočekávaného, vymáčkl ze sebe Olson. Zpěvavá angličtina volajícího ho zneklidňovala.

Time is money. Co říkáte schůzce před pavilónem H, dejme tomu za deset minut?

Jak vás poznám, mister Williams?”

No trouble. Přihlásím se sám. Dohodnuto?”

Dobrá, za deset minut,” souhlasil Olson. Zavěsil, shrnul potu do tůčku a veel do předpokoje.

Krásko, tohle bych potřeboval přepsat. Stač! do odpoledne. Vrátím se za chvíli, mám něco venku.”

Kde vás zastihnu, kdyby někdo volal?”

Sorry, budu pobíhat na více místech. Ohlásím se vám,” řekl Olson.

Patera se činil, seč mohl, ale hubená Holbová uprchlická akta Havranovi mnoho neřekla. Doktor Marcel Holba zneuil soukromé cesty do Jugoslávie v záři 1969. Byl svobodný, před útěkem prodal větinu movitého majetku, na nemovitostech měl pouze osminový podíl z domu po otci. Ten vyplatil jeho bratr ing. Kamil Holba. lo stejně jen o formální dědickou účast. V domě bydlel Kamil s matkou, která v r. 1974 zemřela. Podle její poslední vůle byl jediným dědicem syn Kamil. Ač by byli právníci mohli hledat v závěti mouchy, proběhlo řízeni bez problémů a v tichosti. Marcel se dočkal de facto vyděděni, kdeto zůstavl Kamil zdědil vechno. Dosti obvyklá praktika.

Proetřeni, na první pohled obírné, říkalo mnoha slovy málo faktů. Uprchlý Marcel byl samotář, po nepovedené známosti s jistou plavkyní zanevřel na enské pokolení a věnoval se kulturistice, stejně jako jeho bratr. Ten se dívenkám nevyhýbal, dokonce se dalo říct, e je přelétavý ptáček. Výčtem jeho známostí se záznam o proetření jen hemil. Havrana překvapilo jedno jméno  Martina Kváová. Kamil s ní údajně udroval známost po dobu

estnácti měsíců, potom se z neznámých důvodů rozeli. Společně, dokonce jetě s Marcelem, navtěvovali saunu v Horních abovřeskách, patřící tělovýchovné organizaci Herkules.

Dalí sloka popisovala doktora Marcela Holbu jako zahraničního obchodníka. Vedl sl vcelku dobře, tu a tam sice neobhájil zájmy naich výsadních společností, ale nebylo moné klást mu to za vlnu. Vdy lo o nedůslednost nebo neschopnost obchodních referentů. Prosté se nechali doběhnout, co byla zčásti doloená úvaha proetřujícího pracovníka, vycházejícího z ústních sdělení jiných osob. Havran nalistoval závěrečnou stránku. Značku ptk nemusel lutit. Skrýval se pod ní nadporučík Patáček, dřívějí zpravodajec, jemu bylo mono věřit na slovo. Fakta sbíral pečlivě, bez zbytečné dávky fantazie a do nejmeních podrobností. Kadý údaj prověřoval, proto mu odpoutěli vitou nedůvěru. Vědělo se, e Patáček zaznamenal řadu úspěchů v době, kdy se to u nás agenty jen hemilo.

Třetí záznam dokresloval Holbovo nejuí soukromí. Potvrzoval, e oba bratři pěstovali kulturistiku, navtěvovali saunu, jak u řečeno, pokoueli se o veslování a gymnastiku, tu a tam uspěli v kulturistických soutěích. O filatelii vak ani slůvko, ač ani to nebylo podstatné. Havran věděl, kolík důleitých věcí se nedostane do hloubkových proetření prostě proto, e o nich nikdo neví. Jistý obrázek tu byl, co kapitána zatím uspokojilo. Kamil Holba obýval sám pětipokojovou vilu, z čeho se dalo soudit, e potřebuje někoho na úklid a na obstarávání nejběnějích věcí, jeliko vechny posudky se shodovaly v tom, e je osobou krajně nepraktickou. Víc se z materiálů vyčíst nedalo.

Havran vytočil náčelníkovo číslo.

Nadporučík Berka zíval jako o závod. Včerejí večerní volno strávil ve společnosti své nastávající. Lidka se sice připravovala na zkouku z kvantové mechaniky, ale Jirkova vzácná přítomnost ji naladila hostitelsky. Na koleji pobyli do setmění a Jirka zail zabíjačkové hody. Stalo se, e krmník Lidčiných rodičů přestal rát, proče doel plánovaného konce u koncem září. Jaternice, jelita, ovar a podobné zkáze podléhající pochoutky bylo třeba spořádat včas. Jirka se činil, seč mohl, tu a tam pomohl

umdlévající chuti tamprličkou slivovice, nače se přestěhovali do jeho kamrlíku ve městě a pokračovali. Lidka ne, jídlo jí nic neříkalo a bylo to na ní vidět. Jiří, ač spořádal neuvěřitelná mnoství pochoutek, zůstával také hubený jako lunt. Ráno si přiel na své ovar s křenem, aby oblail Jirkův aludek. Lída uloila zbylé lahůdky do chladničky a odela na dalí hodiny placené prázdninové stáe, kdy slíbila, e se bude odpoledne učit v Jirkově svobodárně a počká na něho. Kratičký spánek jí stačil, byla jako rybička.

Nadporučík vstal od stolu, aby si uvařil kávu. Pil ji jen výjimečně, ač na kávový fond přispíval stejně jako ostatní. Zapnul náčelníkův vařič a postavil na něj konvici, kdy ho vyruil telefon.

Trojka,” zaharailo ve sluchátku. Je tam kapitán Havran?

Ne. Nadporučík Berka u telefonu.”

Zdravím tě, tady Karas. Seeň mi ho!”

To nepůjde, dokladuje u éfa.”

Bude muset jít. Olson je mrtvý.”

Berka byl rázem fit. Co to říká?”

Po ránu nějak těko chápe. Olson je po smrti, spadl z lavičky před pavilónem H. Měl s někým schůzku. li do restaurace, chvíli se dohadovali, ten druhý potom odjel. Olson se cestou motal, posadil se na lavičku a ztuhl.”

Toho druhého sledujete?”

Samozřejmě. Jede k Mikulovu, asi na čáru.”

Stihneme ho bloknout?”

Má na to necelých dvacet minut. My u jsme pasovku upozornili, ale příkaz musíte dát vy.”

Nadiktuj ml číslo vozu,” přitáhl si Berka blok.

*

Jmenuje se Woodrow Blake. V centrální evidenci nemá ani čárku, u nás taky ne,” řekl Havran. Je to jeho první cesta k nám.”

Mně ta tvář něco říká,” přemítal podplukovník Petráň. Určitě jsem ji u někde viděl. Ty ne?”

Taky. Myslím si, e tu byl pod cizím jménem. Máme ovem málo času.”

Ale ta dívka ze Stánku říkala, e se má sejít s nějakým Williamem nebo Williamsem. Prověřili jste v evidencích i to jméno.

Jistě. Jako z udělání tam ádný William či Williams nic nemá. Pokud ovem nejde o křestní jméno.”

,,Na pasovce ho nemohou dret věčně. Víc ne běnou prohlídku si nesmíme dovolit. Na násilné úmrtí Olsonova’ smrt nevypadá.” Petráň stiskl bílý tastr na panelu telefonu. Pasovku Mikulov, mimo pořadí,” poádal spojovatelku. Tady Petráň. Toho Američana puste, soudruzi. Nail jste něco zajímavého? Ne? To se dalo čekat. Normálně ho odbavte. Nedá se nic dělat. Konec!” Zavěsil.

Co kdy prokáeme, e měl s Olsonovou smrtí přece jen něco společného, nadhodil Havran rozmrzele.

Myslíme oba na toté. Neříkalo se mi to právě snadno. Vím, e jsme moná nechali ujet vraha. Ale jde přece o víc. Neprokázali bychom mu víc ne tu schůzku. Trklo by ho, e bylí pod dohledem.”

Cíli připoutí, e to přece jen mohlo být násilné úmrtí?”

Mlátíme prázdnou slámu. Na tobě je, abys dokázal, jak to vlastně bylo.”

*

Olsonovo tělo leelo stále jetě na bílěm lůku oetřovny, teď u zbavené posledního kousku oděvu. Mladý lékař, znepokojený odpovědností výroku, který se od něho očekával, v duchu proklínal náhodu I zaneprázdněného kolegu, za něho musel tuto slubu vzít. A se namáhal sebevíc, zevní ohledání nestálo za řeč. Vyčkávavé mlčení dvojíce důstojníků StB mu na klidu nepřidalo. Poprvé ve své nedlouhé praxi měl co dělat s bezpečnostními orgány.

Moc vám toho neřeknu,” spustil konečně. Zjevné poranění ádné, markantní znaky nějaké náhlé příhody mozkové nebo srdeční také ne. Snad poloha, ve které jsme ho nali a barva pokoky v obličeji by mohly nasvědčovat srdečnímu Infarktu. Bezprostřední příčinou smrti je zástava srdeční.”

To u tak bývá,” souhlasil Havran. Kdy někomu přestane tlouct srdce obvykle zemře. Cizí zavinění vylučujete?”

Téměř jistě, ale detaily a po pitvě. Ovem, máme u cizince právo provést pitvu?”

V případě podezřeni na cizí zavlnění Je to dokonce vae povinnost.”

Já jsem cizí zavlnění nezjistil. Rozhodněte proto raději vy,” řekl lékař. Ulevilo se mu, e nemusí vynést závěr sám. A teď, kdy dovolíte, venku čeká zlomenina. Tělo zesnulého sí odvezete?”

Přijedou si pro ně z prosektury, řekl Havran. Skryli pojízdné lůko s Olsonovým tělem za závěs.

*

V kavárně správní budovy se Havran s Karasem usadili k volnému stolku u okna. Bylo kupodivu poloprázdno. Objednali si colu.

Čili připadalo ti to jako normální schůzka,” navázal Havran.

Jo. Olson vyel ze Stánku, zamířil k pavilónu H, tam se procházel, ten druhý se k němu přidal. Zdálo se mi, e on Olsona znal, kdeto Olson jeho ne. Chviličku se dohadovali, snad minutu, pak zali do restaurace. Olson obsadil stolek, ten druhý el k pultu pro pltí. Sobě colu, Olsonovi plzeň v lahvi. Ptal se ten druhý, Olson mu pořád něco vysvětloval, tvářil se neastně a rozkládal rukama. Mluvili anglicky. Ten druhý se nejdřív mračil, ale postupně se uklidinil. Pak zael jetě pro jedno pivo, Olson je vypil a rozloučili se jako dobří známí. Na Olsonovi bylo vidět, e se mu dost ulevilo. Ten druhý vyel k parkoviti u čtvrté brány, sedl do nové cortlny s vídeňským číslem a odjel. Olson se vracel zřejmé do pavilónu, pak se trochu zapotácel, usedl na lavičku, rozepjal si límeček a najednou spadl. Zavolali jsme doktora, ale u bylo pozdě.

Nerozčilil se Olson během schůzky?”

Ani ne. Spí ten druhý se ze začátku vztekal.”

Byl aspoň vystraený?”

Taky ne. Dalo by se říct neastný, ale rozcházeli se v dobrém. Já vím, oč ti jde. Rozhodně bych neřekl, e se Olson rozruil tak, aby ho klepla pepka.”

To jsem chtěl slyet. Nemohl mu ten druhý hodit něco do piva?

U stolku ne, toho by si kluci vimli. Ale  u pultu jo. Stál zády ke stolkům.”

Byl to on?” Havran podal Karasovi fotku ze ádosti o vízum.

Jo, zcela určitě. To jméno si opíu, kdy dovolí. Něco ti povím. Mně ten chlápek připadal povědomý.”

To jsi dnes u třetí. Vzpomínej, třeba má lepí pamě ne můj éf a já.”

Jméno mi nic neříká, ale mám pocit, e jsem ho někdy dávno sledoval. Jetě jako zajíc. Přemýlím o tom od chvilky, co jsem ho uviděl. Musí tu být důvod, proč jsem si ho zapamatoval. Asi nám něco provedl.”

,,Choval se jako profík?”

Ty pozná, jak se chová profesionál? Já ne, a dělám v tom dvacet let. Dnení agenti jsou nenápadní a hrůza. Jedině za pohybu pozná kolenýho chlapíka. Tenhle nám k tomu moc příleitosti nedal. Co jste nali na pasovce? Byl tu u někdy?

Ne, aspoň pod tímto jménem ne.”

Musel tu být. Znal zkratku k Myslivně, tu jednosměrku. Označená není. Jel na Lískovec, ale ne na dálnici, odbočil na starou Vídeňku a teprve za Brnem se na ni znovu napíchl. Říká, e tu byl dva dny. Vyloučeno, na téhle trase by zabloudil i zdejí. On se trefil najisto.”

čím si to vysvětluje? Někdo mu ukázal cestu?”

Rozhodně ne. Prostě, nebyl tu poprvé.”

čili zřejmě agent. Jetě e jsme ho nechali odjet.”

Karas mrkl na hodinky. To u si přeber sám. Já musím vystřídat kluky na tom Angličanovi, táhnou v jednom kuse od noci. Zprávu dostane jetě dnes.”

Díky. Tu colu platím.”

Při pohledu na účtenku se Havran přestal divit, proč je kavárna poloprázdná. Vydal se na chodbu zatelefonovat si přímou linkou z cizineckého oddělení, čekala tu vak spousta lidí a Havran se nechtěl vystavovat zvědavým pohledům. Vzpomněl si na budku před správní budovou.

Kdosi ho vzal jemně pod paí a zároveň ucítil známý parfém.

Ahoj, Vláďo. Pátrá tu a slídí?” zeptala se Helena.

Přesně to.” Poodstoupil, aby si ji prohlédl. Měla na sobě lehký kostým s decentním rozparkem na boku sukně. Seděl na ní jako ulitý. V očích jí hrály rozverné ohníčky.

Co na mě tak kouká?”

Marné hledám, čím odhání ty houfy dotěrných muských. Vypadá přímo kouzelně, Heleno.”

Kecá, ale poslouchá se to hezky. U holiče jsem nebyla, ani nepamatuju,” řekla nepřesvědčivé. Povedl se mi báječný keft. Zvu tě na panáka.”

Proč ne, řekl si Havran. Pojede stejně a k večeru a pohled na mrtvého ho dosud tlačil v aludku.

Můu si při tom od tebe brnknout? Diskrétně, to podotýkám.”

Jasně, v kanceláři nebude ani noha.”

Vyjeli výtahem do osmého patra. Kancelář nali zamknutou, uvnitř byl typický veletrní nepořádek. Tři stoly zavalené spoustou papírů, plné popelníky, nevymyté sklenky a álky od kávy.

Na ten binec nekoukej, lítáme jako utrené. Uklízí se vdycky a večer. Otevřela svou skříň. Schovávám si tu arsena, pro vzácné hosty. Bude nechlazený, ale to mi snad . promine.” Nala dvě čisté napoleonky a nalila. Usadili se u konferenčního stolku.

Tak  na ten keftík. Rok jsem je uháněla, padouchy. Dnes konečně podepsali. Prémie mě nemine.” Sklenice zazvonily a Havran vychutnal hřejivý douek.

Páni, já jsem uchozená jako poák. Teď si dám pohov, odpoledne se pokusím vyehlit jeden průvih a padla. Jdu do sauny, u to potřebuju jako sůl. Taky se saunuje?

Ne. Nějak mi to nevychází.”

Zvu tě, musí to zkusit! Propauju tě jako svého hosta. Teď o veletrhu stejně nebude plno.”

Rád bych, ale na večer mám program. Vy máte saunu někde tady v Pisárkách?”

Taky, ale já chodím do abovřesk.”

Havranovi málem zaskočil douek. Snad ne do Herkula?”

Jo, u patnáct let. Mají tam maséra, jedna báseň. Říkáme mu Joánek. Ten uml věci! Pracuje na rehabilitaci ve pitále, k nám si chodí přivydělat.”

Myslel jsem, e Herkules je klub kulturistů.”

Je, ale sami by provoz neutáhli.”

Kolik mají členů?”

V sauně hodně přes stovku. Chodím tam s partou od nás, máme svůj den. Byl tu krouek kulturistů, dnes u jsou to páni v letech, ale do sauny chodí pořád. Já jsem tam začala chodit, jetě kdy jsem byla v Čedoku. Odtud chodí holky, nai inenýři, prostě stálá parta. Proč se ptá?”

Napadlo mě, e jsem kohosi z Herkula proetřoval. Nějaký Holba, uprchlík. Znala jsi ho?”

Marcela? Bodej ne, seděl na téhle chodbě v rohové kanceláři. Jeho bratr Kamil chodí do sauny pořád.”

Jaký byl Marcel?”

Vidí, tak jednoduchá otázka a vyvede mě z konceptu. Jaký byl  těko říct. Neslaný, nemastný, zahleděný do sebe. To je ostatně u kulturistů myslím dost běné. Nepřekvapilo nás, e utekl. Měl rád na světě jen sebe, potom sebe a nakonec zase jen sebe. Kamil je trochu víc k lidem, ale taky podivín. Chodil s jednou od nás z party, Martina se jmenuje, ale nechal si ji přebrat.”

Take zná i Martinu Kváovou.”

Vykulila oči. Ta je taky v něčem namočená? Povídej, budu mlčet jako hrob!”

Havran odloil sklenku. V ničem není namočená. Prostě jsem ji poznal. Pěkná enská, to je vechno.  Ne, u mi nenalívej. Já si zavolám, dovolí?”

Vytočil svoje číslo. Ohlásil se Patera.

Jirka se jetě nevrátil?”

Ne, soudruhu náčelníku.”

A přijde, a zavolá na prosekturu, e nás zajímá obsah aludku a krevní obraz. A hledají těkavé látky, něco málo nápadného.  Prohlédli jste pokoj? A nali Jste tam nějaké látky? Něco na srdce, ne?  Sepi to, já se vrátím k večeru.”

Zase někdo mrtvý?” zeptala se Helena.

Havran se vrátil do křesla. Olson je po smrti,” řekl tie. Doktorka Malhostová zbledla jako stěna. Rychle sl nalila dalí sklenku. Vypila ji dvěma douky.

Jestli se my dva potkáme častěji, skončím jako holka alkoholka. A bude mě mít na svědomí!”

Kapitola 8

Nadení zrovna nebyli, připustil podplukovník Petráň. Vysvětlili prý jim, e v naí zemi jde kadé náhlé úmrtí na prosekturu. Mají na ambasádě ouru právníka, mohl by nám znepříjemnit ivot.

My ale tu pitvu potřebujeme, naléhal Havran.

Zařiď, aby se do ní pustili hned. Ambasáda se nám ozve, jakmile se ve védsku spojí s Olsonovou manelkou. To potrvá nejmíň den. Podle jejího přání převáou tělo buď v zinkové rakvi, anebo ho spálí a polou urnu. Podstatné je, co napíe doktor do úmrtního listu.

Na prosekturu zajedu,” polkl Havran hořkou slinu. Přemýlím o tom, jestli jsme měli nechat ujet toho Američana.”

Co bys mu hodil na krk? Důkaz nemá, svědka taky ne, dokonce neví, jestli Olsona přece jen neranila mrtvice. Něco tu pro tebe mám,” zalistoval Petráň v papírech. Podal kapitánovi sluební záznam.

Dokument říkal strohou řečí, e symbolem ATL je označen výzkumný úkol ústavu, zabývajícího se vývojem textilních strojů. ATL představoval progresivní, vysoce výkonné zařízení na zpracování kadeřené umělé příze

a příze z kompozic. Kadeření vlákna, jím se zabýval jiný ústav, dovoloval ropný derivát, označený symbolem T. Tato sloka se obvykle získávala z rumunské ropy, ale zkouky ukázaly některé nevhodné vlastnosti. Asfaltické příměsi znemoňovaly dalí chemickou úpravu. U sovětské ropy z jiních nalezi vadila přítomnost parafínu. Testy se sibiřskou naftou teprve probíhaly, ale naznačovaly slibné výsledky. Po vyřeení mohl vyvíjený výrobek nahradit ze značné části bavlnu.

Co tomu říká,” zeptal se Petráň.

Zase obchodní věc, jako ta zbrojovácká linka a konečně i série bankovek.”

Mají ovem společného jmenovatele. Jsou zatím tajné. Navíc ty protitankové střely.”

Já jen přemýlím nahlas. Proč se jeden rezident zajímá o tolik rozdílných věcí? Zbrojovka, bankovky, textil, střely  jde to vůbec dohromady?”

Rozhodně, jinak by to agent nezjioval. Mám tu poznámku  to telefonní číslo. Dal ti u Lika nějaké varianty?”

Jetě jsem s ním nemluvil.”

Zajdi za ním. Vychází prý ke třem stovkám moností, ale prověřit je musíme. Platí ovem stále i první předpoklad, e číslo není uvedeno v přesmyčce a e pachatelem můe být inenýr Jelínek.”

Vedu to v patrnosti. Jen mi nějak chybí vysvětlení, jak by byl dokázal z Holandska odeslat ty zprávy do Olsonovy kapsy.”’

Staly se záhadnějí věci a vysvětlili jsme je. Otázka zní, co dál, kdy je Olson mrtev.”

Pokud věděli, e Olson neposlal zprávy dál, budou hledat dalí, jiné spojení. Zvenčí nebo odtud. Vidím v tom anci pro nás.”

Vysvětli mi to blí. čeho se chytíme? Neznáme přece ani pramen zpráv ani místo u,rčení.”

Nezbývá, ne zajistit aspoň toho člověka, od kterého pocházely informace z kolekce,” připustil Havran.

Rozumná řeč,čekám, e přijde s něčím konkrétním,” skončil podplukovník audienci.

*

Kdo ví, jak nesnadné je dostat se někomu neznámému pod kůi, pochopí, e taková práce vyaduje hodiny, dny a týdny nesmírně titěrné práce, spočívající ve shromaďováni a předevím vyhodnocováni řady informací. Rozliit podstatné od podruného dá dalí přemýleni, třídění a rozhodování na základě citu a zkuenosti. Neúprosný čas tlačil kapitána Havrana jako noční můra. Neznámý pachatel či pachatelé mohl či mohli sedět v Brně, ale nebylo mono opomenout, e je sem zavál jen veletrní ruch. Vystavovatelé z celé republiky si dali schůzku právě zde, a odtud odely zprávy, jejich cestu přeruila smrt Vincy Flétny. Odkud je člověk, který je zaifroval?

Havran popsal několik čtvrtek papíru, poctivě váil kadou známou podrobnost, a se soustředil na pět základních bodů. Vycházel ze souhrnu poznatků. Kdosi neznámý posílal po Olsonovi kolekci zpráv. Ty, jak prameny ukazovaly, pořídil pravděpodobně někdo dalí ze čtyř různých úseků, čili rezident plus tři nebo čtyři lidé, agenti. Jednoduchý počet, vycházející z předpokladu, e rezident sám buďto jen zprávy shromaďoval a odesílal dál, anebo mohl být sám jedním ze zdrojů informací.

