Smrt v čase minulém - Duan Válek

NÁLEDÍ

Sinavé jitro, spíe rozhraní noci a dne. Po silnici od Zbraslavi k Báním a dále k lesům a Cukráku se jako oklivý brouk s hukotem sunul posypový vůz. Venku bylo lezavo, mrazivo, ale v kabině útulné teplo. Oba mui v kabině mlčeli. Řidič státních silnic,

Frantiek Krčmář, měl příli mnoho práce se svým těkým vozidlem, co chvíli nečekaně

podkluzujícím na zledovatělé vozovce, ne aby ho lákal rozhovor se závozníkem. Ačkoliv

jinak byl hovorný a a. Závozník, Václav Stejskal, byl pak spíe nemluvný podivín,

kterému nejlépe vyhovovalo jen mlčky sedět.

Řidič seděl mírně nakloněn nad volantem a vemi smysly pozorně sledoval jízdu.

Citlivýma, zkuenýma rukama pohotově vyrovnával vechny rozmary svého ,sypáku.

Jenom v duchu trochu sakroval a říkal si, e to zatracené pozdní náledí tam u mohlo

zůstat.

Byl to vskutku nečekaný zvrat počasí. V noci z pondělí 21. března na úterý přela naím

územím studená fronta, spojená s hlubokou tlakovou níí nad Baltem a jiní Skandinávií,

a rozvrátila a doposud příznivě se vyvíjející jarní počasí. Zvečera studený dé, po

půlnoci mrznoucí mrholení a k ránu mráz, který z vozovek udělal dokonalé kluzitě. A tak

brzo ráno musely vyjet posypové vozy, které v autoparku silniční správy u pomalu

chystali k jarní údrbě zimní mechanizace.

Kolik toho nahoře jetě máme? zeptal se Frantiek po chvilce mlčenlivé jízdy Václava,

který měl o zásobě strusky lepí přehled, protoe před chvílí, kdy vyjíděli zbraslavský kopec, musel vylézt nahoru a rozhazovat lopatou strusku před vůz. Jinak by byli kopec nevyjeli.

Moc u ne.

Tak naberem v upnách pod lesem, zakončil krátký rozhovor Frantiek a zase dále

mlčeli.

Pomalu dojeli téměř a k začátku lesa za Báněmi, kde v mírném stoupání Frantiek

obratně vytočil vůz přes můstek vlevo, na celkem sluně udrované prostranství. Od

silnice bylo skoro úplně kryto nepravidelnou clonou stromů a keřů.

V pozadí prostranství stál trojdílný dřevěný zásobník. Vozová cesta se stáčela obloučkem

do lesa a stoupala a nad zásobník, který se tudy za příhodného počasí zaváel hrudko—

venskou struskou na posypávání vozovek.

5

Jetě e jsme minulej tejden ty upny zavezli. Jinak jsme teď neměli z čeho naplnit.

Frantiek opatrně vytočil vůz a zacouval k prvnímu sypací-mu ústí. Tak, Véno, teď je to na tobě.

Václav ji mlčky otevíral dveře. Obratně vylezl na korbu a přeel k rukojeti sypáku.

Frantiek se zatím v kabině pohodlně protáhl a právě se chystal zapálit si první, poctivě zaslouenou cigaretu, kdy se za ním ozval zoufalý výkřik a pak rachot.

Rychle otevřel dveře a vyskočil z kabiny. Ohlédl se vlevo, tam nic. Oběhl tedy zpředu vůz a na okamik zůstal úplně strnule stát. Hleděl na zhroucenou kamarádovu postavu, leící u krajního sloupku zásobníku. Rychle se vzpamatoval a odtáhl Václava z úzkého prostoru

mezi autem a zásobníkem na zvýený travnatý břeh. Uvědomil si, e omdlený má

podivně zkroucenou pravou nohu. Ale úplně fascinován hleděl na krvavý rám, táhnoucí

se přes čelo, kořen nosu a levou tvář. V křídově bílém obličeji působil straidelně.

Frantiek se chtěl vrhnout pro lékárničku. Vtom zaslechl zvuk automobilového motoru.

Blíil se z lesa. Nechal lékárničku lékárničkou a rozběhl se k silnici. Klouzal na

zledovatělé zemi. Mával rukama. Křičel, ani nevěděl co. Pak uklouzl a padl na levé

koleno, které ho ostře zabolelo. Mezi posledními, řídkými stromky zahlédl zvolna jedoucí

auto. Zůstal klečet a zuřivě mával rukama a křičel.Kdy viděl, e vůz zastavuje u můstku, bolestivě vstal a dokulhal zbývajících asi deset, patnáct metrů k silnici. Byla to světle modrá Oktávie-kombi. S úlevou si viml kulatého Aesculapova symbolu s číí a hadem na chladičové masce. Lékař! Pak uviděl u volantu starí enu, zachumlanou v chlupatém

kabátu, s pletenou nemoderní čepicí na hlavě. Pod ní krátké, nepořádně učesané a silně

proedivělé vlasy.

Vy jste lékařka?

Ano, doktor Horáková. Co se stalo?

Můj závozník spadl z vozu a zranil se. Je v bezvědomí. S tou mou kraksnou ho nemůu

vézt do Prahy do nemocnice.

Já vám ho tam také nedovezu. Spěchám za nemocným bratrem do Karltejna. Ale

podívám se na něj a svezeme ho do Zbraslavi. Tam si z poty zavoláte sanitku.

Lékařka prohlédla zraněného. Má zřejmě otřes mozku a zlomenou nohu. Podejte sem

lékárničku - máte ji přece ve voze, ne?

6

Samozřejmě!

Dlahy! Dlahy tam nemáte? Tomuhle říkáte dlahy? No co se dá dělat, tak to sem dejte.

Pojdte mi trochu pomoct. Přidrte je takhle ze stran!… Nehýbejte s nimi! Uklidněte se,

člověče, klepou se vám ruce … Tak, jetě drte!… Takhle to přelep-t e !… To nemáte v lékárničce ani nůky? Tak to uřízněte aspoň kudlou!

Lékařka pak jetě oetřila rám v obličeji. A teď ho opatrně naloíme do mého vozu. To

nebude snadné! Budu sem muset nějak zajet. Vy jste řidič, e? Tak mi sem s ním

zacouvejte! Frantiek přeel opatrně k oktávii, nastartoval a zacouval k zásobníkům.

Sklopili opěradla zadních sedadel, ze dvou pokrývek, je měl Frantiek ve svém voze a

jedné deky, patřící lékařce, udělali provizorní lůko, Do druhé lékařčiny pokrývky

zraněného zabalili.

Vy si vlezte k němu a přidrujte mi ho za jízdy. A se nepotluče jetě víc!”

Za chvíli byli ve městě. Zastavili u poty. Tam se sice ji svítilo, ale na jejich bouchání vyhlédla pootevřeným oknem rozespalá úřednice a rezolutně je odmítla s tím, e se otevírá a v osm hodin. Zdálo se, e se k telefonu nedostanou. Ale stará lékařka několika ostrými, a pánovitými větami a pohrůkou trestního stíhání pro neposkytnutí pomoci rychle udělala z neochotné úřednice úplného beránka. Brzo se dovolali úrazové

pohotovosti. Lékařka se představila a několika věcnými, odbornými větami vylíčila o co

jde.

Tak, sanitka tu bude za chvíli. Pojďte, přeneseme ho sem, potřebuje být v teple. A vy,

obrátila se na úřednici, pojďte nám s ním pomoci! Kdy uloili zraněného ke kamnům,

lékařka rázně odmítla Frantikovy díky. To je v pořádku, ale já musím teď jet. U jsem se příli zdrela.

Ne byl Frantiek schopen jetě něco dalího říci, světlemodrá oktávie se rozjíděla

směrem ku Praze. Tak se obrátil k telefonu, zavolal dispečera, sdělil mu, co se stalo a

poádal o náhradního závozníka.

Nojo, kde já ho teď honem seenu? naříkal dispečer. Ale počkej, mám nápad. Voráček

má poruchu a nevyjel.Tak jestli je tu někde Kabe, tak ti ho tam polu. Počítej, e asi tak za hodinku ti ho tam přiveze Pepík gazíkem.

****

7

Nebylo to ovem za hodinku, ale téměř za dvě, ne se GAZ silniční sluby objevil před

zbraslavskou potou. Sanita u dávno odvezla zraněného Václava Stejskala a Frantiek

si celé ty dvě hodiny vyčítal, proč ho včas nenapadlo říci dispečerovi, e bude čekat dole ve formance Na Zámecké. Sakra, to jsem zaváhal! říkal si v duchu. Marně odháněl představy o tom, jak příjemněji by se tam čekalo u guláové polévky. Nepřiznal si vak, e na toto řeení nepomyslel hlavně proto, e si při telefonování s dispečerem prohlíel potovní úřednici a usoudil, e je v přijatelném věku, blí k třicítce, ne ke čtyřicítce, a e má docela obstojnou postavu.

Jenome tyhle naděje brzy selhaly. Úřednice dola dodatečně k pocitu, e se nechala

příli snadno přinutit k ochotě, která, jak se jí zdálo, nepatřila k jejím povinostem. Neměla nejmení chu přijímat Frantikovy sbliovací pokusy. Prohlásila, e si nutné telefony odbyl a proto nemá víc co dělat na potě, protoe ta je jetě oficiálně zavřena.

Do diskuze o tom, můe-li či nemůe-li Frantiek zůstat uvnitř, přila natěstí vedoucí

poty, dobrosrdečná, maminkovská paní. Účastně vyslechla co se stalo a prohlásila, jen

a si pan ofér klidně sedí v teple a počká, a pro něj přijedou.

A tak Frantikovi nezbylo ne sedět a koukat. Měl náramnou chu na cigaretu, ale

neodváil si ji uvnitř zapálit. Jít si cigaretu vykouřit ven si také netroufal, protoe tuil, e by toho ta mladá vyuila a zamkla za ním. A tak jenom seděl a prohlíel stará oznámení o výsledcích Sazky a Sportky. Třikrát si od začátku do konce přečetl plakát o sběru léčivých rostlin i plakát plný rad jak se chovat, aby se bránilo roziřování chřipkového onemocnění.

Konečně se otevřely dveře a do poty se vhrnul náhradní závozník Kabe.

Frantiek Krčmář poděkoval oběma potovním úřednicím, vyel s Kabeem ven a nasedli

do gazíku. lápni na to, Josef. A to odsejpá!

Nahoře u zásobníků bylo jetě trochu mlhavo. Frantiek cestou nahoru pověděl svým

druhům v gazíku stručně, co se stalo a teď jim jetě chtěl ve podrobně ukázat na místě.

Jak přejeli mostek na prostranství u zásobníku, natáhl ruku a řekl: Koukejte, támhle …  a zarazil se. Vteřinu, či dvě nevěřícně zíral před sebe. Krucifix! Kterej blbec . . v y r a z i l vztekle.

Kams dal auák? zeptal se ho přes rameno řidič Loukotka, kdy zastavil u zásobníků.

8

Hergot, dyk sem ho nechal tady stát u upny.

Vichni se vyhrnuli z vozu a bezradně se rozhlíeli kolem. U krajního zásobníku leela

oputěná lopata a to bylo ve. Po posypovém autě ani vidu.

No to přece není moný, aby mi s ním někdo odjel, kroutil hlavou Frantiek.

Hele, trochu posměným tónem řekl Loukotka, kdepak má klíčky? es je v tom fofru

nechal zastrčený a ani ti nenapadlo si je vzít sebou? e jo?”

Nojo. Nechal,” pronesl Frantiek sklesle. Krucifix. Kterej s y č á k . .

Počkejte, volal je závozník Kabe. Tady jsou čerstvé stopy. Někdo s tím odjel nahoru.

Tak to nebude daleko. Tam se dá těko s takovou károu projet. Kabe ukazoval na

začátek výjezdu nad zásobníky. Cesta tam byla nezpevněná a protoe zem nemohla

promrznout, kola těkého vozidla snadno prolomila slabou krustu ledu a na povrchu se

zřetelně rýsovala dvojice jízdních stop.

Vichni vyběhli cestou nad zásobníky. Protoe stopa pokračovala dále, po úzké lesní

cestě, pokračovali po ní a za mírnou zatáčkou narazili na oputěný posypový vůz. Stál

trochu opile nakloněn na stranu. Levá zadní kola, obalená blátem a zapadlá v jámě, jasně

ukazovala, co se stalo.

No to teda fakt byl ňákej blbec a né ofér, co s tím chtěl odject, uklíbl se Loukotka. To jsem moc zvědavej, jak to dostane ven. Neměl bych zavolat vyproovák?

Frantiek obcházel chvíli svůj vůz. Já myslím, e to půjde, řekl pak, ale trochu nejistě.

Pomůe nám s tím tvým gázem. Má lano?

To si pi, e mám.

Tak pro něj skoč. My zatím hodíme ňáký utráky za ty kola. Po lese je jich dost.

Nasypeme na cestu strusku. Ty tam dá půlenou jedničku a pomalu spolu zaberem. To

by vtom musel bejt čert, abysme nevyjeli.

Loukotka kývl a odeel pro gazíka. Společnými silami se jim pak podařilo uvízlý posypový

vůz vyprostit a sjet s ním zpět k zásobníkům. Frantiek zajel k prvnímu zásobníku. Tak si tam vylez a sypej, já si zatím očistím kola, řekl Kabeovi.

Loukotka je chvilku mlčky sledoval. Ty hele, řekl po chvíli Frantikovi, co ten blázen tam mohl, člověče, vlastně dělat, e tak hloupě slít?

Já nevím. Já byl v kabině a zrovna jsem si zapaloval retko.

9

Jestli si nestoup na sajtnu a nesklouz?

Co by stoupal na sajtnu, Kabe se naklonil z vozu a mávl odmítavě rukou. Koukej, já

docela dobře dosáhnu na páku z korby a on je větí ne já.

Víte hoi, mně to tak připadá, jako kdyby se něčeho vylekal, hovořil zamyleně

Frantiek. Kdy tak o tom přemýlím, tak si vzpomínám, e jsem ho vlastně slyel nejdřív vykřiknout. Jako kdyby ho bral čert. Potom ránu a pak rachot, jak padal dolů.

Třeba mu zase ruplo v bedně. On byl přeci, to, ne? Josef Loukotka si významně

zakrouil ukazovákem na čele.

Jak to? Co byl? obrátil se Kabe nahoře na korbě vozu zvědavě na ostatní.

Co by byl, popuzeně řekl Frantiek, byl normální, jako kadej z nás!

Nepovídej. Ty se taková jeho chůva, to vědí vichni. Byl přeci v Bohnicích.

Páni! Fakt? A kdy? Kabe byl zvědavostí celý bez sebe. To není pravda! Byl v

Beřkovicích, protoe měl nervy nadranc, kdy mu tenkrát ta jeho potvora utekla. A ty,

Gusto, raděj syp, a jedem. A neroznáej drby, jako tady Josef. Nojo. Tak já roznáím

drby. A vůbec, proč já se tady s várna vybavuju. Josef Loukotka odeel uraeně ke

svému gazíku a odjel.

Hele, Gusto, i kdy u nás nejse dlouho, tak u bys moh vědět, e Pepík Loukotka je

největí drbna v podniku. Ono to bylo docela jinak a Vaek je vlastně velkej chudák, ví.

Mám popojet? Tak jo.”

Kdy doplnili zásobu strusky a vyjeli zase na trasu směrem k Cukráku, Frantiek se

rozhovořil. Podívej se, já znám Vaka od té doby, co jsme seděli spolu ve kole v jedné

lavici.

V sedmatřicátým se mu zabil táta a jeho máma se pak asi za rok odstěhovala. la dělat

jednomu řezníkovi na Malý Straně hospodyni. On to byl vdovec, ví. No umí si to

spočítat, ejo. Dědek plesnivej získal za byt, stravu a pár upů pracovitou enskou, která na něj prala, vařila mu, uklízela a jetě ho chodila zahřívat do postele.”

Frantiek Krčmář se na chvíli odmlčel, protoe se musel soustředit na řízení. Náledí sice ji místy povolovalo, ale na zastíněných místech bylo stále nebezpečně hladko. Tak kde jsem to byl?” začal po chvilce opět vyprávět. Aha, u toho řezníka. Tak to ona si Vakova matka nejspí myslela, e si ji dědek veme.

10

Jene, to se moc spletla. To ví, hamoun. Ten jí pořád jen sliboval : .Mařenko, a umřu,

tohle vechno bude tvý. Neboj se, já se o tebe a chlapce postarám. Nebo tak nějak. Ví,

já jsem se lecos z toho dozvěděl a později, kdy u jsem taky měl z toho rozum. A

potom jsem si to dal vechno dohromady. Zkrátka dědek jí jen sliboval, ale zlatý voči.

Zná to. Kdy potom po válce při první měně přiel o namelené peníze, trefila ho pepka

a byl konec. Pak se ukázalo, e se o nikoho nepostaral. Přihrnula se horda příbuznejch

odněkud z Čáslav-ska a do mrtě si rozebrali vechno, co po něm zbylo. Vakova máma

zůstala s klukem na holičkách a byla ráda, e jí národní výbor nechal z rozděleného bytu

toho řezníka kuchyňku a jeden pokoj. Vaek tam bydlí dodnes.

To chce jako říct, e z tohohle se Vaek pomát? Vůbec ne. Tím to jenom začalo. Jak

se učeně říká, tím začalo to, co nakonec formovalo jeho osobnost. To je pěkná věta, viď?

Já to slyel jednou na nějakém kolení a moc se mi to líbilo. Jene jsem nevěděl co to

znamená. A mi to vyloil právě Vaek. Ví, on Vaek teď na to nevyhlíí, ale on je moc

chytrý a sečtělý člověk. To bys neřek, viď? Hele, já jsem ve kole jen taktak prolézal. A jetě spí jen proto, e jsem moh od někoho opisovat. Dlouho právě od Vaka. Mě spí

bavilo lítat s klukama, hrát fotbal, no a později taky běhat za holkama. A spokojenej jsem byl teprv, kdy jsem se učil v Ringhof-rovce.

Jak to bylo dál s Vakem?

Já spí kecám o sobě, ne o Vakovi, viď. Vaek tenkrát chodil do třeáku na

průmyslovku. To bylo asi to jediný, co dědek ze svých slibů splnil, e nechal kluka chodit na průmyslovku. Nojo, ale kdy umřel, tak byl lus se tudijema. Vaek musel jít dělat.

Aby uivil mámu. Můj táta tehdy sehnal Vakovi místo u dopravních podniků a Vaek tedy

těch deset let neznal nic jiného, vůbec nic jiného, ne jen do práce a zpátky, dělat a starat se o mámu. Kdy byl na vojně, tak se mu o ni trochu starali sousedi.

Aha, já ti rozumím. Take Vaek do dvaceti vůbec nepoznal ádnou zábavu,

prouchlata s děvčaty a takhle tohle, ejo? Jo. A kdy mu máma umřela a on se to

pokouel dohnat, tak u to nelo. Pro ty mladý třetidla kolem estnácti sedm-nácti byl

starej a těm zralejím připadal jako kakabus. To ví, on se neuměl bavit.

Ale oenil se, ne?

11

Asi tak dva roky po tom co mu umřela máma jsem se dozvěděl, e se oenil. Tedy,

vlastně, dostal jsem oznámení. My jsme se vídali čím dál, tím míň. On mě sice na svatbu

pozval, ale mě se buď nechtělo, nebo mi do toho něco přilo, co já vím. Zkrátka jsem tam

neel.

A za několik měsíců jsem je jednou tak potkal. Jak jsem jí uviděl, tu jeho Alenu, tak mi bylo jasné, e tohle dobře neskončí. To byla kočka, která potřebovala chlapa. Chlapa, který by ji drel pořádně na opratích. Ale na to Vaek nebyl. Ten byl jenom v sedmým

nebi, e má taky enskou. U taky bylo vidět, e je v tom.

Zkrátka, měli chlapečka. Kdy bylo malýmu sotva půl roku, tak on jednou přijde domů,

kvartýr vysmejčenej, ena s děckem pryč a na stole lístek od ní. Psala mu, e s takovým

troubou nemůe ít, e má jiného, lepího, a e podává návrh na rozvod. On se sebral a

el se utopit. To ví, vytáhli ho a odvezli na psychiatrii. Jene on jim tam odtud utek a el hledat toho druhýho, e ho zabije. Take ho na tu psychiatrii podruhé přivezli esenbáci.

Ta mrcha toho vyuila při rozvodovém řízení, take je rozvedli naup a jemu soud určil

platit pět stovek výivného.

Páni, to je úplnej román. A co ten druhej? estatřicetiletý inenýr z nějakého úřadu. Oni se pak vzali a asi za rok jeli na zájezd na západ. Zůstali venku a teď ijou snad někde v Belgii. Ale kluka tady nechali. U jejích rodičů. Ti s Vakem nemluvějí a ke klukovi ho nepustí. e prý je blázen a moh by mu ublíit. Jene alimenty, ty od Vaka berou.”

Frantiek se odmlčel a zapálil si cigaretu.

Tak se nediv,” pokračoval po chvilce, e je Vaek patnej na nervy. Kvůli tomu byl v těch Beřkovicích. Protoe má nervy nadranc. Ale jinak je normální, ádnej blázen. To je kec, co o něm povídal Pepek. Frantiek Krčmář hovořil stále váhavěji a váhavěji. Po

chvíli přeel na jiné téma. Nechtělo se mu více o kamarádovi hovořit, protoe měl pocit,

e by kamaráda zrazoval, kdyby jetě dále sděloval jeho důvěrné, osobní problémy.

****

Mně ti, Fando, pořád vrtá hlavou, řekl Kabe, kdy se u k polednímu vraceli, kdo ti

mohl odvézt to auto do lesa. A proč?

12

To mi taky vrtá hlavou, odtuil Krčmář.

Poslechni, neměl bys to hlásit esenbákům?

Proč? Vdy se nic nestalo.

Stalo, nestalo. Co můe vědět..

Nestalo. Auák je v pořádku. To bych přece musel poznat. A z vozu se nic neztratilo, ani tenhle tranzistorák, ukázal rukou.

Stejně si myslím, e bys to hlásit měl. Neví, co se z toho třeba můe vyvinout. Co kdy na toho vtipálka časem přijdou jinak a on přizná i tohle? Aha? Pak budou zvědaví. A pročpak jste to nehlásil, pane řidiči? Pročpak jste to zatajil? Vdy to není vá soukromý vůz, ale majetek socialistické organizace. Prosím tě, neblbni mi hlavu.

No jak myslí. Ale já ti řeknu, staly se u velijaký pády. Krčmář mávl rukou, ale

Kabeova slova mu přece jenom vrtala hlavou. Kdy dojeli na zbraslavské náměstí,

pokrčil rameny a řekl: Tak já na tebe dám. Ale půjde se mnou. Jestli mi vynadají, tak se přihlásí, e to byl tvůj nápad.

Sjel ke zbraslavskému okrsku VB. Před domem stál modrobílý hlídkový sedan a kdy

veli dovnitř, nali tam okrskáře a dva přísluníky dopravní hlídky. Krčmář stručně

pověděl o příhodě u zásobníků. Nakonec i o tom, e se mu pokusil někdo odjet s

posypovým autem. Kvůli tomu jsme sem přili. Hlásit ten pokus o kráde auta. Já jsem si

myslel, e je to prkotina, ale tady kamarád, e prý bych to měl hlásit. Tak to hlásím.

To jste udělal dobře, řekl mu okrskář. Nám se tu v poslední době mnoí případy krádeí a vykrádání aut. Podezíráme nějakou chuligánskou partu.

Chuligáni? řekl pochybovačně Frantiek. Ale z auta mi vůbec nic nevzali. Ani tranzistor, který jsem měl poloený na panelu před volantem.”

Třeba ho přehlédli. Nebo je někdo vyruil, kdo ví. Ale poslechněte. Kdy jste tam jel po silnici za Zbraslaví, neviděl jste náhodou světle modrou Oktávii kombi, obsazenou jednou osobou, patrně enou?”

No ta doktorka. Ta co nás svezla do Zbraslavi na potu. Ta jela světle modrou oktávkou

kombi. A byla sama.”

Kam pak odjela? A kdy?”

Bylo asi tak sedm a odjela směrem na Prahu. Jene, kam opravdu jela, to nevím. Zůstal

jsem na potě. Jenom povídala, e spěchá do Karltejna.”

13

Mohla by to být ona, řekl druhý hlídkový přísluník.

Řekla, e se jmenuje Horáková. Vy ji hledáte?

Oba přísluníci chvilku mlčeli, a pak starí z nich vysvětlil: Ráno, asi tak v sedm dvacet, udělala nějaká Oktávie kombi paseku na Zlíchově. Podle svědků světle modrá. Přijíděla odtud a zahnula do Nádraní. Při tom překřiovala protisměr, ani dala přednost vozidlům

jedoucím od Prahy. Jedna Tatra estsettrojka to odnesla. A trochu jedna kodovka,

embéčko. Tatra je nepojízdná a dvě osoby odvezli na vyetření a oetření do nemocnice.

Natěstí, jak se zdá, jsou jejich zranění patrně jen lehká.

A vy myslíte, e to mohla být ta doktorka?

Monost tu je. Větina svědků označila automaticky za řidiče mue, ale dva svědci jsou

skálopevně přesvědčeni, e to byla ena.

My se po té doktorce Horákové v Karltejně podíváme, zakončil hovor druhý hlídkový

přísluník.

****

Frantiek Krčmář o podezření přísluníků VB příli nepřemýlel. Měl plnou hlavu starostí

o svého závozníka Václava.

V poledne, kdy se vrátili do garáí, nikdo nehovořil o jiném, ne o Vakovi. Frantiek

brzy postřehl, e u kolují nejrůznějí fámy. Proto, kdy se na něj sesypali, spustil:

Mě zajímá, kde Vaek leí. Kam ho odvezli. O tom nikdo nic nevíte?

Je na Karláku na úrazovce. Předseda Havlíček u tam volal. Jene mu zatím nic neřekli.

Frantiek se sebral a el za předsedou ZV ROH Havlíčkem. Táto, co je s Vakem

Stejskalem? Předsedovi větinou říkali táto. Byl to starý Pragovák. Ačkoliv ji měl být v důchodu, byl to stále statný, lachovitý chlap. Pouze jeho úplně bílé vlasy prozrazovaly blíící se pětaedesátku.

Zatím nic, chlapče. Prý a zítra nám snad budou moci něco povědět. Podívej se,

Fanoui, tys byl jeho parák a kamarád. Co kdybys ho el v neděli se mnou navtívit do

pitálu. Vdy on nemá na tom irým světě nikoho, ne nás.

No jasně, táto. Ale měli bychom mu něco přinést, ne?

To ví e měli. Něco mu koupíme.

V neděli po obědě se Krčmář stavěl pro Havlíčka s papírovým sáčkem v síovce.