Dalí neznámou byl způsob zaifrování. Podle Likova dobrozdání lo o nepříli sloitou operaci, tedy o úkon, jaký zvládl i agent jen částečně zakolený. Nebylo mono vyloučit, e kolekci ifroval sám rezident, ač taková praxe odporuje zvyklostem. Výsledek tohoto zkoumáni vak nezvratně potvrzoval, e jde nejméně o čtyři lidi. Kde je hledat? Výzkumný ústav textilních strojů je v Brně, stejně jako Zbrojovka a vývojové pracovitě protitankových střel. Čísla staených bankovek sice oznámila Státní banka v Praze, ale informace dostaly důvěrnou cestou vechny krajské pobočky, tedy i brněnská.

Bylo nutno váit i způsob spojení. Amatér by k předáni zpráv nepouil cizince. Jak by se s nim seznámil? Jak by ho zaplatil, získal? Olson přece jezdil po celém světě, u nás pobyl jen krátce a zdejímu člověku by poskytl pramálo příleitosti ke kompromitaci či jinému způsobu nátlaku. Jinak, jak Havran cítil, nebylo mono člověka Olsonových kvalit získat. Tyto závěry vedly kapitána k mylence, e v pozadí celé věci jsou přece jen profesionálové. Ovem  odkud se vzaly ty poloamaterské metody ifrování? Otázek bylo stále dost a Havran se rozhodl soustředit vekerou pozornost na to, co slíbil éfovi. Najit aspoň jednoho agenta, od kterého pocházela zpráva z kolekce. Čím déle o úkolu přemýlel, tím jasněji mu v hlavě krystalizoval nápad.

Váil-li celý případ zcela reálně, věděli stále příli málo. Jediným podezřelým, ba dozajista I pachatelem, byl

Olson. S tím se nedalo počítat, ten u nepromluví. Spojka obvykle stejně nezná nikoho dalího ze sítě, tak zní nepsaný zákon zpravodajské práce. Právě odtud vak bylo třeba začít, právě ti tři nebo čtyři zbývající byli třetí neznámou, přesněji mnoinou neznámých.

Zadrnčení telefonu tentokrát Havran docela uvítal.

Slyím.”

Bude tě zajímat, e Dalsby balí,” řekl Karas, velitel sledovací skupiny.

Nezmatkuj,” podivil se Havran.

U je to tak. Na Stánku pakoval, zaplatil účet v hotelu a teď vrací auto v půjčovně. Co máme dělat dál?”

Doprovoďte ho a na čáru,” řekl Havran a lámal si hlavu, proč britský rozvědčík odjídí, ani navázal na naem území kontakt s jedinou osobou.

Nebo snad přijel jako pozorovatel? Chtěl se přece setkat s inenýrem Jelínkem!

*

Vedro k nevydrení, povzdychla si Martina Kváová a spustila se o patro ní. Doktorka Malhostová skrčila nohy a obrátila se na bok, aby jí uvolnila místo.

Mě by dnes nahoře asi klepla pepka,” řekla mdle. Já jsem ti, holka, utahaná jako drokářská kobyla.”

Já taky. Stárneme, Heleno! Jetě předloni jsem nevynechala jedinou recepci. Dnes mají něco Francouzi, ne?”

Zvali mě,” přisvědčila Malhostová. Jene co tam? Obchody nějak váznou, vimla sis? Já mám natěstí svoje hotovo, a na jednu maličkost, a tu u tady nevyřeím.”

Jetě čtyři dny a je po blázinci. Posly  před polednem byl zmatek na oetřovně. Prý tu umřel nějaký cizinec.”

Jo, véd. Zítra mi měl podepsat smlouvu, čert aby to vzal. éf se vztekal, proč jsem ho neuhnala dřív.”

Neví, jak se jmenoval?” -

Olson.”

To by mohl být on. Co se mu stalo?”

Snad mrtvička nebo infarkt, nic bliího jsem se nedověděla. Ty jsi ho znala?”

Trochu. Tlumočila jsem mu jednačku v Čechofrachtu.”

lo o ty rozbité bedny z července?”

Jo. Zdálo se mi, e chce podmáznout referenta, ale ten byl jako ula.”

,,Vida ho, čtveráka! No, o mrtvých jen dobré. Na mě to taky zkouel, ale nebrala jsem ho váně. Já tu věc toti dávám dohromady. Podle smlouvy nemají nárok ani na halíř. Uznal to a stáhl se. Jene  parafoval mi jen protokol. Ted’ abych to celé projednávala znovu a bůhví s kým.”

Kváová se posadila. Já budu muset jít. Ty tu jetě zůstane?”

Pro dneek stačí. Kam spěchá?”

Večer přijede Pavel.”

Helena se zasmála. U nic neříkej.”

Proli kolem aten k bazénu a obé se vrhly do ledové vody. Malhostová se několikrát potopila a dvěma dlouhými tempy doplavala k schůdkům. Pocit uvolnění, na který se těila celý den, se dostavil. Cítila se jako znovuzrozená.

I V atně se dlouho drhla ručníkem. Rozpustila si vlasy a začala se oblékat. Odpočívárnu dnes vynechá, posedí raději v bufetu.

Martina seděla u veliké sklenice dusu a ládovala se obloenými chlebíčky.

Paní Vlhká, nebyla by tam jetě klobása?” adonila Helena u pultu.

Pro vás se vdycky najde, Helenko. Patnáctidekovou nebo půlku?”

Celou. A pivo.”

Posadila se k Martině a otevřela sedmičku Budvaru.

Taky bych si dala,” povzdychla Martina. To se někdo má, kdy není ofér.”

Ahoj, holky,” ozvalo se za nimi. Inenýr Kamil Holba, oblečený do přiléhavých kalhot a kostkované rozhalenky, která zdůrazňovala jeho svalnatou postavu, se usmíval na celé kolo. Křehká blondýnka po jeho boku si měřila obě eny kritickým pohledem.

To je Irena. Irenko, dovol, abych ti představil moje dlouholeté kamarádky. Martina  Helena. Smíme si přisednout?”

Helena přitáhla idli blí k Martině.

Co nového na poli mezinárodního obchodu?”

Pořád dokola, zná to.”

Heleno, odkázali mě na tebe. Hledal jsem nějakého Olsona a prý se mu něco stalo.”

Doktorce Malhostové málem zaskočil douek. Co jsi s ním měl?

Rozjednali jsme s jeho firmou dodávku uklízecího stroje. Kompenzační obchod v rámci nějaké větí operace.

Nárokujeme ho u třetí rok. Slíbil, e k nám dnes přijde, čekal jsem, pak jsem ho sháněl a kdosi mi říkal, e jsi s ním jednala i ty.”

,,To je pravda. Vím jen tolik, e umřel dnes dopoledne na výstaviti. Taky jsem s ním měla rozdělanou věc.”

,,Budu muset na jejich Stánek. Zná tam někoho jiného?”

,,Ne. Avizovali nám dopisem Olsona. Jeho tlumočnice ti neřekla, na koho se má obrátit?”

,,Ta nic neví. Je prý tam jetě jeden chlápek z oboru a ředitel expozice.”

,,No nic, aspoň se podívám na veletrh. Mějte se fajn, děvčata!”

,,Snad manaer, ale to je jedno. Já ti neporadím, Kamile.”

,,Na shledanou,” pitla blondýnka a následovala svalovce jako stín.

Vsadím se, e ji přivedl schválné,” rýpla Helena.

Vypadá nejvý na pětadvacítku. Počítám, e Kamil u taky stárne,” řekla Martina bez závisti.

Helenko, klobása,” zavolala edivá paní od pultu. Malhostová odspěchala pro svou lahůdku. Kdy se vrátila ke stolku, Martina se zdvihala.

Půjdu ke kadeřnici první, dovolí?”

Jasně, dám se stejně jen učesat a ty čeká Pavla.”

Dík, Heleno. Přijde k nám zítra?”

Sotva. Snad a skončí ten blázinec.”

Tak nashle,” usmála se Martina.

Helena se pustila do avnatého výrobku páně Joánko-va. Pochutnávala si. Mutí sice tvrdili, e přidává do prejtu maso z nutrií, ale taková maličkost Heleně nevadila. V jídle netrpěla předsudky, snad jen psí maso by nesnědla. Utřela si prsty do ubrousku, zalila večeři dalí sklenkou a zapálila si. Martina k ní znovu přisedla.

Mám jetě čtvrt hodiny času, dám sl s tebou cigaretu. Půjde na masá?”

Takhle nacpaná bych neměla, viď?”

Za chvíli má Joánek volno. Vyuij toho.”

Skočím za ním. Potřebovala bych probrat záda a nohy.”

Já taky, ale spěchám. U se Pavla nemůu dočkat. Je s ním svízel, pořád kdesi Jezdí ”

Prosím tě, jako bys ty nikam nejela. Letos jsi byla venku nejmíň třikrát.”

Jo, v NDR a Polsku. Na vánoce letím na Kubu.”

Já myslela, e má před sebou Vídeň.”

To jetě není jisté. Dávají ml jeden turnus SPB. Zná to, sami staří lidé, tří dny v autobusu, a věčně dokola toté. Prátr, stará a nová Vídeň. A co ty?

V prosinci mě čeká Itálie. A snad i védsko na den či dva, kdy to s Olsonem tak dopadlo.”

Tam jsem jetě nebyla. Podívej  Vlasta jde od masáe. Vlítni tam zavčas!”

****

Tentokrát zastihl Havran na prosektuře samotného profesora. Byl rád, se starým pánem se vdycky dalo vyjít, měl pochopení. Profesor si pečlivě drhl ruce pod tekoucí vodou. Konečně je spláchl desinfekčním roztokem.

Chce ho vidět?”

Není třeba,” pospíil si kapitán s odpovědí. Stačí ml vá nález.”

Kdybych tam měl hezkou holku, neřekl bys ne,” dobíral si ho profesor. Konečně, nedivím se ti. Není ádná slast, rýpat se den co den v nebotících. Tak o co ti lo?

Volal vám nadporučík Berka.”

Jo, volal. Clil jako obvykle otázka první  lo čí nelo

0 cizí zavinění? Nevím. Ten člověk zemřel na koňskou dávku léku. V podstatě to byl digitalis, ale testy ukázaly stopy clopamidu a moná DHGM mesylica. To prověří a Chromatograf.

Byl nemocný?”

Právě e ne. V podstatě zdravý jako palek, úměrně svému věku, dokonce zdravějí ne průměr. Zuby v pořádku, cévy jako z gumy, na mozku nic, interně taky nic. Játra poměrně čistá, ač asi nasával jako duha. Srdce sportovce, na plících malý srůst. Jako dítě si polámal levou holenní kost, kdybys snad potřeboval nějaký markant k identifikaci. Vechno ostatní v pořádku.”

Proč tedy bral lék?”

To u je tvoje starost. Důvod k tomu neměl. Koukl jsem

i na věnčité cévy, jestli ho snad nezlobila angina pectoris. ádné zúení či dokonce městnání. Abys rozuměl, digitalis uívají lidi se srdeční nedostatečnosti. Prostě slabí na srdce. A on měl srdce jako zvon.

Ty léky, jak jste je jmenoval, je moné podat v kapkách nebo jsou to pilulky?”

Dřív se míchaly do kapek, ale tam nebývá dávkování vdycky přesné. U třicet let, co vím, máme pilulky. Kromě

toho digitalis není zrovna poslední výkřik pokroku. Jsou stejně účinné léky bez vedlejích následků. Digitalis je někdy prevít.

,.Vyrábí se tedy v kapkách, naléhal Havran.

,,Snad, ale neznám u nás doktora, který by je předepsal, kdy je dost vhodnějích preparátů.

A co vlastně větí dávka toho léku u zdravého člověka způsobí?

V podstatě náhlou a prudkou změnu tenze a k zástavě srdce. Vyvolá hluboké mdloby a smrt.

Za jak dlouho po poití?

Kruci, ty mě zkouí jako Studentíka! Za jak dlouho, to záleí na spoustě okolností. Zda byl dotyčný právě po jídle, co a kolik vypil, v jaké formě byl jed podán, prostě je toho

víc.

Dobrá, kdy naposled jedl a kolik čeho vypil?

V aludku měl natrávené drtky, asi z polévky. Mám ti je ukázat? Ne? Já vím, věří mi. Obsah měchýře jsem neměřil, ale soudím, e krátce před skonem vypil dvě tři piva. Na to ukazují hořčiny i krevní vzorek. Podle Widmarka má jetě teď v krvi víc ne jedno promile alkoholu.

Čili byl podnapilý.

Neber mě hned za slovo. U lidí navyklých pít a jetě k tomu u cesáků a védů nesmí koukat na desetinu procenta. Vsadím se, e bys na něm nepoznal, e si něčeho lízl.

Kdy budete mít Widmarkovu zkouku hotovou?

V podstatě je skončená. Ví, kdy co pil naposledy? Během půl hodiny před smrtí dvě dvanáctky.

No, take to je nejmíň promile a půl.

Mohl alkohol nějak ovlivnit působení léku? Samozřejmě. V aludku záporně, v oběhu naopak podpořil a urychlil následky. Ale čas tu nehrál velkou roli. Jakmile se taková dávka dostane do oběhu, jde jen o vteřiny. Kadá pomoc by byla marná.

A kdyby to byly kapky, mohl je vypít v pivu?

Kdyby, kdyby… to by se muselo vyzkouet. Ale v podstatě to moné je. Podobné kapky, pokud je znám, jsou vlastně tinktury, čili lihové roztoky. Ty se v pivu rozpustí.

To jsem chtěl slyet, pane profesore. Kdy sl mohu poslat pro zprávu?’

Pozítří, dřív nebude. Nejsme tu Jen pro vás. Stejně to byl případ na draka. Ví u, jak ho budou převáet?

Zatím se neozvali.

Buď jak buď, nikdo na těle nepozná, e jsme se v něm porozhlédli. Na oblečeném, pochopitelně.

Děkuju mockrát a na shledanou.”

Počkej  zase jen tak za pusu na čelo to nebude. Mám tam u vás leet pas. Za čtrnáct dnů jedu do Londýna na kongres a jetě musím pro vízum.

Zítra bude hotový, spolehněte se. Aspoň takhle se vám můu odslouit.

Havran spěchal z nehostinné budovy. V autě si posvítil na hodinky. Dvě hodiny před půlnocí. Valda u jistě netrpělivě čeká. Pak ho napadlo podívat se aspoň zvenčí, jestli Helena jetě svítí.

Kapitola 9

Tak jo, ale slabí,” podvolil se Havran.

Slaboučké jako čajíček, něco jako druhák, aby ti neutrhlo srdce,” uklíbla se Helena a zmizela v kuchyňce.

Srdce, opakoval Havran v duchu. Chudák Olson měl srdce Jako zvon, vypil pivo a za chvilku se loučil se světem. Nu, ani to nebyl proti Williamsovi, nebo jak se jmenoval, důkaz. Zajímavějí bylo, co mu právě svěřila Helena. Inenýr Kamil Holba a Martina Kváová se zajímali o Olsonovu smrt?

U to nesu,” vplula Helena do pokoje s kouřící konvicí a dvěma álky na podnose. Co kouká, nemůe osamělá enská aspoň někdy stolovat trochu lip? Italská, přesně podle receptu jednoho pána od Fiatů z Turinu. Mléko nebo cukr?”

Mléko, děkuju. Posly, Heleno, ten vá klub mé začíná zajímat.”

Jako pele lotrovská? Ba ne, to jen náhoda semlela vechno dohromady. Chodíme si tam odpočinout. Musel bys sám aspoň jednou na vlastní kůi zkusit, jaké to je. Vechno z tebe spadne, uvolní se, je ti fajn, kdopak by v takovém prostředí myslel na nepravosti?”

Pořád dost dobře nechápu, co se tam vlastně děje. říká  sauna. Dobrá, ale máte tam taky kantýnu nebo co, maséra, kadeřnici, čili je to cosi, jako bývaly salóny krásy?”

Zní to trochu nadnesené, ale v podstatě má pravdu. Co se tam dělá? Osprchne se, vleze na potítko a leí.

Má-li chu, povídá si, nemá-li, jsi zticha. Za chvilku z tebe leje vemi póry a kdy jsi správně rozpařený, hupsne do studené vody, pak můe jít na masá nebo rehabilitační cviky. A e je tam kadeřnice? Ví, jak vypadám, kdy vypotím ten svůj litr nebo kolik? Jako utopená my. Nám enským záleí na vzhledu. Stejně bych si pak musela udělat hlavu doma. Takhle dám dvacku a nemusím se starat.

,,Za masáe se taky platí?

Pochopitelně. Ale ptá se nehezky. Já se tl svěřuju jako kamarádovi a z tebe promlouvá policajt.

Promiň, to u je snad profesionální deformace. Tyhle drobnosti mé vcelku nezajímají. Chci si jen udělat obrázek, nic víc.”

Za trest se teď budu ptát já. Nač vlastně zemřel Olson? Neříkej, e to neví.

Patrné přebral léky, zalhal Havran.

Ten a léky?”

Snad měl něco se srdcem.

Rozhodně je měl rozířené na děvčata vech národností, kde se objevil. Ukázkový proutník, to ti dám písemně.

Pokouel se o tebe?”

Patřím snad u do starého eleza?  Ne, váně, to přece ena pozná. Pochopím, e dělal návrhy mně. Jednak pořád jetě trochu vypadám, ale hlavně se snail, abych zapomněla na doloku o místě převzetí zboí. A snail se dost. Co o to, kadou nastávající čtyřicátnici zájem potěí, ale já jsem od počátku věděla, e mu jde hlavně o prachy. O ty, které by jeho firma uetřila na nás a ze kterých by on dostal prémii. Take sbliování se nekonalo. Ovem na kočičky byl jako blázen. Sama jsem ho zahlídla se dvěma, nepočítám-li jejich tlumočnici.”

Myslí, e s ní něco měl?

Pochybuju. To se obvykle nedělá. Snad nezkueni nováčci. Olson byl příli prohnaný.”

Ta vae obchodní věc je uzavřená?”

Neřekla jsem ti to? Podepsal sice protokol, ale bez písemného závazku firmy se neobejdeme.”

Oč přesné lo?”

Reklamovali, e jim nae zboí dolo pokozené, protoe nebylo dobře zabalené. Při přejímce v Hamburku vak jejich zástupce nenael na přepravních kontejnerech závadu, čili k pokození mohlo dojít buď v Hamburku při naloďování, potom při vykládce v přístavu u nich, anebo a v podniku. My jsme se pro tuto monost kryli pojistkou.

Jestli chtěla jejich firma uetřit a náklad nepojistila, to u je jejich věc. O to v podstatě lo. Máme ve smlouvě zvlátní ustanoveni o místu a způsobu převzetí zboí.”

A tvá účast v celé věci?”

,,Právní stránka. To je má úloha. Uzavírám sice i kontrakty, větinou tam, kde záleí právě na podobných maličkostech, jinak ovem je to starost obchoďáků. Ale divil by ses, nač kolikrát doplácíme. Stačí neznalost nepsaných zvyklostí v zemi partnera. Je to fuka, ale baví mě to.”,

Pokud ti rozumím, reklamovali něco, nač neměli právo. Co tedy musí jetě potvrdit?”

Malhostová povzdychla. Je to zamotané. Zastavili platby, tlačí na nás, zkouejí, kam a mohou zajít. Olson sice musel uznat, e k reklamaci neměli důvod, ale je potřeba dohodnout náhradní dodávky, způsoja jejich úhrady, prostě dotáhnout celou věc do konce.”

Co je tvůj úkol.”

V podstatě ano. Musíme jetě jednat s naím dodavatelem a předevím se védy. Prohrát u nemůeme. Mohli by sice jetě zlobit, ale pohrozila jsem Olsonovi mezinárodní arbitráí, nebudou-li platit. Protoe mají na krku u jeden spor s Francouzi, nebude firma stát o skandál. To ví, e bych vyuila veletrní tamtamy a za chvíli by kadý věděl, co a jak. Nevydělali by na suchý chleba.”

Co se bude dít dál?”

Na zítřek jsem měla připravit smlouvu. Ráno se dovím, kdy nai dodají náhradní část za tu pokozenou. Olson slíbil přijít kolem poledne. Kdy to s ním tak dopadlo, pokusím se o těstí u nich na Stánku. Moc si od toho neslibuju, asi bude muset někdo zajet do védská.”

Třeba ty?”

No, asi to budu já.

Jak moc to spěchá?

Pokud mono včera.”

Havran opatrné odloil křehký kávový álek. Heleno, kdybys jela, mohl bych tě o něco poádat?”

Potřebuje něco na auto?”

Je to mnohem vánějí. Ne se rozhodne, musím ti říct, e bys podstoupila i určité riziko a hlavně nesměla bys o naí dohodě říct nikomu ani slovo.”

Vzruením posedla. Napíná mě. Chce, abych ti pomohla jako detektiv v sukních?”

Něco na ten způsob. Za předpokladu, e umí mlčet.

Jako hrob. U jsi mi řekl i tak dost a já si to nechala pro

sebe. Nejsem ukecaná, věř mi. U nás máme taky velijaké tajnosti, zvykla jsem si. Pomůu, moc by mě to bavilo, opravdu.

Ono to vdycky není právě zábava, Heleno. Bude se dret přesně toho, co tl řeknu?”

Do puntíku.”

Fajn, dohodnuto. Zatím se, prosím tě, smiř s tím, e ti to nejdůleitějí zamlčím. Musí prostě vystupovat naprosto přirozeně, a to by dost dobře nelo, kdybys znala pozadí. Stačí tolik, e jde o Olsona a celý kolotoč kolem něho. Někdo ho zabil, snad aby ho umlčeli. Pachatel nám asi ujel, ale zůstal tu nejméně jeden člověk, který vraha upozornil. Nejspí jich bude víc. Mám takový pocit, e jedna ze stop vede právě do vaí sauny.”

Co mám udělat? Vypátrat ho?”

Počkej, nehrň se do toho tak! Ted’ pomůe jen rozvaha a klid. Ty vlastně o ničem neví. Stačí, kdy se v nejblií době ukáe v sauně a ikovně tam rozhlásí, e pojede do védská.”

Ale já to nevím jistě.”

Ber to jako hotovou věc. Cestu diskrétně zařídím. Pojede co nejdřív, je to přece i ve vaem podnikovém zájmu.”

A dál?”

Zatím nic jiného.”

Zklamaně vysunula ret. Moc jsi mě nenadchl. Ačkoliv  ty asi čeká, e mě někdo o něco poádál”

I to je moné. Pověděla bys mi to a společně bychom rozhodli, co dál. Spí si myslím, e by se na tebe obrátil někdo a tam, ve védsku.”

Stran Olsona?”

I stran Olsona. Ale to jetě probereme. Ví, něco Jim tu krachlo a oni by měli vyuít příleitosti, e tam bude právě ty.”

V čem je to riziko, o kterém jsi mluvil.”

Pomalu a váně přikývl. V tom je právě to riziko. Jetě si můe vechno rozmyslet.”

Není co.” Rázně vstala a uklidila álky na podnos. Zajdu do sauny hned zítra. Někomu to můe být divné, tak často se to ani nemá, ale pro jednou se nic nestane. Komu mám o té cestě říct?”

Vem. Kváové, Inenýru Holboví, třeba i masérovi. A jetě jednu věc. Na Olsonově Stánku se zeptej, jestli měl jet přímo domů, do védská, anebo jestli mířil Jetě někam jinam.”

Nemusím se ptát. říkal, e se vrátí domů letadlem, abychom dostali potvrzenou smlouvu co nejdřív.

Pak je vechno na nejlepí cestě, usmál se Havran. Můe vyrazit dejme tomu za čtyři dny?

Proč ne? Kdy éf bude souhlasit.

Týden pobytu stačí?

I dva dny budou dost.

Nic se nestane, bude-li mít časovou rezervu. Třeba ti dají k vyřízení jetě něco, kdy u tam pojede. Zdvihl se od stolku. Jsi hrozně fajn, e mi pomůe, Heleno. Potom to spolu oslavíme.

Beru tě za slovo, řekla s potutelným úsměvem.

Kapitola 10

Inenýr  Kratina, obrátil Berka záznam. Soudní znalec. Tvrdí zhruba to, co ten chlapec od VB. Jen s tím rozdílem, e hodnota známek je poměrně nízká. Souhlasí, e nejde o kolekci a e celinu rozstřiením obálky znehodnotili. Podobných exemplářů prý běhá po republice dost.”

Stačila mu fotografie?”

Naprosto. Popsal mi i barvy.”

čili nic nového. Co ty, Milane?”

Poručík Patera se sklonil nad blok. Filatelistický krouek na veletrhu má kolem osmdesáti členů. Pravidelně vystavují. Mám jejich seznam, půjčil mi ho spoluák z přípravky, pracuje tam na právním oddělení. Prověrku jsem dosud neskončil, ale s Olsonem se mohl setkat kdokoliv z nich. Háček je snad v tom, e kolega povaoval vechny ty známky za nezajímavé a tvrdí, e nikdo z krouku by o ně nestál. Leda snad začátečník a do kolekce.

Dobrá, přesto prověřuj. Jirko, co víme o lidech z výzkumného ústavu?

Nepotěím tě. Skutečný stav je takový, e o vývoji ATL ví dohromady dvě stě osmdesát lidí. Počítám jen ty, kdo aspoň trochu rozumějí problému a vědí i o surovině. Z první prověrky vychází, e tam v archívu dokumentace pracuje nějaký Čolek, v padesátém čtvrtém trestaný za pomoc americkému agentovi. Dostal est let, dvě mu odpustili při amnestii. Je to vlastně penzista na brigádě. Profesí technik, teď se stará o údrbu rozmnoovacích

strojů. A potom jsou tam čtyři, co mají v zahraničí někoho z rodiny, pětaedesát jich bylo v západních zemích, z nich dvanáct sluebně a vícekrát.”

Takhle by se nám to rozplizlo moc do iroka,” mračil se Havran. Kolik lidí má vztah k veletrhu?”

Přímo nikdo. Ovem vichni vývojáři tam chodí, dokonce povinné.

A filatelisté?

Krouek v rámci závodního klubu má dvacet členů. Vichni vědí o ATL.”

Dokonči to co nejrychleji, jen pro klid svědomí. Tady asi zatím lapeme vedle. Zbývají ty bankovky, Milane.”

Ano, soudruhu náčelníku. Informoval jsem se u vedoucího zvlátních úkolů. Ty série stahují jen z toho důvodu, e jsou u příli dlouho v oběhu a tudí opotřebované. Nahradí je jinými. Vrtá mi hlavou, proč to agent sděluje ven. Můe to mít pro někoho vůbec nějaký význam? Stejně prý se nikdy nestáhne série celá. Vdycky zbudou bankovky mezi lidmi.”

Má asi pravdu. Zpráva o Dalsbym je hotová?

Teprve v konceptu,” řekl Berka omluvně.

Dej ji přepsat.  No, já se tu ukáu odpoledne, take ostatní a přijdou před druhou hodinou. Vyřiď to, Jirko.”

Cestou na parkovitě Havran vzpomínal na přesné znění zprávy o bankovkách.

Série ta a ta se stahují z oběhu, neposílejte. Tak nějak to bylo. Neposílejte…

*

Sytě modré aty ly Kváové k pleti. Vpustila Havrana do haly a nabídla mu křeslo,

Pavel tu bude hned. Jste moc hodný, e Jste přiel. Pověděla jsem mu, co jsem věděla. A teď promiňte, musím do práce. Na shledanou!”

Na shledanou,” opakoval Havran a díval se za ní. Pookřála, vypadala jetě lépe ne posledně Něco těko postiitelného mu na ní vadilo, ale nedokázal to definovat. Maličkost, ale vrtala mu hlavou. Martina vzala z věáku baloňák, přehodila jej přes ruku a Jetě ve dveřích se na kapitána usmála. Rázem sl opravil mínění. Jistě se mu jen něco zdálo.

Dobrý den,” ozvalo se za nim. Vysoký, atleticky stavěný chlapík hustých, tmavě plavých vlasů napřáhl ruku ke stisku, ířil kolem sebe vůni pánského parfému. Vypadal

poměrně mladě, jen vějířky vrásek kolem tmavých očí v opálené pleti prozrazovaly mue středního věku.

,,Martina mi o vás vechno řekla. Hořím zvědavostí. Co vám takhle po ránu nabídnu? Snad kávu?

,,Neodmítnu, přikývl Havran. Inenýr se ve chvilce vrátil s tácem, na něm spočívala velká skleněná konvice z kávovaru, plná téměř po hubici, álky, slazené mléko a cukřenka.

,.Martina jí uvařila víc, kdy jste zavolal. Mléko? ,,Děkuju, jen kostečku cukru. Jakou jste měl cestu?

Tentokrát bez potíí. Letěl jsem, firma mi zcela mimořádně povolila letadlo. Jinak jezdím vozem. Počasí nám přálo, piráti se nevyskytli, odpoledne jsem u seděl v autobuse do Brna. Vozem to trvá déle. Cigaretu? Ne? To vám chválím. A teď u mě nenapínejte, soudruhu  jste tuím kapitán? Co se vlastně děje?

To hlavní vám u jistě řekla paní Kváová. Máme důvodné obavy, e vám Dalsby nedaruje ten kontrakt se Zbrojovkou. Můete čekat potíe.

S tím se dalo počítat.

,,Jak dalece by nesplněné anglické subdodávky ovlivnily konečný termín instalace vaeho zařízení ve Zbrojovce? ,,Pokud bychom neměli náhradu, pak by asi nebylo vůbec moné dodávku dokončit. Ale vy sám jste u Martině cosi naznačil a já se vám přiznám, e jsme o jisté kooperaci s NDR uvaovali u dávno.

Řekl jste firmě o komplikacích?

,,Ne vechno, přiznal Jelínek. ,.Zbytečně by se vyděsila. Zatím o nic nejde, materiálové krytí máme a dostatek vech subdodávek taky. Půjde spí o budoucnost. Vám snad smím prozradit, e tato zakázka je více méně zkuební. Téměř stejně daleko je kontrakt se sovětským zákazníkem a výhledově i s Bulhary.

,.Take ohroeny jsou spíe dodávky pro ně.

Přesně tak. Ani se nedivím, e jste se začali o tu věc zajímat. U delí dobu mám dojem, e Angličanům jde předevím o to, aby nás pokodili ekonomicky a tím i politicky.

Čím míníte Zbrojovku?

Ano. Vidíte  tak to je, kdy má člověk nezvyklého zaměstnavatele jako já. V podstatě jde i tak trochu o mé bytí a nebytí u firmy. Jsem vlastně jen vysunutý styčný technik a obchodník zároveň. Kdyby firma neměla v zemích RVHP rozdělané dodávky, u by mě nepotřebovala. Snaím se tedy ve vlastním zájmu. Platí mi dobře a ve

valutě, auto dostanu kadé tři roky, i na částečnou penzi budu mít pomalu nárok. Ale stačilo by málo a vypoklonkují mě.

,,Jak dlouho tu práci děláte?

Inenýr Jelínek udiveně vzhlédl. ,,Myslel jsem, e mě máte proukaného skrz na skrz. Jak dlouho? Třináct let. Nebyl jsem první a brzy budu asi poslední. Podobných zástupců cizích firem bylo přes desítky, teď jsme v republice snad jen tři.

,,Před tím jste pro svou firmu pracoval na smlouvu, snail se Havran napravit reputaci.

Ano, dva roky. Zajímal by vás asi důvod, viďte? Nu, nic sloitého. Já jsem studoval karosařinu. Od mládí mě auta přitahují, trochu jsem i závodil, jene co s tím? Modely, jaké jsme navrhovali před dvaceti lety, začínají teprve teď jezdit. Kdyby vás to zajímalo, můu vám ukázat výkresy. Třeba nová simca. Skoro na chlup toté, co do vzhledu, jsem navrhl v diplomní práci. Ovem návrh je jedna věc a monost realizace druhá. Plechařina by se dala jak tak udělat, my Čei umíme v lisařině divý, ale tehdy jsme neměli bezpečnostní skla vypouklých tvarů, problémy dělalo vybavení, bezpečnostní pojetí samonosné karosérie pro případ sráky, sedadla, dezény obručí, prostě odsoudili nás jako fantasty. Co je mi platné, e dnes nám dávají za pravdu. Ztratil jsem dvacet let. A tak jsem dělal povrchové úpravy obráběcích strojů. Kabáty main, řečeno lapidárně. Zase jsme předběhli dobu, u dávno jsem navrhoval věci, které teprve teď doly uznání. Funkční úpravy tak, aby se dělník nenadřel, co nejméně hran, snadný přístup k hnacímu i funkčnímu ústrojí, je toho moc. Potom jsem náhodou padl do oka Holanďanům, tlumočil jsem jim na veletrhu. Přili s nabídkou a já ji vzal. S patřičným povolením, pochopitelně. A pak se agenda rozrostla natolik, e by to uivilo dva lidi. Nabídli ml stálé místo. Od té doby jsem jejich zaměstnanec. Problémy jsou, třeba s nemocenskou, ale zatím jsem zaplapánbů zdravý. Nejhorí zádrhel je v tom, e u nich je důchodová hranice a sedmaedesát roků. Tak dlouho mi místo nevydrí a ani bych to nezvládl. Jakmile budu mít splněná léta, poádám o částečný důchod a najdu si tady něco klidnějího. Věčné cestování a nervy kolem kadé zakázky nejsou ádný med, věřte mi. Je to chlebíček bohatě namazaný, ale někdy pořádně tvrdý.

,.Take vy o monosti kooperace s NDR víte, vrátil se Havran k otázce.

No, o monosti zatím nelze hovořit. Vyrábějí přiblině to, co bychom potřebovali. Jetě s nimi nikdo nejednal. Nevím například, jak brzy by mohli provést dílčí změny podle naich poadavků, mají-li vůbec potřebnou kapacitu, kdo a jak by nesl náklady s případnými investicemi. To jsou jen nejzákladnějí otázky. Pak materiálové zajitění, co při plánované výrobě je hlavně otázka času a tím zdrení, a v neposlední řadě to budou obavy Holanďanů, aby nám nevyfoukli recept na automatizaci operací, které ve Zbrojovce i leckde jinde dělají zatím u obráběcích strojů dělníci. V NDR vyvinuli podobnou linku, sice v mením, ale kadý technik pochopí, e mají na víc. I s tím musíme počítat. Z toho, co bychom jim nezbytně prozradili, vyzískají. By jen to, e si potvrdí výsledky vlastního výzkumu a vývoje.”

Víte u o řeení?

Jistě, to bych byl patný zástupce. Musím nai firmu přesvědčit, e jim vlastně nic neprozradíme, protoe u jsou stejně daleko. A musím to í doloit. Zapotím se, to mí věřte. Jiná monost není.”

Jsou v NDR skutečné tak daleko?”

Viděl jsem Jejich automaty. V něčem doli dokonce dál, bolest je jen v tom, e jim realizace trvá déle. Důkazy prostě předloím. Teď si asi myslíte, e kadý z nás je trochu pión. Je to pravda. Marketing nemá od pionáe daleko, pokud jde o technické věci.”

Jak vás tak poslouchám, měli bychom si vás vlastně vzít pod drobnohled, řekl Havran ertem.

Zbytečně byste ztráceli čas. Ostatně  vy opravdu nevíte, e jsem vykolený rozvědčlk, dokonce důstojník?”

Ne,” podivil se Havran.

Váně ne? Já byl na vojně u parautistů. Proel jsem zpravodajským výcvikem, na cvičeních jsem dělal u zpravodajců. Myslím tím spíe frontovou rozvědku, ale to zase není příli rozdílné od vaí práce. Mýlím se?”

Ne. Aspoň vidíte, e jsme se o vás opravdu nezajímali. Tohle bych přece jinak věděl.

Inenýr Jelínek spokojeně přikývl. Jetě álek? Prosím. Nu, rozptýlil jsem vae obavy?”

Vcelku ano. lo mí o to, aby nás Angličané náhodou nezaskočili nepřipravené. Jak vidím, obával jsem se zbytečně.”

Tak jednoduché to zase není. Konečně, co je dnes vlastně v obchodě jednoduché? Pravdu máte s Dalsbym. Já ho hodnotím jako nebezpečného pavouka. Kolikrát mě napadlo, je-li to vůbec obchodník.”

BRNU

Co tím myslíte?”

Jak bych to řekl  mám dost čich na lidi. V rozvědném kursu nás učili chování v prostředí protivníka. Někdy bych dal krk na to, e Dalsby k nám nejezdí jen v zastoupení své firmy. Chová se asi tak, jak bych se snail chovat já.

Havran se usmál. Zajímavý postřeh. Co o něm jetě víte?

Jednal jsem s ním několikrát. Vdycky to bylo tady na veletrhu. I kdy jezdím do Anglie, nikdy jsem se tam s ním nepotkal.  U vím, já pouívám rád příměry, víte? Jednou na vojenském cvičení nás vyhodili v noci z Antonova, to je taková stará výsadkářská kačena, kdesi v neznámé krajině, bez koruny, bez papírů a s úkolem dostat se do večera do Prahy. Sraz ve 20,00 u smíchovského nádraí. Nevěděli jsme, e vude kolem jsou hlídky VB, dokonce milicionáři, a e o nás dostali hláení. Měli to taky jako cvičení. Ve stejnokrojích jsme byli nápadní na první pohled. Před ránem jsme dorazili k nějaké boudě u kamenolomu. Nic naplat, vloupali jsme se do ní, protoe drobné prohřeky nám dovolili, nali jsme pro vechny čtyři civil, sbalili stejnokroje do pytle a uklidili se co nejdál. Jene  co bez halíře v kapse? Na vlak jsme si netroufali, pořád jsme jetě nevěděli, kde jsme, a tak nezbylo, ne upalovat po svých. U se rozednívalo, kdy jsme na kraji lesa zahlédli tabulku. Byli jsme na českomoravské vrchovině, kdesi u Dačic. A pak jsme uviděli nákladní auto s plnou korbou. Vezlo hutní materiál. li jsme se podívat blí, a co nevidíme  v kabině skotačí ofér s nějakou třicátníci. A tak jsme vytáhli samopaly, oba dva bez řečí vyvlékli ven a zhurta na ně. Doděsili se, myslili si jistě, e jsme diverzanti. Chlap měl v deskách pufovku do ČKD Praha. Vyuili jsme toho, chlapíka i tu enskou jsme pro formu svázali, ale jen tak, aby jim dlouho netrvalo dostat se z toho, nasedli do auta a vyrazili k Praze. Cestou jsme měli nepříjemnost, zlobilo zapalování, a tak jsem se v tom chvíli oural. Zrovna v té chvíli jela kolem hlídka VB na motorce. Kluci se schovali, já vypadal jako mouřenín, doklady toho řidiče jsem měl, a hlídkař se s tím spokojil. Za chvíli jsme byli na okraji Prahy. Zavezli jsme auto do ČKD, vytratili se, zali na veřejný záchod, tam se převlékli do vojenského, umyli a vyrazili do ulic. Babku klozetářku mohla ranit mrtvice, kdy nás viděla převlečené. Za vypůjčenou stovku od řidiče jsme se pohodlně dostali na smíchovské nádraí nějak ke čtvrté hodině, dali si jídlo, nějaké pivo a za chvíli se kousek od nás usadil ná

plukovník jetě se dvěma důstojníky. Zahlídl nás, nevěřil svým očím, a tak jsem mu podal u stolu hláení. Trochu nás pochválil, trochu nám nadal, poslal kohosi s těmi aty a vyřídit průvih s autem a bylo vechno v pořádku.

Proč vám to vykládám? Učili nás chovat se vdycky přirozené, podle prostředí, ve kterém se rozvědčík musí pohybovat. Ten hlídač jistě ani na chvilku nepochyboval, e patřím k náklaďáku. Byl jsem umazaný, nadával jsem, papíry v pořádku. Po Praze jsme li jako malý útvar. Já vpředu, byl jsem tehdy nadporučík, kluci za mnou v trojici. Ani lítačka nás nezastavila, tak vojensky a v pořádku jsme vypadali. Přizpůsobili jsme se. Dalsby je stejný. Hovoří s technikem a dal byste ruku do ohně, e vf, oč jde. Jedná s obchodníkem a vy jste přesvědčen, e nemůe být ničím jiným ne solidním komerčákem. Potkáte ho na recepci a přisahal byste, e je to jeho denní chleba. Zahlldl jsem ho při montái exponátů ve Stánku. Dirigoval partu jako inenýr, co ty stroje vymyslel. Na mé gusto příli přizpůsobivý pán. Nikdy se neopije a poslouchat uml jako farář ve zpovědnici. Rozhodně je to zajímavý člověk.”

Včera odjel. Prý vám chtěl prozradit něco mimořádného o nějakých Arabech.”

Take vy o něm stejné víte. O těch Arabech ml nemohl říct nic nového. Aspoň si to myslím.”

I tak vám děkuju za upozornění. Jetě maličkost, soudruhu inenýre. Zajímala by mě ta britská firma, vá subdodavatel. Jak se jmenuji?”

Westham Ingeneering Limited.”

Havran vytáhl blok a tuku. Adresu znáte?”

Jistě. Ukate, radi vám to napíu.”

Budu jen rád, s angličtinou jsem na tíru,” tvrdil Havran přesvědčivě. Tiskacími písmeny, prosím vás.”

Inenýr Jelínek rychlými tahy popsal tři řádky.

Prosím,” přisunul blok k Havranovi. Kdy dovolíte, měl bych se chystat na veletrh.”

Myslím, e to hlavni jsme sl řekli. Děkuju vám za informace.”

Vdy jste se dohromady nic nedověděl,” řekl hostitel.

To zásadní ano. Je dost dobře moné, e vás budu jetě obtěovat.”

Kdykoliv,” usmál se Jelínek mile. Rádi vás uvidíme, opravdu. Pomohl jste mi. Rozhodně získám čas připravit se na Dalsbyho odvetu.”

Vyprovodil Havrana ke dveřím a vřele mu stiskl ruku.

V autě kapitán pozorněji pohlédl na adresu ve svém

bloku. Ač se nikdy nepovaoval za experta v písmoznalectví, na první pohled usoudil, e Jelínek nepsal ony ifry na známkách.

****

Mám to brát tak, e inenýra Jelínka jako moného pachatele vylučuje? zeptal se podplukovník Petráň.

To jsem neřekl, mnul si Havran rozpačitě dlaně. Pisatelem ifer rozhodně není, Lika ml to potvrdil. Je tu ovem ten telefon a zpráva o jeho zakázce. A nebyl tu v době, kdy se o zakázce rozhodovalo.

Něco pro a něco proti. Připusme, e jde o náhodu, ač to zní neuvěřitelně. Jaký je?

Sympatický chlapík. Trochu samolibý, co u muských není právě vzácná vlastnost. Je hezoun a u en má jistě úspěchy. Dohromady s Kváovou jsou neobyčejný pár. Trochu rád se poslouchá, ale u jeho brane to neudivuje. Musím se podívat k vojákům, co tam na něho mají. Kapitán paradesantů v záloze by měl být prověřený jako hrom. Zdál se být upřímný. Umí jednat s lidmi. Nakonec je tu ta věc ze zprávy: měním telefon. On má svoje číslo sotva měsíc, co se měnily linky do abovřesk.

Míchá jedno přes druhé jako karty.

Promiň. Přemýlím nahlas.”

Tak je podezřelý nebo není?”

Je, ač mi kolem něho pořád něco nesedí.” Nesrovnalostí zase není tolik. Vysvětli je a bude vědět, na čem jsi. K jedné mám dotaz. Dal ti u Lika ty přesmyčky čísla?

Dal. Chasníci to prověřují. Je jich ke třem stům, ale větinou samá voda. Výčet je jednoduchý. Dvě stě třináct nepadá v úvahu, protoe jsou sice přidělená, ale nezavedená. Jako by nebyla. Dvaadvacet dalích vypadlo, protoe začínají dvojčíslím 28 a 29. V těchto sériích zatím taky nejsou estimístná čísla. Osmnáct je zruených po zapojení nové ústředny. Zbývá*dvanáct čísel podnikových do organizací, kde jsou ústředny a klapky, o kterých nebyla ve zprávě řeč. Dalích dvanáct patří různým prodejnám a malým závodům, a jen devatenáct je jich soukromých. Poslední dvě skupiny probíráme podrobně. Nakonec ta tvoje spoluačka. Nápad se mi docela líbí. Jen jestli to není rána naslepo.

Na jinou volbu jsem nepřiel. Uvaoval jsem asi takto. Jedna známka je védská. Olson byl véd. Helena ho

znala a jednala 5 nim. Zná Jelínka a jeho druku, zná i Kamila Holbu. Kdy u mi ji tetička těstěna přihrála do rukou, byl bych blázen, kdybych toho nevyuil. Navíc jí věřím. Do védská poletí ve středu. Vyřídí tam kromě své věci jetě nějaký zádrhel s měřidly. Na veletrhu u se o její cestě ví.”

Má mé poehnání, Vláďo. Nezapomeň, cos mi slíbil. Do konce veletrhu aspoň jednoho z pachatelů!”

Jednoho přece známe, soudruhu veliteli.

Rozumím, Olsona. Jene toho jsi nenael ty. Strámistr z kriminálky nám dodal pióna a pod nos. Zamysli se nad tím,” řekl podplukovník, jako kdy másla ukrajuje. Havran cítil osten jeho naráky o to nepříjemněji.

Kapitola 11

Doktorka Helena Malhostová s nelibostí pohlédla na dvě hromádky spisů na svém stole. Kupka vyřízených narůstala, ale nevyřízených jako by neubývalo. Promnula si unavené oči.

Ahoj,” ozvalo se za ní. Koukám, klíč je ve dveřích a nae Helenka se činí. Co tu jetě dělá?” Martina Kváová vela a opřela se o dveře.

Holky ly na recepci, a tak vyuívám chvilky klidu. U z toho dočista blbnu.”

Zítra je taky den.”

Ba ne, já musím být do úterka hotová. Ten véd mi zamotal hlavu. Umře si a nám u jeho firmy visi půl miliónu. Musím tam jet.”

Tak přece. A ty kouká, jako bys nebyla ráda. Já bych brala védsko hned.”

Nemám z toho radost, váné ne. Ví, co Je tu po veletrhu psaní? Polovičku věcí nosím v hlavě a poslední dobou dost zapomínám. Chtěla bych vyřídit aspoň to hlavní, ne odjedu.”

Kdy to bude?”

Vdy říkám, ve středu. Martino, Já se na to asi fakt pro dneek vykalu. Bodla by sauna. Co myslí, nepratí to tam se mnou, kdy půjdu tak brzo po sobě?”

Čtvrthodinka ti nemůe ublíit. Joánek ti probere krční páteř, dá si klobásu a bude zase fit. Vezmu tě tam vozem, jestli chce.”