14

Copak to nese? ptal se Havlíček.

Anča mi pro něj sehnala kilo pomerančů. Povídala, e se to hodí.

Hodí. To ví, e hodí. Já zas mám pro něj pugét, ukazoval kytici krásných lutých

narcisů. S Václavem to asi bude velijaký. Nemyslím s tou nohou. Ta doktorka z

nemocnice říkala, e to je jednoduchá zlomenina, která se brzy zahojí. Jene, s nervy je

prý na tom patně. Ví, mně je divné, e se máme nejdřív ohlásit u ní. Jinak prý by nás k Vakovi ani nepustili.

Tak halt ho to asi zase chytlo, poznamenal zamyleně Frantiek.

Co by ho mělo chytnout?

To by bylo, táto, moc dlouhé vyprávění. Teď před návtěvou to nestihnem ..

Stihnem. Já jsem tě pozval schválně o půl hodiny dřív. Abys mi mohl o Vakovi povědět

víc, ne co je napsaný v osobních papírech. Ty jse přece jeho starý kamarád. Zná ho

nejlépe.

To tedy znám, táto. Říká se o něm, e je bručoun, e je namylenej, e je blázen a tak.

Nejspí jste to v jeho papírech taky nael, co?

Ano, i podobné věci tam jsou. e nemá vztah ke kolektivu a tak podobně. Jene já tomu

nevěřím.

Dojeli na Karlovo náměstí a Havlíček se podíval na hodinky. Nosil starobylé ,cibule’ na

masívním poniklovaném řetízku. Máme plnou půlhodinu čas. Pojďme si sednout tamhle

na lavičku a povídej.

Vaek je, táto, hlavně chudák. Krčmář vypověděl Havlíčkovi historií Stejskalova dětství a neastného manelství.

Takhle to, táto, začalo. Tehdy u jezdil jako řidič s trolejbusem. Kdy se vrátil z léčení, tak ho nejprv za volant nepustili. A po čase. To víte, řidičů měli málo, doktoři řekli, e u je dobrej a Vaek byl solidní řidič. Tak ho zase vzali k jízdě. Jene on po čase začal trojčit a mít vidiny. To vám takhle klidně jel a najednou dup na brzdu a začal vykřikovat, e mu pod kola vběhla enská. Jene tam vůbec ádná enská nebyla. Kdy se mu to stalo

potřetí, tak z toho byl průvih. Poslali ho zas na půl roku do Beřkovic. Kdy se vrátil, tak ho u u dopravního podniku nechtěli k ničemu pustit. Proto jsem mu sehnal místo u nás a vzal si ho za závozníka. To je celé.

Jak dlouho s tebou jezdí?

17

Skoro dva roky. Celkem to s ním bylo pořád dobrý. Drel partu, dělal jako roub, ale

ostatních se spí stranil. Tedy, třeba kdy byl nějaký mejdan, něčí svátek a tak, drel se party. To jo. Přispěl, el si s náma sednout, něco drobet upil, ale drel se stranou a ponejvíc jen mlčel. Jene on při tom mlčení obyčejně koukal jako poslední brambor ze

sklepa. A tak chlapi začali oněm trousit, e kazí partu. A e prý by se neměl zvát. Já

nevím, jestli mu to někdo řek, nebo jestli to jenom vycítil, ale po čase se začal stranit i takovejch příleitostí. Frantiek si povzdechl a pak pokračoval: Mně ho bylo líto. Občas jsem ho pozval k nám. Nebo jsme ho s Ančou vzali v neděli někam ven. A takhle, mezi námi, Vaek roztál. Někdy, kdy měl náladu, byl docela zábavnej. Víte, on hodně čet a

pořád čte. A tak někdy vyprávěl docela pěkné historky z toho co přečet.

My jsme mu občas, kdy se to hodilo, domlouvali. e by se měl oenit. e takhle nemůe

ít jako mnich. Ale on e ne. e má jedné zkuenosti dost na celý ivot.

Jak se choval k enám?

Vyhýbal se jim. Dalo by se spí říct, e před nima utíkal. Nikdy na ádnou sám

nepromluvil a kdy nějaká promluvila na něj, tak jen něco zabručel a koukal zmizet.

Jenom s mou Ančou někdy hovořil. Sám ji sice asi nikdy neoslovil. Aspoň se nepamatuji.

Ale kdy se s ním dala do řeči ona, tak odpovídal. Tak nějak uctivě, div se při tom

nečervenal.

A jak to s ním bylo v poslední době? Pozorovals na něm něco? Nějakou změnu?

Pozoroval, nepozoroval. Mně se třebas nelíbilo, e v poslední době a moc kafoval.

Jednou, to je tak asi tři-čtyři neděle, jedem takhle spolu a on najednou povídá: .Koukej

Fando, to je kus, co? Táto, já zůstal z toho tak paf, e jsem málem přejel na červenou.

Rozhodně to tehdy bylo vůbec poprvé, co jsem ho slyel něco takového říct. Proto jsem

byl z toho tak vyjevenej. Jetě ke vemu jsem neměl čas se rozhlédnout, jestli tam vůbec

nějaká enská někde byla. Nebo jestli zas nezačíná trojčit. Ale asi ne. To on mi toti o

těch svých případech dost vyprávěl, kdy jsme tak spolu jezdili. A tak vím, e při těch

svých halucinacích vdycky viděl tíhlou blond enskou. Prostě viděl vdycky tu svou

Alenu.

Take sis udělal dojem, e začíná mít o eny zájem?”

Já bych to spí řek takhle, táto. e se snad přestává stydět za to, e má o ně zájem. A

představte si, kdy jsme naposled ne se to stalo vyjíděli ve Zbraslaví ke kostelu, tak

povídá, e viděl v nějakým okně enskou v průsvitné noční koili.

18

A jestli jsem si taky vim. ,,A vim sis?

,,Jo, já tak mám čas koukat po oknech, kdy vyjídím zledovatělej kopec.

****

V nemocnici jim to dalo chvíli hledání a doptávání, ne nalezli doktorku Řezáčovou. Vyí,

tíhlá, asi čtyřicátnice, s úzkým obličejem a popelově plavými vlasy. Vlídným hlasem je

přivítala a pozvala do inspekčního pokoje.

Moc místa tady není, jak vidíte. Ale sednout si máme kam. Malý moment. Otevřela

postranní dveře. Sestro, buďte tak hodná a udělejte nám tři, ne čtyři kávy. A předtím

zavolejte doktorovi Konečnému, e ho prosím, aby sem přiel, jak jsme se dohodli.

Obrátila se zpět. Ty věci si můete zatím odloit tamhle na to lůko.” Pohlédla na

Frantikovu síovku. Ovoce?

Pomeranče, paní doktorko.”

To je dobře. Posaďte se. Víte, chtěla jsem s vámi nejprve mluvit. Předem, ne půjdete

navtívit svého přítele. Kolega doktor Konečný, kterého jsem … ach, tady je. Seznamte

se. Ukázalo se, doktor Konečný je psychiatr, který se zabývá Václavem Stejskalem, u

něho se opět objevila těká duevní porucha. V hysterických záchvatech vykřikuje, e

zabil svoji enu Alenu a e se mu nyní mrtvá vrátila.

Vyhledal jsem si vechny záznamy o panu Stejskalovi, vykládal doktor Konečný. Je u

nás u potřetí. Poprvé v roce padesát devět po pokusu o sebevradu, podruhé v roce

edesát tři po takovém pozoruhodném duevním kolapsu - já nevím, jestli o tom víte.

My známe dost dobře celý jeho ivot i oba tyhle případy, pane doktore.

Výborně. Take víte rovně, e jak první, tak i druhá jeho duevní porucha souvisely s

jeho bývalou manelkou, která se jmenovala křestním jménem Alena. Jak jsem

vyrozuměl, jejich manelství velmi brzo neastně ztroskotalo. Podobné případy často

způsobují váné psychické poruchy. Naproti tomu vak nemívají recidivy. Jak se lidově

říká, čas je nejlepím lékařem. Proto mě dost překvapuje toto poslední opakování.

Poslyte, on zůstal sám? U se podruhé neoenil?

19

Pane doktore, nejen sám, ale úplně sám … chci říci, e vůbec … tedy, e se úplně

vyhýbal enám.

Rozumím. To je ovem něco, v čem čas nijak nepomáhá. Ba spíe naopak. Nicméně,

zdá se mi moné, e tu existuje jetě nějaká vnějí příčina. Něco, co je hluboko v něm a

není to pouze to ztroskotání jeho manelství. Doktor Konečný potom dále rozvíjel svoji

mylenku, nebo domněnku, e současná duevní porucha Václava Stejskala by mohla

být výslednicí dlouho působícího, hluboce potlačeného pocitu viny a nějakého čerstvého

vnějího podnětu z poslední doby.

Take vy se domníváte, pane doktore, paklie si Václav myslí, e Alena je mrtvá a on je

tím vinen, e by na tom mělo něco být? Protoe si to nemohl jen tak z ničeho nic

vymyslet.

V zásadě ano. I kdy jeho bývalá ena můe být při tom naprosto zdravá a na ivu. Ta

transformace primárního podnětu ke konečné představě je zpravidla vdy velmi sloitá.

Havlíček si znovu vzal slovo: Dobře, a co s tím? Mám takový dojem, jako kdybyste si

mysleli, e by se to mělo oznámit Bezpečnosti. Je to tak?”

Oba lékaři pokrčili rameny. Spí jsme se chtěli s vámi o tom poradit,” řekla doktorka Řezáčová. Nemyslíme si, e se pan Stejskal dopustil něčeho zlého. Moná, e pouze o něčem ví. Je to vechno tak stralivě na vodě. Jenome, má-li někdo podezření, e byl

spáchán trestný čin, je přeci jeho poviností to oznámit.”

Dovolte teď zase mně,” řekl na to Havlíček, abych promluvil aspoň trochu jako odborník.

Víte, já jsem soudcem z lidu. Zákon praví přesně toto: Kdo se hodnověrným způsobem

dozví, e jiný spáchal trestný čin … a tak dále. Rozumíte? Hodnověrným způsobem.

Myslíte si, e se tady dá mluvit o hodnověrném způsobu?”

Ne, to se za hodnověrné povaovat nedá. Správně řekla paní kolegyně - je to vechno

na vodě.” Doktor Konečný potřásl hlavou. Myslím, e bychom s tím zatím neměli nic

dělat.”

****

Krčmář s Havlíčkem u nemocného dlouho nepobyli. Kdy je doktorka Řezáčová přivedla

na pokoj, leel Václav Stejskal na lůku, zlomenou nohu v sádrovém obvazu pozvednutou

napínákem extense.

20

Hlavu měl zpola zafačovanou. Netečnýma očima hleděl do stropu. Zpočátku návtěvníky

nevnímal.

,,Vaku, Václave, jak je ti?

No tak chlapče, slyí nás? Podívej, přinesli jsme ti narcisy.

Tady má pár pomerančů, nemá chu?

Pacient na ně ani nepohlédl. Sestra přinesla sklenici od třeňového kompotu, naplněnou

vodou a kytici do ní urovnala. Postavila improvizovanou vázu na stolek u lůka a pak

zůstala stát v hlavách.

Oba návtěvníci po několika stále rozpačitějích větách zmlkli. Po chvíli pacient přece jen stočil pohled vzhůru na sestru. Ta se na něho povzbudivě usmála a gázovým tampónkem mu otřelá zpocené čelo. Pak mírně pokynula rukou k návtěvníkům. Netečné oči nemocného se trochu zjasnily. Frantiku, zaeptal.

Nojo, to jsem já, Franta. Tvůj parák. Tvůj kámo!

Stejskal nezměnil výraz, jen několikrát znovu zaeptal: Frantiku.”

Tak vidí, u jse v pořádku. Doktoři tě za chvilku spravěj a zas budem jezdit spolu.

Jenom bude muset být opatrnějí. Jekovy voči, Véno. Tys mě vylekal. Cos to tam

vyváděl, u tý upny?”

V ten okamik se tvář nemocného změnila. V očích se objevila zoufalá úzkost. Fando, já

ji zabil. Já ji zabil. Alenu jsem zabil a hodil tam do tý upny. Fando! Pokusil se napřímit na lůku, ale sestra mu v tom zabránila. Vlídně, ale nesmlouvavě ho přitlačila zpět na poltář. Měli byste u jít, rozhodla.

Nechoďte! Fando, nechoď pryč, já se jí bojím. Je tam. Na tvým auáku. Ona se mi vrátila.

Vypadla na mě z tý upny. Franto! Ona je mrtvá. Leí ve tvým auáku na strusce!

Najednou se sestře vytrhl, vzepjal se, zase mrtvě klesl zpět na poltář a začal zoufale

skučet, jako raněné zvíře. Lékařka vběhla do dveří s injekcí v ruce. Netrpělivým

posunkem jim naznačila, aby odeli, a sklonila se k nemocnému.

Vyli na chodbu. Dveře se za nimi zavřely, ale i na chodbu bylo slyet pacientovo

naříkání.

Počkali jetě na lékařku. Dohodla jsem se s psychiatrií, e do vyléčení té fraktury zůstane u nás a pak si ho vezmou oni. Myslím, e byste ho zatím neměli navtěvovat. Zřejmě mu cosi připomínáte, co obnovuje ty záchvaty. Kdy občas zavoláte, budu vám dávat zprávy

jak se mu vede a řeknu vám, kdy byste ho mohli zase navtívit.

21

Kdy vyli ven z nemocnice, obrátil se Havlíček nechápavě na Krčmáře. Poslouchej, co

to tvrdí? e na něj vypadla mrtvá Alena ze upny? e ti tam leí ve voze na strusce?

To je přeci fantas. Něco, jako tenkrát, kdy jezdil s trolejbusem.

Take ádná mrtvá ena tam nemohla být?”

Jasně e ne, táto. To bych přeci musel vědět!”

Jene, podle toho cos říkal, tak jsi byl v kabině. Myslím kdy Václav spadl. Je to tak?”

Nojo, je, ale ..

Počkej, vylezl jsi vůbec z vozu? Myslím předtím, ne Vaek spadl?

No to ne. Já zůstal ve voze. Jako obyčejně. On vylezl z kabiny, vzal si lopatu, vlez

nahoru a začal sypat.

A nasypal vůbec něco? Ví vůbec, jestli začal sypat?”

To já vlastně nevím. Ale asi ano. Kdy o tom přemýlím, tak si uvědomuju, e jsem slyel bouchnout oupě. Víte, kdy se zvedne, tak uhodí nahoře do rámu.

Jene to slyí pokadé, kdy nasypáváte. Jse si ale jistý, es to slyel právě v tomhle případě?

Frantiek pokrčil rameny. To je těký, táto. Ale počkejte, teď si taky vzpomínám, e kdy potom Gusta dosypal a vrátil se ke mně, tak povídá: ,Moc toho teda Vaek nenasypal, ne se mu to stalo. Jestli půl kubíku, tak je to moc. Jo, přesně tohle Gusta řek.

Take si jse jistý, e Vaek sypat začal. Dobře. A teď s tou enskou. Jestli mu z bunkru vypadlo něco jiného ne struska, to přece vědět nemůe?”

Proč bych nemoh. Vedle vozu nespadla a na voze taky nezůstala.”

Podíval ses nahoru na korbu, ne jste Vaka odvezli na tu potu?

No … nahoru, to jsem se nekouk. To je fakt. Ale … 

To jsem si myslel,” přeruil ho Havlíček. A podíval ses vůbec pořádně aspoň kolem

vozu?”

To ano. To jsem se podíval. Stál jsem k upně levým bokem. Take, kdy jsem vystoup

na svý straně, tak jsem byl vpravo od vozu. Rozhlíd jsem se. Nic tam nebylo. Tak jsem

oběh auto předem a na druhé straně, mezi vozem a upnou jsem nael Vaka. Nikdo jiný

tam nebyl.”

22

Tím si jse jistý?

Ano!

Jen pomalu. Jak jsi obeel vůz, tak jsi nejspí hned spatřil Vaka. e je to tak? A pak u jsi asi měl oči jen pro něj. Nemohl jsi tedy přehlédnout něco, co by tam také leelo?

Krčmář vrtěl hlavou, ale zpočátku nepříli důrazně. Potom pozvedl hlavu. Jasně, řekl

energicky, teď si vzpomínám. Vdy já se el podívat, jestli tam něco nezůstalo. Kdy

jsme Vaka naloili do té oktávky. A nebylo tam nic, ne Vakova lopata. Tu jsem tam

nechal.

V pořádku. Take, tím si jse jistý. Ale jestli nebyla náhodou na voze, tím si jistý být nemůe, co?

Táto, kam by se poděla? To by ji tam musel najít Gusta, kdy vylezl nahoru, aby dosypal

náklad. No, a kdyby byla zasypána tou trokou, co Vaek nasypal, tak by tam musela

zůstat, kdy jsme nový náklad vysypali. Rozmetačem projít nemohla.”

No dobře.” Havlíček se zamyslel, ale po chvilce pokračoval: Podívej se, Fando, já jsem o tom dost přemýlel. A něco mi tady nehraje. Ví, hlavně to, e ti někdo mezitím ujel s tím auákem.” Víte, táto, o tom já jsem u taky přemýlel. Jene, kdo by, prosím vás, chtěl ukrást posypovej auák? Mě nejdřív napadlo, e s tím chtěl odjet nějaký takový chuligánek, co jde po auákách. Znáte je přeci, ty kluky. Jde jim o to se povozit. Seberou někomu auto, zajezdějí si a kdy vyjedou benzín, tak vůz nechají stát tam, kam dojeli.

Jenome, tihle kluci jdou po osobních autech.”,

Já bych to nevylučoval. Pro takového kluka by to byl přece neobyčejný záitek, zajezdit

si s takovým vozem. Ale důleitějí je něco jiného! Jenom si zkus představit, e bys byl

nějakým takovým klukem a chtěl s tím vozem odjet. Kam bys asi jel?”

Frantiek se překvapeně zahleděl na Havlíčka. Tak tohle mě nenapadlo. Ale máte docela

pravdu. Přeci kadý by s auákem vyjel rovnou na silnici.”

Správně, Fando. Ta cesta, kam ti odejeli s vozem, ta vlastně nikam nevede. Točí se

obloučkem a asi půl kilometru nad zásobníky se připojuje na silnici. Nikoho, kdo by to tam znal, by ani nenapadlo tamtudy jet.”

Nojo, to je docela správný, táto. Jene, tak proč tam tedy jel.” ,

Podle mě jsou dva moné důvody, Frantiku. Buď to tam ten dotyčný neznal a kdy na

nesjízdné cestě uvízl, nechal auto stát a utekl.

23

Nebo lo o něčí patný vtip, nebo zlomyslnost to je skoro stejné.

Teď mi to teprv dochází. Kdy jste to takhle rozebral, táto. To by teda bylo moný, to jo.

A nejspí ta zlomyslnost. Protoe ten první důvod, ten se mi stejně moc nezdá. Podívejte

se, táto. Kdyby s tím chtěl odejet někdo, kdo to tam nezná to je jedno, proč, ale kdyby s tím chtěl prostě někam odejet,tak proč by se poutěl na neznámou lesní cestu, kdy má pár desítek metrů na dobrou silnici? Proč? To se mi nezdá. Ale e mi někdo chtěl s

vozem provést lumpárnu, to by bylo moné. Ale kdo?

Já měl sice jisté podezření, ale to padlo. Ten dotyčný má, jak se říká, pevné alibi.

Koho jste měl na mysli?

Havlíček mávl odmítavě rukou. Ne, to ti povídat nebudu. Já jsem se přesvědčil, e ten

dotyčný to nemohl být,a nechci dělat drby. A ty taky ádné nedělej.

Krčmář si přemítavě přejíděl dlaní po patně oholené bradě. Aha, já u asi tuím, koho

myslíte. Koudelka, e jo? Starý fórista. Král kanadskejch ertíků. A bydlí na Báních,

kousek od těch upen. Ten mi mohl docela dobře s tím auákem odejet.”

Ano. Jenome v neděli ho odvezli se slepákem do nemoc nice a v pondělí ho operovali.

Ten to nemohl být.”

Máte pravdu. Ten ne. Na tohle jsem ani nevzdech, řekl Frantiek sklesle. Take, já jsem to vlastně udělal patně. Já jsem asi měl ten auák tam nechat a hlásit to esenbákům hned. Ne a potom. Aby mohli vzít z volantu otisky a podle nich poznat, kdo to byl.”

Havlíček se shovívavě usmál. Frantiku, Frantiku. Ne-blázni.To si myslí, e

daktyloskopická laboratoř a výjezdovka kriminálky nemají nic lepího na práci, ne jezdit k takovým maličkostem?”

Nojo, táto. Ale co kdy za tím bylo něco víc? Co kdy někdo opravdu zabil nějakou

enskou a schoval jí tam pod strusku? To by přeci mohlo být docela mazaný. Podívejte

se, normálně by se z těch upen začalo sypat a někdy v listopadu. Nejdřív. Spí a v

prosinci. To je kadému jasné. Kdo by čekal, e v druhé polovině března přijde jetě

náledí.

Havlíček se zasmál. Hochu, ty asi čte moc detektivky, viď? To si myslí, e by ten vrah byl tak rafinovaný, aby tam chodil kontrolovat, zdali se nechystáme ze zásobníků brát strusku?

24

,,No, já vím, e je to nepravděpodobný. Jene, táto, náhoda! Co kdy tam ten vrah přiel

náhodou? Náhoda, ta je prevít! ,,Nech fantazírování, Fando, a pojď, pobídl Havlíček

Frantika k cestě ke stanici tramvaje. Ale červíček pochybností v něm Krčmářovy nápady

zanechaly.

****

Garámistr Havlíček měl záitků z nedělní návtěvy v nemocnici plnou hlavu jetě i druhý

den. I podrobností ze ivota Václava Stejskala, které mu cestou do nemocnice svěřil

Frantiek Krčmář. Přemýlel i o tom, co jim pověděl lékař.

Dvakrát u ve své kleci, jak říkal plechové zasklené komůrce, kde měl svůj psací stůl a otlučenou registračku, natáhl ruku po telefonu, ale pak nevolal.

Nakonec přece jen vytočil číslo.

Prosím soudruha kapitána Bendu.

Kdo volá? ozvalo se.

Havlíček. Řekněte mu - táta Havlíček - on u bude vědět. Kdy se z telefonu ozval

muský hlas, rozhovořil se: Zdravím tě, Jarko … Jak se mám? Jak bych se mohl mít.

Jako penzista, kterému se jetě nechce sedět doma na zadku. Podívej se, já mám takový

problém, o kterém bych se chtěl s tebou poradit.

Proč ne. Třeba hned dnes odpoledne. Hodilo by se to? Dneska odpoledne? To by lo.

ichta mi končí o druhé. Ale, ví, tam u vás je to moc úřední. Nechtěl bys přijít odpoledne, nebo večer ke mně? Vdy jsi u nás dlouho nebyl. A pak, heleď. Ná Jarka, tvůj jmenovec, mi před týdnem poslal domácí slivovici. Přijď, ochutná ji, a já ti povím jeden příběh.

****

Kapitán Benda dlouze vydechl. Herdek, táto, to je nitroglycerin a ne slivovice.” Byl zvyklý jetě nyní oslovovat Havlíčka táto a vykat mu, ačkoliv mu Havlíček tykal. Byl to pozůstatek z doby, kdy se střapatý Jarda Benda, vyčouhlý libeňský kluk, učil u mistra Havlíčka v Pragovce soustrunickému řemeslu. Jako vechny ty desítky Havlíčkových vyučenců si

zachoval k mistrovi úctu a kus chlapecké lásky. Protoe Havlíček jim byl opravdovým

tátou. Neučil je pouze řemeslu, ale vychovával z nich poctivé mladé lidi.

25

Chvilku oba mlčeli. Pak kapitán upil dalí douek a tie se pro sebe zasmál. Tak jsem si, táto, vzpomněl na ty staré časy v Pragovině. Jak jsem k vám prvně přiel do dílny. Vdy

já byl úplný telátko. Kluk vykulený jako vrata od Kolbenky.

Tak to zas ne. Vy jste byli vichni pěkný libeňtí sígři. Ono to dalo kolikrát dost práce, vás drobet srovnat.

Já vím. Jak jsem třeba dostal pohlavek, kdy jsem si k vám drze přiel vypůjčit upléru. A k tomu poučení, e pořádný řemeslník svoje měřidla nepůjčuje. Jene, pak jste stejně el a změřil mi to.

Havlíček hleděl zasněně na protějí stěnu, kde měl vitrínku a v ní dárky od svých

chlapců. Pak obrátil pohled na svého hosta. Nojo, to holt byly časy. Jen si zakousni. Ke slivovici patří pek a chleba. Vzal si té kousek slaniny a sousto chleba. Kouká po mé staromládenecké domácnosti, vid? Jsme na tom chlapče oba stejně.

Kapitán zasmuile přikývl.

Pořád nemůe zapomenout, vid? pokračoval Havlíček. Vdovec to halt nemá lehký. Já

tě chápu. Ale pročpak se znovu neoení? Já vím, e Miluka není k zapomenutí. Vdy

jsem ji taky znal. Jane, chlapče, ivot jde dál. To přec neznamená, e by sis nemohl na

Miluku uchovat hezkou vzpomínku. Kolik je ti vlastně? Čtyřicetsedm nebo čtyřicetosm?

Sedmačtyřicet.

No tak vidí. Ty bys mohl mít jetě i děti. Vak já vím, e to tě nejvíc mrzí.

Kapitán si povzdechl. Chtěl jste mi něco povědět, zaváděl rozhovor na jiné téma.

Havlíček měl čas si vechno promyslet a srovnat v hlavě a tak jeho vyprávění bylo věcné,

stručné a souvislé. Přesto vak se několikrát téměř zarazil, protoe kdy teď slyel celý příběh souvisle vyprávěný, cítil, jak lecos zní neuvěřitelně. Tak co tomu říká? ukončil vyprávění otázkou.

Kapitán zamyleně výkal sousto slaniny a chleba. Pak pokrčil rameny. Abych pravdu

řekl, táto, kdyby mi to vyprávěl někdo jiný, tak ho s tím polu k těm psychiatrům. Jenome vás znám a tak vím, e kadé vae slovo má svou váhu.

Take suma sumárum, Jarko?

Já si to, táto, promyslím a poradím se s náčelníkem. Pak bych vám dal vědět.

26

DO SLEPÉ ULIČKY

Nejspí je to vechno fantasmagorie vyinutého chlapa, řekl si spíe pro sebe

podplukovník Kubát, náčelník kriminální sluby, kdy mu kapitán Benda poreferoval o

Havlíčkově sdělení. Kromě toho, nám to vlastně nepatří. To by si měl vyetřit okres.

Já bych to orientačně proetřil, kdybyste dovolil. Dobře. Proetři. Ale moc se s tím

nebabrej. Zjistí-li, e na tom něco je, předá to okresu. Zjistí-li, e je to pouze chorobná vidina Stejskala, tak to rychle zabal.

A jestli je v tom opravdu vrada?

,,Ty na to věří?

Já si vzpomínám, e nás kdysi učil jistý kapitán Kubát,

 e … 

No dobře, dobře, zasmál se podplukovník. V kriminalistice nerozhoduje věření či

nevěření, ale fakta - tak jsem to říkal, e?

Kapitán přikývl.

V pořádku. Jak na to chce jít?

Pozeptáme se lidí tam z těch baráčků naproti, jestli si něčeho nevimli. Podíváme se do

hláení nezvěstných osob enského pohlaví a vyhledáme tu doktorku Horákovou a vyslechneme ji.

Tak se do toho dej. Ale kdyby přila nějaká důleitá věc, tak to zarazí, jasné?

****

Po poradě u náčelníka svolal kapitán Benda svoji skupinu, sestávající toho času z něho,

poručíka Hubáčka a nadstrá- mistra indeláře. Čtvrtý stálý člen skupiny, nadporučík

Truhlář, byl v té době v nemocnici se lučníkem.

Hubený, lachovitý Benda začínal u bezpečnosti v roce 1947 v pohotovostním pluku NB.

Neměl ádné koníčky. Svůj volný čas, pokud jej měl, trávil na dlouhých výletech v přírodě, hlavně v Brdech, které si zamiloval, kdy kdysi, v padesátých letech, slouil na Dobříi.

Nadstrámistr, plavovlasý hromotluk, slouil dříve řadu let u dopravky. Ačkoliv se často

rozčiloval, byl v jádru dobrák a nikomu by nedovedl ublíit. Jeho láskou byl stále

motorismus a pokud měl trochu času, oetřoval svého starého tudora.

27

Jeho přátelé mu ertem říkali, e by se s ním měl u pomalu přihlásit do veteran klubu.

Poručík Hubáček byl nejmladí a nejmení ze vech tří. Na mue byl spíe malý a útlý.

Měl protáhlý obličej s dlouhým úzkým nosem, sarkastické rty a edivé ironické oči. Volný

čas věnoval převáně sportu, zejména judu a střelbě.

Mám tu jednu takovou, dost neobvykle vyhlíející věc, rozhovořil se kapitán a stručně

jim pověděl celý příběh.

Nadstrámistra indeláře na vyprávění zřejmě něco vzruilo. Soudruhu kapitáne,

dovolíte, abych si nejdřív zavolal? Kdy mu kapitán mlčky pokynul na telefonní přístroj na stole, přitáhl si ho a vytočil číslo. Bud zdráv, Pepo! Je tam jetě Zdobina z Berouna? Je?

Tak mi ho p ů j č !… Tady indelář. Poslechni, ta oktávka, cos mi ukazoval ty fotky, jakou má barvu? … Světle modrou? A hele! To je zajímavý. U jste zjistili majitele? … Ano? Tak m o m e n t …  Nadstrámistr začal dobývat z kapsy svůj notes, ale kapitán mu přisunul list papíru a propisovačku. Tak diktuj.Doktor Frantiek Vosáhlo, v důchodu, Čistice čé pé třicet osm. Počkej, to přece není u vás. To je tady směrem na Dobří, Příbramský okres …

Správně. A u jste s ním mluvili? … Ne? … Aha, tak on je od předminulé neděle u

provdané dcery ve Znojmě. I s manelkou. A kdo vám tohle řekl? … Aha, příbramáci u

tam b y l i … soused, ano rozumím. Gará vypáčená. A ten soused nic nezpozoroval? …

Jo ona ta gará je na druhou stranu. A kde je ten auák? U vás? … Vrací se teď domů.

Dobře. Tak se podívej, zatím si ten auák u vás nechte a já asi jetě dneska znovu

zavolám … Coe? … Jo to já jetě nevím. Moná e nic, moná e něco. Tak děkuju a

nashle.

Tak je to následovně, soudruhu kapitáne, rozhovořil se nadstrámistr indelář, kdy

odloil telefon. Já jsem se ráno, jen tak na pár slov zastavil na dopravce. Podívat se na k l u k y… 

Já vím, to je stále vae láska, a jetě po čtyřech letech asi litujete, e jste souhlasil s přeřazením od dopravky k nám.

Ba ne, nelituju, soudruhu kapitáne, to ne. Tak tedy, minulou středu, někdy k ránu,

havarovala mezi Srbskem a Karltejnem, na berounském okrese, Oktávie-kombi. Já jsem

viděl fotky. Ukazoval mi je dneska ráno strámistr Zdobina z berounské dopravky. Na

jednom snímku, to jsem si viml, je vidět ten lékařský znak na chladičové masce. A jak

jste slyel, ta oktávka měla světle modrou barvu.

28

Soudruhu kapitáne, jestli dnes jezdí ve Středočeském kraji deset světlemodrých Oktávii—

kombi, tak je to moc. Take aby dvě z nich patřily lékaři, to u by byla náhoda nad

náhody. Tahle havarovaná patřila doktorovi Vosáhlovi z Čistic. To je směrem na Mníek,

kousek za Jílovitěm. Auák byl nalezen brzo ráno dvacátého čtvrtého. Prázdný a dodnes

se nic neví o jeho posádce. Byl ukraden. Chlapci z dopravky sice jetě s majitelem

nemluvili - jak jste slyel, je od neděle dvacátého ve Znojmě. Ale přísluníci ze Znojma ho u předběně vyslechli a on tvrdí, e kdy odjíděl, auto v garái určitě bylo.

,,To je zajímavé, řekl kapitán Benda. Pohodlně se opřel o opěradlo a natáhl své dlouhé

nohy pod stůl.

Co by na tom mělo být zajímavé. Poručík Hubáček byl skeptický. Doktorovi Vosáhlovi

někdo ukradl auto. Takových případů je. Ta doktorka Horáková přece vůbec nemusela být

ze Středočeského kraje. Mohla přijet bůhví odkud, třeba i z Východoslovenského.

To by si snad ten řidič posypového vozu viml, kdyby mluvila slovenský, namítl indelář.

Nejlepí bude, kdy si tu doktorku nejdřív najdeme a vyslechneme, řekl kapitán, dříve

ne mohl Hubáček jetě něco namítnout. Tak tedy, indelář, zavolejte do Berouna, a si

tam tu oktávku zatím nechají, ale a ji u neoahávají. Do dvou či tří dnů jim řekneme, co s ní. Pak si zajedete do Zbraslavi. Spojte se s okrskářem a s jeho pomocí si to prohlédněte kolem těch zásobníků a v těch domcích naproti. Poptávejte se, jestli tam

někdo nepozoroval něco neobvyklého. Zejména manipulaci u zásobníků v pondělí a ve

dnech předtím a manipulaci s oputěným posypovým vozem v úterý ráno. Nejdřív si vak

zavolejte na silnice, a s těmi zásobníky zatím nic nedělají. A do odvolání.

,,A teď ty, Slávku. Zjití si v evidenci obyvatel tu doktorku Horákovou a buď si za ní

zajeď, jestli je zblízka, nebo zavolej na přísluné okresní oddělení, a ji předběně

vyslechnou. Podívej se také do evidence nezvěstných, jestli by to na někoho

nevycházelo. Zajdi si na úrazovku a zjisti si, jak to bylo s tím voláním záchranky a

vechno, co by bylo zajímavé okolo toho. indelář, vy jetě také vyslechněte tu úřednici

na potě ve Zbraslavi.

Tak i do evidence nezvěstných? zeptal se nevěřícně poručík. ,,Vy tedy uvaujete o

monosti vrady?

29

Uvauju, neuvauju. Vyetřit se musí kadá monost.

A po čem se mám v evidenci nezvěstných pídit? Po enské? Mladé, staré? Nebo mám

vzít také vlasatého mládence, bude-li tam nějaký?

Má snad hlavu, ne. A myslit tě také učili. Kapitán měl poručíka rád, předevím proto,

e jeho otec byl kapitánův dávný přítel, ale poručíkův sklon k ironizování Bendu někdy

popouzel. Ráno v osm nula nula tady, skončil poradu. Kdybyste zjistili něco

významného, zavolejte mi večer domů.

****

Nadstrámistr indelář si vzal sluební Volhu s civilním číslem a řídil si sám. Nejprve jel

na místní okrsek VB a s potěením zjistil, e okrskář, nadstrámistr Karlíček, je jeho

známý, s ním se občas setkával sluebně.

No ne, Láďo, kde se tu bere? Jestli se nemýlím, tak jsi slouil na Kladně, kdy jsme se posledně setkali.

Nediv se, svět se pořád mění. Vdy je to u také nějaký rok, co jsme se viděli

naposledy. Kolik to vlastně je … takové tři roky, ne?

Kdepak tři roky. Pomalu pět. To jsem jetě slouil u dopravky. ť

Ty u tam nejse? Vidím, e jsi v civilu. Co vlastně teď dělá?

Já slouím u čtyři roky u kriminálky. U mordparty.

Karlíček pokýval hlavou. No to má keft. Nejse tady náhodou kvůli těm upnám,

nahoře na Báních?

Copak se tady o tom ví?

Kamaráde, přece to zná. Mezi lidmi se ví vechno. Dokonce víc ne vechno. U kolují

velijaké fámy. e prý v lese někdo zavradil nepohodlnou milenku a zahrabal ji do

strusky v zásobníku. Podle jiné verze tam prý árlivý manel přistihl manelku s

milencem, zastřelil ji a pak dolo k boji obou muů. Jeden zůstal leet mrtvý na místě a

druhého, těce raněného, odvezli náhodní cestující do Zbraslavi na potu a odtamtud pro

něj zavolali záchranku. To jsou věci, viď. Nechce kafe? Dá si. Tak já ho udělám a ty mi při tom poví, proč jsi přijel.

indelář se pobaveně zasmál. Potom na oplátku pověděl Karlíčkovi, který při tom

připravoval kávu, co se dozvěděla a zatím zjistila kriminálka.

30

Tak u je mi jasné, jak ty fámy vznikly,řekl Karlíček. Něco pochází od silničářů a něco z naí poty.

Jasně. Heleď, teď bys mohl jet se mnou. Skočíme nejdřív na potu a pak zajedem

nahoru na Baně.

Na potě jim obě úřednice potvrdily to, co vypověděl řidič Krčmář. Mladí jim dala dost

podrobný popis lékařky, která přijela s raněným a z poty volala záchranku. A

nezapomněla dodat: Vyhlíela nejmíň na generálku. Vak ten kudrnatej blonďák, co tu

zůstal a telefonoval, se k ní choval uctivě, jako k velké ari.”

Kam potom volal a co volal?

Jó, vy to nevíte?

vAle víme. Jen si ověřujeme jak a čeho jste si vimla. Úřednice se urazila. Mě si nikdo nemusí ověřovat.” Notak, Aničko,” vmísila se vedoucí, jenom soudruhům pěkně vechno povězte.”

Mladí pohodila jetě uraeně hlavou. Moc toho neřek. Jen se s někým dohadoval. e

prý Véna měl úraz. A moc na ně kvaltoval, e prý nemá čas se flákat. Ano, tak to řekl

doslova.”

Vak byl celou tu dobu jak na trní, kdy tu čekal. Pak pro něj přijel takový ten vojenský auák s plátěnou střechou, dodala vedoucí.

V

Část fámy pochází zřejmě tady z poty. Jak jsi předpokládal, řekl indelář, kdy vyjeli dál. U zásobníků zamířili rovnou nahoru, nad ně. Kolem bylo pusto, nikde ani iváčka.

Tady musel někdo nedávno jezdit, řekl nadstrámistr Karlíček, kdy vystoupil z auta a

rozhlédl se. Podívej se na ty čerstvé stopy. ,

Já vím. Podle kapitánova rozkazu jsem volal před odjezdem na silnice. Aby s těmi

zásobníky nic nedělali. Řekli mi, e zrovna doplnili dvě fůry do prvního bunkru.

Tak to jste tedy zaváhali, popíchl indeláře Karlíček, jako by měl tajnou radost z toho, e i kriminální sluba na něco zapomněla.

Kdy my jsme se s tím začali zabývat a dneska ráno. Pojď, projdem si tu vozovou cestu.

Auák nechám tady. Je tam plno bláta, asi bych neprojel.”

33

Prohlédli si místo, kde uvízl Krčmářův posypový vůz. Nic zajímavého nenali. Potom

pokračovali dál. Místy byla vozová cesta tak rozblácená,e museli obcházet lesem.

Hele, stopa! ukázal Karlíček před sebe.

Na rozměklém, hlinitém místě bylo znát několik lépějí a jedna z nich byla velmi zřetelná.

Otisk dost velké, asi muské obuvi s hrubou podrákou typu ,zetor.

Myslí, e to má souvislost? zeptal se kolegy indelář. Proč by ne. Tady nikdo nechodí.

Snad ani hajnej ne. Tak by to mohly být opravdu stopy toho, co s tím posypákem odjel.

Moná, e má pravdu. Raděj si to označíme, zapíchl opodál uschlou větev. Polu sem

hochy z techniky, aby ten otisk sejmuli. indelář se rozhlédl kolem a znovu si podrobně

prohlédl stopy. Vypadá to, jako kdyby el dost těce, ne? Jo, jako kdyby nesl nějaké

břemeno. indelář jetě chvilku prohlíel stopy a pak potřásl hlavou. Pojď dál.”

Pokračovali tak, e jeden el lesem, zhruba směrem, jím směřovaly stopy, a druhý blízko

cesty. Na cestě nezjistili ádné stopy obuvi, ačkoliv byla skoro vude hlinitá a blátivá. V

lese objevili na jednom místě shrnutou pokrývku jehličí, jako kdyby tam někdo uklouzl či

klopýtl.

Pak se úzká, blátivá lesní cesta napojila, ji nedaleko od silnice, na irí a celkem dobře udrovanou silničku.

A hele, tady byl auák, řekl indelář, kdy doli a na deset metrů od silnice. Vypadá to, jako kdyby si někdo dal dost práce a ty stopy po pneumatikách důkladně rozlapal.

Pozorně se rozhlíel. Jasně. Přijel tamhle zleva a tady se obracel. Tady musel chvíli stát, vidí ten olej. Asi mu kapal z karteru. Poslechni, to by se mělo pořádně s e j m o u t … 

Čest práci, soudruzi. Můu vám nějak pomoci? ozvalo se indelářovi za zády. Otočil se

a uviděl ramenatého, vyího mue s plnovousem a v lesnickém oblečení s pěkným

křepelákem po boku.

Buď zdráv, Krakonoi, oslovil ho Karlíček tónem, jakým se zdraví dobří známí.

Seznamte se. To je soudruh Horvát, vedoucí polesí, támhle z myslivny Na Pískách,

ukázal rukou před sebe. A tohle je soudruh nadstrámistr indelář z Prahy.”

Zajímalo by nás to auto, které tady nedávno stálo, soudruhu vedoucí,” ozval se indelář.

Jene vy asi o něm nebudete nic vědět, co?”

34

Budete se divit, usmál se lesák ale já jsem ho viděl.

No to je výborné. Co to bylo?

Modrá Oktávie-kombi. Zrovna jsem přicházel lesem, podle silnice. Auto tu stálo, ale

skoro na silnici. Za ním dva lidé přecházeli sem a tam, jako kdyby něco hledali. Pak

najednou nasedli, auto se rychle rozjelo a tradá pryč. Směrem ku Praze.”

Pamatujete se přesně, kdy to bylo? A jetě něco. Viml jste si blíe těch dvou lidí?”

Kdy to bylo? Asi před týdnem, přesněji vám to asi nepovím.”

Zkuste to. Pokuste si vzpomenout, co jste dělal ten den.”

To je těké. Pro mne je skoro den jako den. Pochybuju … ale počkejte, něco mě napadá.

Ano, správně. Bylo to ten den, co noc předtím uhodila námraza. Proto jsem el krajem

lesa. Na silnici to klouzalo. Ta námraza uhodila minulý týden, tuím z pondělka na úterek.

Take to bylo v úterý ráno. Asi tak kolem osmé.”

A ti dva?

Jeden byl mení hubený chlap v koeném kabátě. Na hlavě měl myslím placatou čepici.

Ta druhá osoba byla ena. Silnějí a řekl bych u starí. To je vechno, víc nevím. Neměl jsem důvod, abych si je podrobněji prohlíel.

I tak je to výborné. Moc vám děkuju. Odkud by se dalo nejblí telefonovat?

Ode mě z myslivny.

Prima. Láďo, zajdi se soudruhem Horvátem a zavolej k nám. Tady má číslo. A sem

přijede výjezdovka s techniky. Ale co nejdřív. Já tu zatím počkám, aby si sem náhodou

někdo nezajel ze silnice a nerozjezdil nám to. Náhoda je prevít.

****

Asi za půl hodiny se lesník s nadstrámistrem Karlíčkem vrátili. Tak je to zařízeno. U by

měli být na cestě.

Během čekání na výjezdovku se pokoueli oba nadstrá- mistři vyzvědět od Horváta

případné dalí informace k události u zásobníků, ale marně. Lesník nic víc ani

nezpozoroval, ani nevěděl. Ani ádnou cizí podezřelou osobu v poslední době v lese,

nebo u zásobníků nezpozoroval.

Leda starého Krbce. Ten je tedy podezřelý, ale cizí ne. Podezírám ho, e mi v revíru

pytlačí.

indelář pohlédl tázavě na Karlíčka. Krbec bydlí támhle na Báních, kousek od zásobníků.

35

Jene tak moc starý není, tuím něco přes padesát. Invalidní důchodce. Potloukl ho

kámen v lomu asi před třemi roky. Je teď chromý a i jednu ruku má vadnou. U jednou byl

pro podezření z pytláctví vyetřován, ale nic se mu nedokázalo, vysvětloval Karlíček.

Viděl jsem ho, holomka, v poslední době párkrát v lese. Asi před deseti dny jsem ho

natrapíroval, jak se potloukal kolem těch bunkrů na strusku, vykládal Horvát. Jsou tam

divocí králíci a asi tam chtěl klást oka. Jene mě zblejsk a dělal jako by nic. Ale já ho jednou dopadnu a pak mu to spočítám.”

Mezitím přijela výjezdovka. Technici zručně proměřili stopy, udělali snímky a nákresy a

několik sádrových odlitků. Pečlivé také odebírali vzorky země, do které se vsákl vyteklý

olej. Lesník Horvát postával poblí a se zájmem pozoroval práci techniků. Potom je

indelář vedl zpět do lesa, ke stopám muské obuvi, které nalezli. Jenome místo

nemohli najít.

Jak to,” rozčiloval se indelář. Vdy jsem si tady někde u cesty zapích dva klacky, které mi určovaly směr k těm stopám a u stop jsem zapích třetí. A teď tu nic není.”

Podívej, tady byl asi nějaký klacek zaraen v zemi,” hlásil jeden z techniků. Vypadá to, jako kdyby ho někdo vykopl. Zbytek zůstal jetě v zemi, ale napolo vyvrácen. Je čerstvě přeraený. A ten druhý kousek, ten by měl být tímto směrem … aha, tady je. To je asi on.”

Poloil oba úlomky k sobě. Správně, byl to jeden kus.”

Tadyhle je důlek, hlásil Karlíček od cesty. Tady jsi asi zarazil do země ten druhý.”

Take směr by měl vést takhle,” prohlásil vedoucí výjezdovky a ukázal před sebe do lesa. Pustil se tím směrem, následován ostatními. Asi po deseti krocích se zarazil.

Nebylo to tady?”

Jenome stopy u mezitím někdo rozryl. indelář se neudrel a začal hlasitě a vztekle

láteřit. Zatracená práce. On nám to nějaký pacholek rozryl doslova za zády … “

Halt! Co tam dělá!” rozkřikl se najednou lesák a rozběhl se k nedaleké husté skupince mladých smrčků. Hned n a t o táhl odtamtud postarího mue v odřeném tříčtvrtečním kabátu. Neznámý viditelně kulhal na pravou nohu a pravici drel podivně zkroucenou u

těla. Krbec, copak tu pohledáváte?” spustil přísně Karlíček.

Ale mu se nedal. Nemůu si vyjít do lesa? Co se na mě rozkřikujete, vy vobá! Takhle se

s pracující třídou nejedná!”

36

Já ti dám pracující třídu? rozčilil se Horvát. Proč jsi to tady rozhrabal? Proč?”

indelář se vmísil do jednání. Jak jste tady dlouho, pane Krbec?”

Vidíte, takhle se má s lidma mluvit,” obrátil se Krbec vyčítavě k nadstrámistru Karlíčkovi.

Mračícího se Horváta úplně ignoroval. Jenom kdybyste mi řek, kdo ste,” zeptal se klidně indeláře.

Kdy mu indelář ukázal sluební průkaz, Krbec začal: Tak to je jiná! Jdu rovnou z

domova, soudruhu. Můete se optat mý starý. A taky sousedka mě viděla odcházet.”

V pořádku, my se zeptáme. Počkejte tady kousek stranou se soudruhem

nadstrámistrem,” vyzval ho indelář a přistoupil k technikům, kteří zkoumali poničenou stopu. Půjde z toho něco pouít?”

Vedoucí výjezdovky zavrtěl hlavou. Ten chlap byl důkladný. Vypadá to, e je to rozryté

nějakou větví,” obrátil se potom na indeláře. Měli bychom se po n í … hele, támhle ta, ta by to mohla být.” Sebral se země větí borovou větev, leící opodál. Jasně, to je ona.

Vezmem si jí k nám.

Kdy technici skončili svoji práci, dohodl se indelář s nimi, aby zavolali do Berouna a

nechali přivézt oktávku nalezenou u Srbska do Prahy. Myslíte, soudruhu poručíku, optal

se vedoucího výjezdovky, e byste dokázali zjistit, jestli to byla ona, co tu stála?

Myslím, e ano. Jednak podle oleje. A kromě toho jsme zjistili, e měla v pravém pláti, nejspí v předním, chycený hřebík. Jestli ji někdo mezitím nepřezul, tak by tu byly dvě docela spolehlivé indikace.

No to by bylo prima. Sejměte z ní také otisky. Hlavně zvnitřku. Zvenčí bude ohmataná

velkým mnostvím rukou. No a udělejte celkovou prohlídku. Moc zajímavé by bylo, kdyby

se vevnitř nala hrudkovenská struska.”

Horvát se u před chvílí rozloučil a odeel a tak po odjezdu techniků odeli oba

nadstrámistři s Krbcem k indelářovu vozu a sjeli k domku, kde Krbec bydlel. Krbcova

manelka i sousedka potvrdily, e Krbec odeel nejvýe třičtvrtě hodiny předtím, ne ho

Horvát v lese objevil. Oba přísluníci se jetě pokoueli od Krbce dozvědět, jestli něco

neviděl v lese a hlavně u zásobníků, ale marně. Krbec odpovídal zjevně neochotně.

Karlíčka nazýval ironicky ,panem vrchním” a bylo očividné, e si z předválečných dob a z okupace přinesl vysloveně nepřátelský postoj vůči policii a e tento svůj vztah přenáí i na nynějí bezpečnost.

37

Krbec to určitě nebyl, řekl indelář, kdy z domku odeli. Ten chlap, co to udělal, nás musel u stop vidět. Jinak by ho nenapadlo odstranit i ty dvě značky, kterými jsem si určil směr ke stopám od cesty. Krbcovi s tím jeho pajdáním to muselo zhruba třičtvrtě hodiny trvat, ne tam vůbec doel.

Obeli potom ostatní domky, ale potvrdilo se to, co Karlíček říkal ji předem. Doma byly

jen eny a děti. Vichni mui odcházejí kolem páté ráno do práce. A tak to bylo i v kritický den, kdy Krčmář se Stejskalem přijeli k zásobníkům nabrat strusku. Protoe vichni mui z domků pracovali dílem v pískovně, dílem v lomu u řeky, a na Krbce a Koudelku, o

něm ji byla řeč, nebylo obtíné ověřit si na pracoviti, zda je výpověď pravdivá.

Koudelka byl jetě v nemocnici a jeho paní potvrzovala, e ho předminulou neděli odvezla

sanita do nemocnice a v pondělí nato byl operován.

Také Krbcovi potvrzovala manelka alibi na kritický den. Měl chřipku a leel ten den doma s horečkou. U několik dní předtím nevytáh nohy z baráku. Od neděle leel a chodil k němu doktor. Zeptejte se na středisku. Tohle pondělí poprvé vyel ven.

****

Kdy vyli z chalupy Krbcových, zastavil se indelář zamyleně u auta. Poslouchej,

Láďo, řekl po chvilce přemýlení, kdy ho Karlíček jen mlčky a zvědavě pozoroval. Já u, kamaráde, začínám věřit, e v té upně byla opravdu nějaká mrtvá enská. Jestli se ukáe, e tam na té cestě stála ta oktávka od Srbska, tak to vidím na beton. Jene mi

pořád něco vrtá v hlavě. Pojď se se mnou jetě jednou podívat k těm bunkrům.

Nasedli do vozu. Co ti v tý tvý hlavě vrtá? ptal se za jízdy Karlíček.

Počkej a tam.

Vyjeli nad zásobníky. indelář vystoupil a zblízka si zásobníky prohlíel. Byly to tři

otevřené komory, kadá asi 3 metry iroká a u předního svislého čela nejméně 5 metrů

hluboká. Zadní ikmá stěna, poněkud zaputěná do přirozeného svahu, měla strmý sklon

dobrých padesát-edesát stupňů.

38

,,Tam by se asi patně lezlo dovnitř,” řekl indelář po

chvilce.

No, počítám, e bez ebříku nebo alespoň lana by to nelo ani dolů, ani nahoru.”

Dolů by to lo beze veho.”

To jo, kdyby tam někdo spadl. Ale ty myslí záměrné slezení dolů, vid.” indelář na to jen mlčky a zamyleně pokývl hlavou.

Já vím, co ti asi vrtá v hlavě,” pokračoval Karlíček. Kdyby tam někdo hodil mrtvolu na zbytek strusky a potom se zasypala dalí struskou, tak nebýt toho náledí, byla by to dost mazaná likvidace mrtvoly. Přilo by se na ni nejdřív za třičtvrtě roku a u by ji asi nikdo neidentifikoval…

Ano. Jene, to není to hlavní. Podívej se. Já jsem si zjistil u silnic, e tyhle bunkry

zaváeli novou struskou v pátek a v sobotu, osmnáctého a devatenáctého. Tenhle krajní

vpravo zavezli naposled, tedy v sobotu. Take, jestli tam dolů dal někdo mrtvou enskou,

muselo se to stát nejpozději v sobotu ráno. Dole bylo asi jen trochu strusky, mrtvá spadla na ni a potom ji dalí struskou zasypali. Tak to nejspí muselo být, kdy by měla vyjet se struskou hned po začátku nasypávání do toho posypového auta. Jene, jak je moné, e ji tam neviděl nikdo z posádky auta, které zásobník zaváelo v sobotu? Neví, jak to

dělají?”