Jsi zlatá. Ty nepůjde?”

Pavel pozval na večer hosty, ani nevím koho. Nějakou maličkost abych podala, snad najdu něco v lednici. Znám ty tvoje maličkosti, řekla Helena závistivě. ,,Která z nás má takové zásoby? Chtěla bych se mít aspoň měsíc jako ty.  Posly, proč se vy dva vlastně nevezmete?

Martina se otočila ke dveřím. ,,To přece nezáleí jen na mně.

Promiň, jsem to ale husa! Vdy to takhle vyjde na stejno. Po třech letech má“u dávno práva manelky. Můeme jít?

****

Tam, vyjekla Helena pod Joánkovými prsty. ,,To je přesně to bolavé místo.

Vysoký padesátník s postavou zápasníka supertěké váhy povolil stisk a namydlil si prsty, Říkal jsem vám u kolikrát, e je to od sezení, Helenko. Sedíte patně. Ohnutý záda, bradu dolů, co mají potom obratle dělat? Necvičíte, to je celá věc. Stačilo by deset minut denně. Teď to trochu zabolí. Neuhýbejte, já vám neublíím. A tady taky, za nějaký pátek spadnou tváře a budete jako stará bába. Neučil jsem vás to? Třicetkrát denně si řekněte: iks, ú, iks, ú, a přehánět, roztahovat koutky a pulit pusu, kam a to jde. Sval potřebuje pohyb. Tak  cítíte úlevu?

Máte ruce ze zlata, Joánku.

Kampak, kampak? Jetě bederní páteř a nohy. Ostatní dnes vynecháme, jste po těle nějak překrvená. No jo  vdy vy jste tu byla předevčírem! Tak často nesmíte, děvenko!

Kdy já se sem čtrnáct dnů nedostanu. Musím do védská a vůbec se mi tam nechce.

Nějaká kvaltovka?

Jo, umřel mi tu jeden obchoďák, ne jsem ho stačila uhnat o podpis. Na jejich Stánku s tím nechtěli nic mít, a tak holt v tom největím blázinci abych se sebrala a letěla.

Teď tam asi bude hezky. Kam vude se podíváte? Jen do Stockholmu a Góteborgu.

To jsou snad dvě z nejhezčích měst.

Vy jste tam byl?

Kdepak já, zasmál se dunivě masér. ,,Dostal jsem se nejdál do Vídně. Já mám tu svou chajdu a ryby, víc nic nepotřebuju. Pane jo, tam si tak zachytat! Pstruzi prej jsou

tam jako ruka. Třeba se potkáte s Marcelem Holbou. Copak asi dělá?

,,Nemám tuení. Ani nevím, kde vlastně je.

Kamil,to bude vědět. Před chvílí seděl vpředu u pultu. Zaslavte se tam, jisté bude chtít bráchovi něco vyřídit. Víte, e se to nesmí, kárala ho Helena s úsměvem. Klobásky dnes jsou?

Jo, včera jsem udit. Potřeboval bych pravý střívka, ale to asi ve Svédsku nevedou.

Zeptám se.

Tak  hotovo, Helenko. Kdybyste Marcela přece jen potkala, pozdravujte ho od nás.

Vyřídím. Tu máte, Joánku.

Nene, to je moc. Dneska jsem vás jen tak polechtal. Tohfe si vemte zpět. Přece nejsem vydřiduch. astnou cestu, Helenko!

Za čtvrt hodiny seděla u stolku s inenýrem Holbou. Prý jede do védská, nadhodil Kamil.

Jak to ví?

Potkal jsem Martinu. Heleno, mohl bych tě poprosit o laskavost?

*

Nad prověřovačkou, jí Havran obastnil nadporučíka Berku, by ohrnul nos i přísluník praporčického stavu. Snad ani strámistr by se pílí nepřetrhl. Nicméně Berka plnil, co mu bylo uloeno. Vyhodnotil přístupné dokumenty, navtívil devět informovaných lidí a posléze se mu podařilo sestavit obrázek o vech osobách, které se v Havranově případu vyskytovaly. Jedinou záhadou mu byl masér Joánek, jeho osudy přece jen zaujaly nadporučíkův profesionální čich. Josef Hemele, jak se masér jmenoval, měl za sebou barvitý ivot. Jeho tatík, kdysi lázeňský samouk, vyslal syna do Vídně k samotnému Ponomarenkovi, kdysi dítku těstěny v carské sauně. Ponomarenko znal taje ruských, gruzínských, čínských i japonských praktik péče o tělo a patřičně na tom ve Vídni vydělával. Joánek k němu přiel v roce 1945 a po třech letech se vrátil jako vykolený odborník. Salón krásy otce Hemeleho vak vzal ve víru událostí za své, a tak se Joánek musel spokojit s místem ve státních lázních. Proel jich několik, vude si ho cenili, ale nemohli absolventu vídeňské koly nabídnout tolik, aby byl spokojen. Nakonec zakotvil v brněnské nemocnici a smířil

se s osudem. Přispěla k tomu skutečnost, e v Herkulu právě hledali maséra na vedlejí úvazek. Joánek vzal místem za vděk, usadil se, pořídil si malý domek na předměstí a později chatu na přehradě. Postupně ji zvelebil v malou vilku a trávil v ní větinu volného času v létě i v zimě. Pěstoval tam slípky, králíky, kachny, tu a tam i vepříka, protoe jeho paní pracovala jako vedoucí speciální ruské kuchyně a uplatnila přednostní právo na zbytky. Joánek, jak ho nazývali vichni známí, nael zálibu i v kulinářském umění. Kuchtil i na výdělek, vdy vak stejně poctivě. Z drůbeí krve, sleziny, trochy masa z vepřové hlavy, krupek a spousty koření uměl nedostiná jelítka. Po jeho ovaru se mohli mutí návtěvníci sauny utlouct, a byl to obyčejný bůček, ovařený ve vodě se spoustou česneku, nového koření, libečku a majoránky. Jaternicový prejt dokázal také jen z patiky, odpadového masa, sleziny, housek a koření. Vrcholem jeho umění byly klobásky. Dával do nich, co doba přinesla, vdy vak dodroval zásadu, e základem dobré klobásky je mladý hovězí krk, tučné a libové vepřové, a navíc něco na nabytí, jak říkával nejdůvěrnějím známým. Nutrie, divočina, skopové, králičí maso, co prosté bylo k mání. Suroviny mu dodávali známí řezníci a nejeden prohlaoval, e by sám podobnou pochoutku nesvedl. Nezbytným vybavením byla udírna, postavená vyhláeným odborníkem. Joánek u ní vydrel celé hodiny a noci. O největí reklamu se mu postaral jistý vedoucí odboru veletrhů. Přemluvil Joánka k reprezentační akci, spočívající v tom, e předvedl ve, co je třeba k výrobě dokonalé uzenářské lahůdky. Nepatrný podvůdek spočíval v tom, e Joánek sice zpracoval prejt před očima cizinců, pochopitelně za pouití různých kolébavých noů, mlýnků, sekaček, drtičů koření a jiných pomůcek, ale do střívek nadil odleelé a patřičné uzrálé těsto z dřívějka. Pak klobásy za patřičné zábavy mezinárodní honorace vyudil a nabídl. Vichni pěli chvalozpěvy a Joánek byl poctěn nejednou nabídkou na práci v zahraničí. Skromné se usmíval a na závěr nabídl hostům svou tlačenku. Na tu byl nejvíc pyný i přísný. Zde záleelo na poměru masa z kolen, noek, plecka a jater. A samozřejmé na koření. Jen dvěma lidem prozradil, e zvlátní vůni způsobuje jeho oblíbený libeček. Cizinci neetřili chválou, obdařili potěeného tvůrce dary, ale přítí akce u se nekonala. Joánek odmítl. Co prý má z pochybné slávy, kdy jeho stálí zákazníci v sauně museli týden čekat. Nepovolil, vekeré naléhání bylo marné. Dál

zásoboval kantýnu sauny a vyhověl i občasným přáním stálých zákazníků k mimořádným příleitostem. Pro cizince vak u nebyl k mání. Zařekl se.

Berka si samozřejmě prověřil, e Hemele nekrátí povinné daně. Jen pro jistotu nahlédl do jeho vkladů. Výe úspor mu vyrazila dech. Joánek s manelkou měli na kníkách dvě stě osmdesát tisíc. K tomu domek, chatu jako palác a fiat 1800 poslední typ. Jejich příjem představoval skoro pět tisíc měsíčně, mohli vak uetřit tolik peněz? Za posledních osm let to znamenalo vklady tři a pět tisícovek měsíčně v průměru. Jen dvě vkladní kníky byly na jméno, ostatní na heslo. Opatrnost nebo vypočítavost?

S dopsanou zprávou zael nadporučík k veliteli. Havran seděl u álku čaje nad kupkou sluební poty. Ukázal Berkovi, aby se posadil. Konečně poloil přečtený dopis a odsunul nevyřízené. Berka mu podal svůj záznam.

,,Zdá se, e Joánek je na penízky, řekl kapitán, kdy dočetl.

,,Z bydlitě toho mnoho není, dodal Berka.

,,Takhle to zatím stačí. Co ostatní osoby z případu?

,,Napsal jsem vechno, co vím!

,,Něco tě snad zaujalo.

Berka se na chvilku zamyslel.

,,Má pravdu, soudruhu veliteli. Maličkosti, ale snad stojí za pozornost. Například Holba. Soused o něm tvrdí, e je naprostý známkařský antitalent. Dává prý mu skoro vechny, co dostane. Naopak Malhostová měla donedávna fiatku sport. Nejezdí s ní a peníze si neuloila. Říká se o ní, e má ráda perky, ale to a poslední dva roky. Koupila si prý náramek za dvanáct tisíc. A teď jede do védská.

,,Fiatku má v generálce, protoe jiný vůz nechce. Náramek koupila za peníze z dědictví po matce. Aspoň tak mi to řekla.

,,A ty jí to věří. Tvoje věc. Dál tu mám  Martina Kváová. S inenýrem Holbou se asi nerozela docela. Vídají se v baru U rosničky nejméně dvakrát do měsíce. ,,Nemýlí se?

,,Potvrdily mi to tři osoby.

,,Jaký je jejich vztah?

,,Jsou prý jako opatrní milenci v letech. Stará láska asi nerezaví.

Havran zavrtěl hlavou. ,,To se mi nezamlouvá. Viděl jsem, jak se chová k Jelínkovi. Helena mi říkala, e Holba má novou známost s mladou dívkou.

,,To přece jetě není tělesná vada,” uklíbl se Berka. Kváová je kus, prohlídl jsem sl ji. Nemá Holba navenek kočičku a doopravdy Kváovou? Chodili spolu přece.”

Proč by to dělali,” přemítal Havran nahlas. Dokonce na veřejnosti.”

Kdo ví. Oba jsou rozvedení, a třeba na tom vůbec nic není. Prosté spolu posedí a baví se. Pokusím se zjistit, co o tom ví Jelínek.”

To zatím nespěchá, přijdou asi důleitějí věci. Neozvali se vojáci?”

Major Kubát nechal vzkaz, e u moná něco málo má. Přesně tak to řek.”

Brnknu mu. Vechno?”

Pro dneek ano.”

Zařiď sledování doktorky Malhostové. Dnes mi nemohli nikoho dát, ale ráno prý se jim uvolní skupina.”

Přece jen jí nevěří?”

Půjde spíe o to, kdo ji vyhledá. Kadého, s kým se setká, vyfotit a pokud mono zjistit. Nenápadně a ve ví tichosti.”

Kapitola 12

Cestou domů se Helena Malhostová cítila příjemně a volné. Kráčela rychle oputěnou ulicí a podle Joánkova návodu vyslovovala potichu iks, ú, iks, ú. Sáhla si prsty na lícní svaly. Opravdu se napínaly, zvlátě na krku, kde  jak jí nemilosrdné zrcadlo prozradilo  začala kůe povadat. Poctivě opakovala doporučený cvik třicetkrát. Umínila si, e vyuije denně aspoň chvilky, aby uposlechla masérovy rady. I záda musí rozcvičovat.

Blíila se k málo osvětlenému místu, kde se ulička lomila. Zároveň zaslechla, jak za ní pomalu jede auto se silným motorem. Dojídělo k ní sotva krokem. Podvědomé sáhla do taky pro malý boxer, zakoupený loni ve Frankfurtu nad Mohanem. Byl to vlastně přívěek ke klíčům a hodil se jí hned druhý den, kdy jí jakési podivné individuum chtělo vyrvat taku v letiní hale. Pratila mue přes prsty, a zařval. Policista jí pak řekl, e přerazila zloději nějakou kůstku a vřele jí zbraň schvaloval.

Auto zastavilo několik metrů před ní u obrubníku. Helena schovala boxer do rukávu.

Dobrý večer, ozvalo se z otevřených dveří auta. Jste paní doktorka Malhostová?

Jsem,” řekla udiveně. Co mi chcete?”

Odvezu vás domů, kdy dovolíte.

Nerada se svéřuju do ochrany cizím muům, a v noci u vůbec ne.

Mu posedl blíe ke dveřím. Vypadám snad na násilníka? Vyhledal bych vás a zítra, ale to by mohlo být pozdě. Vy prý odjídíte do védská.”

V přítmí vozu z něho Helena viděla jen kvalitní převlečník s nedbale zdvieným límcem, tmavé vlasy pod sportovní čepici a velké rohové brýle.

Jedu tam. Proč vás to zajímá?”

Kdosi z naich společných známých mé upozornil. Na jménu nezáleí, kdy dovolíte. Chtěl bych vás o něco poprosit a současně vám něco nabídnout.

Za jiných okolností by upalovala, seč by byla. V hlavě JI vak vězela Havranova slova. Někdo se na tebe obrátí…

Co vlastně chcete?”

Pořád platí první nabídka. Smím vás odvézt? Bydlíte v Táboře, pokud vím.”

S buícím srdcem přisedla a zabouchla dveře. Zdálo se jí, e neznámý nemá v úmyslu nic nekalého. Svůj obuek přesto nepustila z ruky. Auto se tie rozjelo.

Promiňte mi jetě jednou mou nezdvořilost. Nepředstavím se vám, protoe to tak bude lepi. A teď k té prosbě. Mohla byste mi vzít do védská obálku s docela nevinným obsahem? Je v ní několik známek, vcelku bez větí ceny, ale já je prostě nemohu poslat potou.”

Víte, co po mně ádáte? Mohla bych přijít o místo.

Kvůli známkám jisté ne. Kromě toho to nechci zadarmo. Snad se vám hodí stovka dolarů. Dalí stovku vám dá příjemce. Přihlásí se a na místě.”

Heleně stouplo srdce do krku. Vláďa měl pravdu, ale jak se zachovat? Za Jiných okolnosti by odmítla.

To nemohu udělat,” snaila se, aby se ji netřásl hlas.

Proč? Bojíte se?”

Připadá mi to podivné, dokonce nezákonné.”

Mu na ni po očku pohlédl. Trvalo by příli dlouho, ne bych vám to vysvětlil. Prostě ty známky nemohu poslat potou. Dvě sté dolarů není málo, vím. Jsem u prostě takový blázen. Podívejte se sama, opravdu o nic nejde.” Podal jí dvě obálky. V první opatřené vpředu průsvitným papírem, byly bezesporu známky. Podobné obálky vídala na novinových Stáncích. Druhá obsahovala pět dvacetidolarovek.

Dobrá, ale jak mé ten člověk pozná?”

To u nechte na mně. Najde vás v hotelu, dejme tomu večer kolem desáté. Kdybyste se zdrela, počká.”

A to je vechno?

Vechno,” přikývl mu s úsměvem.

Helena zavřela obě obálky do taky. Kdo vás za mnou poslal?”

Součástí naí dohody budi diskrétnost. Promiňte mi to. Nikdy jsme se neviděli a nikdy se neuvidíme. Bude to tak lépe pro vás i pro mne. Kde vám mám zastavit?”

Tamhle na rohu.

Neuposlechl ji, zajel jetě za blok, do hlubokého stínu. Naklonil se, aby jí otevřel dveře. Dával pozor, aby se jl nedotkl.

Děkuji vám, paní doktorko, astné pořízení.”

Vysunula nohy z vozu. Vy mi věříte? Co kdy tu obálku neodevzdám?”

To neuděláte. Ve védsku vás čekají a tady bych si vás nael zase já. Vím o vaem mnichovském setkáni s Alenou.  Dobrou noc, pani doktorko.”

Mu zabouchl dvířka a prudce se rozjel, ani si nestačila vimnout čísla vozu. Helena spěchala domů. Zamkla za sebou na dva západy a vrhla se k telefonu.

****

Kapitán Havran pečlivě zamkl vůz a protáhl se, a mu v zádech zapratělo. Unaveně doel k domovním dveřím. Bylo zamčeno. Naklonil se k panelu zvonků a chvíli hledal Helenino tlačítko. Zazvonil. Téměř vzápětí se ozval bzučák. Havran zatlačil do dveří, nahmatal za nimi vypínač a nastoupil do výtahu.

Helena čekala ve dveřích svého bytu. ,,Tak přece tě nali! Já bych do rána neusnula, nezlob se, e jsem tě tak uháněla. Pojď dál.

V křesle se Havran pohodlně rozloil a mnul si oči.

,,Vyrozuměl jsem, e tě někdo o něco poádal.

,,Hned tři, vyhrkla Helena a spustila, co měla na srdci. Havran ji nepřeruoval, trpělivě poslouchal, jak plete páté přes deváté a znovu se vrací k záitkům večera.

,,Jsem to ale hostitelka,Tekla najednou. Co si dá? Postavila jsem na kafe.

Děkuju, na noc ne. Trochu limonády, má-li. Rád bych si to vechno nějak srovnal. Nejdříve jsi o cestě hovořila v kanceláři.

Ano, ozvala se Helena z kuchyňky. Větinou to u věděli, nikdo se mě na nic neptal a nikdo nic nechtěl.

****

,,Je to normální?”

Úplně. Kadý ví, e z diet a kapesného nemůu vozit dary. Kosmetiky bylo v Tuzexu dost a o nic jiného holky nestojí. Jo, přece jen, éf si řekl o kamínky do ronsona, ale to je halířová záleitost.

Dalí byla Kváová.”

Ano. Přila před sedmou, kdy u jsem byla v kanceláři sama. Zavezla mě do sauny a na nic se neptala.”

Tu saunu ti navrhla ona?”

Ne, já sama jsem nadhodila, e by se ml tam chtělo, ale e nevím, můe-ll se do páry tak brzo po sobě. Ona řekla, e čtvrthodinka mě nezabije a e mě tam odveze.”

Potom jsi to řekla masérovi?”

Nejdřív v páře. Byly tam holky, co potkávám jen málokdy, ani je pořádně neznám. Je to prostě jiná parta. Jen jsem se zmínila, e musím jet a e jsem z toho otrávená. Reagovala na to jen jedna, nějaká Pavlína, blondýna z tiskového. Řekla, e by ji cesta do védská asi neotrávila. Jinak byla řeč spí o tom, co se tam dá koupit. Teprve potom jsem la k Joánkovi. Prý by potřeboval pravá střívka na klobásy. A taky se zmínil o Holboví.”

Kamil byl náhodou zrovna v kantýně.”

Cekal na tu svou pipku. Věděl u od Martiny, e jedu ven a prosil mě, abych Marcelovi doručila dopis. Přinese mi ho zítra.”

Dělala jsi aspoň trochu drahoty?”

Samozřejmě. On mě ujistil, e se nemůe nic stát. Dá dopis do obálky s mou adresou. Text napíe tak, aby bráka rozuměl, i kdy to bude psáno jako mně.”

Ukáe mi ten dopis?”

Samozřejmě předpokládám, e si ho vypůjčí.”

Předpokládá správně. Slyel vás někdo?”

Helena se zakaredila. To bych ti přece řekla. Kamil eptal, sotva jsem ho slyela, kolem nebylo iváčka. A si přisedla ta jeho kočka, bavili jsme se o něčem docela jiném.”

A potom se objevil ten chlápek v autě. V kolik to asi bylo?”

Paní doktorka chvíli přemítala. V kolik  krátce před desátou. Doma jsem byla skoro na chlup v deset.”

Čili jak dlouho jsi byla v sauně?”

Přila jsem po sedmé. Do páry jsem la jen na chvilku, pak jsem se ochladila v bazénu a la na odpočlvárnu. Tam jsem usnula, Joánek sl pro mě musel přijít. U něho jsem leela asi čtvrthodinku, ani ne celou, a potom jsem byla asi

hodinu v kantýně. Chystali se zavírat, take to bylo asi ve tři čtvrti na deset.

,,Uvauj se mnou. Kdo vechno věděl, e jsi v sauně a kdo mohl tak rychle uvědomit toho neznámého, kdy asi půjde domu?

, Helena na něho bezradně koukla. Nevím. První byla Martina, ale tu nepodezřívám. Ta se nepotřebuje obracet na mě, kdy je Pavel co chvíli venku. Sama taky jezdí. Zbývají lidi, co tam byli se mnou. Z nich znám od vidění skoro vechny, jménem jen tu Pavlínu a pak Vlastu, obě z tiskového. A jetě Kamil, Joánek a kantýnská.

Dá se ze sauny telefonovat?

Dá, z kantýny a od Joánka. Je to paralelka. Chce se asi zeptat, jestli někdo někam netelefonoval. Přede mnou ne. Neručím ovem za dobu, co jsem byla na potítku a v lehárně.

Taky tě mohl někdo sledovat a tam a počkat. Zajímal by mě přesnějí popis toho mue. Vzpomene si jetě na něco?

Helena si upravila rozevírající se upan. Měl plátěnou čepici s úzkým títkem, námořnickou, asi z dovozu nebo itou. U nás nic takového neuvidí. Bílou koili nebo tričko, to jsem přesně neviděla, svrchník byl světle edý s nějakým vzorem, snad červenohnědé káro. Kostěné brýle se irokou obrubou, dost silná skla, a asi je krátkozraký. To se pozná, brýle pro dalekozraké zvětují! Víc  ano, měl řidičské rukavice, asi jelenicové, s perforací na hřbetu ruky. Auto bylo lada 1500 nebo 1600, světlé, odstín jsem neodhadla a číslo taky nevím.

Jaký měl hlas?

Otázka Helenu překvapila. Hlas … Vemlouvavý, vyslovoval přesně, spisovně, ne dialektem, něco mezi tenorem a barytonem.”

Troufá si odhadnout věk?

Třicet pět a čtyřicet. Mohu se ovem mýlit.

Dobrá,” pohrával si Havran s obálkou s dolary, čím ti to vyhrooval?”

Helena zrudla a sklopila oči. dímá mě jako mokrý hadr. Musím o tom mluvit?”

Je to nezbytné, Heleno. Jestli jde jen o maličkost, zůstane to mezi námi.

Ta maličkost by mě mohla stát místo.”

Snad má jen velké oči. Řekni mi to, a víme, čím by se ti mohli pomstít.”

Pamatuje, co nás učili? Dozví-li se orgán, činný

v trestním řízení, o poruení zákona či předpisu, je jeho povinností .

,,Tys poruila zákon?”

..Paragraf přímo ne, ale setkala jsem se s uprchlíky a zamlčela to ve zprávě.”

Havran se pousmál. ,,Má ty prostoto! Ví co? Zapomeneme na chvíli, e jsme studovali práva. Jak se to stalo?”

,,Předloni jsem byla v Mnichově. Na Altmarktu jsem potkala známou holku, Alenu Vrázovou. Pracovala se mnou kdysi na veletrhu. Potom se odstěhovala do Prahy s manelem, byl to vyhláený zubař. Dělal mi korunku,” naznačila malíčkem na tváři. ,,Potkaly jsme se, slovo dalo slovo a já jsem si v první chvíli myslela, e je tam taky sluebně. Sedly jsme si na dvě deci, povykládaly a Alena mě pozvala k nim. On má nóbl ordinaci v moderní čtvrti, přímo v domě, bohatou klientelu a ijí si. Zůstala jsem u nich na noc. A potom mi dolo, co jsem provedla. Do cestovního výkazu jsem to neuvedla, ná starý je na tyhle věci děsný pes. Zatrhl by mi cesty na bůhvíjak dlouho a bez milosti by mě přeloil, kdybych jen maličko zakobrtla. Zamlčela jsem to prostě. O nic nelo, Jen jsme si povídali a Vráz mi dokonce spravil krček na dvojce vpředu, tady. Nevyptávali se, nikomu nic neposlali, nic jsem neměla vyřídit, nepíeme si. Asi jsem nebyla jediná, kdo u nich byl.”

,.Svěřila ses s tím někomu po návratu?”

,,Blázní? Kdybych to na sebe napsala, byl by průvih. Ale zamlčení znamená vyhazov. Neřekla jsem nikomu ani slovo. V naem řemesle se člověk naučí mlčet, i kdy je jen enská.” Znělo to uraeně a Havran hned změnil tón.

,,Já tě přece nechci dostat do maléru. Hledám jen vysvětlení, jak se ten chlapík o Aleně dověděl.”

To mi taky vrtá hlavou. Já jsem se tady nesvěřila ivé dui,” řekla Helena u méně nakvaeně,

Zbývá jediné vysvětlení, a sice, e o tobě s někým mluvili Vrázovi. Jel později někdo Jiný z veletrhu do Mnichova?”

Nevzpomínám si,” přemýlela Helena. Ne, nejel. Nebyla tam jiná zakázka. Ovem Mnichov je veliký, mohl to být i někdo z Prahy nebo odjinud.”

Pak by musel znát vae společné známé, take by ses o tom asi doslechla. Anebo je za tím nějaká nepravost. Vrázovi mohli tvou návtěvu prozradit třeba i lidem, kteří jsou v pozadí téhle věci,” ukázal Havran na obě obálky.

To u musí zváit ty. Co teď se mnou udělá?”

Myslí s tím zamlčeným stykem? Zákon jsi neporuila. Nedodrela jsi sluební předpis, a ne ve zlém úmyslu. V zájmu důleitějích věcí na Alenu na chvíli zapomeneme, pokud jde o tvého éfa a kádrovku. Předevím budeme mít na paměti, e tamti venku něčím hrozí. Abychom jim vyrazili trumfy z ruky, počkáme, a případ skončí a pak společně doplníme tvou cestovní zprávu. Nastavím vlastní záda a potvrdím, e styk hlásí dodatečně na mé přání, kvůli utajení. Lhát nebudeme a ty můe být klidná.

Helena si oddychla. Jsem ráda, e to bere takhle, na druhé straně mám ovem trochu strach.  Jetě jsi mi neřekl, co s těmi dolary.”

Jsou tvoje, uij si jich ve zdraví.”

Malhostová zavrtěla hlavou. Ba ne, poruila bych devizový zákon.”

Platí toté, co vpředu. Stovka dolarů je směná maličkost proti tomu, oč nám jde. Ti tam venku se moná budou chtít přesvědčit, jestli z nich něco utratí. Snad tam najde monost trochu si přilepit.”

Nu, brala bych kosmetiku. V mých letech dělá fasáda hodně. Take ti potom snad konečně padnu do oka,” zasmála se Malhostová.

K tomu přece ena tvých kvalit nepotřebuje líčidla. Ale bez legrace, klidně je utra nebo si nechej něco na tuzexové bony, jak chce. Mělo by být znát, e má víc ne jen diety a kapesné. Rozumí mi?”

Naprosto. Nepodíváme se na ty známky? Obálku bych otevřela nad párou!”

Svěřím ji raději odborníkům, zítra ti ji v pořádku vrátím. Kdy odjídí?”

Pozítří prvním ranním autobusem. Letí mi to před osmou z Prahy. Cekám, e mé nějak poučí.”

Na to není dost času, Heleno. Chovej se jako dosud. Kdyby po tobě chtěli přivézt něco sem, vyhov jim. Já u se postarám, abys neměla malér. Ale nic víc, kdyby přili s jinou nabídkou, vyádej si čas na rozmylenou.” Doplnil tonik a zvedl se. Kdy mám přijít?”

Budu doma po páté. Měj ovem na paměti, e tvé návtěvy ohroují pověst osamocené eny.”

Vím. Východisko je jen jedno, ale ty bys je brzy proklela. Vzal její tváře do dlaní, kamarádsky ji políbil na pičku nosu a ne stačila co říct, byl za dveřmi.

Kapitola 13

Petráňova sekretářka přivítala Havrana milým úsměvem a postavila před něho álek kávy. Velitel pil svou ranní dvojitou zásadně ze sklenice. stole před ním leela fotokopie tajnopisu ze známek, patřičně zvětená a retuovaná.

Co tomu říkal Lika, zajímal se.

Myslím, e mě brzo přestane mít rád. karedil se, kdy ho vytáhli z postele. Jinak tvrdí, e je to toté, co na známkách od Olsona. Rozdíl je jen v tom, e tentokrát jsou vechny známky československé.

Originál zásilky nepokodili?

Ani v nejmením, podal Havran podplukovníkovi obálku od doktorky Malhostové. Bylo prý to nějak zajitěné, ale v tom se dost dobře nevyznám.

Vypadá skutečně v pořádku. Co teď? Necháme tu tvou přítelkyni, aby ji vyvezla?

Jinou monost nevidím. Uvaoval jsem o tom, e bychom mohli opatřit stejné známky a napsat na ně něco jiného. Takhle přece jen dopustíme únik státního tajemství. Co o to, známky bychom jistě sehnali, písmo chlapci od Liky napodobí, ale jednak neznáme pojistku v textu, a ta tam jistě je, jednak nemáme původní karbon. Svízel je s pojistkou. Můe být chemická, dohodnutý znak, prostě něco, o čem nevíme.”

Čili přece jen soudí, e jsou to profíci.”

Anebo někdo, koho profíci řídí. Probral jsem celou zprávu důkladně bod po bodu. O zakázce Zbrojovky se stejné dovědí, Jelínka jsme upozornili a dodávka ohroená není. O vývoji ATL u jistě nějakou zprávu odeslali, protoe tato zřejmě navazuje na předelé. Série bankovek mi sice vrtají hlavou, ovem ani tato zpráva není nic, co by nám ublíilo. Telefonní číslo prověřujeme. Teď, po pokusu toho chlapíka, máme právo poádat prokurátora, aby dal povolení k odposlechu. Zbývá posoudit, co se zprávou o protitankových střelách. K tomu se musí vyjádřit vojáci.

Major Kubát přijde kadou chvíli, snad u něco ví. Hledal tě.

Z naeho hlediska není proč zprávu zdrovat. Naopak se domnívám, e by bylo lepí pustit ji, tak jak je, a hlídat reakci.”

U koho, zeptal se Petráň věcně. Máme jen mlhavý popis jakéhosi elegána z auta.”

Máme i Helenu Malhostovou. Olsonem zaniklo spojení, proče zvolili jinou cestu, jak jsem předpokládal. Náhradní kanál není, jinak by se neobrátili na cizí osobu.”

Nezapomeň, e Olsona oddělali sami.

Asi zpanikařili. S doktorkou Malhostovou riskují, to mi nikdo nevyvrátí. Proč by to dělali, kdyby měli jinou monost, jak zprávu vyvézt?”

Co tim chce říct?”

Předpokládám, e venku Malhostovou pověří, aby sem převezla dalí instrukce.”

Petráň u nedořekl, k čemu se chystal. Zabzučel telefon a rozsvítila se modrá doutnavka od sekretářky.

Plukovník Vojíř a major Kubát, soudruhu náčelníku.”

e prosím,” řekl Petráň.

Do kanceláře veli dva mui v civilu. Majora Kubáta oba domácí dobře znali. Plukovník Vojíř byl nevelký, ramenatý pětačtyřlcátník s proedivělými skráněmi a bystrýma hnědýma očima. Petráň jim nabídl místo.

Přili jste právě vhod. Zpráva se objevila znovu a zřejmé ji budeme muset pustit. Tentokrát jl máme pod kontrolou. Jaký je vá názor?”

Plukovník s majorem sl vyměnili pohled. Vojíř se ujal slova.

Měl bych ze zásady nesouhlasit. Jde o novinku, Jakou zatím nikde jinde nemají. Směli bychom vidět přesné znění zprávy?”

Jistěe,” přikývl Petráň. Kapitán Havran nalistoval ve sloce přepis textu a přisunul svazek plukovníkovi.

Nu, zcela konkrétní je jen to, e agent vl o datu zkouek a slibuje fotografie. Víc o střele asi nevědí, protoe teprve včera dokončili nai výzkumnici dokumentaci. Myslím, e riziko je únosné,” řekl Vojíř.

Souhlasíte tedy s tím, aby zpráva v tomto znění odela,” ověřoval sl Petráň.

Tak jednoznačně to říct nemohu. Konečný souhlas musím vyádat od náčelníka naí správy. Bude chtít zdůvodnění, samozřejmě i vyjádření odborníků. Jak moc ta věc spěchá, smím-li vědět?”

Do večera,” řekl Petráň. Počkat bychom mohli snad jen v tom případě, máte-ll u nějakou stopu, kdo je informátorem, pokud jde o ty střely.”

Oba vojáci se na sebe znovu podívali. Okruh podezřelých se zúil na sedm lidí,” řekl major Kubát. Za tři dny jsme víc udělat nemohli. Mimochodem, prosil bych vás, soudruzi, abyste neposílali své lidi do výzkumného ústavu. Uetříte si čas. O Dandovi Jsme vám mohli říct hned.”

Omlouvám se, ujistil Havran oba vojáky. Jde přece

o civilní ústav. Netuil jsem, e se o něj zajímáte.” Pracují převáně pro vojenské účely, proto máme

povinnost zabránit úniku informací, vysvětlil Kubát téměř omluvně. Danda není mezi podezřelými, prověřili jsme ho a víme o jeho prohřeku. Pomohl tehdy svému příbuznému, ani věděl, e je to americký agent. Napadnout ho to ovem mělo. I v tomto případě máme pravděpodobně co dělat s Američany. V Praze odhalili nai soudruzi jejich pokus o kompromitaci jedné pracovnice z tajné spisovny. Jde jim právě o tyto střely. Zatím jsme s tím nic nedělali, aby nepřítel nehledal jiné cesty.”

Take Američané u o střelách vědí, navázal Petráň. Můete nám k tomu říct něco bliího?

Jistěe, připustil plukovník. Nae raketa není nic převratného, tyto zbraně se vyvíjejí a zřejmě budou vyvíjet

i dál. Z praxe víme, e proti větině z nich je brzy znám i obranný prostředek. Tentokrát nai technici objevili takový způsob navedení střely, e odolává vem známým protizbraním. Něco na způsob fotobuňky, ale bez naruitelného elektrického zdroje. Účinnost ovem prokáí a zkouky. Rakety se odpalují z letadel i pozemních stanovi. Na letadlech jsou ovem výhodnějí, ale o to více ztíené je zaměřování. Proto asi ta zmínka o letiti ve zprávě.

Rozumím, přikývl Petráň. Vrame se vak k naí otázce. Máte zásadní námitky proti odeslání zprávy?”

Plukovník pokrčil rameny. Akce je vae, soudruzi. Je-li to pro úspěné odhalení pachatelů nezbytné, pak vám v tom nemůeme zabránit. Souhlas vak od nás nechtějte. Nejsme k němu dost kompetentní.

Petráňovi zakubalo v koutcích. Dobrá, postavme.tedy otázku jinak. Souhlasíte s tím, abychom za cenu přípustného rizika, jak se vyjádřil plukovník Vojíř, podnikli výjimečné opatření k získání informací o tom, kdo ve vámi ochraňované instituci předává zprávy nepřátelské rozvědce?”

Proti takto formulovanému návrhu nelze nic namítat, svolil plukovník. Zajdu dokonce dál. Podepíu i písemnou dohodu o dalí spolupráci na případu. Vá argument přesvědčí jistě i naeho generála.

Sekretářka mezitím naservírovala hostům kávu, Havran dohodl s Kubátem podrobnosti dalího postupu a Petráň nadiktoval plán. Kdy oba spokojení vojáci odeli, zdrel podplukovník Petráň svého podřízeného.

Přestali jsme v nejlepím, Vláďo,” usadil se pohodlně a rozloil znovu poznámky po stole. Proč si myslí, e se Olsonem zpřetrhalo spojení?”

Protoe svěřili tu zásilku známek Heleně.”

Nerozumí mi. Pořád nedoceňujeme konec té zprávy o sériích bankovek. Co je tam na závěr? Jediné slůvko: neposílejte. Jak si je vysvětluje?”

Jde asi o odměny. Dostávají je zvenčí v naich korunách, proče upozorňují, které série bankovek nebudou v oběhu.”

Dejme tomu, e má pravdu. Jakou cestou ty peníze posílají? Nemohou stejným způsobem poslat i Instrukce? Věří tomu, e právě Malhostová něco přiveze?

Ty tedy dovede člověka otrávit,” povzdychl Havran.

Snad, ale nutím tě domýlet věci do konce. Ty Jsi řídicí důstojník akce, soudruhu kapitáne. Dnes končí veletrh. Pachatele nemáme, ze spojení jsme nali Jen jednu nitku, s Malhostovou sázíme více méně na náhodu. Hmatatelné důkazy nám dodal ten chlapec z kriminálky a obávám se, e nás brzy předhoní i vojáci. Zúili okruh podezřelých, slyel jsi. Co ty na to?”

Měl jsem nechat Helenu sledovat dřív. Znali bychom aspoň toho člověka, co jí dal známky,”

Tohle beru na sebe,” přiznal Petráň. Nemohl Jsem ti včera dát celou skupinu.”

Sekretářka zaklepala a otevřela dveře. Smím? Na státní lince volala nějaká Helena. Vzkazuje Vláďovi, e u má ten dopis. Je to pro vás, soudruhu kapitáne?”

Ano, děkuji vám.” Sekretářka tie zavřela dveře.

Inenýr Holba,” hádal Petráň.

Ano, soudruhu náčelníku. Smím odejit?”

Proč tak nakvaeně? Vzdor vemu, co jsem tl vytkl, jsi akci rozjel správné. I kdyby se tl nepovedlo v případu zatím nic jiného, s Malhostovou to byl výborný tah. Venku ji nebudou podezírat. Kdo by věřil, e za tři dny přejdeme do protiútoku?”

Tak proč jsi mi potom  “

čert aby se v tom vyznal, pomyslel si Havran a el zavolat Heleně Malhostové. Nějak si na ni v posledních dnech zvykl.

Doktorka Malhostová dopsala stránku a vytrhla koncept ze stroje. Konečně byla s nejdůleitějími úkoly hotova. Mrkla na hodinky. Propána  Vláďa mohl přijít kadou minutku. Udivilo ji, e navrhl schůzku v její kanceláři. Proč asi? Kdyby jen nebyl tak uzavřený  či snad právě to ji přitahovalo? Rychle si přičísla Vlasy. Na vodovou se objednala ve tři, aby byla po páté doma, jak slíbila. Jetě trochu červeně na tváře, opravit rtěnkou lesklý úsměv a petku pudru na nos. Sebekriticky musela uznat, e je pořád enská jako lusk, dokonce i zblízka.

Zdravím veletrní krasavici, zaveholil Havran od dveří.

Pojď dál, dokud jsme sami. Holky sice mají pobíhat celé dopoledne, ale kdoví, co je napadne. Tady je dopis, zalovila v kabelce. Představ si, doel expres potou. Musel ho podat jetě večer.

Kapitán usedl do křesílka a vyndal sloený papír.

Milá Heleno, stálo na něm, Bude-li mluvit s brákou, vyřiď mu prosím tě, e ta dohodnutá věc platí a aby zařídil do konce září, co slíbil. Připomeň mu, a je na tebe hodný. Já u se s ním sotva spojím. Dík za vyřízení a má to u mne. Říkali mi, e někam odjídí, take dobré pořízení, astnou cestu a nezapomeň. Ahoj  Milda.

Havran dočetl a podíval se na Helenu. Rozumí tomu? Já moc ne.

Já u vůbec ne. Napsal to skutečně tak, aby text vypadal, e je určený mně. Ale co má Marcel zařídit a jak má být na mě hodný, to je mi záhadou.

Na hádanky máme specialisty. Svěří mi to do odpoledne? Abych nezapomněl, tady je dopis se známkami.

Pracujete rychle, řekla Helena uznale. Odpoledne po páté, jak jsme se dohodli?

Platí. Budu přesný. Zatím dík!

Usmál se na Helenu a odspěchal. Ani si jí pořádně neviml. Proč se vlastně dávala do parády? Inu, co se dá čekat od muského!

Dala dopis se známkami do kabelky. Byl čas konečně něco sníst, jak neodbytně hlásilo kručení v břie. Ve výtahu si vzpomněla na nezvyklý Kamilův podpis. Proč najednou Milda? Nikdy neslyela, e by mu tak někdo říkal. Ani Vláďovi se o tom nezmínila. Vak je čas jetě odpoledne.

V restauraci zala do samoobsluhy. U sahala po kelímku s vlaským salátem, kdy ji známá prodavačka upozornila, e je včerejí. Vzala proto za vděk čerstvým salátem z volské tlamy, a rohlíkem. Přibrala sklenici mintoniku a vyhledala volný stolek. Drádivá vůně i chu pochoutky ji natolik upoutala, e si nevimla mue, který se usadil naproti ní.

Dobrý den, oslovil ji tie. Přikývla, ani nevzhlédla. Pak ji přece jen něco přinutilo zvednout pohled. Mu s velkými tmavými brýlemi jí někoho připomínal.

Není to tak dlouho, co jsme se viděli,” řekl mu a usmál se na ni. Měl krásné bílé zuby, příli pravidelné, ne aby byly pravé. Poznala ho. Její včerejí večerní ofér! Málem se zakuckala, musela se napít.

..Nechtěl jsem vás vylekat,” omlouval se mu. ,,Máte tu obálku u sebe?”

Helena nevěděla, co říct. Dlouho vak mlčet nemohla.

,,Proč? Chcete ji zpět?”

,,Ne. Nechala jste ji snad doma?”

..Tady je,” ukázala na taku vedle podnosu. Otřela si prsty a obálku vytáhla.

Dovolíte?” Mu natáhl ruku v řidičské rukavici a obálku jí vzal. Podíval se průsvitkou na uloené známky. Děkuji vám, je to v pořádku. Měl jsem obavy, e tam chybí Karltejn, ale mýlil jsem se. Dobrou chu, a promiňte,” uklonil se mírně a ztratil se mezi stolky.

Helena usilovně přemýlela, co dělat. Měla by uvědomit Vláďu, ale jak? Stačí a odpoledne? Nevěděla. Mezitím dojedla a rozmrzele zjistila, e málem neví, co to bylo.

Z kanceláře zavolala Havranovo číslo. Nebyl tam, a tak mu nechala vcelku srozumitelný vzkaz. Teď u by dokázala popsat neznámého od hlavy k patě.

*

Vzdor vzkazu přiel Havran a po páté, jak se dohodli. Posadil se jako doma a vytáhl z kapsy momentku pohlednicového formátu. Zobrazoval mírně vyjevenou Helenu z bočního pohledu a téměř čelně chlapíka na protějí idli. Čistý a ostrý snímek, Jen barvy trochu přeháněly, jak se Heleně zdálo. Přece se nemohla namalovat tak nemoně do červena.

Je to on, vrátila mu snímek. Jak jste to dokázali? Tys mě dal hlídat?

Kvůli tobě ne, věř mi. Jsem moc rád, e to takhle vylo.”

Hrozí mi snad nějaké nebezpečí?

U ne. Ale musel jsem se přesvědčit.”

Jsi v podstatě padouch,” řekla lítostivě. Nikdy mi neřekne vechno.”

Křivdí mi. Do skutečně nebezpečné věci bych tě nikdy nezatáhl.”

Ani kdy jsem vpadla tak říkajíc in medias res?”

Nejsi sama. Zvolil jsem právě tebe, protoe ti věřím,” uklidňoval jí. Tu má Holbův dopis. Děkuju.

Mám ho předat?

Ano. Nic v něm není.

Kdy mi poví o celé věci víc?”

A se vrátí. Teď bych ti zbytečně pletl hlavu. Stejné se ti obdívuju. Nevyptává se, nejsi zvědavá, reaguje jako rozený zpravodajec. Mám dojem, e té to docela baví. Váně, vypadá spokojeně a hrozně ti to sluí, i kdy si odmyslím ten exportní účes.”

Jsi zřejmě taky lichometník, usmála se potěeně. Dnes mi dá zase koem?” Ukázala nenačatou láhev napoleona.

Výjimečně ne. Přivezli mě sluebním vozem.”

Jistě tě i odvezou.  Neboj se, nezpanákuju té. Já musím být ráno taky fit. Vstávám ve tři.”

Postavila na stolek buclaté sklenky a nalila zlatavou tekutinu.

Na co?”

A se ti cesta vydaří.”

Upili jen máto. Havran čichal k vábně vonícímu moku, Helena hřála sklenku v dlaních.

Vysvětlil mi, proč ten chlapík přiel dnes znovu. A proč se mi ukázal. To přece neměl?”

Zatím můu jen hádat. Je to divné, včera nechtěl, aby sis ho mohla prohlédnout, dnes přijde za dne. Jisté je jen to, e té sledoval do restaurace.”

A proč chtěl vidět obálku se známkami?”

Nejspí aby se přesvědčil, e ji má u sebe. e jsi ji někomu nepředala, například nám.”

Tys to tuil,” nadhodila.

Ani ne. Odporuje to zvyklostem. Kontrolovali si té a zvolili trochu nezvyklý přístup.”

čili ten člověk je pión,” zvídala Helena.

Trochu silné slovo, ale budi.”

Dobře, es mi vrátil obálku dřív. Ale mohla jsem ji taky schovat doma!”

Sázeli na psychologii. Ta obálka je’pro tebe něčím výjimečným. Něčím, co člověk nenechává bez dohledu.”

Zazvonil telefon. Helena nerada vstala a la zdvihnout sluchátko. Zase pro tebe,” řekla otráveně.

Slyím,” přihlásil se Havran. Kdy zavěsil, mrkl na

hodinky. Jedou pro mne. Asi se něco děje, řekl omluvně.

Helena se na něj podívala zklamaně a lítostivě. Myslela jsem, e sl popovídáme, popijeme a já přijdu na jiné mylenky. Nu, co se dá dělat, kdy musí.”

Dopil sklenku ve stoje. Ne jí stačil zabránit, dolila mu.

Pro minutku se tam u vás nezblázní. Přiznám se ti, e se trochu bojím. Tady se můu obrátit na tebe, ale co tam? Řekni mi, co mě tam čeká.