No, jednou jsem je při tom pozoroval. Auto vyjede tady z dola a zatočí vlevo. Závozník

vyleze z vozu a jde ke kraji upny. Tam odtud diriguje řidiče při couvání. Kdy auto

zacouvá zadními koly a tady k tomu trámu, zabouchá závozník na korbu. Řidič zastaví a

vysype náklad do upny. Závozník si mezitím vleze do kabiny. No a hned jak se struska

vysype, vůz odjede. To je celé.”

Takhle nějak jsem si to představoval. A teď pozor, Láďo! Dovede si představit, e by si ten závozník neviml, kdyby dole na strusce leela enská?”

Karlíček, který stál u okraje zásobníku, jak indelářovi ukazoval pohyby závozníka při

manipulaci s nákladem, se rozhlédl a zavrtěl hlavou. Pak jetě jednou celou činnost

závozníka zopakoval. Ne!” řekl s určitostí. Já si myslím, e tohle by přehlédnout

nemohl.”

Tak vidí. Já si to myslím také. Take mi to vychází na dvě monosti. Buď je v tom

osádka toho auta, které upnu v sobotu zaváelo, nebo pachatel shodil dolů mrtvolu, pak

tam slezl a zahrnul ji struskou.

39

Aby nebyla vidět. Take, já si teď zajedu vyetřit, kdo ty upny v sobotu zaváel.

Jetě bychom si snad mohli prověřit na středisku u nás výpověď té Krbcové. Má to při

cestě.

To jo. Vdy tě stejně musím odvézt domů.

Na středisku ve Zbraslavi výpověď paní Krbcové potvrdili. Láďo, loučil se indelář s

Karlíčkem, vypadá to moc podezřele. Podívej se, to rozrýpání stopy v lese ukazuje, e

ten vrah tu musel dnes ráno být. Nebo jeho komplic. To vechno mi naznačuje, e aspoň

jeden z nich tu asi ije někde poblí. Take teď je na tobě, abys nám drobet píchnul. Nech si to projít hlavou a trochu se rozhlíej okolo. Pokus se vytypovat moného pachatele.

Podívej se, ádného erloka nám nedělej. To ne. To nech na nás. Kdy se ti někdo

nebude zdát, dej nám vědět. My u si to proetříme. Ale jse tu z kraje, zná lidi a tak

nám můe hodně pomoct.

****

V garáích správy silnic se indelář obrátil přímo na Havlíčka. Neznal se s ním osobně,

ale věděl o něm od kapitána Bendy a usoudil, e s ním můe hovořit zcela otevřeně.

Proto vyloil Havlíčkovi stručně co zjistil u zásobníků a v lese a nakonec mu pověděl i

svou úvahu o dvou moných variantách s předpokládanou mrtvou v zásobníku.

Tak to vám, soudruhu nadstrámistře, mohu pomoci tenhle problém zjednoduit. Ty

zásobníky zaváel v pátek a v sobotu ná zaměstnanec Jan Koudelka a jezdil sám, bez

závozníka. Máte pravdu v tom, e při normálním zaváení by si závozník musel vimnout

čehokoliv, co by bylo v zásobníku na strusce. Pokud by to nebyla nějaká drobnost.

Jenome Koudelka jezdil sám. Jeho závozník, Ferdinand Mike, měl volno a dispečer

neměl za něj náhradu. Původně se dispečer rozhodoval zaváení odloit přes neděli, ale

Koudelka se nabídl, e to provede sám. On u je tak trochu h a u r a rád se vytáhne, e zvládne něco víc, ne jiní. Já bych to byl nepovolil. Bylo v tom přece jenom nebezpečí, e by mohl s vozem spadnout do bunkru. Ale dispečer na to kývl. Snad také proto, e u

jednou, před nějakým rokem, Koudelka takhle zaváel sám a dařilo se mu to. Provedl to

spolehlivě.

Take, kdy ten řidič Koudelka jezdil sám, tak do zásobníku neviděl?

40

Samozřejmě, e ne. Asi při tom vůbec nevylezl z kabiny. Jenom musel s citem najídět

na ten trám na zemi, při okraji bunkru. Viml jste si ho tam, ne?

Viml. Ale, poslyte soudruhu. Není to p o n ě k u d … jak bych to řekl,

Nezodpovědné? napověděl Havlíček.

Třeba. Toti, mě napadá … co kdyby tam někdo předtím spadl a leel dole bezmocný. A

najednou by na něj nasypali fůru strusky?

Je to sice velice nepravděpodobné, ale máte v zásadě pravdu. Koudelka si měl bunkry

prohlédnout alespoň na začátku. Jene je dost moné, e to neudělal. To je druhý důvod,

proč bych to já nepovolil.

Rád bych si s ním promluvil. Kde bych ho nael?

V nemocnici Na Frantiku, odpověděl Havlíček lakonicky. indelář nejprve udiveně

pozvedl obočí, ale pak ho něco napadlo. Poslechněte, nebydlí ten Koudelka na Báních?

Ano.

 T a k t o u vím. Mluvil jsem dnes s jeho manelkou. Toti, já jsem nejprve nespojoval to jméno Koudelka s tím z Bani. Víte on nás tam vedl nějaký Krbec. Já nevím jestli ho znáte …  Znám. Dobrej chlap … 

Dobrej? Nu snad. Ale moc ochotný k nám nebyl.

To se, soudruhu, nedivte. Má své bohaté zkuenosti s četníky z první republiky a z

okupace a něco mu z toho jetě zbylo.

Moná. Nu, tak on nás tam vedl a ukazoval: ,Tady bydlí ten, tam onen, a tak. A při tom

povídá: v tomhle baráku bydlí nějakej Koudelka, silničář. Ale teď je ve pitále. A mně

dolo, e mluvíte o tom samém Koudelkovi, a kdy jste řekl, e je v nemocnici.

Ano. Od neděle dvacátého. V pondělí jednadvacátého ho operovali.

Stejně bych si s ním chtěl pohovořit.

Proč ne. Ale budete muset za ním do nemocnice. Jestli se tam vak něco stalo, pak on s

tím nemá, podle mě, nic společného.

Tak? Take vy jste o něm uvaoval a prověřoval si ho? Ano. Chcete-li, tak vám to

povím. Ale … vidím, e támhle přichází vá kapitán. Tak e bychom chvilku počkali a řekl bych to oběma najednou.

43

Kapitán si ve své kanceláři promýlel celou věc a dospěl k závěru, e by si měl podrobněji pohovořit s Havlíčkem a e by nebylo na kodu prověřit si, zda je vůbec moné, aby lidské tělo, vhozené do zásobníku, bylo při vypoutění vyneseno sypající se struskou ven.

Zavolal Havlíčka a dohodI se s ním, e za ním zajede do garáe. O druhé věci se el

poradit s kolegou, kapitánem Hýským, který vedl skupinu vyetřující havárie a netěstí na stavbách.

Kdy se přivítali, vyloil Benda Hýskému svůj problém. Tak na to ti mohu říci sám, e to moné je, řekl kapitán Hýský. Vyetřovali jsme skoro před rokem takovouhle věc..Na stavbě mají velmi moderní betonárku. Tři ocelové zásobníky na těrk různé zrnitosti a

automatické dávkování z nich do míchačky podle zvoleného programu. Nu a jednoho

krásného dne jim z jednoho zásobníku vyjel se těrkem chlap. Podle svědectví vech,

kteří to viděli, prý vyjel jako namydlený blesk. Hladce a bez potíí.

Jak se tam dostal?”

Netěstí spojené s nedbalou ostrahou. Chlap byl notorik. Dělal tam. Přiel na směnu

opilý a mistr ho vykázal z pracovitě. Kde se do večera motal, to se nepodařilo zjistit.

Moná, e ho kamarádíčkové na stavbě přikrmovali alkoholem, ale nikdo se nepřiznal a

nikdo nikoho neshodil. Zjistilo se pouze, e večer, asi po dvacáté, ho vyhodili z nedaleké hospody a byl údajně na mol. Jak se dostal na stavbu, nikdo neví. Hlídač se duoval, e nikoho neviděl. Mohl mít pravdu. Těch moností, jak se tam dostat přes děravý plot, bylo

mnoho. Take ho vidět nemusel. Zdá se, e vylezl na zásobníky a do jednoho spadl.

Podle pitvy si pádem zlomil vaz. Kdy den na to dopoledne ho to vyneslo ven, byl u asi

dvanáct hodin mrtvý. Předali jsme to sice prokuratuře, ale asi to zvadlo. Přímé zavinění

jiné osoby se neprokázalo a z těch závad na oplocení se zodpovědný pracovník

nepochybně vykroutí. Bude poukazovat na to, e k tomu nemá lidi, e nedostal materiál, a

tak podobně. Jak u to bývá. Vak to asi zná sám, jak tyhle věci chodí.

Kapitán Benda poděkoval za informace a rozejel se do garáí autoparku silniční správy. A

tam zastihl indeláře v rozhovoru s Havlíčkem.

*

Já jsem byl u zásobníků, soudruhu kapitáne,” vysvětloval indelář,

44

a napadlo mě, e kdyby tam byla do prázdného zásobníku shozená mrtvá enská a pak

zasypaná struskou. To by si toho musela vimnout osádka vozu, který zásobník struskou

plnil.

Mě to také napadlo. To je jeden z důvodů, proč jsem tady. Co jste o tom zjistil. indelář pověděl o svých úvahách, informacích od nadstrámistra Karlíčka a od garámistra Havlíčka. Myslím, e by se mělo pohovořit s tím Koudelkou. Nejdřív jsem ho trochu

podezíral. Ale tady soudruh Havlíček podezření vylučuje. Pohlédl vybízivě na Havlíčka.

Tak to je vlastně trochu nedorozumění, vysvětloval Havlíček. Já jsem řekl soudruhovi

nadstrámistrovi, e jsem si Koudelku prověřoval - nebo spí jsem to jen naznačil a k

podrobnému vyjádření jsem se nedostal. Viděl jsem, e přichází a tak jsem počkal,

abych to pověděl oběma najednou. To je tak. Já jsem vůbec neuvaoval o tom, e by

Koudelka mohl mít něco společného s nějakou mrtvou enou, shozenou do zásobníku.

To naprosto vylučuju. Já si ostatně nemyslím, e by tam nějaká mrtvá vůbec byla. To

povauju za Václavovy halucinace. Já jsem spí přemýlel o tom, čím ty halucinace

mohly vzniknout.

Podle mínění toho psychiatra, doktora Konečného, to mohlo přeci být leccos, namítal

kapitán.

Správně. Ale něco to muselo být. O to tu jde. Podívejte se, soudruzi. Já jsem si jetě

jednou vyzpovídal Fandu Krčmáře. Ten trvá na tom, e se Václavova uzavřenost lepila.

Fanda pro to dělal dobrou věc tím, e s ním jednal jako se zcela normálním kamarádem a

hlavně, e ho občas zval k sobě, do rodiny. Take, já jsem přesvědčený, e kdyby to

nasypávání strusky mělo normální průběh, e se nemohlo nic stát. Vdy tohle přeci

Vaek dělal mnohokrát během zimy. A nic se nestalo, a teď.

Take, vy si, soudruhu Havlíčku, myslíte, e ze zásobníku muselo se struskou vyjet něco

co tam nepatřilo? vmísil se zvědavým tónem indelář.

Ano. Myslím. Ale e by to byla mrtvá enská, to povauju za velice nepravděpodobné.

Spí za vyloučené.

Ale, co by to mohlo být. A jak se to tam dostalo?”

To mohlo být vskutku leccos. Třeba tam do bunkru někdo odhodil staré hadry - co já vím.

A nebo - a o to mi lo - někdo mohl udělat hloupý vtip či zlomyslnost. Hodit tam něco se

záměrem, aby to vyjelo se struskou a vylekalo toho, kdo nasypával.

45

Hm. A tím jste se asi dostal k tomu Koudelkovi, řekl zamyleně kapitán.

Právě. Víte, on ten Koudelka je známý jako velký fórista. Co ten se u navyváděl různých kousků. Někdy i docela povedených. A někdy zase dost nepovedených. Příleitost k tomu měl. Ty bunkry zaváel v pátek a v sobotu sám. Jene, on přeci nemohl vědět, e se z

bunkrů bude sypat u za dva dny. On přeci musel předpokládat, e k sypání dojde asi a

za třičtvrtě roku. A to je moc dlouho, aby mohl mít zájem o takový ertík na moc dlouhé

lokty. Take touhle úvahou jsem si ho prakticky vyloučil z podezření, e by to byl on, kdo tam něco hodil. Ale uvaoval jsem jetě o tom odvezení posypového auta. To by byl fórek jako dělaný na Koudelku. Nic nepokodit, nic nevzít, ale vyvézt Fandovi auto do bláta,

kde bude mít moc starostí, jak ho dostat ven. Koudelka je také řidič a mohl to udělat také jako takové potrestání Fandy za to, e nechal auto oputěné s nezamčenou kabinou a klíčkem zasunutým ve spínači. Ale tohle Koudelka docela určitě nemohl udělat, protoe v

té době byl v nemocnici, necelý den po operaci slepého střeva.

,,S tím autem nemohl docela určitě nic udělat. To je jisté. Ale do toho zásobníku něco

hodit mohl. Z toho bych ho nevylučoval, namítal indelář.

Já ano, soudruhu, odporoval Havlíček. Podívejte se, Koudelka dělal ty své ertíky

proto, aby se pobavil. Aby byla legrace, při které se on sám nejvíc nasmál. A co by to bylo pro něj za legraci, kdyby na výsledek musel čekat a do přítí zimy.

indelář s tímto závěrem sice moc spokojený nebyl. Ale kdy s ním souhlasil kapitán, tak

u víc nic nenamítal.

****

Tak první bude referovat indelář, řekl kapitán Benda druhý den, kdy se jeho skupina

sela, indelář stručně pověděl, co minulý den zjistil ve Zbraslavi a okolí. Jetě jsme

nali tu paní, co se tak líbila Stejskalovi v tom okně, řekl nakonec. Pamatuje se, e kdy vytahovala záclonu, jel kolem právě posypový vůz. Říká, e krátce potom pískal v rádiu časový signál est hodin a začaly zprávy. Take máme tím i do značné míry potvrzenou

Krčmářovu historku.

46

Zatím o ní sice nikdo nepochyboval, ale nekodí. To je vechno, indelář?

Ne, vlastně ne, soudruhu kapitáne. indelář sice před Karlíčkem s chutí rozvíjel svou

představu, e v zásobníku byla skutečně mrtvá ena a mluvil o pachateli a jeho

komplicovi jako o prokázaném a jistém faktu, ale teď se mu moc nechtělo své úvahy

přednáet. Zejména proto, e to znamenalo dát je vanc kritickému skepticismu poručíka

Hubáčka. Ale zamlčet se to nedalo. Na to byl indelář příli disciplinovaný.

Jetě jsem si ověřoval jednu věc, začal s rozpaky. Pak co nejopatrněji vyloil své úvahy a pověděl o rozhovoru s Havlíčkem a o své návtěvě u Koudelky v nemocnici. Koudelka mi tvrdil, e se předem do kadého bunkru podíval. Ale jen jednou, před první fůrou. Do

kadého bunkru prý nasypal celkem čtyři fůry.

Take ten vá mazaný vrah počkal v sobotu, a Koudelka nasype do třetího oddílu

zásobníku první fůru a odjede a pak tam shodil mrtvou enskou. A byl to jasnovidec,

protoe věděl, e se ten Koudelka u tam koukat nebude, ironicky komentoval poručík

indelářův výklad.

Mohl ji tam dát dřív. Potom tam slezl, zahrnul ji struskou a zas vylez ..

Jakpak?

Pomocí lana.

No ne. Take vrah, který je jasnovidec a také horolezec. To tu jetě nebylo.

Slávku nerejl zarazil ho kapitán. indelářovy úvahy jsou snad dost odváné, ale nejsou nesmyslné. Svědectví toho Koudelky by mohlo být případně významné. Jde vak o to, zda se mu dá věřit. Co o tom soudíte, indelář?”

Abych pravdu řekl, moc ne. Víte, nedělal na mě moc dobrý dojem v té nemocnici. Byl

neochotný a kadou informaci jsem z něj musel vytahovat. Naopak, kdy mě ujioval, e

se do kadého bunkru podíval a kdy tvrdil, e tam nikde nic nemohlo být, tak byl zase

mnohomluvný, a a. Mám-li být upřímný, tak já mu moc nevěřím. Spí bych řekl, e se

nepodíval nikam a teď má strach, e něco zanedbal.”

Nu, kdy bude třeba, tak mu jetě sáhnem na zoubek. Tak teď ty, Slávku!”

Já vidím, soudruhu kapitáne, jak vám akcie té třetí monosti stoupají. A já vám je, ač

nerad, jetě pozvednu. Nerad proto, e na to nevěřím.”

47

A věří, nebo nevěří, ven s tím.

Tak ta doktorka Horáková není k nalezení. Asi vůbec ádná není! Poručík to pronesl,

jako kdyby kladl na stůl bombu se zapáleným doutnákem.

A sakra, ulevil si indelář.

Dokonce není jisté, jestli si říkala Horáková nebo Horálková. Krčmářovi se představila Horáková. Krčmář na tom trvá. Ale na úrazovce mají zápis o jejím volání a je tam zapsáno Horálková. Nikdo se u na podrobnosti hovoru nepamatuje, ale říkají: ,co nám

řekli, to jsme zapsali. Ptal jsem se Krčmáře, jestli si viml, jak se na potě představovala do telefonu. Ale on neposlouchal. Zaobíral se právě raněným. Vy jste se, indeláři, na potě asi na tohle neptal. Ale já jsem si tam zavolal. Ta úřednice si není jistá, ale je

přesvědčena, e řekla Horálková. Nu a v evidenci obyvatel máme jen jednu doktorku

Horákovou a to je stařičká paní, po infarktu, a léčí se právě v Poděbradech. Lékařský

personál potvrzuje, e se tam odtud nehnula. Pak máme dvě doktorky Horálkové. Jedna

je zubařka v Plzni a podle zjitění plzeňského o o vé bé byla v úterý určitě v půl osmé na svém pracoviti na středisku. Take by potřebovala tryskáč a ne oktávku, aby to stihla.

Druhá týden před událostí odletěla na stá do Leningradu.

Má zjitěné, co přesné ta doktorka hlásila na úrazovku?” Mám. A to je bohuel dalí voda na vá mlýn. Poručík podal kapitánovi list papíru. Tady je to doslova zapsané. Vás zřejmě zaujme nejvíc ten konec, kde doktorka říká, e je pacient pod vlivem těkého oku a e asi v oku bude i kdy se probere z bezvědomí.

Domnívá se, e o tom oku nemohla vědět? Co kdy jí v tom smyslu něco řekl Krčmář?

Mně to nesedí, soudruhu kapitáne. Já nevěřím na fantastické nálezy mrtvol. A jetě

méně na zločince, kteří je převáejí semtam, jako kufry. Já jsem přesvědčen, e se celá

věc vysvětlí celkem nezávadně. Ale kdy dělám svou práci, tak ji dělám pořádně. Proto

jsem si sehnal toho Krčmáře a zeptal se ho, co doktorce o úrazu řekl. I kdy se

nepamatuje přesně co vechno s ní mluvil, tvrdí s plnou jistotou, e o úrazu řekl toto: ,můj kamarád spadl z korby vozu a těce se zranil. Nic víc. Take o ádném oku nemohla nic vědět.

A nemohla to poznat z jeho stavu? vmísil se indelář.

Lékaři na úrazovce pravili, e pokud byl v bezvědomí, tak ne.

48

Nojo,” řekl na to přemítavě indelář, potom by se to dalo opravdu vysvětlit tak, e chtěla, aby se nedivili, kdy začne něco povídat o mrtvole, a se probere.

To právě jsem se obával, e si z toho odvodíte, a vám tu zprávu povím.

Je to dost odváná domněnka, řekl k tomu kapitán, ale neměli bychom ji jen tak beze

veho zamítat.

Vedle toho, co jste zjistili vy dva, jsou moje zjitění celkem málo významná,” pokračoval po chvilkovém zamylení. Pokusil jsem si nejprve ověřit, zda je vůbec moné, aby z takového zásobníku vyjelo při vypoutění obsahu lidské tělo. Hovořil jsem o tom s

kapitánem Hýským a podle jednoho případu, který před časem vyetřoval, je to docela

dobře moné. Dále jsem mluvil s naím doktorem Kraslem a na psychiatrii s profesorem

Velebilem. Mnoho jsem se nedozvěděl. Ale oba jsou toho názoru, e jestlie to byla jen

chorobná představa, e ze zásobníku vypadla mrtvá ena, pak s největí

pravděpodobností nemohla ta představa vzniknout sama od sebe. Něco konkrétního,

hmotného ji nejspí vyvolalo. Jene to vůbec nemuselo být tělo či figura eny. Profesor

řekl, e by to mohla být i třeba enská jupka, jestlie náhodou měla třeba vzor, který mu připomněl jeho enu.”

Jenome jen s největí pravděpodobností,” ozval se poručík.

Kdy dovolíte,” vmísil se indelář, to vlastně docela souhlasí s názorem soudruha

Havlíčka. A na to, e on povauje za docela jisté, e nějaký podnět musel být. Jak jsem

uvedl, kdy jsem referoval. Já myslím, e jeho důvody jsou docela přesvědčivé.”

V tomhle snad bude mít spí pravdu odborník, ne laik, ne?” znovu namítal poručík.

Chtěl jetě něco dodat, ale kapitán ho přeruil.

Jenome ono není vůbec důleité, zda s jistotou, či jen s pravděpodobností. Protoe,

kdy si shrnu to, co jste vy dva zjistili, tak mi z toho vychází dosti váné podezření na trestný čin, nejspíe trestný čin vrady. Počkej, Slávku, zatím mě nepřeruuj. Jak jsi slyel, byl jsem při indelářově rozhovoru s Havlíčkem a cestou mi indelář referoval o

tom, co zjistil ve Zbraslavi. Tys mi referoval večer telefonicky. Take jsem měl monost si věc promyslet pěkně vcelku. Sledujte mě pozorně: V úterý dvaadvacátého března, asi v est deset a est patnáct, utrpí závozník Stejskal

při nasypávání strusky ze zásobníku ok a následkem toho se zřítí z vozu a těce poraní.

49

Vzápětí se objeví modrá Oktávie-kombi s lékařským znakem na chladiči, řízená starí

enou, která se prohlásí lékařkou. Oetří zraněného a spolu s řidičem Krčmářem ho

odveze do Zbraslavi. Z poty zavolá pohotovostní sanitu a odjede. Řidiči Krčmářovi se

tato ena představí jako Horáková, do telefonu na úrazovku jako Horálková. Poručík

Hubáček zjistil, e ádná lékařka ani toho ani onoho jména tam být nemohla. Kdy se

řidič Krčmář vrátil k zásobníkům, zjistil, e zatím někdo s jeho vozem zajel do lesa.

Stejskal se v nemocnici docela dobře zotaví ze zranění, ale zůstává nadále v hluboké

duevní porue, patrně způsobené okem. V záchvatech vykřikuje, e ze zásobníku na

něj vypadla mrtvá ena, jeho bývalá manelka, o ní víme, e je nezákonně v zahraničí.

Mimochodem, zjistil jsem si to na státní,skutečně je venku, v Belgii.

Dva odborníci psychiatři soudí, e ok byl s největí pravděpodobností vyvolán něčím

skutečným. Přirozeně, ani zdaleka to nemusela být mrtvola eny, ale, kapitán zdvihl

ukazováček, mohla to být mrtvola eny. Ani v okolí zásobníků, ani na vozidle se vak

vůbec nic nenalezlo.

indelář zjistil, e lesem, od místa kde uvízl posypový vůz, kráčel někdo, patrně mu, a

na jednom místě zanechal perfektní stopy. Vzápětí po tomto zjitění neznámá osoba

stopy zničila. indelář dále zjistil, e stopy mířily k místu, kde v kritický den parkovalo nějaké vozidlo a podle svědectví lesníka Horváta to byla modrá Oktávie-kombi. Horvát rovně vypověděl, e u vozidla viděl dvě osoby, mue a enu a ena podle jeho popisu

připomíná údajnou doktorku Horálkovou či Horákovou.

Take, potvrdí-li se, e oktávie, která havarovala u Srbska, je totoná s vozidlem, které parkovalo v lese, i s vozidlem, jím byl Stejskal odvezen do Zbraslavi, máme dost důvodů zcela váně podezírat na trestný čin vrady.

Během kapitánova shrnutí indelář váně přikyvoval, ale poručík se tvářil skepticky.

Jakmile kapitán skončil, chtěl se ozvat, ale přeruilo ho zaklepání na dveře.

Dovnitř strčila hlavu kapitánova sekretářka. Soudruhu kapitáne, je tady poručík

Michálek.

Toho právě potřebujem. A jde dál. Vítám vás, poručíku, posaďte se a spuste.”

Tak soudruhu kapitáne, v obou případech to byla ta oktávka od Srbska.

50

I v tom lese, i ta, co v ní odvezli zraněného do Zbraslavi. Přítomnost v lese potvrzuje

stopa pravé přední pneumatiky, v ní je zachycený hřebík. Srovnávací analýzy olejů

nemáme sice jetě hotové, ale předběně i ty to potvrzují. Řekněme na devadesát

procent. Kdy k tomu připočteme tu stopu, tak je to u teď zcela jisté. Ve voze jsme nali otisky trojího druhu. Předně na volantu, na sloupku řízení, na dvou místech na panelu a na sedmi místech vzadu jsou otisky toho Krčmáře. Podle vaeho pokynu byl dnes ráno u

nás a dal nám své daktylky.

Pak tam jsou četné starí otisky nějaké osoby, ale to bude asi právoplatný majitel. Zatím jsme to jetě nemohli prověřit. A konečně tam jsou otisky rukou v rukavicích. Dvou různých rukavic.

Jetě něco jiného jste nalezli?

Celkem nic moc zajímavého. Vzadu jedna hrubá, laciná pokrývka a trochu hrudkovenské

strusky. Nejvíc v té pokrývce a trochu roztroueno kolem. Na koberečku vpředu trochu

suchého jehličí a bláto dvojího druhu. V přihrádce vpředu automapa Čech a nenačatý

balíček papírových kapesníků. Lékárnička vůbec chybí a v přihrádce pro nářadí pod seda—

dlem jen normální nářadí, ale ve patném stavu. Jetě zpracováváme otisky z věcí v

přihrádce na panelu a z nářadí. Zatím předběně jsou tam jen otisky osoby, o ní

předpokládáme, e je to oprávněný majitel vozidla.