Posadil se na kraj křesla. Nic světoborného, Heleno, věř mi. Jsou jen dvě monosti. Buďto se někdo přihlásí, jak ti řekli, převezme známky, ty dostane dalí stovku dolarů a tím to pro tebe skončí. Anebo tě poádají, abys něco podobného přivezla sem a přidají dalí dolary. Odmítnout je by bylo nesmyslné. Jak jsem říkal, jednorázově jim pomoz, ale kdyby od tebe chtěli závazek na delí dobu, vyádej si čas na rozmylenou. Tak by se zachovala větina lidí. Obavy neměj, podezírat tě nebudou, pokud se sama neprozradí. Budu ti dret palce.

Doprovodila ho ke dveřím. ‘Mám té potom zavolat, nebo se přihlásí sám?

Budu o tvém návratu vědět, Heleno. Dr se a ničeho se neboj.

Nebudu. A ty zatím chystej večírek na chatě.”

Políbil jí konečky prstů. Ahoj!”

Ahoj.”

Pečlivě zamkla a vrátila se ke stolku s koňakem. Nalila si dalí sklenku. Bůhví čím to bylo, cítila se najednou klidná a vyrovnaná. Co se jí můe stát? Vdy sl jl sami vybrali a potřebují ji. Vláďa ji dokonale upokojil. Vyzařovala z něho rozvaha, jistota, schopnost poradit sl se vím. Vimla si, e mu prokvétají vlasy na spáncích. Zajímavý chlapík, u tehdy na fakultě se jí líbil. Po takovém by mnohá mladí olízla vech deset.

Jenome  chudák on a chudák enská, kterou by si namluvil. Věčně ho kamsi odvolávají. Snad by ho byli schopni vytáhnout i 

A se za tu mylenku zastyděla.

Kapitola 14

Já vím, vichni bychom po tom maratónu usnuli ve stoje jako drokářské kobyly,” řekl podplukovník Petráň. Tohle dorazíme a pak u pojedeme jako obyčejně. Ráno se musím dát do závěrečné zprávy z veletrhu. Taky mám éfy. Tak referuj,” pokynul Havranovi.

Zjitěno, prověřeno a prokázáno je, e doktorku Malhostovou poádal o doručení známek se iframi inenýr Antonín Vahala, sedmatřicetiletý, enatý, otec dvou dětí, dokumentátor výzkumného ústavu. Bydlí v Brně, erotínova 1043, má rok starou ladu 1500 světle béové barvy, chalupu na Vysočině, je vánivý houbař a fotograf. Kulturistiku nepěstoval, vztah k Herkulu a sauně nezjitěn. Bezpartijní, politicky se neprojevuje, v bydliti pracuje v občanském výboru. V zahraničí byl nejdál v Jugoslávii se zájezdem Čedoku, a to na doporučení lékaře. Jeho chlapec má nějakou alergickou chorobu. Pravidelně jezdí na Balaton, jinak chalupaří. Nenápadný, rád se dobře obléká. Víc zatím nevím.

I to je dost. Uka ty fotky,” natáhl Petráň ruku. Prohlíel si momentky ze schůzky s Helenou na veletrhu, z parkovitě, kde Vahala právě odmykal svou ladu, zvěteninu, zachycující inenýra na schodech výzkumného ústavu a konečně jak vchází do domu v erotínově ulici.

Dík. Kontroloval se?”

Pokouel se o to. Chlapci mu nechali dostatečný odstup, nemohl je odkrýt. Vykolený pravděpodobně není. Počínal si jako amatér a ta schůzka za bílého dne s Helenou tomu taky nasvědčuje. Ovem odsledoval si ji do restaurace tak ikovně, e něco přece jen umí. Čekal na ni pravděpodobně u vchodu do hlavní budovy. Zvolil ten správný, do areálu výstavitě.”

Teď se mu pověste na paty ve dne v noci. Podepíu ádanku na cokoliv. Proukejte ho do třetího kolena. Spěchat nemusíte, kdy u o něm víme. Na co se zaměří nejdřív?”

Půjde o to, kdo, kdy, kde a jak ho získal pro tuto práci. Venku to asi nebylo, do Jugoslávie vyjel vcelku náhodně na uvolněný poukaz. Úroveň jeho vykolení taky nasvědčuje spí tomu, e je řadový kmán, získaný na naem území. Musí nás dovést k rezidentovi. Spojím se s Kubátem a společně vymyslíme, jak ho uhlídat na pracoviti. Ty slíbené fotky střel mají být nejspí od něho. Bude dobré vědět, k jakým výkresům se zatím mohl dostat a jestli snad něco neschovává na pracoviti. S otevřenou domovní prohlídkou bych nespěchal, dokud neznáme rezidenta. Nu a v záloze je jetě Helena. Za pár dnů budeme moudřejí.”

Teď u je plánování postupu v akci legrace,” pokyvoval

Petráň spokojeně hlavou. Hoď to v kostce na papír, stačí na půl stránky. Ráno nemusí spěchat. Chlapcům dej postupně volno, a si odpočinou. Závěr akce můe být zabíračka. Jo  vědí celníci o Malhostové?”

Jistěe, pasovka taky. Take  chtěl jsi aspoň jednoho pachatele do konce veletrhu. Splnil jsem tvé přání?

Ne docela. Chybí písemné hláení.”

Havran odspěchal ke svému psacímu stroji. Za hodinu se honil s Valdou v tiché aleji.

Obchodní ředitel očekával Helenou v solidní starosvět-ské pracovně. Přivolal dva pracovníky svého odděleni, sekretářka přijela se servírovacím stolkem, nabídla kadému občerstvení podle chuti a jednání začalo. Helena marně pátrala po skleničce něčeho ostrého, alkohol se tu vak zřejmě nevedl.

ředitel Hógosta nejdříve vynesl tyté argumenty, s nimi přijel do Brna Olson. Helena vyslovila zdvořilý podiv nad tím, e zákazník nedodrel platební závazek.

Je jen přirozené, e jsme zastavili úhradu dodávky,” řekl inenýr Hbgosta. Račte se přesvědčit, paní doktorko. Přejímací protokol, pořízený na lodi. Ano, na lodi. Nae jeřáby nemohly pokodit transportní bedny. Ověřena kopie v angličtině, prosím,” přisunul jí někollkastránkový spis. Helena nalistovala poslední stránku.

Je jasné, e jde o védský přístav, pánové. Nae dohoda zněla jinak. Místo dodání  Hamburk. Zde mám kopli protokolu o přejímce zboí v Hamburku. Podepsal ji vá delegát. Není v něm zmínky o pokozeni obalů.”

Inenýr Hbgosta sáhl po listině. Jde bohuel jen o xeroxovou kopii. Originál nemáte, pani doktorko?”

Ten je uloen u nás doma. Předloila bych Jej snad a u arbitráního jednání, I kdy věřím, e obě strany k němu nenechají dojít.” usmála se mile. To ví, říkala sl v duchu. Vyrukuju s originálem a víckrát ho neuvidím.

Obávám se, e nae právní oddělení se s kopií nespokojí,” licitoval Hbgosta a podíval se na proedivělého mue s knírkem po své pravici.

Je ověřena notářem,” připomněla Helena.

Text ověření je v Jazyce, jemu nerozumíme,” dal se slyet právník. Helena pochopila, e hraji o čas.

I tak je ověření mezinárodně platné a závazné, pokud znám vae zákony, pánové,” střelila od boku. Nevyznala se do detailů ve védském právu, vycházela vak ze zkueností s partnery z jiných zemí.

,,S touto eventualitou jsme nepočítali, paní kolegyně. Budeme muset bohuel upřesnit, jak se věci mají. V kladném případě jistě dojdeme ke shodnému stanovisku.”

,,Proč ty odklady? Máte přece vlastní kopii přejímacích dokladů z Hamburku,” namítla Helena.

,,Je nám velmi líto,” vloil se do sporu třetí mu, nenápadný čtyřicátník. ,,Vekerou dokumentaci měl u sebe kolega Olson. Právě přejímací protokol z Hamburku a chybí. Pravděpodobně vzal doklad s sebou na vá veletrh.”

,,Tvrdil, e ne. Nicméně se domnívám,” přela Helena do útoku, ,,e postačí vyjádření přejímacího technika. Jméno jistě znáte, jde o vaeho zaměstnance.”

,,Potí je v tom,” oíval se Hógosta, ,,e je právě na cestách. Zastihneme ho nejdříve pozítří v Haagu.”

,,Jde o vae peníze,” pokrčila Helena rameny. ,.Zastavením plateb vzniká naemu státu koda, navíc k němu dolo omylem, budeme-li velkorysí, take teď půjde o to, dohodneme-li se na úrocích z prodlení nebo penalizaci podle smlouvy. Při dodrení podmínek to znamená dvanáct a půl promile za kadý měsíc. Na vá vrub a z celkové částky, tak zní smlouva. Dalím prodluováním vyřízení dluh jen vzroste. Obávám se, e podle vaich zvyklostí bude muset zbytečné náklady někdo uhradit ze své kapsy.”

,,‘Viník je bohuel mrtev,” pospíil si právník.

,,Ujiuji vás svou soustrastí, avak ani to nezbavuje vai firmu odpovědnosti. Jak tedy, pánové? Připravila jsem dvě varianty řeeni. Mám plnou moc podepsat dohodu. Ratifikovanou smlouvu obdríte do dvou týdnů po mém odjezdu. Na čem se dohodneme?”

,,Ráno bývá moudřejí večera,” rozhodl ředitel Hógosta. ,,Uděláme vechno, abychom zítra, dejme tomu v deset hodin, mohli v jednání pokračovat s dostatečnou znalostí věci. Do té doby bychom si rádi prostudovali vá návrh, paní doktorko. Souhlasíte?”

,,Kopii vám mohu svěřit,” připustila Helena.

,,Doufáme, e pro dnení večer, jako ostatně po celou dobu vaeho pobytu v naí zemi, budete naím hostem. Pane doktore, vy si s kolegyní nejlépe porozumíte.”

Tak příjemný úkol rád splním,” pospíil si edivý právník s ujitěním.

Za hodinu seděli v hotelovém denním baru. Doktor Holmstrbm se ukázal být příjemným společníkem.

Rád bych vás ubezpečil, paní kolegyně, e ml bylo při jednání dost trapně. Pravděpodobné teď nemáte o naí firmě nejlepí míněni. Vymyká se vak naim zvyklostem přijímat partnera nepřipraveni. Bohuel, dostal jsem příkaz odsunout jednání na zítřek,” řekl po chvíli nezávazného povídání.

Nepřipraveni?” Helena si pohrávala s plastikovým brčkem v ovocném poháru. Věděli jste, e přijedu.”

Celý kontrakt je něčím podivný. Jak jistě víte, uzavřel jej jiný kolega. Olsonovi svěřili věc asi před třemi měsíci, kdy začaly chodit první dodávky od vás. Nemohu se zbavit dojmu, e buďto kolega Olson věc nezvládl, anebo jsou příčiny někde mimo nai firmu.”

Nerozumím vám. Kde mimo vai firmu?”

Holmstróm nepospíchal s odpovědí. V rozpacích si zapálil dalí cigaretu, ač právě dokouřil. Je tu jakýsi tlak, který se mi nelíbí. Pracuju v obchodě u dvacet let, za takovou dobu člověk získá zkuenosti. Chápal bych, kdyby byla firma v úzkých a manévrovala. O to vak nejde, naopak, rozířili jsme provozy. I vae zařízeni je Investicí do slibného programu. Avak kdosi, kdo získal rozhodující balík akcií, předevím těch nových, začíná hovořit do řízení dokonce i jednotlivých obchodních operací. V tom je asi háček. To nikdy nebylo, pokud pamatuji. Rozhodné ne, dokud se neobjevil 

Doktor náhle zmlkl, rázně zahasll nedopalek a narovnal se v křesle. Zbytečně jsem se rozpovídal, promiňte. Kdosi nám sem zatahuje zámořské praktiky. Ředitel I Já jsme museli poslechnout čísi příkaz,”

Rozumím vám stále méně,” přiznala Helena.

Víc u vám nemohu říct. Chci jen, abyste věděla, e jsem na vaí straně, protoe jste měla ve vem pravdu. Vai věc dotáhneme do konce bez dalích průtahů a k vaí spokojenosti, to vám slibuji. Bavme se vak o něčem jiném.”

Stočil řeč na svou návtěvu Prahy, na mistrovství světa v hokeji, na krásu naí stověaté matičky měst, na nezapomenutelné pivo u Fleků. Helena ho vnímala na půl ucha. Nebyla s to domyslet, oč vlastně sympatickému kolegovi lo.

Pracovnou podplukovníka Petráně se rozhostilo napjaté ticho. Oba vojentí kontrarozvědčíci prohlíeli Vahalovy fotografie ze sledování. V jednu chvíli zaznamenal Havran poněkud vyčítavý Kubátův pohled.

Je to jasné, řekl plukovník Vojíř, kdy odloil poslední snímek. Nezvratný důkaz o vině. Za těchto okolností ovem 

Vím, co chcete říct, přeruil ho Petráň. Neměli jsme dopustit, aby se Vahalova zpráva dostala do védská. Jsem opačného názoru. Bylo to naprosto nezbytné. Ani Vahala sám nemusí vědět, pro koho pracuje, kdo je jeho nadřízeným, kdo ho tu řídí. Nevíme, jak by se nepřítel zachoval, kdybychom mu naruili spojení. Kromě toho bychom byli ohrozili bezpečí naí pomocnice.

To je pravda, připustil Vojíř. Ná praský případ také neřeíme silou. Přesvědčím naeho generála, e jiný postup nebyl moný. Teď nám ovem jde o důleitějí věc. Inenýr Vahala patří k lidem, kteří přicházejí do styku s dokumentací nové střely. Měl v rukou dokonce výkres finálního sestavu. Víme, e je dobrý fotograf. Zpráva uvádí, e chce poslat ven snímky ze zkouek, ale kdy u měl výkresy, jistě si pořídil jejich fotokopie. Poslal je ven či neposlal?

Pravděpodobně ne, soudruhu plukovníku, řekl Kubát. Komplety jsou hotovy teprve několik dní. Rozhodně kratí dobu, ne uplynula od zprávy pro Olsona.

Pak si je můe schovávat pro lepí příleitost, uvaoval Vojíř.

Podal si ádost o výjezd do Jugoslávie, ozval se Havran. Předloil lékařská potvrzení pro syna.

Co o tom víme, zamračil se Vojíř na Kubáta.

Z pracovitě má souhlas u od února. Dostal i devizový příslib. Chce jet autem, syn prý nesnáí jízdu vlakem nebo autobusem.

Přihořívá, řekl Petráň. Kdy míní odjet?

Prvního října, nahlédl Havran do poznámek.

Krátce po střelbách, přikývl Vojíř. Něco s ním musíme provést. Půjde o to, chce-li odvézt snímky s sebou, nebo pole-li je předem jinou cestou. Zamezit tomu musíme v kadém případě.

Nehledě k tomu, e jeho cesta zavání přípravou k emigraci, dodal Kubát zasmuile.

Večeře byla prostě báječná. Helena se bavila. Holmstróm jako dokonalý hostitel ji po jídle vyzval k tanci, hýřil vtipem, vodil ji po parketu s rutinou světáka a vůbec se překonával. Kdy ho odvolali k telefonu, přiel pro Helenu zajímavý chlapík, asi Němec. Také on tančil báječně. Mluvil přízvukem, ve kterém se Helena nemohla vyznat. Chvílemi se jí zdálo, e je z Vídně, chvílemi usuzovala na bavorský podtón, v jeho hlubokém hlase se vak ozvala I severoněmčina. Dotěrný nebyl, jen lehce vtipkoval na účet hbitého fotografa, pletoucího se mezi tanečníky. Po dvou kouscích doprovodil Helenu ke stolku a odporoučel se. Holmstróm u čekal.

Kdo to byl, kývl bradou směrem, kudy odeel Helenin tanečník.

Nevím, nějaký Němec. Proč se ptáte?”

Někde jsem ho u viděl,” zamyslel se doktor. Někde u nás v podniku. Zvlátní!”

Na Helenu pojednou padla únava. Vstávala příli brzy a ač si zdřímla v letadle, shonu za celý den bylo a dost.

Je mi líto, doktore, ale ráda bych pro dneek skončila. Mám za sebou příli runý den.”

Skoda. Nu, proč bych předstíral, i já u se vidím doma. Ráno pro vás přijedu. Jistě se ráda porozhlédnete po městě. Mohu tu být před osmou.”

Výborně. Před osmou v hale. Dobrou noc a děkuji za hezký večer, doktore.”

Holmstróm jí políbil ruku, doprovodil ji k recepci a odspéchai. Helena poádala o klíč.

Máte tu vzkaz, paní doktorko,” podala jí příjemná recepční obálku. Helena ji rozlepila.

Vezměte zásilku známek a nasedněte do světlého volva před hotelem, řidič se vám přihlásí,” říkal text.

Česky, bez podpisu, bez vysvětlení. Na vteřinu zaváhala. Obálku měla v kabelce, bůhvíproč jl nosila stále u sebe. Nu co, a to má za sebou. Vrátila klíč, vyla před hotel a rozhlíela se. Kousek od vchodu zahlédla zablikání světel. Bylo to volvo.

Vítám vás, krajanko,” oslovil jl řidič česky, čekám na vás,” otevřel dveře vozu.

Kam pojedeme?

Za chviličku jsme na místě.”

Vůz se tie rozjel. Heleně nebylo do řeči a řidič se o rozhovor také nesnail. Po deseti minutách jízdy se ocitli na kraji temného lesa u hřitě či střelnice. Auto projelo otevřenou branou a zastavilo u patrové budovy, zřejmě aten a kanceláří.

Helena vystoupila. Otevřely se dveře domu a vstříc jí vyel asketicky hubený mu ve sportovní koilí s vestou a dobře padnoucích sportovních kalhotách.

Dobrý večer, paní doktorko. Tudy, prosím, vedl ji krátkou chodbou do společenské místnosti s krbem, v něm tie plápolala březová polena. Nabídl jí místo v pohodlném křesle u ohně. Na stolku čekala láhev koňaku. Helena se nenápadně rozhlédla. Z výzdoby nepoznala, jakému účelu stavení slouí. Nebyly tu trofeje, vlaječky ani fotografie, nic, čeho by se mohla chytit.

,,Nebudeme ztrácet čas banalitami, řekl hubený chlapík a usedl do protějího křesla. Bylo mu jistě přes padesát. Drení těla a pohyby prozrazovaly sportovce.

,,Na vá příjezd, zvedl sklenku a pozoroval Helenu.

Nedala se nutit. Srdce jí builo a v hrdle. Napila se a podrela sklenku v rukách.

,,Přivezla jste?

Přikývla a dál hřála sklenici. ,,Ráda bych ovem věděla, oč vlastně jde.

Nejdřív ty známky, kdy budete tak laskavá,” vybídl ji mu. Helena zalovila v tatičce a podala mui obálku. Potom jedním lokem dopila zbytek ze sklenky. Mu vzal dopis mezi dva prsty. Petře, zavolal. Ve dveřích se objevil člověk, který Helenu přivezl.

Mrkni se na to, přikázal mu mu. Petr přikývl a zmizel ze dveřmi.

Jsme tu sami Čei. Divíte se, viďte? Nu, nic nepochopitelného. Lidé v exilu k sobě nějak víc tíhnou. Jakou jste měla cestu?

Neprohlíeli mě, jestli jste měl na mysli tohle. Ne se vak začneme bavit, ráda bych vás upozornila, e vás zatím neznám a e bych ráda věděla, do čeho jsem se namočila. Zdá se mi to vechno nějak příli tajuplné.

Mu se usmál, a mu tváře zvarhánkovatěly. Jméno vám stejně nic neřekne, ale budi. Jsem Steiner a emigroval jsem v edesátém devátém z Brna. Namočila jste se jen do toho, e jste vyhověla přání mého přítele. Odvděčíme se vám, paní doktorko. Nebála jste se?

Bála, přiznala Helena. Vá přítel se choval dost záhadně.

Nedivte se, má strach z úřadů. Kdy vám svěřil tu obálku?

Předevčírem. Včera se jetě přiel přesvědčit, je-li v ní Karltejn, nebo co.

Jetě jednou? Tomu nerozumím, podíval se na ni mu nedůvěřivě.

Nevěříte mi snad? Já jsem si to nevymyslela. Vyhledal mě na veletrhu, kdy jsem se odběhla najíst. Najednou se objevil a chtěl tu obálku vidět. Připadala jsem sl jako v detektivním filmu.”

Tomu u rozumím lépe,” přikývl Steiner. Viml si Heleniny prázdné sklenky a dolil. Do dveří nahlédl Petr a řekl: V pořádku.

Fajn,” poděkoval mu Steiner. Teď u můeme hovořit otevřeně, paní doktorko. Museli jsme si nejdříve ověřit, neprola-li nae obálka náhodou nepovolanýma rukama. Vechno je v pořádku, jak jste slyela.

Znamená to snad, e jsem převáela něco jiného ne známky?”

U je to tak, převáela. Přijela jste k nám jako kurýr s věcmi, za které odesilatelům bohatě zaplatíme.

Já známkám nerozumím, ale podobné dostanete u nás na kadém novinovém Stánku!”

Známky snad. Ne vak to, co je na nich. Ale to u je zase jiná kapitola. Kolega v Brně vám něco slíbil, viďte?”

Ano. Dal mi sto dolarů, toté mám dostat zde.”

Souhlasí. Přepočítejte sl je,” podal Heleně baliček bankovek. V pořádku?”

V pořádku. Ovem teď, kdy vím, oč lo, bych asi vaemu kolegovi nevyhověla.”

Neřikal vám o Aleně z Mnichova?”

Ano, trochu mi to vzalo dech. Ale kdy vechno. domyslím  co by se mi mohlo stát? Kdo ml co dokáe? Potkala jsem Alenu na náměstí a myslela jsem, e je tam sluebně jako já.”

Pochybuji, e by vám uvěřili. A kdyby měli takovýto důkaz navíc,” podal ji snímek z polaroidu. Helena na něm viděla sebe, jak se usmívá na svého náhodného německého tanečníka z dneního večera.

Co na tom,” namítla pochybovačné.

Vy toho pána asi neznáte. Zato na Státní bezpečnosti po něm pasou u léta. Pepa ibenice mu říkají. Jmenuje se Josef Satrapa. Jetě nedávno pracoval jako člen mordparty americké rozvědky v NSR. Známý krtič, umí i s noem a střílí jako James Bond. V Brně by se divili, s kým se stýkáte,” vysmíval se Steiner.

Prokristapána, copak jsem věděla, kdo to je?

Estebáky byste sotva přesvědčila. Podívejte se, jak se k Pepovi máte!”

Helena vzala snímek znovu do rukou. Na jiném pozadí by záběr vypadal, jako e ji ten mu chce políbit.

To je ale pinavost, pane Steinere,” hodila obrázek na stůl.

Ale kde. Chci vás jen přesvědčit, abyste neváhala přijmout ode mne výhodnou nabídku.”

K čemu mě chcete donutit?”

Převezete něco do Brna. Nebudou to vak známky.”

Helena se kousala do rtů. U je to tady! Musí vypadat věrohodně. Musil

Mně se to nelíbí, pane Steinere. Riskuji nejen místo, pochopte!”