Soudruhu poručíku, ozval se indelář. Jinak se z těch stop, co stála ta oktávka, nedá

nic víc vyčíst? Ani z té zničené stopy v lese?

Z těch stop se u víc nevyčte. Po tom voze zůstaly zřetelnějí stopy jen na výjezdu na

silnici. Napovídají, e to byla koda Oktávie. Dále na cestě je tvrdí terén a kromě toho jsou stopy vozu zdupané. Stopy obuvi ukazují pouze, e to byly patrně nejméně dvě osoby. To je vechno.

Tak vám mnohokrát děkuju, poručíku, řekl kapitán a po poručíkově odchodu pokračoval:

Tohle by nám mělo stačit. Mluvil jsem ráno s náčelníkem. Souhlasí, abychom s plnou

váností věc etřili na podezření z vrady, potvrdí-li se, e v lese a při převozu Stejskala byla oktávka ze Srbska.

Take si zatím nech námitky na příhodnějí dobu. Upozorňuji, nikdo netvrdí, e se nějaká

vrada stala. Jenom se jeví váné podezření, e se mohla stát. Tak a teď jetě referuj, co jsi zjistil o těch nezvěstných.”

51

Zatím jsem se omezil na eny, mladé nebo středního věku. Hned vysvětlím proč.

Poručík si přitáhl svoji aktovku a vytáhl svazek listin a fotografií. Vycházel jsem z

následující úvahy: jestlie kdosi zavradil kohosi a mrtvolu ukryl ve strusce v zásobníku a potom, varován meteorologickými zprávami o očekávaném náledí, se k ránu vydal k zásobníku, aby případně mrtvolu přemístil jinam, pak pachatel, nebo aspoň jeden z

pachatelů, musí ít někde poblí. Z Pardubic nebo z Plzně by to asi těko stihl

podniknout.

Poručík se odmlčel a pohlédl na kapitána. S tím sice to ,kdosi’ a .kohosi’ dost hnulo, ale mlčel. Chtěl bych zdůraznit,” pokračoval poručík, e na to slůvko jestlie nevěřím. Ale bylo to vae mínění, soudruhu kapitáne, a tak z něho vycházím a také toho slova jetě pouiji. Vycházím té z názorů psychiatrů, e to co Stejskal spatřil, by mělo souviset s

jeho bývalou manelkou Alenou. Tudí, jestlie ve strusce byla mrtvola kohosi, měla by to být mrtvola eny a to eny alespoň poněkud podobné Aleně Stejskalové. Zjistil jsem si její popis: tíhlá, vyí sportovní postava, středně dlouhé plavé vlasy. Jestlie by měla Stejskalovi tudí vypadnout ze zásobníku mrtvola eny, pak by zřejmě plavé vlasy měly

být jejím nejvýraznějím poznávacím znakem. Proto jsem se omezil na eny mladé a

středního věku s plavými vlasy.

Dále předpokládám, e hypotetická obě by měla rovně pocházet z blízka.”

Kapitán i nadstrámistr na něj překvapeně pohlédli, ale oba nadále mlčeli.

Má se za to, e pachatel převezl ukradenou oktávkou mrtvou z jednoho úkrytu do jiného.

Bylo-li tomu tak, pak lo pachateli o čas a byla to nepochybně nouzová akce, k ní si

navíc musel ukrást vozidlo. Nepochybně s takovým převáením nepočítal a tudí to

původně nemohl mít s mrtvolou do zásobníku příli daleko.”

To moc nesedí. Obě mohla být třeba z druhého konce republiky, Slávku, a pouze se v

kritickém okamiku někde poblí nacházela. Z jakéhokoliv důvodu. Ale budi. Něco na

tom je. Vezměme to podmínečně jako pracovní hypotézu. Rozhodně lze vak z této

úvahy usoudit, e zahynula někde poblí. Pokračuj.”

Já jsem z této úvahy vycházel a proto jsem z nezvěstných či hledaných en vybral ty,

které jsou z Prahy nebo ze Středočeského kraje, nebo se mohly ve Středočeském kraji

v kritické době nacházet.

52

Tak tohle je číslo jedna. Podal kapitánovi fotografii. Margit Tóthová, cikánka. Nedejte na ty platinové vlasy. Jsou odbarvené. Tóthová je plnokrevná cikánka. Hledá ji prokuratura v Preově. Namlouvá si chtivé chlapy a pak jim vyprázdní peněenku. Poslední informace o ní: Jedna její kamarádka, kterou v Bratislavě zavřeli pro podobné delikty, ji údajně viděla dvanáctého na nádraí, čekat na praský rychlík.

Číslo dvě. Eva Stránská. Servírka z restaurace v Dobřichovicích. V pondělí

jednadvacátého měli zavírací den a v úterý do práce nepřila. Doposud se neukázala.

Zmizení ohlásil její vedoucí a byl prý moc rozčilený. Ale okrskář v tom nic nevidí. Je prý náramně chytlavá na muské a takhle ji zmizela na týden či dva s nějakým feákem dvakrát.

Třetí: Kamila Mlynářové. Studentka zdravotní koly v Praze. Rodiče ijí v Rokycanech. V

pátek osmnáctého odjela z internátu, údajně k rodičům. Měla v úmyslu jet stopem. Domů

nedojela. Zatím to vyetřuje Praha čtyři. Jedna její spoluačka vak vyetřovateli přiznala, e prý Kamila měla ve skutečnosti jiné plány. Chodí s nějakým klukem a měli prý v úmyslu jet spolu na chatu na Kocábě. Ale ani tam je nenali a ani po klukovi není slechu.

A na to, e jeho rodiče se nad tím vůbec nevzruují.

Čtvrtá: Jana Vačkářová z Českého Brodu. Před půl rokem utrpěla při autohavárii úraz a

trpí občasnou ztrátou paměti. Ve středu estnáctého odela z domova na nákup a od té

doby je nezvěstná.

To je zatím vechno. Jsou jetě nějaké případy, ale ty jsou staré měsíc, nebo více.

Mimochodem, s tou Vačkářovou bych moc nepočítal. Toti, ona u takhle zmizela jednou

a utíkala směrem na východ. Na Slovensko. Její manel, který při té havárii zahynul,

pracoval jako montér betonárky na stavbě přehrady u Ruomberoku. A ona, ve své ztrátě

paměti, la za ním. Má se za to, e to udělala znovu.”

Dobře. Rozpracovávej tuhle linii, Slávku. Sna se opatřit co nejvíc informací o těch

čtyřech. Jetě znovu prozkoumej ostatní hledané či nezvěstné osoby. Uvauj moné

motivy. Nejse začátečník.”

Kapitán se chvilku odmlčel. Mě zajímá jetě jedna věc. Cestování té oktávky. Podívejte

se. Těsně po úraze Stejskala v ní přijela ta údajná doktorka Horáková k zásobníkům. Od

zbraslavské poty v ní odjela ku Praze. Zhruba za hodinu byl vůz a patrně i ona zase

nahoře. U té cesty. A zase odejeli směrem ku Praze.

53

Co lze z toho vydedukovat? Dejme tomu takovouto hypotézu: Předpokládejme, e ti dva,

ona a ten mu v koáku, byli spolčeni. Přinejmením v té akci odstranění mrtvoly, která

vypadla ze zásobníku do posypového auta. Ona odvede neádoucí svědky a on zatím

vyjede s posypovým autem nahoru. Proč? To je jasné. Aby ho náhodou někdo neviděl

manipulovat s mrtvolou. Mrtvou enu přenese k cestě, kam se s vozem vrátí ta doktorka

Horáková. Říkejme jí tak prozatím. Společně naloí mrtvolu do oktávky a odjedou ku

Praze. To bylo asi tak v osm hodin ráno dvaadvacátého. A pak se oktávka objeví a za

den. Najdou ji ráno třiadvacátého a má se za to, e havarovala v noci, spí k ránu. Kde

byla těch asi dvacet hodin? Máme předpokládat, e mrtvolu převezli někam k Srbsku?

Moné by to bylo. Severně od Srbska je terén, kde by bylo moné schovat tisíc mrtvol, ne

jednu. Nebo je to jenom lákačka. Taková křepelka, která nás má zmást?

,,A mrtvá leí moná kus od zásobníků v nějaké stri, dodal k t o m u indelář. ,,To by chtělo ten terén prohlédnout se psy.” Který, indeláři? U Zbraslavi nebo u Srbska?

indelář se zamyslel. Já bych začal u Zbraslavi, soudruhu kapitáne. Ten auák musel

stát celý den v úkrytu. Někde mezi Zbraslaví a Srbskem. A museli se k němu vrátit.

Riskoval by někdo ukrývat kradený auák a notabene s mrtvolou a vracet se k němu? Já

bych skoro hádal, e mrtvou nechali poblí a odjeli s prázdným autem. To odstavili někde

za Berounkou, tak aby se na něj moc brzo nepřilo. A třeba jim ani nelo o to, aby se vůz brzo nenael. Prostě jej nechali někde stát na lesní cestě a odeli. To přece není nic divného. Kdy takhle pojedete a uvidíte prázdný auák na kraji lesa, co si o jeho

pasaérech budete myslet?”

No dobře, soudruhu nadstrámistře, ale v tuhle roční dobu?” uklíbl se poručík.

Soudruhu poručíku, já bych vám moh vyprávět. Co jsem viděl, a nejednou, kdy jsem

jezdil s dopravkou.”

Dobře. Vy tedy, indelář, myslíte, e to byla spí lákačka?  Myslím. Nechali ho

odemknutý bůhvíkde, hlavně co nejdál od Zbraslavi. I s klíčkem od zapalování zasunutým

ve spinači. Tam ho nael nějaký nenechavec, chtěl se povozit, u Srbska se vyboural a

utek od toho.”

V pořádku, indelář. Vezměte si na starost ty psy. Hledací akci začnete nad Zbraslaví.

Nenajdete-li nic, přesuňte se s nimi k Srbsku. Já si vezmu na starost Stejskala, silničáře 54

a zařídím dotazovou akci v prostorech, kde mohla ta oktávka jezdit. Kapitán se jetě

zamyslel a pak dodal: Slávku, příleitostně se podívej na tu pokrývku, která zůstala v

oktávce. Uka ji tomu Krčmářovi, jestli ji nepozná. Není-li jeho, mohla by být toho

právoplatného majitele auta, doktora … jak se jmenuje, a h a … doktora Vosáhlo. Ale příleitostně, rozumí. Ty nezvěstné enské jsou důleitějí.

V

Pátrání poručíka Hubáčka po nezvěstných enách vak nic nepřineslo. První čtyři

vytipované se brzo naly. K nalezení servírky Evy Stránské napomohlo pátrání kolem

zásobníků. Ukázalo se, e její milenec se vlámal do jedné z chat poblí a trávili tam den po dni celou tu dobu, co byla Stránská nezvěstná. Vystřídali ovem tři chaty. Ve čtvrté, kam se násilím nastěhovali, je dopadla Bezpečnost. Kdy se u chaty objevili pátrači se

psy, pokusili se v panice uprchnout a vběhli přísluníkům rovnou do rukou.

Margit Tóthovou zadrela Bezpečnost v Karlových Varech a Janu Vačkářovou opravdu

nalezli na Slovensku. Poslední se objevila Kamila Mlynářová se svým partnerem.

Zadrela je Bezpečnost v NDR bez řádných cestovních dokladů. Přiznali se, e tajně

překročili hranice do NDR, e se chtěli dostat do Berlína a tam se pokusit o útěk na

Západ.

Kdy poručík Hubáček rozířil pátrání na dalí případy, vyznělo podobně naprázdno.

Jeden dalí tip mu obstaral nadstrámistr indelář, ale ani ten k ničemu nevedl. Druhý

den hledači akce po lesích nad Zbraslaví přiel za indelářem nadstrámistr Karlíček. e

mu ze zdravotního střediska ve Zbraslavi hlásili, e od 21. března nedochází do

zaměstnání zdravotní sestra Jiřina Bártová a ani nedala nijak o sobě vědět. Hubáček se

indelářem vyhledali dívčiny rodiče a ti se jim po delím zdráhání přiznali, e dcera

odejela na zájezd do Vídně a zůstala tam. Poslala jim dopis.

něm se svěřila, e jede se svým milencem, který je enatý, ale nemohl u násdosáhnout

rozvodu. A e oba zůstanou v zahraničí.

Take i tato stopa se ukázala lichou. Výsledek etření předali Státní bezpečnosti a přestali se Jiřinou Bártovou zabývat.

****

55

Dotazy po lidech, kteří by někde v okruhu pátrání viděli modrou Oktávii kombi, přinesly jen jediné svědectví. Vozidlo toho typu bylo spatřeno v noci z 22. na 23. března, krátce po půlnoci, na silnici z Kozolup do Bubovic. Svědci byli dva a shodovali se v typu auta.

Barvou si vak nebyli jisti. Oba také vypověděli, e v autě někdo velmi hlasitě vyhrával.

Poručík Hubáček nad tou zprávou pokýval hlavou. Chuligáni, řekl. Ta údajná doktorka

Horáková auto někde nechala. Někde, kde dosáhla svého cíle, proč s ukradeným autem

odjela. Co mohlo být třeba na Kolínsku. Tam do vozu nasedli nějací chuligáni a projeli se s n í m k Srbsku. Tak jak to říkal nadstrámistr. Jenome to nemuselo mít vůbec nic společného s nějakou mrtvolou.

A co to svědectví lesního Horváta?

Ten hajnej autům moc nerozumí,” mávl rukou poručík. Mluvil jsem s ním několikrát.

Kdy jsem mu ukázal obrázek volhy stejn, tak mi řekl, jo, to by mohlo být to auto. A

nakonec si není jist ani časem, kdy to bylo.”

Jene ty stopy docela určitě nebyly od volhy,” namítl indelář.

Já také neříkám, e to byla volha. Uvedl jsem to jen jako doklad toho, e Horvát autům

vůbec nerozumí. Ale kdy u to chcete docela na lopatě, indeláři, tak on si není jist ani tím, jestli to byl kombík, nebo sedan.” Hubáček to řekl dost jedovatě a stihl ho za to káravý pohled kapitánův. Hubáčka někdy provokoval indelářův prakticismus a v takových případech býval k němu dost nepříjemně kousavý. Kapitán to neměl rád a ji

několikrát to poručíkovi mezi čtyřma očima vytkl.

****

Nazítří se poručík Hubáček rozhodl, e vyřídí druhý kapitánův úkol. Prověřit pokrývku,

která se v havarované oktávce nalezla. Domluvil se telefonicky s řidičem Krčmářem a

pozval si ho k sobě.

Nojo, to je moje deka, pane poručíku,” řekl Frantiek, jakmile si pokrývku prohlédl.

Podívejte se, tady je dvakrát propálená od cigarety. To mi udělal ten pitoma Loukotka.

Kdy jsem mu ji jednou pučil.”

Frantiek si chtěl pokrývku ihned odnést a byl zklamán, kdy mu to poručík odmítl.

56

Pročpak mi ji nechcete vrátit? A jakpak jste vlastně k ni přili? Ona mi ji odvezla ta

doktorka. Zůstala v její oktávce, kdy jsme Václava přenesli na potu. Ta enská odjela

tak rychle, e jsem neměl čas jí o ty moje deky říct. U jsem myslel, e jsem přiel o obě.

A teď se jedna nala a zas mi ji nechcete dát vy. Pane Krčmáři, ono je to trochu sloité.

Tak proto si tu pokrývku tady zatím necháme. Ale vrátíme vám ji, nebojte se. Poslyte,

povězte mi jetě o té doktorce Horákové. Čeho jste si na ní viml? Já! Já jsem si nevim skoro ničeho. No co. enská jako řemen. Tu slečinku na potě setřela jako kluka, kdy

nás tam nechtěla pustit. Co bych vám o ní jetě pověděl? Ostatně, pro vás snad není

problém si ji najít, ne? Poručík chvilku mlčel. Pak se rozhodl povědět Krčmářovi o co jde.

Neměl by to pro nás být problém, ale je. Víte, ona asi ádná taková doktorka Horáková

neexistuje. A kdoví kam jela. Do Karltejna určitě ne. A sakra! Frantiek chvilku

přemýlel a pak si vzpomněl na hovor s dopraváky na Zbraslavi.Nojo. Tak to asi opravdu

byla to doktorka, řekl si pro sebe.Copak?Toti, to je tak, pane poručíku. Já jsem ten den odpoledne, co se to Vakovi stalo, byl ve Zbraslavi na okrsku vé bé. Hlásit, e se mi pokusil někdo ráno odejet s auákem. Víte, s tím mým sypákem. Já jsem si nejdřív myslel, e to nemá cenu hlásit. Kdy se auto zase nalo a nepokozené, a nic se neztratilo. Ale

Kabe pořád ,to bys měl ohlásit, to by sis neměl nechávat pro sebe, moh bys mít z toho

malér’, a tak podobně. Tak jsem jel. Zrovna tam byli dopraváci. Kdy jsem jim pověděl, co se mi stalo, moc se zajímali o tu modrou oktávku, co s ní jela ta doktorka. A pověděli mi, e nějaká modrá Oktávie kombi udělala ten den ráno dopravní malér na Zlíchově.

Kdy Frantiek Krčmář odeel, poručík si zavolal dopraváky a brzo měl u telefonu

strámistra Hanouska. Tu oktávku pořád hledáme, soudruhu poručíku, vykládal mu

strámistr. Ale pořád ji nemůeme najít. Ta co svezla Krčmáře do Zbraslavi to mohla být, ale nemusela. Jene, ani tu jsme nenali. V Karltejně asi vůbec nebyla. Alespoň jsme nenali nikoho, ke komu by tam nějaký takový vůz přijel. O tom voze, který udělal ten

binec na Zlíchově, víme jen to, e nejspí odejel po plzeňské silnici. Poslední co o něm

víme je, e takové auto viděl čerpač z čerpadla v Motole ujídět směrem ven z Prahy.

57

****

Kapitán Benda dvakrát hovořil o případu s ,tátou’ Havlíčkem. Jednou ho navtívil doma,

jednou za ním zajel do podniku. Probírali spolu hlavně událost u zásobníků a rozličné

moné výklady toho, co se tam stalo.

Mám pocit, táto,” řekl kapitán Havlíčkovi, kdy spolu přecházeli nádvoří garáí, e si nyní vyčítáte, e jste mě do té záleitosti zainteresoval.

Není k tomu ádný důvod,” pokračoval, kdy Havlíček jen mlčky přikývl. Vůbec ádný.

To co se stalo, se stalo. Kdy vy jste se o tom dozvěděl a notabene, kdy jste o tom

pověděl mně, tak u celá ta historie byla ukončena a její následky dokonány. Jestli jste se do toho angaoval či neangaoval, jestli jste do toho zatáhl mě nebo ne, to u nic nemohlo změnit.”

Já vím, Jaroui. Mě jen začíná mrzet, e jsem vám moná přidělal zbytečnou práci. Tolik

lidí se tím zabývá u kolik dní.

A jak se zdá, k ničemu to nevede.” Povzdechl si. No a pak mě trápí to tragické vyznění.

Podívej se, třeba ten chudák Vaek. Snad z toho zůstane nadosmrti v blázinci. A tady v

podniku? Kdybys viděl, jak je to tady rozvařené. Chlapi se podezírají navzájem. Věčné

konflikty a rozpory,” Havlíček beznadějně mávl rukou.

A jsou ta podezření rozptýlená? Nebo se spíe soustřeďují na jednu osobu?”

To má tak. Soustřeďovala se hlavně na Koudelku a Mikee. Myslím, e k tomu hodně

přispěl Fanda Krčmář. Je rozezlený nad tím, co se stalo jeho kamarádovi. Jene, Mike

ho hned s tím poslal někam a toté udělal Koudelka, kdy se nedávno vrátil z nemocnice.

Nu a ví, Jardo, ono se to vycítí, kdy chlap nějaké takové podezření odmítne opravdově.

Take ani Koudelku, ani Mikee teď u asi nikdo váně nepodezírá. Snad u ani Fanda

ne. Na druhou stranu má vak asi hodně naich pocit, e to nebylo jen tak samo od sebe

a e to s námi nějak souvisí. Take se teď spí mnozí koukají po druhých, jestli se někdo něčím neprozradí.”

A co si myslíte vy, táto?”

Já? Já, chlapče, nevím. Ale jestli tam někdo něco dal, tak z naich to určitě nikdo nebyl.

58

Prověřil jsem si nenápadně vechny nae zaměstnance n a t o ráno dvaadvacátého.

Protoe to prověřit jde a muselo by to s věcí souviset. Ale ráno dvaadvacátého tam nikdo

z naich nemohl být, aby odvezl Fandovo auto a odstranil tu věc z něj.”

My jsme si to také prověřovali a se stejným výsledkem.”

Take se asi chudák Venda jen pratil do hlavy a protoe to v ní měl u předtím patné,

tak se z toho zbláznil nadobro.”

****

Pátrání probíhalo sice intenzívně, ale výsledky přináelo hubené. Kapitán Benda a

nadstrámistr indelář chodili zamlklí a poručík Hubáček byl stále nervóznějí.

Nekritizoval, ani neironizoval nic z toho co se projednávalo, ačkoliv se stále častěji zdálo, e chce do jednání vpadnout radikální námitkou. Při poslední poradě se vak neudrel.

Soudruhu kapitáne. Já si myslím, e se honíme za chimérou. Vlastně to říkám patně. Já

jsem o tom přesvědčen. Opusme neplodné pole spekulací a shrňme si kriticky vechno

to, co víme. Bezpečné, materiální fakty tohoto případu, který vlastně ani případem není.”

Tak shrnuj!

Nue, fakt číslo jedna. Nervově labilní závozník posypového auta spadl z neznámých

důvodů z vozidla a způsobil si několikeré váné zranění. Jedno z nich bylo poranění hlavy úderem, nebo pádem na hlavu, které způsobilo dlouhotrvající bezvědomí.

K tomu jedna domněnka. e spadl, protoe se něčeho lekl. Naznačuje to vak pouze

výpověd řidiče Krčmáře, který tvrdí, e Stejskal nejprve vykřikl a a potom byl slyet zvuk pádu těla. Vůbec vak nebereme v úvahu nejjednoduí výklad tohoto svědectví, e to byl výkřik úzkosti v okamiku, kdy ztrácel rovnováhu a zjistil, e se u nemůe ničeho

zachytit. Tato interpretace by plně odpovídala Krčmářově svědectví a je logičtějí, ne ta, kterou tak vytrvale hájíte. Poručík se odmlčel a pohlédl na kapitána, jako by čekal, e mu bude odporovat. Kdy kapitán jen mlčky přikývl, pokračoval dále ve svém výkladu.

Tato nehoda se stala dvacátého druhého mezi est deset a est patnáct. Krátce po

nehodě se na silnici objevilo auto Oktávie kombi, řízené starí enou. Na Krčmářovo

volání a mávání auto zastavilo a řidička se Krčmářovi prohlásila jako doktorka Horáková.

59

Odborně oetřila zraněného, odvezla ho s Krčmářem na potu do Zbraslavi, telefonicky

poádala o sanitku, přičem informace o zraněném podala kvalifikovaným způsobem.

Potom s oktávkou odejela.

Toto vechno bych jetě připočetl k faktu číslo jedna. Dále, fakt číslo dvě: předmětná

Oktávie kombi byla odcizena z uzamčené garáe doktora Vosáhla v Čistici neznámo kdy.

Doba odcizení se můe pouze limitovat dvěma časovými údaji

Nepochybně se to stalo po odjezdu doktora Vosáhla do Znojma v neděli dvacátého a

logicky před nehodou u zásobníků.Toto auto stálo v nezjitěné době a neznámo jak

dlouho na lesní silničce asi jeden kilometr od zásobníků a bylo nalezeno havarované ráno

dvacátého třetího u obce Srbsko na Berounsku. Pravděpodobně bylo viděno v noci z

dvacátého druhého na dvacátého třetího u obce Kozolupy. Ale pozor, toto pozorování

není prokázáno.

K tomuto faktu číslo dvě, nebo, chcete-li, souboru faktů, patří jetě několik dílčích zjitění, týkajících se údajné doktorky Horákové. Tedy - nepodařilo se nám zjistit, e by nějaká doktorka Horáková či Horálková, odpovídající Krčmářovu popisu, existovala za podmínek,

umoňujících její přítomnost u zásobníků dvacátého druhého ráno. Velmi pravděpodobně

neexistuje. Zdá se, říkám zdá se, protoe to nelze povaovat za prokázané, e se

Krčmářovi představila jako Horáková a slubě v nemocnici, po telefonu, jako Horálková.

Je moné, e se jeden nebo druhý přeslechl a je dokonce moné, e se přeslechli oba a

e se představovala třeba jako Horáčková, nebo Horská, či nějak podobně. O těchto

monostech se vak neuvaovalo. Hlavně proto, e se zjistilo, e auto, jím k zásobníkům

přijela, bylo odcizeno. A tudí, e se s největí pravděpodobností představovala faleným jménem.”

To platí jen za předpokladu, e věděla, e auto je odcizené,” namítl kapitán. Uvaovali o tom z tohoto hlediska?”

Uvaoval. Bylo by sice moné si představit, e to nevěděla. Na příklad, e někdo, kdo se jí představil jako pravý majitel auta, jí auto zapůjčil. Ale připadá mi to příli násilné.”

Ale v zásadě by něco takového moné bylo, viď? Souhlasím, abychom to zatím

povaovali za nereálné. Abychom zatím vycházeli z předpokladu, e ta ena věděla, e

jede odcizeným autem. Ale, budeme si tuto druhou monost pamatovat

60

a definitivně ji opustíme teprve a se přesvědčíme, e ta pravděpodobnějí varianta je

správná.

Já si dokonce myslím, e to nebude vůbec zapotřebí. Jsem přesvědčen, e ena, která

se představila Krčmářovi jako doktorka Horáková, věděla, e jede s odcizeným autem a

e se asi odcizení vozidla zúčastnila.

Ale, ono na tom, podle mého výkladu událostí, vlastně nezáleí. A se zúčastnila odcizení auta, nebo a auto odcizil někdo druhý a ji oklamal, lo v kadém případě sice o poruení zákonů, ale takového druhu, e nám etření nepřísluí. Tak a teď jetě fakt třetí: kdy se zraněný Stejskal probral z bezvědomí v nemocnici, projevoval četné znaky hluboké duevní poruchy a projevuje je dosud.

V této své duevní porue prohlauje, e zabil svoji bývalou manelku Alenu, rozenou

Mlýnkovou, e její mrtvé tělo uloil do zásobníku strusky a e při nasypávání její mrtvé

tělo vypadlo ze zásobníku do korby posypového auta. Přes domněnky psychiatrů, e toto

jeho tvrzení by mělo mít nějaký reálný podklad soudím, e jde jen o halucinaci duevně

chorého člověka. Je zjitěno, e podobné halucinace měl ji dříve. Velmi podobné!

Prohlaoval, e mu jmenovaná Alena vběhla pod vozidlo jím řízené a tudí, ač to snad

vdy nevyslovil přímo, e ji tím vozidlem zabil. Je vak zjitěno, e tyto jeho dřívějí

halucinace rovně neměly ádný materiální podklad..

Teď tě přeruím, Slávku, zvedl kapitán ruku. To není zjitěno. Je pouze zjitěno, e mu v ádném z těch případů ádná ena pod vozidlo nevběhla. Ale nikdo nezjioval, zda někde poblí, v zorném poli řidiče Stejskala, nebylo něco, co mu jeho enu připomnělo.

Neodporuji, souhlasil poručík, ale dodávám, e nebyl zjitěn ani opak. Nesporné a

zjitěné vak je, e viděl něco, co se vůbec nestalo. A to je pro nás důleité. Nu a

konečně poslední fakt, podivný, ale podle mého izolovaný a s věcí nesouvisející, e v

mezidobí, kdy Krčmář s údajnou lékařkou odváeli zraněného Stejskala a Krčmář čekal

na náhradního závozníka, se někdo pokusil s posypovým autem odejet. Ale nevhodnou

cestou, kde uvízl a auto poté opustil. Nue, to jsou absolutně vechna fakta. Stopy, které nali indelář s Karlíčkem v lese a domněnku, e se někdo pokusil stopy zahladit, to za fakta nepovauji. Vdy není vůbec ani zdaleka dokázáno, e ty rozrýpané stopy byly ty,

které indelář předtím nael. Soudruhu nadstrámistře, neberte to ode mě jako kritiku či

dokonce ironizování.

63

Prostě to věcně hodnotím. Uznejte, e je hrozně těké tam v tom lese najít něco, co ze

vzdálenosti několika metrů ji není vidět, odejít od toho skoro půl kilometru a chtít to

potom znovu najít. Já jsem si to tam prohlédl. Pokud jste si cestu k nálezu neoznačil velmi zřetelně a něčím, co je v lese výjimečné, pak byla malá naděje to místo najít.

Uznávám, e se tam naly stopy obuvi a e se později naly nějaké stopy obuvi,

poruené rozrýváním země tou větví. Mohly to být pokadé jiné stopy, mohly to být tyté

stopy. Oboje je moné. Ale proč hned soudit, e ty stopy zanechal pachatel? Mnohem

pravděpodobnějí je, e je udělal hajný, nebo lesní dělník, nebo kdokoliv zcela

nezúčastněný na příhodě u zásobníků. A to porýpání stop, to mohli udělat třeba kluci,

kteří si tam hráli. e jste, soudruhu indeláři, ádné kluky neviděl, to nic neznamená.

Jestli tam nějací lítali, nejspí si dali dobrý pozor, aby vám nepřili na oči. Kdy viděli Karlíčkovu a Horvátovu uniformu.

Kapitán pokývl hlavou. Dobře. Vypočetl si ta fakta dobře. A nyní, co z toho vyvozuje?

Nue - Stejskalovo tvrzení o mrtvé, která vypadla ze zásobníku, je čirá halucinace. Je při tom nedůleité, zda se tato halucinace dostavila při nasypávání a Stejskal v důsledku toho spadl s vozu, nebo spadl-li v důsledku vlastní neikovnosti a halucinace se dostavila později, jako následek zranění hlavy.

Náhodou se k t o m u nachomýtla neznámá osoba enského pohlaví, která buď sama

odcizila předmětnou Oktávii kombi vloupáním do uzamčené garáe, nebo odcizení

provedl její společník. Odjíděla autem za cílem a účelem, který je nám zatím zcela

neznámý, ale, dodávám, o něj starat se nám vůbec nepřísluí. Proč tam zastavila a proč

se angaovala pro raněného, je sice dosti nejasné - a dalo by se nad tím vrtět hlavou

jetě víc, ne dělá indelář. Ale lze to vysvětlit. Předkládám jedno vysvětlení, ale jistě by se jich nalezlo více. Proč by i přestupník zákona nemohl mít, přirozeně, v jiné oblasti ne ve které zákon přestupuje, morální reakce zcela chvalitebné. Třeba pocit, e je nutné pomoci člověku v nouzi. Podívejte se. Ta ena se určitě nejmenuje Horáková, ani

Horálková. Ale nepochybně má značné medicínské znalosti. Její oetření bylo provedeno

zcela odborně. Moná, e třeba lékařkou je a to by vysvětlovalo její reakci.

64

ena, která řídila oktávku, poskytla pomoc zraněnému a pak se vydala dále za svým

cílem. Kam, o tom nemáme tuení. Jestli to byla ona, kdo způsobil dopravní nehodu na

Zlíchově kolem sedmé hodiny, pak to určitě nebylo kolem osmé, kdy ji s oktávkou viděl

Horvát v lese. Ta dvě pozorování se prakticky vylučují. Buď se Horvát mýlí v čase, nebo

le, a pak se ta oktávka mohla na Zlíchově v sedm hodin vyskytovat. Nebo mluví pravdu a

viděl auto skutečně kolem osmé a pak na Zlíchově byla nepochybně jiná oktávka. Oboje

je moné, ale oboje pro nás nedůleité.

Prostě, ta ena odejela od poty ve Zbraslavi za svým cílem, o kterém nic nevíme, ale

nemáme nejmení důvod předpokládat, e souvisel s nějakou mrtvolou v zásobníku

strusky a s nehodou Stejskala. Proto můeme připustit, e kdy se dostala tam, kam

potřebovala, nechala vozidlo klidně stát kdekoliv opodál. Třeba i s klíčky zasunutými.To

mohlo být kdekoliv. Na Kolínsku, na Slánsku, na Berounsku - kdekoliv. Tam se auta

zmocnili nějací chuligáni a odejeli s ním do ráje divokých trampů, k Berounce mezi

Karltejnem a Berounem. A tam havarovali. To je vechno. Připoutím, e nevysvětluji,

jak to bylo s pokusem odjet s posypovým autem od zásobníků. Jsem nakloněn to vykládat

zase chuligántinou, ale, abyste mi nenamítali, e svádím na chuligány vechno co

nedovedu jinak vysvětlit, raději říkám, e to nevím. Mohu také něco nevědět, ne?

To ví, e můe. Kadý to můe, říkal kapitán zamyleně. Pak bylo chvilku ticho.

Kapitán přemýlel, poručík čekal, co tomu řekne a indelář rovně mlčel a čekal co řekne

kapitán. indelář nebyl příli na analyticko-syntetické rozbory.

No, hezky jsi to rozebral, hezky, řekl po chvilce kapitán. Kdy se to takhle řekne, je kadému jasné, e se honíme za chimérou, jak říká. Kadý fakt se můe vysvětlit po tvém, kadý. Jenome, u kadého vysvětlení zůstane takový drobí-nek pochybností.

Bude-li to brát jedno po druhém, můe vdycky tu pochybnost odmávnout rukou. Jak

dělá. Klidně. U kadého jednotlivého faktu to můe udělat, bere-li ho jednotlivě a sám o sobě. Jenome, sečti je dohromady. To musí udělat, chce-li dát dohromady hypotézu.

Tak jak jsi ji dohromady dal. Ale kdy sečte i ty pochybnosti, pak u je nemůe

odmávnout rukou. A o to tu právě jde. Proto soudím, e je třeba věc jetě trochu více

osvětlit. Já netvrdím, e nemá pravdu. Můe ji mít, ale můe se úplně mýlit. My vak

potřebujeme zjistit, která z těchto dvou moností je správná.

65

Připoutím, e tak jak pátrání pokračuje, ve zjitěné stále více nasvědčuje tvé tézi. Ale jistotu zatím nemáme ..

..Myslíte, e ji někdy budeme mít?” přeruil ho Hubáček.

Kapitána to přeruení trochu popudilo, ale nic neřekl, jen stiskl zuby. Měli bychom ji mít.

V naí práci nemůe platit jen pravděpodobnost, ale pokud mono vdy jistota. I kdy jí

někdy nedosáhneme. Rozhodně je vak třeba pátrání dokončit a teprve a získáme

vichni přesvědčení, e se ji nic dalího zjistit nedá a e aspoň s jistotou se tu ádný trestný čin nestal, pak případ odloíme.”

Nebo a nám to starej zarazí, zabručel potichu, pro sebe, poručík. Kapitán se raději

tvářil, e nic neslyel.

****

Kapitán Benda si ji předtím několikrát zael do léčebného ústavu v Bohnicích, kam

Stejskala převezli. Stejskalův stav byl váný a lékaři pochybovali, e se uzdraví. Jeho

záchvaty se opakovaly častěji a sebeobviňování ze zabití manelky Aleny bylo vytrvalejí.

Léčebné procedury byly zatím neúčinné.

Kapitán se dozvěděl pouze jednu novou informaci, e Stejskal začal opakovat, e ena

která vypadla ze zásobníku - Stejskal ji vytrvale označoval za Alenu - měla být úplně

nahá.Kapitán konzultoval Stejskalův stav i monosti vzniku tohoto stavu jak s lékaři v

Bohnicích, tak i s odborníky, které si k jedné návtěvě přizval. Na Státní bezpečnosti si ověřil, e Stejskalova bývalá manelka skutečné ije v Belgii. Bylo proto jasné, e u Stejskala jde alespoň zčásti zcela určitě o halucinaci, chorobnou představu bez

materiálního podkladu. Kapitánovi vak lo o to, zda jen zčásti, či úplně.

Kapitán předloil lékařům otázku, zda je pravděpodobné, e cosi, a ji cokoliv, vypadlo

ze zásobníku při nasypávání strusky a zda je pravděpodobné, e se tato skutečnost stala

materiálním podnětem pro vznik Stejskalovy halucinace. Či zda je pravděpodobné, e

halucinace vznikla bez jakéhokoliv materiálního podnětu, třeba jen jako následek úrazu

na hlavě. Úrazu, ke kterému dolo jen ze Stejskalovy nepozornosti či neikovnosti při

nasypávání, jak naznačoval poručík Hubáček.

Lékaři se nevyjádřili s určitostí. Připoutěli rozličné monosti a ádné nepřikládali

podstatně větí pravděpodobnost, ne ostatním. Důleité vak bylo, e podle názoru

lékařů mohla Stejskalova halucinace vzniknout vskutku jen jako následek úrazu na hlavě.

66

To kapitána Bendu značně zviklalo.

****

Hledači akce v lesích u Zbraslavi vyzněla naprázdno. Kapitán Benda el poádal

podplukovníka Kubáta o souhlas k přesunutí akce do prostoru od Srbska jen se značnými

rozpaky. Bylo mu jasné, e pro tuto akci má ji jen velmi slabé opodstatnění.

Podplukovník také hned ‘poloil prst do rány.

Jse buldog. Jaroslave, řekl, tohle navrhuje ji jen proto, e se nechce vzdát, dokud jsi nepřeloil poslední snítko. Viď? Kdy kapitán jen mlčky přikývl, pokračoval: Dobře, souhlasím. Frekventanti naí koly si to mohou vzít jako cvičení. Koneckonců, mají cvičit tu či onde. Ale bude-li i tohle negativní, pak to uzavře. Jasné?

Akce u Srbska vyzněla stejně negativně, jako u Zbraslavi. A protoe ani jinými směry se

nedospělo k sebemenímu náznaku, e v zásobníku byla skutečně mrtvá ena, kdy

Stejskal nasypával strusku, nezbylo kapitánovi Bendovi nic jiného, ne případ uzavřít. Ne nadiktoval závěrečnou zprávu pro náčelníka, svolal naposledy k tomuto případu svou skupinu. Zúčastnil se tentokrát i nadporučík Truhlář, který se právě vrátil z lázní, ale k diskusi se skoro vůbec nepřipojil. Ostatně, celé jednání bylo vyznačeno jistými rozpaky účastníků.

Kapitána mrzelo, e se nechal svést k pátrání, které vůbec nic nepřineslo a vedlo pouze

ke zjitění, e ve je s největí pravděpodobností omyl.

indelář byl očividné zklamán.

Poručík Hubáček se choval rezervovaně. Jeho téze zvítězily. Ale on pečlivě dbal, aby při

celém jednání nedal ani sebemením náznakem najevo potěení z toho, e se jeho

námitky ukázaly oprávněnými. Nadporučíkovi Truhlářovi několikrát potěeně svitlo v

očích, kdy pozoroval, jak pečlivě se Hubáček kontroluje. K diskusi se Truhlář

nepřipojoval hlavně proto, e se s případem seznámil a těsně před poradou chvatným

prolistováním protokolů.

Kapitán pečlivě, a pedantský probral jednotlivé body případu, shrnul závěry na které

ukazovaly výsledky pátrání a ke kadému bodu ádal vyjádření ostatních. Nakonec

uzavřel jednáni stručnou rekapitulací závěrů,

67

s ní ostatní souhlasili spíe jen pokývnutím hlavy, ne souhlasným slovním projevem.

Kapitán potom nadiktoval závěrečnou zprávu, odsouhlasil si ji s podplukovníkem Kubátem

a tím věc skončila. Materiály se uloily do archívu a tam na ně začal pomalu usedat

prach.

PRAVDA

Od uzavření případu uplynulo více ne čtvrt roku. Blíila se polovina srpna a nastal

krásný, mírný čas babího léta, jak někdy v srpnu či září přichází. Garámistr Havlíček měl dovolenou a byl s vnoučaty na chatě své dcery a svého zetě u loukovic. Pozval tam na sobotu a neděli kapitána Bendu. Kapitán pozvání přijal a v pátek večer skutečně přijel.

Měl těstí, ádná nečekaná sluební povinnost mu víkendové volno nezkazila.

V sobotu večer, kdy se seeřilo a vnoučata u spala, usedli oba na lavičku před chatou.

Rozprávěli o veličems a po chvilce se dostali i na případ Václava Stejskala.

S Václavem je to pořád patné, povzdechl si Havlíček. Mně je toho hocha líto. V ivotě měl jenom smůlu a trápení a teď jetě tohle ..

Kapitán Benda udělal jenom soustrastné gesto rukou a mlčel.

Bůhví jak se mu to stalo, řekl po chvilce Havlíček.

Jak se to vezme. Vechny podrobnosti se asi nikdy nedozvíme, to je pravda. Ale v

zásadních rysech je jasné, co se stalo. Pracovali jsme důkladně a vechny závěry

nasvědčují tomu, e tu není ádné zavinění cizí osoby, e se nestalo nic, co by mělo

Bezpečnost zajímat. Pouze jeden ivotní smolař byl neopatrný, zřítil se s vozu a váně se poranil. A protoe u předtím byla jeho psychika naruena, způsobil si tím těkou újmu i na duevním zdraví, doprovázenou halucinacemi.

Ten úraz byl asi takovou rozbukou, která vyvolala úplnou destrukci jeho psychického

stavu, dodal. Mohlo to patrně způsobit cokoliv a náhodou to byl zrovna ten pád z vozu.”

A vám to přidělalo práci, protoe se do toho zapletla ta doktorka v ukradené oktávce a po ní se do toho zamotal jeden bláhový dědek,” řekl k tomu, s politováním v hlase, Havlíček.

68

Chvilku oba mlčeli.

Jenome, začal po chvíli váhavě kapitán, jenome, stejně nikdo z nás docela nevěří

závěru, k němu jsme dospěli.

Ty taky pochybuje?

Kapitán pokrčil rameny. Tak poslouchejte, táto, řekl a stručně zrekapituloval závěry

vyetřování. To je přece docela jednoznačné. Nikdo z nás nedokázal v tom nalézt chybu.

A nejen nikdo z nás. Ani náčelník, ani dozorující prokurátor. Oba si závěry pečlivě

prostudovali a neměli námitky či připomínky. Rozhodil rukama a pak pokračoval: Ale

přesto mám p o c i t … ale jen pocit, e jsme někde sklouzli, něco přehlédli či něco nedotáhli. Prostě, ačkoliv rozumově nedokáu nalézt sebemení námitku, citem se s tím závěrem nedokáu smířit.

A nejsem sám. Ani Hubáček není spokojen, přestoe silně oponoval a konečný závěr mu

dal za pravdu. Nic mi sice neřekl, ale já to vím. Jak má chvilku volnou, brousí tam kolem vaich zásobníků. A představte si, e se spřátelil se starým Krbcem. Ten člověk měl předválečné četníky a policajty pořádně v aludku. Ani nám nemohl dlouho přijít na

jméno. A teď se přátelsky stýká s přísluníkem Bezpečnosti, o dvacet let mladím. Tak

vidíte, táto. Nu a indelář? Toho jsem přistihl nad mapou, jak uvauje, kudy asi jela ta

oktávka.

I Břea Truhlář se tím nakazil. Byl jsem nedávno v archívu. Napadlo mě podívat se na

takovou jednu maličkost v tom spisu. Říkám si o něj a on prý si ho vypůjčil nadporučík

Truhlář.

****

Po několika dnech se poručík Hubáček, spíe jen náhodou, zastavil v evidenci

nezvěstných osob.

Soudruhu poručíku, zeptala se ho při odchodu pracovnice oddělení, jetě vás stále

zajímají ty nezvěstné blondýnky, které se ztratily kolem začátku letoního března?

To jsme u uzavřeli, mávl rukou. Proč se ptáte? Protoe nám ze Státní bezpečnosti

předali jednu, o které se původně myslelo, e emigrovala.

To se stává.

Já jen, e byla ze Zbraslavi.

69

Poručík měl pocit, jako kdyby dostal slabou elektrickou ránu. Co říkáte? Ze Zbraslavi?

Ukate mi to. Rychle zrakem přelétl záznam. To je přece …  zamumlal pro sebe. Pak se obrátil a chvátal pryč.

Počkejte, soudruhu poručíku,” křičela za ním.

Napite si, e si to půjčuju,” řekl přes rameno u ve dveřích.

Tak mi to pojďte podepsat 

Neochotně se vrátil, načmáral svůj podpis a spěchal ke kapitánovi. Vtrhnul tam jako velká voda. Zarazil se, kdy uviděl, e je kapitán zabrán do rozhovoru s nadporučíkem Truhlářem nad jakýmsi spisem.

Promiňte, e jsem tak vletěl bez ohláení, omlouval se. Mám pocit, e tohle je moc

důleité, zamával záznamem nad hlavou.

Čeho se to týká?

Pátrání po nezvěstných enách v souvislosti se Stejskalovým případem.

Ale? řekl pobaveně nadporučík. Nala se dalí? Nová?

Ne. Nová ne, ale staronová.

Tak to můe být jen ta Jiřina Bártová, řekl s jistotou nadporučík Truhlář. Hubáček na to jen překvapeně zíral.

Sedni si, Slávku, řekl kapitán. My tu právě hovoříme o prověřování těch nezvěstných a

soudruh nadporučík přiel se zajímavou úvahou.

Dospěli jsme k názoru, začal vysvětlovat nadporučík Truhlář, e tam v t o m zásobníku strusky nemohla leet mrtvá ena také proto, poněvad jsme nezjistili ádnou, která by to mohla být. Vechny nezvěstné, vechny, které by by jen vzdáleně mohly přicházet v úvahu, jsme si vyeliminovali. Vechny jsme nalezli ivé. Jenome je v tom háček. U vech

ověřovaných jsme si jejich existenci prověřili zcela materiálně. A na jedinou výjimku. A na Jiřinu Bártovou. Její existenci máme ověřenou pouze nepřímo. Jenom dopisem, který měla napsat a poslat rodičům. Podle grafologického a daktylosko-pického prozkoumání

dopisu jej sice nepochybně psala, ale přesto to není stejně kvalitní doklad, jako kdy jinou nezvěstnou přísluník Bezpečnosti viděl, mluvil s ní a ověřil její totonost. Nadto, ten dopis byl podán na potu jetě u nás. Ve Znojmě. Tehdy jsme soudili, e měla dopis

předem připravený a vhodila ho do schránky ve Znojmě, kde zájezd přenocoval z pátku

na sobotu. Na poslední chvíli, před odjezdem autobusu na hraniční přechod v Hatích.

70

Tehdy jsme si to vysvětlovali tím, e chtěla, aby doel dříve, nebo tím, e se bála mít

takový dopis u sebe při celní kontrole. Nikdo se moc nezamýlel nad otázkou, proč dopis

nenapsala a neodeslala a ve Vídni.

Nue, z toho vak vyplývá závěr, e její existenci na ivu nemáme bezpečně, materiálně

potvrzenou. Zatímco u vech ostatních je ověření spolehlivé, u Bártové můe být klamné.

Nu a teď nám pověz, co jsi zjistil.

Státní bezpečnost zjistila, e se Bártová nedostavila v pátek osmnáctého odpoledne k

odjezdu zájezdového autobusu. Skupina odejela bez ní. Vichni, kteří se zájezdem

překročili v sobotu devatenáctého ráno hranice, se v pořádku vrátili. Bártová měla zájezd zaplacený a proto si v Čedoku nedělali hlavu z toho, e se nezúčastnila. koda Čedoku nevznikla ádná. Naopak, Bártová by měla nárok poadovat vrácení části poplatku -

aspoň mám zato, e by takový nárok měla. Přinejmením, kdyby prokázala,e měla k

tomu vánějí důvod. Ale vůbec se neozvala. Její výjezdní doloka nebyla nikdy nikde

odevzdána. Státní bezpečnost dola k závěru, e Bártová nepřekročila nae hranice a e

se tudí nalézá na území republiky. Proto předali případ evidenci nezvěstných. Máme

tady tudí jednu enu, která odpovídá podmínkám, zmizela v kritické době a dosud se

nenalezla.

Mohla překročit hranice ilegálně, třeba na cizí doklady a podobně. Nebo se z nějakého

důvodu zpozdila, zájezd jí ujel a ona nevěděla, e by mohla ádat část poplatku zpět,”

namítl kapitán.

Nadporučík Truhlář se usmál. Tak pozoruji, e jste si vy dva vyměnili role.”

Proč? Nebylo by to moné?”

Jaroslave, nesna se být skeptickým za kadou cenu. My vichni víme, e jakýkoliv

pokus o ilegální překročení hranic je velmi nesnadný a riskantní. Proč by to dělala, kdy mohla odejet legálně se zájezdem. Vdy měla vechny doklady pro výjezd v naprostém pořádku. A kdyby jí zájezdový autobus ujel, měla monost ho dostihnout. Dostala jistě

program a proto věděla, e zájezd bude nocovat jetě u nás a kde a e hranice do

Rakouska překročí a v sobotu ráno. Měla tudí celý zbytek odpoledne a celou noc k

tomu, aby tam za nimi dojela, vlakem, autobusem, stopem či jakkoliv. Já to povauju za

velice závané zjitění, o něm bys měl informovat náčelníka.

71

Chci si ujasnit vechny moné námitky předem, ne s tím půjdu k náčelníkovi. Představ

si, jak bychom vypadali, kdybych udělal u náčelníka rozruch a pak se zjistilo, e milá

sestra Bártová je u zase v pořádku doma a chodí do práce, jako by se nechumelilo. Co

kdy si to třeba s tím jejím milencem rozmysleli, někde spolu byli týden či dva a pak se

Bártová vrátila?

Nevrátila, soudruhu kapitáne, vmísil se poručík Hubáček. Ne jsem s tím za vámi přiel, volal jsem Zbraslav, okrsek, středisko i Masnu, kde pracují její rodiče. Bártová do práce nedochází a rodiče o ní nevědí. Mají stále za to, e je za hranicemi.

A jestli jim mezitím poslala dalí dopis z Rakouska?

O ničem takovém se mi nezmínili, řekl poručík. Ale asi by bylo dobré za nimi zajet.

Spekulacemi tady nic nevyřeíme, Jaroslave. Nejde o to dělat u náčelníka rozruch.

Prostě mu oznam co se zjistilo a předlo mu návrh prvních ověřovacích kroků. Jedním z

nich by mělo být vyslechnutí rodičů Bártové, zda se o dceři mezitím něco nedozvěděli.

Druhý by měl vyplynout z toho, co ti poví indelář.

indelář?

Ovem. Svěřil se mi se zajímavou mylenkou. Měl by sis ji vyslechnout.

Tak proč nepřiel rovnou za mnou?”

Asi si netroufá, usmál se poručík. Znáte ho. Mu činu, ale na teoretizování není. Take, jestli se teď k nějaké teorii dostal, trápí ho pochybnosti, aby nestřelil kozla.

****

Povaujte toto jednání za poradu skupiny k případu Stejskal, řekl kapitán, kdy se k

němu dostavil přivolaný indelář. Hned se dozvíte proč, soudruhu indeláři. Zatím

neobnovujeme pátrání. Mám pouze v úmyslu přezkoumat rozhodnutí o zastavení pátrání

ve světle nových zjitění a informovat o tom náčelníka. Teprve podle jeho rozhodnutí se

bude postupovat dál.

Sdělil indelářovi co o Jiřině Bártové zjistila Státní bezpečnost. Jeden ze základních

předpokladů naeho tehdejího rozhodnutí tím snad padá. Bártová neemigrovala, ale s

největí pravděpodobností zůstala v Československu. Soudruh nadporučík mi sdělil, e

máte nějakou teorii o jízdě té oktávky.

72

Tak ven s ní!

Já si pořád nejsem jistej, soudruhu kapitáne, omlouval se indelář. Bojím se, e je to příli velká fantazie. Vytáhl z kapsy mapu a rozloil ji na stole.

Soudruhu kapitáne, od začátku mně vrtaly hlavou jízdy té oktávky. Zpočátku jsme si

mysleli, e se poprvé objevila po esté ráno u zásobníků. Dvacátého druhého. Od poty

sice odejela ku Praze, ale pak byla viděna kolem osmé v lese, na cestě jině od

zásobníků a nakonec nalezena ráno dvacátého třetího u Srbska. Potom jsme názor

změnili na základě údajů od dopraváků o její účasti na autonehodě dvacátého druhého

ráno, před sedmou, na Zlíchově. Na základě toho jsme předpokládali, e se svědek

Horvát zmýlil v čase a ve skutečnosti ji viděl u té cesty jetě před nehodou u zásobníků.

Domnívali jsme se tak proto, e po autonehodě na Zlíchově odejela na západ, plzeňskou

výpadovkou z Prahy, a bylo skoro nemoné, aby se do osmi dostala na tu cestu v lese,

jině od zásobníků.

Později sice dopraváci tu oktávku ze Zlíchova nali a ukázalo se, e nebyla světlemodrá,

ale zelenomodrá a e s naí záleitostí neměla nic společného. Jenome, to u jsme

etření zastavili a tak u to nemělo ádný vliv. Já jsem si vak nad těmi jízdami té oktávky dále přemýlel. Vyel jsem z toho, e se lesní Horvát nezmýlil v čase a tak máme čtyři místa a čtyři časové údaje o tom, kdy a kde byla spatřena. Dovolte, abych vám to ukázal.

Poloil prst na mapu.