Nu, jak myslíte,” pokrčil mu rameny. Co říkáte tomuhle?” Hodil Heleně na stůl fotokopie tři listin se známou hlavičkou. Byl to přejímací protokol jejich dodávky do Hamburku. V rubrice Závady” četla něco, čemu nemohla uvěřit.

Zjitěno hrubé pokozeni transportních beden č. 6 a 11. Není vyloučeno, e dolo k znehodnoceni obsahu.” Podepsán tentý technik jako na jejím protokole. I razítko bylo stejné.

To je ovem falsifikát,” rozhořčila se Helena.

Přesvědčíte o tom arbitrá?”

Věděla, e ne. Nervózně hledala zapalovač. Stelner ji připálil. Helena potáhla a přemýlela. Podvrený protokol by situaci jistě zamodrchal. Soud by vak ádal vyjádřeni přejímacího technika. Ten by snad nelhal.

Uvaujete, jak se zachovají lidé zdejího odběratele,” hádal Steiner její mylenky. Přejlmací technik nebude k mání. Máme toti v oné firmě Jistý vliv. Na vás teď záleí, jak věc dopadne. Nutit vás nemohu, ale ztratíte kredit doma a navíc ty nepříjemnosti,” ukázal na fotky.

Váhání snad u bylo dost, řekla sl v duchu. Vláďu přece přesvědčí.

Dobrá, pane Steinere. Kolik za to?”

Stovka dolarů taky, deset tisíc korun doma. Stačí?”

Přikývla. Co mám převézt?

Zásilku i peníze doručíme nejpozději zítra večer do hotelu. Mám vak pro vás lepi návrh, kdy jste začala být rozumná. Mohla byste nám tu a tam opatřit Informace z veletrhu. Bez rizika a s nepatrnou námahou. Za to vám nabízím pravidelný měsíční plat pět tisíc korun a odměnu sto dolarů za kadou zprávu. Můeme zařídit, aby s vámi zdejí firma uzavřela dalí kontrakt tak, abyste měla důvod přijet sem častěji. I se známkami, pochopitelně. Co tomu říkáte?”

Překvapil jste mě. Smím si to rozmyslet?”

To je přirozené. A teď k zásilce. Bude to krabička s léky na uklidnění. Celníci si jí nevimnou, bere je kde kdo. A se vrátíte do Brna, půjdete do sauny. Vyádejte si kabinu číslo 4. Kdy silně odtlačíte spodní okaj zrcadla doprava, odklopí se. Uvnitř je plochá pruina. Pod ni dáte krabičku s léky a tím vá úkol končí. Za čtrnáct dnů budete mít na stejném místě deset tisíc korun.

Velkorysým gestem roztrhal falený protokol a hodil útrky na hořící polena.

Kapitola 15

Čekali u Likovy sekretářky. Major Kubát bubnoval prsty na sklo velikého okna, kapitán Havran listoval v nové příručce o jiskrovém zaměřování rychlovysílačů. Uběhly dlouhé minuty, ne se vrátil major Lika z laboratoře. Tvářil se nespokojeně.

Zbytečně mě honíte, mládenci. Vechno negativní.

To není moné, vyhrkl Kubát.

Ale je, trval na svém Lika. Pozval je do své kanceláře. Rozloil na stole zvěteniny. Podívejte se sami. Kamil Holba to prokazatelně nepsal. Mám vzorek jeho písma spontánního, hůlkového i technického. Na první pohled je rukopis jiný. Petr Jelínek to taky nebyl. Zkoumali jsme lístek, který dal Vláďovi Havranovi, teď jetě daňové přiznání a přihlaovací kartu. Srovnání nevykazuje ani jeden shodný znak. Inenýr Vahala má trochu podobné písmo, ale nebyl to ani on. Tady na snímku vidíme, proč. Nedotahuje některá písmena na konci slov. Sklon jednotlivých liter doleva se projevuje i u technického písma. Nepsal to ani Joánek Hemele a pro úplnost ani sám pan Olson.

To ví spolehlivě nebo jen pravděpodobně, otázal se Havran.

S největí monou pravděpodobností. Písmo se dá vědomě měnit, vdy vak zůstanou aspoň některé markan-ty. Právě ty nám chybí.

I to je výsledek, řekl kapitán Havran. Rozloučili se s majorem Likou a li k výtahu.

Jetě e jsme se nevsadili, ozval se Kubát. Byl jsem si skoro jistý, e rezident je Vahala.

Rezident by přece nezískával nezpracovanou osobu, namítl kapitán. Od toho má agentíky.

Kubát se chtěl ohradit, ale uznal, e bude lépe připravit se na poradu u podplukovníka Petráně. čekala je perná chvíle.

Dopolední jednání u ředitele Hogosty bylo pravým opakem předelého. védové uznali Helenlny vývody, přistoupili na navrené závěry a podepsali dohodu. Za půl hodiny byla věc vyřízena. Potom pozvali Helenu na oběd, obdarovali ji spoustou reklamních maličkosti a s mnoha omluvami se s ní rozloučili. Nezapomněli dodat, e uhradí hotelový účet i za přítí den, aby měla trochu času prohlédnout si Stockholm.

Odpoledne sl Helena trochu pospala, pak znovu prola smlouvu a ujistila se, e na ni nevymysleli ádnou boudu. Převlékla se, vzala dopis pro Marcela a vyla z hotelu. Teprve druhý taxikář ovládal aspoň lámaně angličtinu. Vezl ji postarím saabem. Dojeli a kamsi na okraj města. Sídlitě uprostřed parku, s výhledem na vodní hladinu, ladilo barvami se zeleným porostem vude kolem.

Marcel ji uvítal s nadením. Představil ji své eně Zuzaně, původem Praačce. Poznal ji v lágru ve Vídni. Byla to příjemná, docela hezká osůbka s upracovanýma rukama. Naservírovala kávu s kupovanými zákusky. Heleninu oku neuniklo, e servis je u dost potlučený, zato káva byla vynikající. Marcel na nl hleděl nedočkavě jako malý kluk. Potom si dlouho povídali o Brně, o známých, semleli kde co.

,,Jak se má ty,” otázala se Helena konečně. Marcel pokrčil rameny.

Vidí, jak si ijeme, čtyři pokoje, auto, chatu mém napůl s nějakým Kabrnou. Donedávna jsme spláceli, a dost krutě. Teď se nám konečně dýchá trochu volněji. A to jsem měl počinek jetě z domu. Dokud je práce, má se dobře. Zatím tu máme velijaké výhody, ale povídá se, e budou propoutět. Zná to, první na řadě budou emigranti.

Co dělá?”

Reere. Je to otrava, ale natěstí jsem u firmy jediný, kdo zná čtyři řeči,” promnul sl Marcel unavené oči. Helena si vimla, e nosí mnohem silnějí brýle a e mu přibyly vějířky vrásek kolem očí.

Reere? Ty, úspěný obchoďák?”

Můu být rád, e mi to dali. Platí výborně. Zajímavé ovem je, e doma jsem vyel s méně penězi lip. Zuzana pracuje ve skladu. Práva jsou jí tu houby platná. Přihlásila se na kolu a brzy bude dělat vedoucí. Jinak si ovem nestěuju, jezdíme si, kam chceme, nikdo nás v ničem neomezuje. Jen onemocnět nesmí. To leze hluboko do kapsy.

Jake jsi spokojený.

,.Spokojený … Ví, patně tu není, to bych lhal. Koupí si, na co má, bez shánění a vztekání, nikdo se o tebe nestará, jen přivyknout je těké. Mentalita lidí je nám cizí. Jsou druní, to jo, ale jinak ne my. Přijdou chvíle, třeba o vánocích, kdy by se člověk nejradi sebral a jel zpátky. My jsme se prostě doma naučili, e za nás pořád někdo něco organizoval. Tady ne. Musí spoléhat jen a jen na sebe. Na to se nainci nejhůř zvyká.

,,Kamil ti posílá dopis, vzpomněla si Helena konečně.

Marcel četl krátký text několikrát. To je mu podobné, řekl, kdy list odloil. ,,Konto, nic jiného ho nezajímá. Psát mu nebudu, nejsem blázen, abych tě vystavoval nébezpečí. Vyřiď mu prosím tě, e zatím nemám. Snad přítí rok.

Bude tomu rozumět?

I bude. Dnes u je to jedno, proč bych se ti nesvěřil. Vyvezl jsem tehdy nějaká plátna po tátovi. Toyen, Mařák, Slavíček, doma bych za to koupil barák. Brácha chce polovinu na konto. Neví ovem, e mě ve Vídni vzali pořádně na hůl. Zájem byl, ale kdy prodává narychlo, vdycky prodělá. Musel jsem prodat, byli jsme na mizině.

Kamil dost těce splácel tvůj díl domu.

Vím a mrzí mě to. Vak se s ním vyrovnám, jene ne hned. Zuzana je na tom podobně se sestrou, tam taky máme povinnost. Vyřiď Kamilovi, e nemusí mít obavy.

Vyřídím.

Jetě něco, podíval se na ni dlouze. Nerad to říkám, Heleno, ale zajímali se o tebe podivní lidé. Mezi naimi je tu skupina dobrodruhů. Zkrachovalé existence a ti, kteří pohořeli, protoe nic neumějí. Moná, e tě budou chtít zatáhnout do nějaké pinavosti. I se mnou to zkoueli. Vyhnal jsem je. Radím ti, udělej toté.

Nechápu, co myslí, sondovala Helena.

Říká se o nich, e pracují pro Američany. Zdejím úřadům to nevadí, o ně přece nejde, ale já nechci být krysa.

Marcelova ena se konečně vrátila z kuchyně. Tak povídejte, co je nového v Praze?

Kapitola 16

Major Lika vzal lékovku opatrně do rukou v přízových rukavicích. ,.Zajitěná není. Poznač si, Vláďo: Tovární balení léku Valium, padesát kusů, označené jako ataraktikum. Lahvička nevykazuje znaky zajitění proti otevření.

,,Drobnosti a později, naléhal Havran. Lika odrouboval závěr a vysypal na čistý papír dvoubarevné válečky kapslí z elatiny. Nejdříve je spočítal.

,,Padesát, souhlasí. V lahvičce nic jiného není, v uzávěru taky ne. Prohlédneme jednu kapsli po druhé. Bral je pinzetou a prohlíel proti světlu indikátoru.

Tahle je divná, ukázal jednú. ,,Podívej, tady na světlejí straně je namalovaná tečka. Na Indikátoru je kapsle jinak zbarvená ne ostatní. Otevřeme JI?

Havran přikývl. Likovy prsty nesmírně opatrně roztáhly obě válcovité poloviny trubičky. Nevysypal se práek, na podloku vypadl stočený prouek jemného Japonského papíru. Major jej pinzetou rozloil. Byl to lístek velikosti asi půl pohlednice, popsaný hustými řadami droboučkých čísel.

,,Musím s tím na počítač. Doufejme, e ifra I kód jsou stejné. Půjde se mnou?

Havran se nemohl dočkat, a programátor nakrmí přístroj. Jakmile se na terminálu začal odvíjet papír s textem, sehnul se, aby četl.

,,Zásilka dola v pořádku. Zapojte H., dejte jl deset tisíc a zálohu. Peníze v kamiónu Weber U devíti kříů 26. září odpoledne. Modrá čepice. Přítí zásilku vyveze T., ve připraveno. K.

V náčelníkově pracovně bylo ticho jako v kostele. Vichni studovali návrh plánu, tu a tam načrtli poznámku. Petráň se věnoval nejvíce závěru operace.

,,Připraveni, soudruzi?  Dobrá, vezmu bod po bodu. Tuba s léky je na místě?

,,Bude tam za chvíli, řekl Havran.

,.Technické zajitění, obrátil se Petráň k Likovi.

,.Snímací kamera na fotobuňku. Jakmile někdo odklopí zrcadlo, kamera ho vyfotí. Pět snímků za sebou po desetině vteřiny.

,,Jak brzy můeme mít fotky? Nebo přesněji  jak brzy se dovíme, kdo léky vyzvedl?”

,,Fotky do hodiny po vyjmutf filmu. V chodbě jsme instalovali skrytou televizní kameru, take osobu budeme znát hned. Spojení je do polytechnického kamiónu v blízkosti sauny. Kamuflovaný je jako vozidlo vodoinstalace. Má styk se sledovací skupinou, sluba nepřetritá.”

,,Co tomu říkají sledovači?

Nasadil jsem pět skupin, budou se střídat. Terén je dost nevýhodný, ale můeme poměrně blízko zaparkovat vozy. Pozorujeme oba vchody. Večer pouijeme infraperiskop. Tři, čtyři dny vydríme bez rizika prozrazení.”

A co vojáci? Za dva dny jsou střelby. Do vaich opatření nám nic není, ale inenýr Vahala hraje roli i v naí akci. Uhlídáte ho?”

Jsme dohodnuti s vai sledovací skupinou,” řekl Kubát.

Pojede-li do prostoru střeleb, předají ho nám. Zajitění zkouek je ovem mnohem irí.

Nelze samozřejmě vyloučit, e se o střelby bude zajímat jetě někdo jiný ne Vahala. V tom případě se spojte s kapitánem Havranem. A teď můj příspěvek k akci. Mám tu jiskrovou zprávu od naich zpravodajců. Skupina, která převzala od naí pomocnice známky se iframi, pracuje prokazatelně pro Američany. Nevíme, pro kterou slubu, ale to teď není podstatné. Skupinu vede jistý Kamenský, dříve Steiner. Pouívá jména Steiner i nyní. U nás si odseděl dvanáct let pro spolupráci s CIA. V edesátém devátém uprchl, vyhledával pro Američany vhodné lidi mezi emigranty a tak vznikly na několika místech Evropy agenturní sítě proti nám. Dodávají Američanům zprávy předevím o tom, co se dovědí od naich občanů, kteří vyjeli do zahraničí. Zdejí skupina je první, o které víme, e pracuje pro organizaci ve védsku. Dodávají zprávy o armádě, z obchodních kruhů a průmyslu. Pokud jde o vojenské tajemství, nemusíme si vysvětlovat nic bliího. Nae ekonomika je zajímá předevím proto, aby nám kodili u zahraničních partnerů. Příkladem budi vlákno ATL. Budeme se muset moná obrátit na blízký Východ o deriváty ropy. Američané prodají zprávu tomu, od koho derivát potřebujeme. Bohatě na tom vydělají, mohou za zprávu královsky zaplatit, ovem ku kodě naeho hospodářství, nemluvě o tom, e se jistě brzy objeví výrobce stejného vlákna v zahraničí. Co taky nebude zadarmo. Nátlak, ústupky, kompromitace, vak znáte jejich arzenál.

Tolik, abyste se vichni orientovali. Nespěcháme, ale mnoho času nám nezbývá. Dalí zprávu u ven nesmíme pustit. O případném zatýkání rozhodne kapitán Havran. V jeho nepřítomnosti řídím akci já. Dotazy?  Ne? Děkuji vám. Kapitán Havran tu jetě zůstane.

Kdy osaměli, podplukovník Petráň sundal sako a pověsil je na stojací ramínko.

Tobě není horko? Posaď se blí, Vláďo. Vadí mi v tom pořád jetě pár maličkostí. Vechno se nám soustředilo do dvou dnů. Tubu s léky musí rezident vybrat co nejdřív, aby zajistil převzetí peněz. Schůzka s řidičem kamiónu je zítra odpoledne, střelby pozítří. Z jedné strany je to pro nás výhodné, ovem zapotíme se a moné budeme zbytečně honit lidi. Nejvíc mi ovem vrtá hlavou ta zmínka ve zprávě: Přítí zásilku vyveze T. Kdo to můe být?

Marně rozebírám vechny známé osoby. Buď je to krycí znak, anebo máme v případu jetě někoho neznámého.

Pozítří budeme moudřejí, usoudil Petráň. Přesto bych si rád jetě jednou ověřil, Jestli jsme na něco nezapoměli. Čili  bod jedna …”

Ledová voda pohladila Helenino rozpáleně tělo. Několika tempy obeplula bazének, zatřásla hlavou, aby se zbavila kapek ve vlasech a v báječné náladě vylezla po schůdcích. Zabalená do prostěradla se pohodlně natáhla na lehátko v odpočívárně. Zavřela oči, vak ji Joánek vzbudí. Potom se konečně zbaví té hrozné věci a…

Probudilo ji etrné zatahání za nohu.

Helenko, jste na řadě, upozornil ji masér. Vstala, vzala taku s balíčkem pro Joánka a la se poloit na stůl. Ta střívka jsem přece jen sehnala, Joánku!”

Zlatá holka! Ukate,” rozbalil Joánek papír. Pravý, fakt! Vypadají na skopový. Co Jsem dluen?”

Prosím vás, to nestojí za řeč.”

Ba ne, Helenko. Kamarádi buďme, dluhy si plame. Kdy nedáte jinak, máte u mě čtyři masáe zadarmo.  Bez odmlouvání. A klobásky přednostně, to vám domluvím. Nala Jste Marcela?”

Moc vás pozdravuje.”

Jak se tam má? Povídejte.”

No, ije si docela fajn, ale moc spokojený asi není. Na stáří by se rád vrátil, pújde-li to.”

Taky říkám, doma je doma. Helenko, já mohl mít ve Vídni majlant, vak víte. Kdepak, mezi cizíma si člověk nikdy nezvykne. Zle mi není, do důchodu si nechám tohle rito  copak to tu máme? Uhřík! No jo, cestováni, plno prachu, to je hned. Momentlk, vydolujeme ho.”

Vzal horký náčinek, poloil jej na Helenino rameno a zatím masíroval druhou pai. Pak plátno sundal a velkým kapátkem opatrně tukový puntík vytlačil.

Tak, a je to. Jetě zadesinfikovat. Uhříky jsou prevít, Helenko! A zvlá, kdy je někdo mačká prstama. Chodila sem jedna od divadla, hezká enská. Dělalo se jí něco na nose, z těch věčných minek a pudru. Vytlačila si to sama, a co čert nechtěl  otrava krve. Pak musela na plastiku stejně jí tam zůstala jizvička. Ale vy nic nepovídáte! Jaký je to ve védsku?”

Helena vyprávěla, co viděla, co si koupila, kde vude byla. čtvrthodinka utekla jako voda.

Hotovo,” řekl Joánek. Dneska to bude za pěkný podívání. Tady je vá klíček. Copak, e jste si vzala čtyřku?”

Malhostová spiklenecky mrkla. Joánku, v sedmičce jsem posledně zahlídla vába. Volná byla dnes jen čtyřka.”

vába? Fakticky?” Masér si ji udiveně změřil. To abych zase rozsypal práek.”

V kabině se Helena oblékla, přečísla krátký účes a s povzdychem sáhla do kabelky. Vzala krabičku, zatlačila na rám zrcadla a odklopila jej. Pruinu nahmatala na první sáhnutí. Vtlačila lék pod ni. Pak vrátila zrcadlo do původní polohy. Slyela, jak cosi téměř neslyně cvaklo. Zkusila zrcadlem pohnout. Povolilo jen silnému tlaku. Nastavila je zpět. Ruce se jí roztřásly. Zapálila si, chvíli počkala a kdy se cítila klidnějí, nalíčila se.

V kantýně ani nemusela objednávat. S chutí vyzunkla půl sklenice piva. Potom si řekla o dvojitého myslivce.

Od zítřka jsem zase řidička,” vysvětlovala udivené paní za pultem. Pravý důvod přece nemohla prozradit.

*

Panel na Havranově stole se rozbzučel. Kapitán stiskl červený tastr.

Jasan volá vlatovku,” ozvalo se z reproduktoru. Vlatovka slyí,” řekl a v duchu poslal ke vem čertům toho, kdo vymyslel krycí znaky pro tuto akci. Vlatovka! Schránka je plná, vlatovko!”

V pořádku. Hlídejte dál!”

V reproduktoru tie luplo a doutnavka zhasla. Havran sáhl po kníce, ale nebyl s to soustředit se na čtení. Odloil ji, pustil si tie rádio a postavil na kávu. aludek se hlásit o své. Vytáhl ze sáčku rohlík se unkou a výkal. Mylenkami byl u Heleny a předevím v kabině číslo 4. Druhá návnada čekala, kdo se na ni chytí. A probíral známé osoby jak probíral, konce se dobrat nemohl. Chlapcům ze sledovačky se dalo věřit. Kdy tvrdí, e v sauně kromě Heleny nikdo známý není, pak je to pravda. Něco mu říkalo, e schránku vybere neznámý agent právě dnes.

Zhasl rádio a zapnul televizor. Zrovna začínala večerní detektivka. Poslouchal na půl ucha, hra ho vak brzy zaujala. Někdo z autorů musel být odborník. Vývoj zápletky i chování postav se dost shodovalo s tím, jak by asi případ skutečně probíhal. Příběh ho zaujal natolik, e málem přeslechl bzučení pojítka.

Jasan. Vlatovko, zhasínají. Končíme?”

Pomalu, chlapci. Zůstal tam někdo?”

Kantýnská a ten dědula.”

Počkejte, a odejdou. Potom uvidíme.”

Rozumím, konec,” řekl jasan otráveně a vypnul.

Havran se vrátil k televizi. Děj se mezitím posunul dál a hlavní protagonista, detektiv, se ocitl v úzkých, ani Havran věděl proč. V dalích minutách sl vak domyslel, oč asi lo. Děj vrcholil, zápletka houstla a příběh, napínavý a do konce, spěl k samému závěru, Pachatelem byl samozřejmě nejméně podezřelý, co kapitána dopálilo. Přece jen klié, tak to ve skutečnosti nebývá A detektiv nosil pistoli za páskem kalhot tak neikovně, e mu při prudím pohybu vypadla. Kdopak asi byl poradcem filmu, e mu to uniklo? Krátce před titulky se znovu ozval telefon.

Slyím,” řekl Havran nevrle a dál sledoval obrazovku.

Ahoj, zahlaholil ve sluchátku Helenln hlas. Přece jen jsem tě zastihla. Mám to za sebou, Vládíku. Teď si čtrnáct dnů odpočinu a pak by tam měly být ty praule.”

Do té doby je jetě daleko, Heleno. Stane se spousta věcí, Zatím ti chci moc a moc poděkovat,”

To nic, baví mě čím dál víc hrát si na detektivku. Hlídáte to?”

Pochopitelně.”

A řekne mi jak?”

V sobotu, udělá si čas?”

Pokud jsi mě tímto pozval na chatu, souhlasím.”

Take odpoledne na chatě. Kdyby se něco dělo, zavoláme si, platí?”

U couvá?

Nerozumí mi. Můe se stát, e ti někdo připomene ten rozhovor ve védsku.

To je něco jiného. Zatím se těím na sobotu. Doufám, e na mě bude patřičně hodný. Dobrou!

Zavěsila. V té chvíli se doutnavka rozsvítila znovu. Jasan. Vlatovko, babka právě odela. Jde za ní trojka. Dědula zůstal  moment!  Tak je to tady, kamaráde. Ten dědek vybírá schránku.

Nemýlí se?

Vidím ho jako na dlani. Foák ho podle kontrolky nasnímal v pořádku. Co dál?