Tak časově první místo je tady, u zásobníků. Tam byla asi v est patnáct. Druhé místo je v lese, jině od zásobníků, kde byla viděna asi v osm hodin. Třetí místo je u Kozolup. Tam byla zpozorována po půlnoci z dvacátého druhého na dvacátého třetího. A konečně brzo ráno dvacátého třetího byla nalezena tady, u Srbska. Ten první a poslední údaje jsou

zcela spolehlivé a druhý je značně pravděpodobný. Tedy, je jisté, e tam byla. To zjistili technici bezpečně. Časový údaj je jen pravděpodobný. Třetí údaj je pouze moný. Nějaký vůz tam tu dobu byl viděn určitě. Vzhledem k tomu, jakou mají oba svědkové znalost

vozů, je skoro jisté, e to byla Oktávie kombi. Na údaj o barvě se vak přísahat nedá a tím méně na to, e to byla ta nae oktávka.

Uvaoval jsem, kde mohla jezdit a proč a kde asi byla v t o m mezidobí zhruba estnácti

hodin. Pak přiel ke mně soudruh nadporučík, vyloil mi svoji úvahu a hlavně, poloil

otázku, proč jeli k Srbsku přes Kozolupy.

73

Promiňte, soudruhu nadstrámistře, e vás na chvilku přeruím, vloil se nadporučík

Truhlář. Jak jste se zmínil, není vůbec jisté, ba dokonce nelze mít ani za pravděpodobné, e u Kozolup byla pozorována oktávka, v ní jela údajná doktorka Horáková. Kadý by se mě tedy mohl ptát, proč ta moje otázka. Odkud vůbec vím, e jeli přes Kozolupy, abych se

mohl ptát, proč jeli přes Kozolupy. Vdy je docela dobře moné, e vůz zpozorovaný u

Kozolup byl nějaký docela jiný vůz tée značky. Ba, spí je, myslím, pravděpodobnějí, e to byla jiná Oktávie-kombi, ne ta, která nás zajímá. Nu, to je můj oblíbený přístup k analýze problémů. Znáte ho? Známe. Jako počítač, usmál se poručík. Kdy ano, tak

tohle, kdy ne, tak ono. Správně. Take, to auto zpozorované u Kozolup buď byla nae

oktávka, nebo nebyla. Jestlie nebyla, pak nás to nezajímá. Jestlie vak to byla nae

oktávka, pak se nám vynořuje hádanka: proč se s tím autem nejelo od Zbraslavi k Srbsku

jednodue po pobření silnici, proč ta sloitá a zdánlivě zbytečná zajíďka?

Ono je to toti tak, soudruzi,” ujal se znovu slova indelář. Jestli jeli do Srbska přes Kozolupy, pak se pustili tímhle prostorem, ukázal na mapě, kde je dost nepřehledná změ okresních silniček. Tady snadno zabloudí i ve dne ten, kdo to tu dobře nezná. Nato

v noci. Soudruh nadporučík má pravdu, e je záhadné, proč se pustili takovou zamotanou

trasou, kdy tam mohli jet snadno po pobření silnici? Proč tak sloitě, kdy mohli jet

přímo a jednodue? Hodně jsem nad tím dumal a vyel mi jen jediný důvod. e při té

jízdě vezli tu mrtvou, e měli u předem vyhlédnuté místo kam ji dají a e to místo leí

tak, e jede-li se tam ze Zbraslavi, je nejjednoduí pokračovat na Kozolupy.

Tedy, e tu mrtvou odvezli na nějaké místo cestou ke Kozolupům a e proto ta havárie u

Srbska je záměrná. Proč záměrná?”

Oni přece museli počítat s tím, e to budeme vyetřovat. Nemohli vak předpokládat, e

Stejskal bude tak dlouho v bezvědomí a pak v oku a e se tím vyetřování odsune o celý

týden. Pokusili se sice zajistit si alespoň den klidu - proto ta doktorka upozorňovala, e bude v oku, a se probere. Museli vak počítat, e budeme hledat, kam se poděla ta mrtvá ze zásobníku.

74

A proto naaranovali havárii té oktávky tak, abychom si mysleli, e mrtvou převezli někam k Srbsku. Proto si myslím, e ve skutečnosti je někde dost daleko od Srbska, někde mezi Zbraslaví a Kozolupy.

Hledal jsem tedy takovou trasu, která by vedla ze Zbraslavi k Srbsku přes Kozolupy, na

které by před Kozolupy bylo nějaké místo, kde by se dala ukrýt mrtvola. Nepředpokládal

jsem, e by ji zakopali do země. To by se dalo udělat leckde, ale kdy se o něco takového nepokusili hned, myslím namísto toho, aby jí dali do zásobníku se struskou, nepočítal jsem, e by to udělali potom, tu noc z dvacátého druhého na dvacátého třetího. Nu a

vylo mi jediné ikovné místo a jediná trasa. To místo je tenhle rybníček v Karlickém

údolí. Předpokládám, e jeli ze Zbraslavi na Radotín, Dobřichovice, Karlickým údolím k

rybníčku, potom dál ke Kozolupům a Srbsku. Uvaoval jsem i jiná místa, ale tenhle

rybníček mi připadá nejpříhodnějí. Dá se k němu zajet autem. V okolí nikdo nebydlí a ani chaty tam nejsou. Aspoň v bezprostředním okolí. Do vody se dá zatíená mrtvola snadno hodit, jsou-li na to dva. Take, já bych navrhoval ten rybníček prohledat.

To by bylo vechno. Jenom bych měl jetě takovou … no úvahu. indelář to řekl skoro

stydlivě. Týká se těch estnácti hodin. Lesní Horvát vypověděl, e vůz odejel směrem ke

Zbraslavi. Jestli to bylo kolem osmé, jak říká, pak u museli mít mrtvolu naloenou ve

voze. Proto rychle odejeli, jakmile se lesní objevil. Ovem, kam opravdu jeli, to nevíme.

Lesní je viděl odjídět na sever, ke Zbraslavi. Jenome, potom mohli zatočit kamkoliv

jinam. To mohli, nadstrámistře, vmísil se poručík Hubáček. ,,Mohli s ní potom zajet

třeba na Beneovsko, či kamkoliv jinam. Ale jestli u plánovali ji převézt do toho vaeho rybníčka, tak si to jistě nekomplikovali zajíděním někam daleko od nejkratí cesty k tomu rybníčku.

To já si také myslím, soudruhu poručíku. A také si myslím, e u měli vymyleno, e jí do toho rybníčka zavezou. Nedovedu si představit, e by jezdili po kraji s mrtvolou v autě a teprve hledali místo, kam s ní.

Jako Neruda s tím trozokem, uklíbl se poručík.

Jene, teď je otázka, kde to auto s naloenou mrtvolou bylo těch asi estnáct hodin, od

osmé do půlnoci. Nejdřív jsem si myslel, e jeli rovnou k tomu rybníčku. Ale pak jsem to

zamítl. Přijeli by tam nejdřív asi v půl deváté. Tak pusté to tam zase není, aby neriskovali, e je někdo uvidí. Tu mrtvou tam mohli hodit jen v noci.

77

Take ten auák musel být asi estnáct hodin někde schovaný i s naloenou mrtvolou. To

místo bychom měli hledat. Moná, e by nám něco řeklo.

Co tomu říká, Jaroslave, zeptal se nadporučík, kdy indelář domluvil.

Mno. Je to sice pokus o analýzu a hypotézu, ale stojí na několika chatrných

předpokladech.

Nenazýval bych je chatrnými,” odporoval nadporučík. Já vím co má na mysli. indelář to bere příli konkrétně. Dokonce hovoří o mrtvole jako o prokázané realitě. Ale podívej se na to takhle: V zásobníku mohla být mrtvá ena a nemusela. Ani jedno, ani druhé není zcela vyloučené. Jestlie v zásobníku ádná mrtvola nebyla, pak je celá indelářova

hypotéza k ničemu. Ale jestlie byla, pak má indelářova hypotéza velmi racionální jádro.

My nemáme ádný prostředek ověřit si, zda v zásobníku něco bylo, či nebylo. Ale máme

monost si ověřit indelářovu hypotézu. Snadno. Stačí prohledat ten rybníček.

Kapitán chvilku nerozhodně přemítal. Ale ne promluvil, nadporučík jetě pokračoval:

Chtěl bych k tomu dodat jetě něco. To co jsme teď objevili o Jiřině Bártové je mnohem

důleitějí, ne by se na první pohled zdálo. Při tehdejím pátrání se zjistila řada

podivných okolností. Vichni je známe: ukradená oktávie a její prapodivné putování.

Záhadná ena, která se vydávala za lékařku a představovala se faleným jménem.

Moná, e opravdu lékařkou je, nebo má značné medicínské znalosti. Tomu nasvědčuje

její oetření Stejskala a její sdělení slubě na lékařské pohotovosti. Prapodivný a

nelogický pokus odvézt Krčmářovo posypové auto. V rozhodnutí o zastavení vyetřování

se vechny tyto okolnosti vysvětlovaly v podstatě souběhem rozličných, vzájemně nesouvisejících náhod. Nebýt toho, e jsme nenalezli nikoho, kdo by mohl být

předpokládanou obětí, nebyli bychom se s takovým výkladem spokojili. Ten druhý výklad,

vysvětlující uvedené okolnosti převáením těla oběti z ohroeného úkrytu do nového

úkrytu, ten je přes vechnu svou fantastičnost, přece jenom pravděpodobnějí, protoe

řadí zjitěná fakta do logicky skloubeného řetězu příčin a následků. Nue, domnívám se,

e bys měl o vem referovat náčelníkovi a navrhnout mu minimálně prověření dvou věcí -

výslech Bártových o tom, zda se nedozvěděli něco nového o dceři, a prohledání onoho

rybníku, o kterém hovořil indelář.

78

Souhlasím, řekl kapitán.

Odpoledne, po návratu od náčelníka, sdělil kapitán své skupině podplukovníkovo

rozhodnutí. Soudruhu indeláři, vy si vezmete na starost prohledání toho rybníčku. S

technikou si dohodněte ve potřebné. Břetislave, zajeď vyslechnout Bártovy. Je moné,

e nebudou chtít mluvit. Ze výslech bude obtíný. Snad by proto bylo dobré, kdybyste na

ně li dva. Ty a Slávek. Dohodněte si postup.

Nadstrámistr indelář se jetě odpoledne dohodl s techniky a domluvil opatření k

prohlídce rybníčku v Karlickém údolí. Měli bychom vyrazit hodně brzo ráno,” navrhoval poručíkovi Michálkovi, který se rozhodl, e povede, výjezdovku osobně. ,,To tam nebudou aspoň ádní čumilové.”

Poručík Michálek souhlasil a tak byli ráno u rybníčku ji před estou.

Nejlíp bude, kdy to prohlédne podle hráze,” řekl indelář potápěči, který si mezitím oblékl neoprénový oblek a připravoval si dýchací soupravu. Odjinud by tam asi vůbec nelo hodit lidské tělo.” Potápěč přikývl a u jednoho konce hráze vstoupil opatrně do vody.

Pozorovali, jak se na hladině pomalu pohybují bublinky. A pojednou, zhruba u středu

hráze, se zastavily a objevovaly se několik minut stále na jednom místě. Pak se nad

hladinu vynořila potápěčova hlava.

Je to tady,” oznámil, kdy si sundal brýle a náústek. Podlouhlý balík, odpovídající lidskému tělu. Zabalen v huňaté látce, asi pokrývce. Je to ovinuto drátem a něco těkého je k tomu přivázáno. Ke hladině bych to uzvedl, ale nad ni ne. Nech to dole. Zavoláme si zvedák, rozhodl poručík Michálek. Kdybychom to vlekli na lanech ven, tak by se to poničilo. Zatím to tam prohlédni okolo.

Za necelou hodinu přijel rádiem přivolaný lehký autojeřáb. Netrvalo dlouho a nalezený

balík se vynořil nad hladinu. Poručík Michálek balík krátce ohledal. Nojo, i kdy je ta deka nacucaná, je to cítit. Hoi, hned s tím do truhly a do vozu. Nadstrámistr podal rádiem zprávu kapitánovi a pak odejel s ostatními do Prahy, přímo na prosekturu.

79

Nadporučík Truhlář a poručík Hubáček zajeli ve Zbraslavi nejprve na okrsek VB.

Touhle dobou je najdete oba na prodejně. Dneska je úterý a tak tam asi moc lidí nebude.

Take to půjde docela dobře si pozvat postupně jednoho po druhém dozadu k

vyzpovídání.”

Říkal jsi, e ti Bártovi mají pěknou vilu,” poznamenal nadporučík, kdy sedali do vozu.

Je to daleko?”

Kousek. Pět minut vozem.”

Tak tam sjeď. Dříve, ne navtívíme prodejnu. Já si vdycky rád dělám dojem o člověku

podle toho, jak bydlí.

Projeli kousek městem a v tiché ulici ukázal Hubáček rukou na bílou vilu, leící v zahradě, asi deset metrů od plotu u chodníku. Zmírnil rychlost, aby si ji mohli prohlédnout. Bylo ostatně co prohlíet. Stylově čistá, velmi moderně řeená, rozlehlá přízemní vila, která se jen taktak dala povaovat za rodinný domek podle zákona o hospodaření s byty. Projeli zvolna kolem. Kdy vilu částečně minuli, ohlédl se nadporučík zpět a uviděl otevřený

vjezd do garáe, kde stála naletěná simka, částečně venku, částečně uvnitř.

Zastav. Někdo je zřejmě doma.

Kdy nadporučík stiskl tlačítko zvonku, ozvalo se po chvíli z reproduktoru domovního

telefonu: Kdo tam?

Bezpečnost. Pan Bárta?

Jo, to jsem já. Pojďte dál, soudruzi. Současně se ozvalo bzučení elektrického vrátného.

Poručík zatlačil na branku a veli.

Bárta jim vyběhl vstříc. Pote dál, pote dál. Aha, soudruh poručík. My u se známe, e

jo?

Domnívali jsme se, e vás nalezneme spíe v prodejně.”

V úterý dopoledne není ádnej keft. To tam klidně zastane moje sama. Tak jsem ostal

doma, dát si do pořádku lejstra. To víte, na prodejně je lejstrování, mávl rukou. Uvedl je do prostorného obýváku a nabídl křesla. Moh bych vám něco nabídnout? otevřel dvířka bufetové skřínky a ukázal na řadu lahví.

V ádném případě ne, odmítl poručík.

Přili jsme za vámi, pane Bárto, začal nadporučík Truhlář, abychom se zeptali jetě na vai dceru Jiřinu. Hlavně, zdali jste od ní nebo o ní nedostali nějaké zprávy. Je to u víc jak čtvrt roku.

Bárta se pokrabal na bradě. Pak na ně nejistě pohlédl. Mluvili jste u s mojí?

80

Nadporučík neodpověděl. Poručík jenom chladně poznamenal: Neodpověděl jste nám,

pane Bárto.

Bárta pokrčil rameny. Nojo, stará něco vykecala. e jo? Co měla vykecat,jak se sám

vyjadřujete, pane Bárto? e nám poslala vzkaz.

Ano? Jaký vzkaz?

No. e se má dobře, zabručel Bárta. Najednou ztratil dost ze své oviální ochoty.

Tak moment, pane Bárto. Ne tak stručně. Jak ten vzkaz zněl? Kdo vám ho předal a kdy?

Bárta si povzdechl. Minulej tejden nám někdo volal do keftu. Bylo t o … jo, bylo to ve čtvrtek. Povídal, e prej se vracel z cest přes Vídeň a náhodou se tam s Jiřkou potkal. e ho poprosila, aby nám vyřídil, e se má dobře a e nám brzo napíe. Jen jak bude mít s tím svým zařízenej byt. Aby nám mohla napsat adresu. To je celý.

Představil se ten člověk?

Kdepák. A kdy sem se ho ptal, jak se jmenuje, tak řek, e prej na tom nezáleí. e má

důleitý místo a e by s tím měl nepříjemnosti, kdyby … kdybyste se o něm dozvěděli, e vyřizuje doma vzkazy emigrantů.

Take o tom člověku nic nevíte?”

Ne. Byl to muskej hlas a mluvil tak nějak zastřeně. Nic víc vám o něm, soudruzi,

povědět nemůu. Víte, já jsem se pokouel vyzvědět víc. Ale on u neřek ani slovo a

zavěsil.” Vae paní byla při tom, kdy ten dotyčný telefonoval?” Jo, byla.”

Tak to my si s ní musíme o tom také pohovořit..

Ale vona vůbec nic neví. Jen to co sem jí pověděl a to sem pověděl teďka i vám.”

To člověk nemůe nikdy s určitostí vědět. Víte co, pane Bárto, pojeďte teď s námi do

prodejny. Kdy je tam vae paní sama, tak bychom ji museli vyslýchat před zákazníky a to

byste jistě nechtěl.”

Bárta očividně nerad souhlasil. Odjeli k prodejně Masny a kdy veli, byla tam Bártová

sama. Bárta chtěl něco říci své eně, ale poručík ho hbitě přeruil: Pane Bárto, mohl

byste tu zůstat, kdyby přiel nějaký zákazník. My si zatím zajdeme popovídat s vaí paní

dozadu.

Zali do zadní místnosti. Bártová na ně hleděla ustraeně. Poručíka Hubáčka ihned

poznala. Jeímarjá, to u jste tu zas?

81

Přili jsme se vás pouze zeptat, zda nevíte něco nového o své dceři Jiřině.”

Bártová na ně pátravě pohlédla. Copak vám táta nic nepověděl?”

Ale pověděl, pověděl. Jenome, to víte. My si musíme vechno ověřovat. Aby to bylo

přesné, protoe lidé mají jen nedokonalou pamě.”

Bártová jim s povzdechem vyprávěla o telefonickém vzkazu.

Byla jste u toho?”

To víte e byla. Stála jsem vedle mýho.”

Co říkal?”

Kdo?”

Ten mu a vá manel.”

Toho člověka jsem neslyela. A můj toho zrovna moc nenapovídal. Chvilku poslouchal,

pak se optal, jak to ten člověk ví. Pak zas poslouchal a pak povídá: ,A kdo jste vy? nebo tak něco na ten smysl. Pak se na mě za moment kouknul a povídá: ,On zavěsil. To je vechno.”

Dobře, paní Bártová. A co jetě?

O tom vzkazu?

Ne. Co jetě jiného?

Táta vám ji nedal?”

Co?

Tak vám o ní ani neřek?”

Vtom se otevřely dveře a veel Bárta. Odpuste soudruzi, e se vám pletu do výslechu

mý eny. Matko, nemá to smysl. Musíme jim to povědět. Víte, minulej tejden jsem

richtoval kotelnu. Aby bylo vechno v pořádku, a se zas začne topit. Máme tam takovej

drátěnej koík, kam dáváme starej papír na podpal. Chtěl jsem ty papíry srovnat a nael

jsem tam vkladní kníku naí Jiřky. Bylo na ní moc peněz. O moc víc, ne si mohla ze

svýho platu ustřádat. Jene to vechno vybrala den předtím, ne odejela. Chtěli jsme jí

napsat, aby se vrátila. A bysme měli její adresu. Tak jsme o tý kníce zatím nikomu

nepověděli. Ani o tom, e si ty vybraný peníze asi vzala s sebou. Počítali jsme, e kdy se vrátí, e si ty peníze zas přinese zpátky. A e se tak teda vlastně nic nestane.

Poručík ji měl na rtech ostrou odpověď na tento pokrytecký Bártův výklad, ale

nadporučík ho včas varovným pohledem zarazil. Tu kníku bychom měli vidět. Zajedeme

pro ni k vám.

82

Bárta neodporoval. Vrátili se do vily a Bárta po chvilce kníku přinesl. Podal ji

nadporučíkovi. Teď ji Jiřce zabavíte, co?”

Nikoliv. Jen by bylo třeba ji vzít k nám do úschovy. Jestli souhlasíte a dobrovolně nám ji vydáte, napíu vám na ni potvrzení. Nebudete-li souhlasit, ponechám kníku u vás, ale vyádám si usnesení prokurátora a polu si pro ni. Tak jak se rozhodnete?” Během řeči nadporučík letmo prolistoval vkladní kníku a pak ji podal poručíkovi.

Byla to výpovědní vkladní kníka Státní spořitelny, zaloená v pobočce v Praze na

Smíchově a vinkulovaná heslem. Jiřina Bártová ji zaloila před čtyřmi roky a do loňského

srpna bylo několik nevelkých vkladů a několik výběrů. Do srpna narostl vklad na necelé tři tisíce Kčs. Pak v září bylo uloeno dvacet tisíc, v listopadu deset tisíc a v lednu dalích deset tisíc korun. Tím dosáhl vklad výe 42 845,55 Kčs. Dne 17. března bylo z kníky vybráno 42 tisíc korun.

Bárta bez velkého váhání souhlasil. Nadporučík vystavil potvrzení o převzetí kníky a

brzo potom se rozloučili.

Tedy, soudruhu nadporučíku, teď je třeba jít po tom, co ta holka dělala od loňského

srpna,” řekl vzrueně poručík ve voze, kdy odjíděli.

Jistě. Nepochybuji,e bude náčelník s dalím pátráním souhlasit. Kníka vzbuzuje

podezření a ten vzkaz je jetě podezřelejí. Zastavíme se na potě, jestli něco zjistíme o tom telefonátu minulý čtvrtek.”

Jenome na potě se toho moc nedozvěděli. Zbraslav má automatickou ústřednu a nadto

napojenou přímou volbou na Prahu. Zjistili pouze, e minulý čtvrtek nikdo nevolal do

Masny meziměstsky. Ani do bytu Bártových. Take hovor mohl být místní, ale také třeba z

Prahy. Nic víc jim na potě objasnit nemohli.

Zajeli jetě na okrsek VB, za nadstrámistrem Karlíčkem. Mám pro vás novinku,” hlásil Karlíček, jakmile vstoupili. Předevčírem jsem kontroloval vozidla na náměstí a přitočila se ke mně stará Kocmanová, e abych prý za ní někdy zael, e mi něco poví o té Bártové, co utekla za hranice. Víte, ona ta Kocmanová uklízí na zdravotním středisku. Tak jsem

dnes za ní zael. Řekla mi, e prý Jiřina Bártová drela s doktorem Semerádem, který

tady na středisku slouí.

V práci se prý sice k sobě chovali jako by nic. Dávali si pozor. Ale i tak prý Kocmanová

zahlédla mezi nimi takové ty pohledy dorozumění, jak povídala.

83

Na to bych moc nedal. Ale ona tvrdila, e je jednou brzo ráno uviděla vycházet z hotelu na Závisti. Prý se kolem sebe rozhlíeli, jestli je někdo nevidí. Tak jsem si tam do toho hotelu zajel. A ejhle. Ona tam byla několikrát a nejen se Semerádem. Také jetě se dvěma jinými. Brali si sice pokadé dva pokoje - no jak se to dělá. Ale personál hotelu taky ví své a pozná kdo je zač. To víte, ti u mají nějaké zkuenosti.

Tadyhle jsem vám vypsal jména a data. Je to za listopad a únor. V říjnu tu jetě

nepracovala a v březnu tam v knize hostů u není nikdy zaznamenána. Jo, a sháněli vás

z Prahy. Máte hned volat.”

Nadporučík vytočil číslo a chvilku naslouchal, co mu říkal dozorčí. Pak zavěsil a řekl

jediné slovo: Nali!

Odpoledne přili Truhlář s Hubáčkem hlásit kapitánovi o výsledcích své cesty do

Zbraslavi. Pro původní účel nejsou nae výsledky ji důleité, řekl nadporučík. Ale pro dalí pátrání mohou mít význam.”

Rozhodně. Pochybnosti o tom, zda Bártová emigrovala se u nemusí ani potvrzovat, ani

vyvracet. Před chvílí volal indelář, e mrtvou z rybníčka identifikovali jako Jiřinu

Bártovou. Vrátil jsem se právě od náčelníka. Máme zelenou. Přiděluje nám na výpomoc

strámistra Svítka a skupinu mladých frekventantů. Myslím, e se indelář u brzo … á,

tady je!

indelář veel bledý v obličeji. Vydechl a unaveně si sedl. Promiňte, byl jsem skoro celý den na nohou. Kapitán jen mávl rukou.

Ne indelář mohl začít, vela kapitánova sekretářka. Je tu strámistr Svítek, soudruhu

kapitáne.

Tak a jde dál.

Kdy strámistr veel, seznámil ho kapitán s ostatními a stručně mu řekl, o čem se jedná.

indeláři, můete začít.

To bylo výborné, e jste nali rentgen té její zlomeniny předloktí loňského prosince a

poslali ho za mnou. Podle toho jsme ji spolehlivě identifikovali. Odmlčel se a potřásl

unaveně hlavou. To byl pacholek. To byl hnusný pacholek, co jí to udělal. Představte si, e jí vytrhal větinu zubů. A jak se zdá, také jí seřízl kůi na bříkách prstů na rukách.

Prosektor sice tohle nemůe potvrdit s naprostou jistotou, kdy byla půl roku ve vodě, ale asi to tak je.

84

Určitě to vechno udělal proto, aby ji nebylo moné identifikovat, kdyby se mrtvola

nalezla.”

To znamená, vmísil se nadporučík Truhlář, e se pachatel velmi obával její identifikace.

Proto to předstírání, e emigrovala, proto pachatele zřejmě vylekalo to náledí a proto to riskantní převáení mrtvoly. Je z toho moné usuzovat, e od osoby oběti vede přímá cesta k osobě pachatele a e právě tohle spojení se pachatel pokouel přeruit. Tím, e

jsme obě identifikovali, jsme získali důleitou stopu, zdůraznil. Pak po kratičké odmlce dodal: I kdy zatím nevíme co s ní.

Jaká příčina smrti? zeptal se kapitán.

Střelná rána v týle. Úplně jako ten esesácký Genickschuss. Patrně devítka, ale střela se nenalezla. Vylétla lebečním vem na čele. Mrtvola byla zabalena ve dvou pokrývkách a celý balík byl omotán silným měděným drátem a přivázán ke kusu betonového plotového

sloupku. Poručík Michálek si vzal ty dva kusy drátu k nim do laboratoře. Byly odtípnuty

od delího kusu a poručík říká, e najdou-li se kletě, pozná, jestli to bylo jimi stříháno. Ve vlasech, v ústech a tak měla spoustu hrudkovenské strusky. Ta byla i v té pokrývce, ve které byla zabalena. Na sobě neměla chudinka ani nitku.

Tak teď víme, na čem jsme,” konstatoval kapitán. Končí období dohadování a

spekulativních úvah. Teď máme konkrétní úkol: najít pachatele té hnusné vrady.

Břetislave, poreferuj jetě jednou o tom, co jste zjistili ve Zbraslavi. Pro indeláře a

Svítka.”