Sledovat i během noci. Nesmí se hnout bez dohledu. Rozumím, konec, řekl hlas mnohem ivěji. Jetě moment, vlatovko. Dvojka mi hlásí příjezd diplomatického auta. Je to  vteřinku, jen si ho prohlídnu. Jo, souhlasí, pomocník amerického vojenského ataé. Havran překvapením hvízdl. A jsme doma! Co dělá? Jede pomalu kolem objektu  teď přidal a vrací se k městu. Ani nezastavil.

Nemohl něco zahlídnout? Třeba vás, nebo sledovače? Vyloučeno. Dvojka ho hlásí nad Úvozem, kontroluje se. A dědula právě odchází na opačnou stranu.

Přemýlej se mnou, naléhal Havran. Ten Američan nepřijel jistě pro nic za nic. Co dělal dědek před odchodem? Nenechal někde světlo? Nepohnul něčím? Ne…jo, přece jen. Větračka u vchodu je otevřená, a před čtvrthodinkou jetě nebyla. Má fotku? To zamříované okénko vlevo od hlavních dveří.

Fajn, jasane. Drte se děduly, ale opatrně!

Kapitán zůstal sedět jako přimraený. Joánek, toho by byl typoval ze vech nejméně. Nu  snad i ten televizní autor nebyl daleko od pravdy. A pomocník vojenského ataé, major, pokud ho pamě neklamala, projel náhodou kolem sauny právě poté, co Joánek vybral schránku. Ale  proč právě Joánek? Rezidentem nemůe být on, na to rozhodně nemá. Ovem  denně můe dohlédnout na zrcadlo v kabině číslo 4. Tedy rezidentova pravá ruka, spojka, snad i informátor. A Havran konečně můe zodpovědět Petráňovu otázku, kdo je v pozadí celé akce. Přece jen Američané, jak u naznačila Helena.

Vytočil Petráňovo soukromé číslo.

Přítího dopoledne vletěl nadporučík Berka do kanceláře svého velitele jako blesk.

,,Volá Rozvadov!”

Havran sl dal přepojit linku k sobě.

Kamión firmy Weber je právě na odbavení. Můeme ho pustit?” ptal se z dálky hlas kapitána Pohraniční stráe.

Jen nám ho nevylekejte. Jak se jmenuje řidič? Má vechno v pořádku?

Plomby neporuené, v kabině nic a Jinde taky. Jmenuje se Johann Sadetzki, roditě Domalice. Emigrant to není, vysídlili ho s rodiči.

Odbavte ho normálně. Kam jede?”

Do Bratislavy, k firmě … Slovnaft.”

Děkuju, konec, oddychl si Havran a zavěsil. Jirko, spoj se s praskou sledovačkou, a nám ho vezmou. éf ti podepíe ádanku. Kdyby se domluvili z Plzeňáky, bylo by to jetě rychlejí. Praha o tom ví, Jen jsme netuili, kudy přijede.

Provedu,” vyhrkl Berka a odspěchal.

Po čtrnácté hodině se ozvala praská centrála. Sadetzki projel Prahou. Dosud nikde nezastavil, míří dálnici k Brnu. Havran znovu prolétl průběná hláení o pohybu podezřelých. Vichni byli na svých pracovitích, včetně Joánka a inenýra Vahaly. Ten dokonce ani nejel na střelby. Jak asi chtěl dodat slíbené fotografie? Konečně, nemusel je pořídit sám. Nezbylo, ne důvěřovat Kubátovi, e sl svou akci skutečně ohlídají.

Minutu po třetí se ozval bzučák. Velitel sledovací skupiny hlásil, e inenýr Vahala opustil pracovitě a odjel vozem k okraji Brna. Havran se napojil pojítkem na vlnu sledovacích vozů a brzy se dověděl, e Vahala Jede dálnici k Devíti kříům.

Jak se vak Vahala dověděl, e tam má jet? Pokyn byl v krabičce s léky. Inenýr neměl telefon do bytu, Joánek nevytáhl paty Z domu a do rána a z nemocnice telefonovat nemohl, protoe jejích linka nebyla napojena na státní telefon. Kromě toho byl i na pracoviti pod dohledem. Před desátou si vzal volno, odjel do města tramvají, v Čedoku zaplatil sobě a manelce zájezd lodí do Budapeti, pozdravil se na chodbě s Martinou Kváovou, zaplatil na potě inkaso a vrátil se na pracovitě. Hoi ze sledovačky se duovali, e cestou nikomu nic nepředal, nikam netelefonoval a s nikým jiným nemluvil. Ovem  pacienty neprověřovali! Jak mohl na takovou věc zapomenout! Co naplat, stalo se. Teď by Joánka zbytečně poplaili. Havran uvaoval, zda se o tom Petráňovi vůbec zmíní.

Před pátou zastavil kamión firmy Weber na odpočívadle před Velkým Meziříčím, ňidič dlouho čekal, a bude sám. Potom cosi kutil pod vozem a vylezl s nevelkou kovovou plochou krabicí. Vzal ji do kabiny, nastartoval a pokračoval v cestě.

Kapitola 17

Vahala vyhledal stolek s výhledem na vchod, černý kufřík postavil k pravé noze a pozoroval, kdo přijde do restaurace po něm. Německý řidič tu jetě nebyl, kamión nestál na parkoviti a od Brna se také nikdo neobjevoval. Napadlo ho, e a dosud se ho drelo přímo neuvěřitelné těstí, koda, e ho odvolali z dokumentace střeleb. Nu co, plány má skoro kompletní, venku za ně vysolí jistě pořádný balík. Má i brilianty a nějaké úroky na dolarovém kontě taky přibyly. Vak se tam neztratí. Jetě tuhle akci a pryč odtud.

Kdo asi přijede? ,,Čekej na Mirka, zněl vzkaz. Písmeno M znamenalo modrou barvu. Chlapík v modré čepici s velkým títkem právě veel do dveří. V tée chvíli zakryl Vahalovi výhled číník.

Dvojitou kávu do skla a zmrzlinový pohár, objednal sl. Řidič usedl ob dva stoly, černý kufřík poloil na volnou idli. Také on ji objednal. Vahala počkal na svou kávu, pojídal zmrzlinu a díval se po očku, jak řidič pořádá tlustý biftek s oblohou, palačinky a nakonec ovoce v elé. Napadlo ho, co by se stalo, kdyby se minuli., Kdyby například měl jeden z nich dvou nehodu nebo větí defekt. Co by pak asi udělal řidič se svým kufříkem? Jistě bylo náhradní řeení i pro takový případ, jaké vak? Ti venku měli promyleno do puntíku vechno, o tom byl přesvědčen.

Německý řidič konečně dojedl a napil se koly. Jejich pohledy se střetly. Vahala vzal kufřík, nevímavě minul Němcův stůl a zamířil k toaletám. Zael na pisoár a pak k umyvadlům. Dlouho si myl ruce, kufřík stále u nohy. Němec se objevil vedle něho. Ohlédl se, beze slova vyměnil kufříky a zmizel ve dveřích klozetu. Vahala si osuil ruce. Beze spěchu se vrátil do lokálu s druhým kufříkem. Dopil kávu a zavolal číníka, aby zaplatil. Mezitím se vrátil řidič. Vahala na něho musel počkat. Věděl, e součásti cizincova úkolu je pozorovat, zda odjede sám, bez návěsu. Vyel ke svému vozu, uloil kufřík vedle sebe a čekal, a uvidí řidiče ve dveřích motorestu. Teprve potom nastartoval a obrátil k Brnu. Na přejezdu musel dlouho čekat, v obou směrech byl hustý provoz. Jen jeden mu vyel z lokálu, ale ten si vzal něco z kabátu, pověeného ve voze a zase se vrátil dovnitř. Z parkovitě nikdo jiný nevyjel.

Na dálnici jel stovkou. Brzy se zbaví nebezpečně zásilky, převezme odměnu a tím skončil. Zhluboka si oddychl. U aby to měl za sebou. Minul nenápadnou ladu v odstavném pásu, pod její kapotou se kdosi lopotil se závadou. Ke své kodě si neviml, e se vůz vzápětí rozjel za nim.

,,Já Barbora, volám dvojku,” řekl spolujezdec nenápadné lady do mluvítka. ,,Kočár je před námi, vrací se.”

Drte ho do Bosonoh,” odpovědělo rádlo. Tam ho předejte Adamovi a zařaďte se jako třetí za Cyrila. Konec.”

Rozuměli, konec,” potvrdil spolujezdec. Dreli se na dohled od sledovaného vozidla.

Na úrovni Bosonoh je předjel jiný vůz a dvakrát blikl brzdovými světly. Zpomalili, a je předjelo i dalí auto a opět zablikalo.

Tohle bude drahej případ,” řekl řidič.

Volá vás vojsko,” řekla spojovatelka. Můu?” Čekám.  Slyím, Havran.”

Kubát. Inenýr se tu neobjevil. Nechali jsme ho odvolat, ale počítal jsem, e zajede na chalupu. Má ji kousek odtud. Ví o něm?”

Je pod kontrolou. Dostal na starost Jinou věc.”

Motal se tu major od amerického vojenského ataé. Doadoval se průjezdu uzávěrou a oháněl se diplomatickým pasem.”

Provokuje, to je o něm známé,” řekl Havran. Ovem hodili sebou, měli na to veho vudy tři dny.”

Nejsou na hlavu padlí, to Je fakt. Bude to chtít písemně?”

Samozřejmé. Drím ti palce.

Já tobě taky. Hýbá se něco?

A moc. Zastaví se večer?”

Nevím, bude vyhodnocení. Snad potom.”

Dobrá, konec!

Vida, americký major se vzteká! Mají dobrého reiséra, to musel Havran přiznat. Ostatně, tím stoupala na ceně i zdařilá protiakce.

****

Vahala projíděl Brnem přesně podle pokynu tak, aby stále kontroloval, co se děje za ním. Odbočoval, vracel se zpět a zase ke středu města, několikrát zastavil a čekal, avak neviděl za sebou ani známku něčeho podezřelého. Pohlédl na hodinky. Byl nejvyl čas uloit kufřík do schránky. Nael místo na parkoviti za Grandhotelem, proel halou nádraí k pokladnám, vklouzl na první nástupitě a k východu k úschovnám zavazadel. Jetě jednou se rozhlédl. Nikdo si ho nevímal. Vloil proto kufřík do schránky, její klíček vylovil z kapsy, vyzvedl odtud balíček s odměnou a pečlivě zamkl. Schoval kliček do kapsy saka. Konečně měl vechno za sebou. Vrátil se k vozu a vyčerpaný dojel domů.

Kapitán Havran nevrle poslouchal zprávu velitele sledovací skupiny. Jak  nepředal! Nechal si kliček u sebe?

Má ho v kapse saka. Za své chlapce ručím!”

Hlídejte schránku.”

To mi nemusí připomínat,” řekl hlas dotčené. ádám o dalí pokyny. Co dělat s tím, kdo si pro kufřík přijde?”

Sledovat a hlásit kadý pohyb. Napojíme se na vai vlnu. Konec!”

Petráň se protáhl. Konečně, dočkal ses. Teď ovem nesmíme udělat chybu.”

Právě, stačí maličkost a … Jak se Vahala dověděl, e má jet pro kufřík? Hemele mu to nemohl říct!

Pak je ve hře jetě někdo jiný. Jeď na nádraí, vezmi si pojítko a zapni kanál tři. Já to tu pohlídám.

Dik, tak to bude asi nejlepl. Tady bych vyletěl z kůe, pohlédl kapitán vděčně na svého éfa.

Zaparkoval drze před nádraní potou. Hlídkovému přísluníkovi, který u u vytahoval pokutový blok, zamával před očima sluebním průkazem a rozběhl se k nádranímu východu, protoe v dálce před sebou zahlédl známou postavu. Před východem postávali lidé, čekající na příjezd praského rychlíku. V hale zahlédl praporčíka mahela ze sledovačky.

Co nai pacienti, zeptal se ho tie.

Nehýbají se, nikdo nic nehlásil,” řekl mahel a poněkud přimhouřil oči. U schránky někdo je!”

Havran se otočil. Známá enská postava právě otevřela schránku a vylovila kufřík. Havran se k ní rychle přiblíil. ena klidně zamkla schránku a otočila se, kufřík v ruce. Vytřetila na Havrana modré oči. Kapitán pochopil, co mu v jejím pohledu vadilo. Ty oči byly zlé, studené, nenávistné.

Dobrý den, paní Kváová,” řekl s úsměvem.

Co vy tu . .

Čekám na vás. Toti na toho, kdo si přijde pro kufřík. Půjdete se mnou dobrovolně, nebo ztropíme scénu?”

Kváová se rozhlédla. Ze tří stran se k nim blíili nenápadní mui.

Jak … jak jste na mě přiel,” vysoukala ze sebe.

Inu, za vechno můe jistý Vinca, co sl chtěl zahrát sólo na flétnu. Je to dlouhé povídání, ale vy teď budete mít času habaděj. Dovolíte?”

Vzal jí kufřík z rukou, otevřel zámky a zvedl víko plechové krabice. Leelo v ní osmnáct balíčků po desíti tisících korunách.

Inenýr Vahala stál jako solný sloup, Já  já vám nerozumím, soudruzi. Nejde o omyl?”

Jste zatčen pro podezření ze pionáe ve prospěch nepřátelské zpravodajské sluby. ádám vás, abyste dobrovolně vydal důkazní materiál. V opačném případě máme povolení k domovní prohlídce,” opakoval Havran.

Prosím,” zval je inenýr do bytu. Nemám co skrývat.”

Zbytečně si přitěujete.”

Odvezli inenýrovu manelku s dětmi k jejím rodičům a dali se do prohlídky. Za hodinu nael Berka v tranzistorovém rádlu svitek mikrofilmu, zachycujícího osmdesát snímků detailů i celku řízené střely. Přijímač byl zapsán v celním prohláeni k cestě do Jugoslávie.

Pro Joánka si přili večer do sauny. Vzbudili rozruch, masér nechtěl prodat kůi zadarmo. Pistole se vak zalekl a pak seděl s pouty na rukou jako hromádka netěstí. Prohlídka netrvala dlouho, ač se toho Havran obával. V atníku nail blok s poznámkami, z nich se dalo snadno vyvodit, e Hemele tahal ze svých zákazníků rozumy.

Kdo vám řekl o výzkumu ATL, vybafl na něho Havran.

Inenýr Konečný, kulturista. Rád se poslouchá.”

Komu jste dával zprávy?”

Martině.

Přímo jí nebo do zrcadla ve čtyřce?”

Masér překvapeně zamrkal. To taky víte? Do zrcadla, vdycky, kdy měla přijít.

Jak dlouho to děláte?

est let,” hlesl Hemele. Já jsem nemocný člověk, pane kapitán. Kolik můu dostat?”

To záleí na míře viny i na vás. Přiznání vám rozhodně pomůe.”

Tak já se přiznám,” podvolil se hromotluk.

****

Řidič Sadetzki se také jetě tého večera přiznal. Domníval se, e pauje, zmínka o pionái ho vyděsila k smrti. Ochotně popsal pana Willlamse, kterému třikrát za vcelku nevelkou úplatu převezl do ČSSR vdy tý kufřík.

Přítí dva dny Havran vyslýchal, rozděloval úkoly k prověření, srovnával výpovědi, doplňoval je dalími výslechy. Třetího dne ráno měl konečné celý obraz činnosti skupiny jako na dlani.

Hlavou organizace byl Steiner  Kamenský. Znal se s Kváovou a spolu se svým éfem Wllliamsem, přesněji majorem Barberem, ji při její cestě do NSR získal pro pioná. Barber ji pak při jejích dalích cestách vykolil. Potom získala Kváová v Brně Joánka a Vahalu. Pokyny dostávala prostřednictvím osob, jako byl Olson nebo Sadetzki. Pro kufřík s penězi poslala Vahalu také ona. Joánek jí předal tubu s léky při dohodnutém setkání v Čedoku. Kváová, hlavní osoba a rezidentka, vybudovala i schránku v sauně. Sama zůstávala v pozadí, větinu pinavé práce za ni zastal Joánek i Vahala. Inenýr Jelínek neměl o její činnosti ani ponětí. Po léta se ji dařilo. I Barberův záměr vycházel dost přesně. Pro případ prozrazení měla skupina budit dojem, e jde výhradně o akce emigrantů; a protitankové střely ho přivábily na nae území. Musel Kváovou instruovat, sám se také postaral o umlčení Olsona, jemu přestal věřit.

Joánka získala Martina na peníze. Ochotně se staral

o schránku, ochotně naslouchal povídavým hostům. Za

zprávy mu Kváová vyplatila na stopadesát tisíc. Důkazy poskytl opět blok, do něho si neopatrný masér zaznamenával důleité maličkosti. Týkaly se předevím zahraničního obchodu. Jaký div, kdy jeho zákazníky byli lidé z veletrhu.

Kamil Holba se provinil jen tím, e věděl o vývozu obrazů, před zákonem ho vak do jisté míry ospravedlňovalo, e pachatelem byl jeho vlastni bratr. Neastná známka s kusem obálky se dostala Martině do rukou jen náhodou. Stýkal se s nl občas I po rozchodu. Jednou JI ukázal obálku od bratra. Martina tehdy právě spěchala s napsáním zpráv a známka se Jí hodila. Namluvila Kamilovi, e její známý pojede do védska a e by mohl Marcela podle zpáteční adresy na obálce na|ít. Nevěděla vak, e celina se zásadné nestříhá.

Dalích pachatelů bylo dvanáct a dověděli se o svých trestných činech a při výslechu. Byli to ti, kdo před Joánkem vanili o své práci. Masér pak dovedně kadou informaci prověřoval u dalích zákazníků, aby měl Jistotu, e je pravdivá. Těmto lidem bylo mono prokázat porueni uloené mlčenlivosti, ohroení státního tajemství, hospodářského tajemství a v jednom případě patentového práva.

Celá skupina dostala ze zahraničí za zprávy nejméně tři čtvrti miliónu, z toho nejvíce Martina Kváová. Ta měla

i tučné dolarové konto, jeho výi se zatím nepodařilo zjistit. Odhadem lo nejméně o osmnáct tisíc dolarů. Nejvíce ovem na činnosti skupiny vydělal Kamenský-Steiner a jeho lidé. Zisk jejich amerických chlebodárcú se při nejlepí vůli nedal vyčíslit. Jenom na neuskutečněných obchodních operacích a potíích se zahraničními partnery, jejich vysvětlení poskytli, ač neradi, Joánkovi Informátoři, ztratil ná stát stamiliónové částky ve valutách. Nepodařilo se objasnit, kdo, kdy a jak získal pro tuto práci Kváovou. Havran vak věděl, e Je to Jen otázka času.

Dlouho trvalo i objasněni Olsonovy smrti. Obálku mu dala Kváová, co doznala a nakonec i podepsala. Olson jí nechal vzkaz, e mu zprávu i s takou někdo ukradl. Protoe lo o důleitou zásilku, byl vybrán právě veletrh, kde byl přítomen také pan Williams nebo jak se jmenoval, jeho úkolem bylo dohlédnout na včasné a bezpečné doručení obálky. Snad Olsona podezřívali, e prodal zprávy konkurenci, snad mu nevěřili z jiného důvodu. Jisté bylo, e Martina Williamse upozornila. Co se pak mezi Williamsem a Olsonem odehrálo, to u asi zůstane neprokázáno.

První říjnová sobota se vydařila. Slunce hřálo jako v létě, od jezera bylo slyet křik posledních plaveckých odválivců. Havran hlídal udírnu, Helena se slunila a Petráň si pohrával s jalovcovými větvičkami, nachystanými na slavnostní obřad zauzení.

,,A to je vlastně celý příběh, paní doktorko. O vás nemluvila ani Martina, ani Vahala, ani Joánek. Příkaz zapojit vás dostal Vahala od Martiny. Ovem pro nás se v případu nevyskytujete. Prokurátor se o maličkosti nebude zajímat, a kdyby přece, vynecháme vás ze hry.

,,Já tomu pořád nemůu věřit, řekla Helena neastně. ,,Martina …

Vrátili se Petráňovi kluci s mámou a uříceným Valdou. U od branky se chlubili houbařskými úlovky. Helena pomohla Petráňově eně očistit houby, Vláďa doudil ryby a vonící pochoutka se ocitla na irokém prkénku. Oba kluci bez úhony spořádali kadý dva pstruhy. I ostatním chutnalo. Valda slupl kůe a hlavy, kosti hodil Havran do ohně. Potom dolo na vzduchovkovou střelnici, Petráňovi mezitím sbalili a za velké nelibosti svých ratolestí se rozloučili.

,,Táta se musí zase jednou pořádně vyspat, trvala na svém Petráňová. Poděkovali za vechno, nasedli do auta a odjeli.

,,Snad abychom tu poklidili, řekla Helena, kdy se vrátili před chatu. Slunce se nachýlilo, od vody vanul chladný větřík. Sklidili stolek i sedačky a přestěhovali se do chaty. Vláďa zatopil v krbu.

,,Ví, řekla Helena zamyleně, ,,přemýlím o tvém éfovi a o tobě. Zajímavý vztah. Vy dva si věříte na slovo.

,,Jinak to ani nejde. Někomu přece musí věřit.

,,To není přesné. Vy dva na sebe spoléháte. Trochu ti závidím. Člověk se tak snadno zklame  

Má asi pravdu. Takový vztah ovem uzrává léta. Třeba tím, e jeden za druhého nastavujeme kůi. Doslova a do písmene. Nainec nemůe do akce s člověkem, kterému nevěří. Kdo jednou zklame, je odepsaný. Navdycky. Sele

jednou, můe selhat podruhé, potřetí. Buď věříme nebo ne. Jiná volba prostě není.

,,Proto jsi se rozvedl, nadhodila.

Předevím proto. Neumím si představit vztah bez naprosté důvěry.”

A mně věří?

Co je tohle za otázku? V akci jsem ti samozřejmě věřil.”

Posmutněle přikývla. Půjdu se převlect,” řekla najednou a vyběhla po schodech. Ne se vrátila, vykouzlil Havran na stole bohaté pohotěni. Obloenou mísu, pikantní soustíčka, zákusky, láhev koňaku a víno v demionku.

Helena zůstala překvapené stát na schodech. Páni, take oslava nakonec přece jen bude?”

Znělo snad mé pozváni jinak?”

Pozvání? Měla jsem dojem, e se vnucuju,” přisedla na gauč a pleskla ho po rameni. V té chvíli dobrácký Valda vyletěl, vycenil na ni zuby a výhrůně na ni zavrčel. Helena zbledla. Co mu je?”

Nesnáí, kdy se mě někdo dotkne. Hodný Valdík, pojď, kamaráde,” vedl ho do předsíňky. Poloil před něj velikou unkovou kost. A z té slávy taky něco má. A potom hlídej!”

Zavřel za ním, vrátil se ke stolu, nalil koňak a pozvedl sklenku.

Tak  na to, e to dobře skončilo.”

Přiukli si a vypili do dna. Helena náhle vyjekla a zakryla si ústa. Proboha, já jsem tu vozem! Copak takhle můu za volant?”

To rozhodně nesmím připustit,” řekl Havran váně, ale v očích mu hrály ibalské ohníčky. Natáhl se k magnetofonu a stiskl tlačítko. Z reproduktorů se ozvala táhlá, vtíravá melodie. Sólo pro flétnu s doprovodem orchestru, jako stvořené k tanci.

Smím prosit?”

Vstala a lehce se k němu přitiskla. Doufám, e tu není telefon,” zaeptala mu do ucha.

Konec