Kdy nadporučík skončil, vzal si zase slovo kapitán: Máme tu tři důleité poznatky. Za

prvé: alespoň jeden z pachatelů ije tady někde poblí Zbraslavi. Nasvědčuje tomu

mnohé a poslední je ten jeho telefonát s předstíraným vzkazem od Bártové z Vídně.

Druhým důleitým poznatkem je ta vkladní kníka. Za tím určitě něco vězí. Za něco asi ty

peníze dostávala a bude důleité zjistit za co. A třetím poznatkem je informace o jejím

poměru s doktorem Semerádem.

Take co musíme zjistit,” začal vypočítávat. Předně minulost Bártové. Okolnosti toho zájezdu do Vídně. Vyslechnout doktora Semeráda. Zjistit její ostatní milence, protoe nadstrámistr Karlíček objevil, e v hotelu Na Závisti byla jetě se dvěma dalími mui.

Pokusit se ve spořitelně zjistit, zda si ty peníze ukládala a vybírala sama - pokud to po takové době zjistit půjde.

85

Nu a co jetě v této fázi? Máme tu skupinu frekventantů. Tak bychom ji mohli pouít k

pátrání po místě, kde byla ta oktávka ukryta před převozem mrtvé Bártové do rybníčka.

Byl to vá návrh, indelář, vezměte si to na starost. Zařídím, aby se velitel té skupiny

hlásil zítra ráno u vás. Břetislave, ty se ujme minulosti Bártové. Zajde také na Státní bezpečnost. U náčelníkovy sekretářky si vyzvedni pověření. Slávku, ty zajdi do Čedoku a do smíchovské spořitelny. Doktora Semeráda si vyslechnu sám. Svítku, vy půjdete po

těch jejích dalích milencích. Jestlie chodila s milenci do hotelu Na Závisti, mohla chodit i jinam. Je třeba prověřit i jiné hotely. Zajděte si za nadporučíkem Mrázkem. Já mu zavolám, aby vám vyel co nejvíce vstříc. To je expert přes vechny hotely a hotýlky v

Praze a okolí. Poradí vám, kde nejspí pátrat. Obtelefonujte si je, případně ty

nejnadějnějí si objedete a budete zjiovat, jestli tam někdy Bártová nebyla a v kladném případě s kým. Jasné?

*

Tak tadyhle máme tu Bártovou Jiřinu,” řekl nadporučík Státní bezpečnosti Mikuláek,

kdy se přivítal s nadporučíkem Truhlářem. My jsme se tím začali zabývat teprve

nedávno.

To víte, zpočátku to vyhlíelo na běnou záleitost. Ty my etříme postupně. Nechal jsem

vám připravit xerox jejího spisu,” podal Truhlářovi dost útlý svazek.

Zjiovali jste si informace o ní?”

Orientačně. Máte to vypsané v těch papírech. Zhruba řečeno: charakter rozhodně ne

brilantní. Produkt rodičů, kteří se enou jen za mamonem a dceru nechají vyrůstat jako

křoví v lese. Konflikty ji ve kole. V mladích letech styky s pochybnými chuligánskými

partami a jen tak tak ula trestnímu řízení. Později hlavně pletky s enatými.”

V kádrovce na OUNZu jste byli?”

Ovem. Tady vám jetě předám xerox jejích kádrových materiálů.”

Truhlář si přehlédl oba svazky, spočítal listy a podepsal doklad o převzetí. Ten její dopis na rozloučenou tu máte?”

Zajisté. Chcete ho vidět?”

Dali jste ho prozkoumat grafologicky? Jestli ho opravdu psala ona?”

Zpočátku k tomu nebyl ádný důvod. Kdy jsme vak zjistili, e vůbec nepřekročila

hranice, dali jsme dopis prozkoumat.

86

Grafologicky, na otisky prstů atak. Daktyloskopické vyetření prokázalo, e dopis měla s

největí pravděpodobností v ruce. Nemáme sice její ověřené otisky, to chápete, ale

vycházeli jsme z obvyklého předpokladu, e nejčastěji se vyskytující otisky v jejím pokoji doma jsou její. Ostatně, po vyloučení otisků matky a otce tam jiné nebyly. Kdy nadporu-

čík končil, natáhl ruku po telefonu.

Grafologické zkoumání?” ptal se Truhlář.

Je jetě v práci. Právě se chci zeptat, jsou-li ji hotovi.” Po chvilce telefonování řekl:

Ano. Grafologické zkoumání pozitivní. Dopis psala Jiřina Bártová.”

To je zajímavé.”

To pouze znamená,” odtuil sue nadporučík Mikuláek, e se nepochybně opravdu

chystala k oputění republiky. Jenome ji někdo nenechal odejet.”

****

Kapitán Benda se rozmýlel kde a jak vyslechnout doktora Semeráda. Nechtělo se mu

zvát lékaře na kriminálku, protoe to obvykle u předem vytváří jistou přehradu mezi

vyslýchajícím a vyslýchaným. Stejně tak se mu nechtělo jezdit za lékařem na středisko do

Zbraslavi. Tam by asi nael v čekárně dost lidí, lékaře by zdroval od sluby a to by

výslech rovně naruovalo. Nejvhodnějí se mu zdálo hovořit s doktorem Semerádem u

něj v bytě, pokud by mohli spolu hovořit jen mezi čtyřma očima.

Několika telefonickými dotazy si ověřil, e má těstí. Doktor Semerád by měl být doma,

slubu ve Zbraslavi nastupuje a odpoledne a jeho paní je zaměstnaná a měla by být v

zaměstnání. Kapitán Benda se proto rozejel na zjitěnou adresu na Vinohrady.

Vylo to. Na kapitánovo zazvonění přiel otevřít vysoký, mírně proedivělý mu. Kapitán

se představil a legitimoval. Jste doktor Semerád?”

Ano. O co se jedná?”

Bude to trochu delí.”

Tak pojďte dál. Jsem sám doma. Můeme si nerueně pohovořit.” Zavedl kapitána do

puntičkářský zařízeného obýváku a nabídl křeslo. Mohu vám něco nabídnout k pití?”

Děkuji. Ne. Pane doktore, vyetřujeme záleitost Jiřiny Bártové.

87

Pracovala s vámi na zdravotním středisku ve Zbraslavi.

Ano. Ale celkem o ní nic nevím. Rozhodně ne více, ne o kterémkoliv jiném zaměstnanci.

Pouze snad to, e emigrovala.

Máme vak zjitěno, pane doktore, e jste se jistou dobu s Jiřinou Bártovou velmi

důvěrně stýkal. Prokazatelně zjitěno. Nepochybujte o tom. Bylo by to zbytečné.

Doktor Semerád chvilku na kapitána zachmuřeně hleděl. I kdyby tomu tak bylo, pak by

lo o naprosto soukromou záleitost.

Zajisté. Nebýt toho, e Jiřina Bártová neemigrovala, ale byla zavraděna.

Doktor Semerád zalapal po dechu, vytřetěně se zahleděl na kapitána a rukama sevřel

opěradlo křesla, a mu zbělely prsty. To není moné!

Chvilku oba mlčeli. Pak doktor těce zvedl hlavu: Kdo to udělal?

Kdybychom to věděli, tak bych vás asi nemusel obtěovat. Po pachateli pátráme.

Potřebuji, abyste mi řekl vechno, co o Jiřině Bártové víte. Bez ohledu na to, bude-li vám hovor v čemkoliv připadat trapný. Lituji, ale musím se vás ptát na vechno, i na věci, které byste právem mohl povaovat za svoje zcela soukromé záleitosti. Současně bych vás chtěl ujistit, e ve co mi řeknete, budu povaovat za důvěrné sdělení. Důvěrné pro

vechny, s výjimkou osob pracujících se mnou na tomto případu.

Doktor Semerád si povzdechl. Já .. já vás chápu, ale ..  promiňte, stále se nemohu

vyrovnat s tím, e … , s tím c o jste mi řekl. Těce se zvedl z křesla. Promiňte mi jetě chvilku.

Vyel z pokoje a kapitán ho po chviličce slyel z vedlejí místnosti, snad koupelny či

kuchyně, natáčet vodu a hltavě pít. Po chvilce se lékař vrátil. Zastavil se uprostřed pokoje a nepřítomně hleděl před sebe. Pak si zase sedl, malátně a netečně.

Co byste chtěl slyet? obrátil se na kapitána. Takové ty normální informace pro

ivotopis asi ne, e? Spí to, co se týká mne a jí, viďte? Kapitán mlčky přikývl.

Je to pravda, e jsem … , e jsme … , e mezi námi vzniklo to, co se obvykle označuje slovem poměr. Nechci vás unavovat líčením proč a jak to začalo. Asi by z toho vzeel pokus o omlouvání neomluvitelného … 

88

Vae paní o tom věděla?

Ne. Tedy alespoň pokud vím, tak ne. Rozhodně nic nikdy neřekla a ani nenaznačila.

Sblíili jsme se v listopadu. Oslavovaly se moje narozeniny. Padesáté narozeniny. To je

takový mezník v ivotě mue … ačkoliv, vlastně nechápu proč. Patrně jsem byl v

nostalgické náladě. Odpoledne jsme v mení společnosti odejeli do Prahy. Seděli jsme

asi do deseti večer u Mecenáe na Malé Straně. Někdy kolem desáté se společnost

rozpadla a zůstali jsme s J i ř … , s Jiřinkou sami dva. Zaplatil jsem a kdy jsme vyli ven, takovým docela přirozeným způsobem se do mě zavěsila a řekla: .Chce jít ke mně? Já jsem souhlasil. Dokonce . . D o k t o r Semerád se odmlčel.

Kapitán chvilku rovně mlčel a pak řekl mírným hlasem: Dokonce?

To u … , to u je asi zcela vedlejí.

Nu dobře, začal zase hovořit, kdy kapitán jen pokrčil rameny. Dokonce jsem se pokusil ji tam v podloubí obejmout a políbit. Strpěla jen lehký polibek na tvář a vyvinula se mi. ,A tam. Pojď!’ řekla. Dovedla mě kousek vý, myslím, e se to jmenuje Vlaská ulička, a tam v jednom domě do garsonky v podkroví. Do zcela malé garsonky s mansardou. Půjčila si

ji od nějakého známého.”

Měla klíč?”

Měla. Zůstali jsme tam a do rána.”

Neviml jste si náhodou, byla-li na dveřích jmenovka a na koho zněla?”

Obávám se, e bych si jí byl neviml ani, kdyby tam byla. Nevím.”

Nael byste ten dům?”

Nael. Ačkoliv jsme tam u vícekrát nebyli. Potom jsme spolu chodili jen do hotelů.”

Kapitán pokýval hlavou. Ano, to víme.”

Tak podle toho to víte.” Semerád si povzdechl. Stýkali jsme se do ledna. Pak u se asi začaly ve Zbraslavi na středisku ířit o nás řeči. Ačkoliv jsme se snaili být na pracoviti opatrní a nedávat nic najevo.”

Kdo z vás dvou ukončil ten vztah?”

Ona.”

Řekněte mi o tom více.”

Semerád sevřel trpce rty. O tom se hovoří jetě hůř, ne co jsem u pověděl.”

89

Chápu. Přesto bych byl rád, kdybyste zejména o tom nepomlčel.

Vyčítala, e si u o nás těbetají vrabci na střee. e nemůeme takhle pokračovat.

Nabídl jsem jí, e jí pomohu sehnat místo v Praze a e bychom se mohli setkávat v té

garsonce na Malé Straně. Vlastně jsem teprve tehdy s ní o té garsonce poprvé hovořil,

ačkoliv mi bylo divné, proč tam u nikdy nejdeme. Řekl jsem jí:,Mohli bychom se scházet

v té tvé garsonce. Je tvá ne? Ona na to nic neřekla, jen pokrčila rameny. Pokračoval

jsem: .Jestli tvá není, tak ti pomohu sehnat drustevní garsonku. Ale ani na to nic neřekla a pouze vrtěla hlavou.”

Jestli ta garsonka na Malé Straně byla její či nikoliv, to u si zjistíme. Dohodneme si kdy a zajdeme tam spolu. Pouze nám ukáete dům a dveře. Ale vrame se k vaemu rozchodu. To je vechno? Kde jste o tom hovořili?”

Bylo to nae poslední setkání. Schůzka, na kterou nechci vzpomínat! Byli jsme na

Ferdinandce v Roztokách.”

Přesto, e na tu poslední schůzku nechcete vzpomínat, musím vás poádat, abyste mi o

ní pověděl vechno.”

Ne!” Semerád byl najednou velice kategorický. Ne, to na mně nechtějte!”

Pane doktore! Je pravděpodobné, e vá vztah neměl nic společného s jejím koncem.

Ale ta krize nakonec s tím asi souvisí. Přesněji řečeno, můe s tím souviset. Velmi

snadno můe. Proto na vás naléhám.”

Ne, pane kapitáne. O tom hovořit nebudu!”

Kapitán se chviličku odmlčel. Na Zbraslav přila slečna Bártová tuím někdy v říjnu, e.

Nevíte, kde pracovala předtím?”

Pokud vím, v ústavu v Hradečnu. To je na Jihlavsku. Ústav pro doléčování a rehabilitaci

duevně chorých. Byla tam patrně několik let. Ale podrobnosti nevím. Vlastně jsme o tom

téměř nehovořili, a na několik náhodných poznámek.”

Neřekla nikdy nic, z čeho by se dalo usuzovat, e tam měla nějaký konflikt?”

Doktor Semerád zavrtěl přemítavě hlavou. Nevzpomínám si. Ona toti o svých dřívějích

pracovitích nikdy nevyprávěla. Ani o čemkoliv jiném ze své minulosti. Já jsem se ostatně ani na nic nevyptával.”

Take o tom Hradečnu nevíte nic?”

Ne.”

90

A jinak? Nepozoroval jste na jejím chování v poslední době něco zvlátního? e se nějak

změnila?

Semerád učinil bezradné gesto rukama. Snad … ale, to je vskutku jen dojem … Měl jsem pocit, e se něčeho bojí. Kapitán pozvedl obočí. Toho, e se prozradí vá poměr?

Myslím, e ne. Kdy hovořila o tom, e si o nás u cvrlikají vrabci na střee, pocioval jsem v jejím hlase jen rozmrzení.

Rozhodně ne strach. Doktor se odmlčel. Bylo zřejmé, e je mu nepříjemné vysvětlování.

Snad bych to řekl takhle. Zpočátku, kdy jsme byli spolu, probouzela se ráno jako dítě.

Ale v poslední době - řekněme tak od přelomu listopadu a prosince - se stávalo, e se

probudila uprostřed noci s výkřiky leknutí.

Vysvětlila vám, čeho se leká?

Ne. Nikdy. To kategoricky odmítala a obvykle přela do pláče, nebo do záchvatů

vyloené zloby. Nejhorí to bylo naposledy… ale o tom nechci mluvit.

Benda se na tato slova vrátil k poslednímu setkání Semeráda s Bártovou. Před chvílí,

kdy doktor odmítl o věci hovořit, přeel Benda záměrně na jiné téma. Čekal na vhodnějí

chvíli. Musel vak vynaloit vekeré úsilí, ne Semeráda přemluvil.

Pane doktore. Vy víte, co se tehdy mezi vámi odehrálo. Projděte si to v mysli a řekněte

mi poctivě a upřímně: jste si jist, e nic z toho nemůe souviset s tragickým koncem

slečny Bártové?

Semerád si povzdechl. To nemohu tvrdit. Tím si jist nemohu být.

Tak vidíte.

Semerád se těce rozhovořil. Je to celé nesmírně trapné. Začalo to vlastně o Silvestru.

Strávili jsme ho spolu. Nesmírně jsem se na něj těil, ale vůbec ádnou radost mi

nepřinesl. Ačkoliv jsem k ní přiel s darem, o kterém jsem doufal, e ji potěí. Po těkém duevním boji a několika scénách s manelkou jsem se rozhodl, e se rozvedu. Přiměl jsem manelku, aby s tím souhlasila. Nemluvil jsem před chvílí s vámi poctivě.

I kdy striktně vzato, jsem nelhal. Ptal jste se mě, zdali moje ena věděla o mém poměru

s Jiřinkou. O tom nevěděla. A neví. Řekl jsem jí pouze, e mám milostný poměr s jinou

enou, ale jméno jsem jí nikdy neřekl. Jistě chápete proč. Take, jenom podle znění vaí

otázky jsem nelhal. Ale podle jejího smyslu ano.

Kapitán mlčky pokývl hlavou.

93

Byli jsme na silvestra do jedenácti hodin ve vinárně U Suterů a pak jsme odejeli spolu do bytu jednoho mého přítele. Půjčil mi ho, protoe sám s manelkou slavil konec roku na horách. Budete-li chtít, řeknu vám jeho jméno i adresu toho bytu. Jenom vás prosím,

budete-li s ním o tom mluvit, jeho paní o tom nic neví a nesmí se dozvědět.

Můete se spolehnout.”

Po silvestrovském přípitku jsem jí to řekl. íleně se rozesmála a vychrstla mi do obličeje zbytek sektu ze své sklenky. Smála se jako pominutá. ,Ty blázne,křičela. .Ty by sis chtěl vzít takovou děvku? Semerád si dlaní přetřel čelo. Byla u dost opilá. Tak, jak jsem ji předtím nikdy neviděl. Vykřikovala strané věci. Hystericky se smála, e má jetě jiné milence, které střídá se mnou, a dokonce mi líčila nechutné podrobnosti styku s nimi.

Neudrel jsem se a udeřil ji dlaní do tváře. Ztichla a pak se mi v pláči zhroutila do náruče.

Odnesl jsem ji na lůko a sedl si vedle do křesla. Jetě chvíli vzlykala, a z toho usnula.

Asi za hodinu se s výkřikem probudila. Pak mě úpěnlivě prosila za odputění. Zapřísahala

se, e nic z toho, co řekla, není pravda. Pak jsme se usmířili. Ráno, kdy jsme odcházeli, byla skleslá, ztichlá a zasmuilá.”

To byla vae poslední schůzka?

Předposlední. Myslím předposlední kdy jsme… kdy jsme spolu strávili noc. Naposledy

jsme se setkali na Ferdinandce někdy v polovině ledna. A bylo to stejné, či spí jetě

horí. Přila ve skleslé náladě. Hodně pila u při večeři. Alkohol ji sice rozjařil a byla pak milá a veselá, ale kdy jsme přili do pokoje, padla na ni náhle straná chandra. Jízlivě se mi vysmívala, znovu mě mučila podrobnostmi styku s jinými mui. A pak zase hysterický pláč, prosby, usmiřování, a … a … , nu, co mám víc vykládat. Byla to nejstranějí noc v mém ivotě.

To je vechno?

V zásadě. Potom se mi u vyhýbala a odmítala vechny pokusy a prosby o schůzku.

Nakonec svolila alespoň k rozhovoru. Vlastně přila sama, jestli bych ji nesvezl do Prahy.

Měl jsem slubu do jedné a ona také. Těsně před skončením ordinační doby vyuila

chvilku, kdy jsme byli sami, a řekla mi, e by si potřebovala zajet do Prahy a rychle se

vrátit. .Stále si chce se mnou aspoň pohovořit. Tak k tomu budeme mít příleitost cestou, dodala k tomu. Čekal jsem ji ve voze. Přila, přisedla si a hned začala horečně hovořit.

Prosila mě, abych na ni zapomněl.

94

e se rozhodla začít nový ivot. e si nala nového mue a tomu e zůstane věrnou.

Skoro mě vůbec nepřipustila ke slovu. Kdy jsem se jí ptal, kdo je ten mu, odsekla, e mi do toho nic není. Kdy vyčerpala svoje tirády, zkusil jsem na ni naléhat, kdo je ten mu.

Zlostně se na mě utrhla: ,Chlap, kterému se ty nemůe vyrovnat. A zastav. Já

vystoupím!’ Zastavil jsem. Bylo to v Chuchli, kousek od zastávky trolejbusu. Vystoupila a odela k zastávce a ani se po mně u neohlédla. Dopálilo mě to. Zařadil jsem rychlost a odejel do Prahy. Jedinkrát jsem se jetě po ní při rozjezdu podíval. Postavila se k zábradlí u chodníku, zády k vozovce, a hleděla na řeku. To jsem ji vlastně viděl naposled v ivotě.

Bylo to ve čtvrtek před jejím zmizením. Na pátek si vzala dovolenou a ten týden na to

jsem měl dovolenou zase já. Kdy jsem se vrátil, dozvěděl jsem se, e od pondělka

nedochází do zaměstnání. Pak, po nějakém čase, se začaly ířit pověsti, e prý odejela s

nějakým zájezdem do zahraničí a e se nevrátila.

Kde jste byl o té dovolené a s kým?”

Ve pindlu. Se svou enou, sestrou a vagrem.”

S manelkou?”

Ano. V únoru jsme se s manelkou smířili. Jak tak, ale v podstatě smířili. Ta dovolená byl její nápad.”

Kdy jste odejeli, jak a kde jste byli ubytováni?”

Jeli jsme vichni mým vozem. Odejeli jsme v sobotu ráno a ve pindlu jsme se ubytovali

v hotelu Krakono někdy těsně před polednem.”

Kdy si kapitán dělal do svého notesu poznámky, dodal Semerád: Budete si to ověřovat?

Jestlie ano, tak…,” Buďte klidný,” přeruil ho kapitán. Samozřejmě, e si to ověříme.

Zanedbal bych hrubě svoji povinnost, kdyby se tak nestalo. Ale ověříme si to diskrétně.

Jetě jméno a adresu toho přítele, který vám na silvestra zapůjčil byt.”

****

Odpoledne v 17 hodin se sela posílená skupina kapitána Bendy k poradě. Kapitán

nejprve shrnul výsledky svého výslechu doktora Semeráda. Zajistil jsem si ověření jejich pobytu v hotelu Krakono ve pindlerově Mlýně. Podle zjitění tamních soudruhů se ani Semerád, ani jeho paní nevzdálili z hotelového okolí po celý týden. Zejména na kritickou

dobu dvacátého prvního a dvacátého třetího se soustředili pečlivě a sdělují, e

přítomnost obou ve pindlu je svědecky ověřena.

95

Myslím, e je můeme zatím vypustit ze seznamu podezřelých.

Jenom jestli je to ověření opravdu spolehlivé, vzal si slovo sám indelář. Promiňte,

soudruhu kapitáne … ,  dodatečně se omlouval za svoji nedisciplinovanost. Ono po půl roce je přece jen dost těké, něco takového bezpečně ověřit. A ta Semerádová, pozor!

Má za mue doktora a tak toho můe dost vědět z lékařské profese. Jaké je vlastně její

povolání? indelář, nefantazírujte, zarazil ho s úsměvem kapitán. Kdy vám teď řeknu, e je zaměstnána jako zdravotní sestra na chirurgii ve Vinohradské nemocnici a e se za svobodna jmenovala Horáková, tak byste asi na ni chtěl rovnou zatykač, kdybych vás

nebrzdil. Ten jejich pobyt ověřovali soudruzi z Trutnovské kriminálky a z okrsku VB ve

pindlu. Ptal jsem se jich, jsou-li si jisti ověřením. Tvrdí, e ano. Na podrobnosti jsem se neptal. Nebyl na to čas. Ale nemám důvod, a koneckonců, nemáme ani právo jim nevěřit.

Kam bychom se to dostali. Já myslím, vmísil se nadporučík, e motiv této vrady má

hlubí kořeny. To není záleitost několika měsíců. To není ádná vrada ze árlivosti.

Já jsem tého názoru. A teď bys nás mohl, Břetislave, seznámit s ivotopisem Bártové.

Bártová se narodila estnáctého května devatenáct set čtyřicet. Po vychození základní

koly absolvovala střední zdravotnickou kolu v Praze s kolísavým prospěchem. Bydlela

na internátu, ač k tomu nebyl váný důvod. Ze Zbraslavi by byla mohla docela dobře

dojídět. V posudku ze koly se mimo jiné uvádí, e se nesila s kolektivem a nechodila

na brigády. V tom vidím snad vliv jejích rodičů. Zjistil jsem zajímavou věc. Ta paní

Bártová, se kterou jsme hovořili ve Zbraslavi, není její matka. Ta se rozvedla s Bártou,

kdy dceři bylo osm let. Odela s nějakým muem na Ostravsko a s Bártou se při rozvodu

dohodla, e dítě přenechá jemu. Dívka se asi nemohla s novou matkou shodnout a proto

asi ten internát. Co ta její pravá matka? zeptal se Svítek. U neije. Zjistil jsem

dálnopisem v Ostravě, e zahynula při dopravní nehodě před třemi roky. Jiřina Bártová

vystřídala po ukončení zdravotní koly celkem tři místa. Mladá Boleslav, Hradečno a

Zbraslav. V Boleslavi se nezdrela dlouho, v Hradečnu vydrela přes čtyři roky.

Rozvázala poměr k pat náctému říjnu a ihned odejela do Zbraslavi,

96

kde začala pracovat od dvacátého. Posudky z pracovi jsou dost neslané, nemastné. Asi

nebyla příli vynikající pracovnice. Myslím, e bychom se měli zajímat o to Hradečno.

Tam byla nejdéle.

Já si myslím toté,” řekl kapitán. Co jsi zjistil na Státní bezpečnosti?

Nadporučík stručně popsal rozhovor s nadporučíkem Michálkem. Převzatý materiál jsme

si rozdělili s poručíkem. Já jsem si prostudoval kádrové materiály, soudruh poručík by teď měl podat shrnutí ze spisu Státní bezpečnosti.”

Já jsem jel nejdřív do smíchovské spořitelny,” začal poručík. ,Jak se dalo čekat, moc jsem toho nezjistil. Zda si ty velké vklady ukládala sama, to se zjistit nedá. Nikdo se na ně u nepamatuje. Ten výběr dvaačtyřicet tisíc sedmnáctého ohlásila týden předem, desátého. Souhlasila s tím, e jí strhnou rozdíl úroků za poslední rok pro nedodrení

jednoroční výpovědní lhůty. Úřednice, která to s ní spisovala se na ni pamatuje. Ne moc,

ale přece jen se pamatuje. Z předloených pěti fotografií vybrala snímek Bártové, ale

zcela jistá si nebyla. Řekla přesné toto: Jestli mezi nimi je snímek té, která výběr

ohlaovala, pak je to tahle,” a ukázala na Bártovou. Ta druhá, která sedmnáctého peníze vyplácela, ta se nepamatuje na nic. Ani jestli to byl chlap, nebo enská. No, já se zas moc nedivím. Je to velká pobočka s velkým provozem.

Potom jsem jel do Čedoku. Tam mi řekli, e u vechno předali a vypověděli Státní

bezpečnosti. Úředník, který zájezd do Vídně vyřizoval, je toho času na dovolené v

Rumunsku a průvodkyně zájezdu je se zájezdem rekreantů na Rujaně. Oba se vrátí za

týden. Tak jsem z nich víc nedoloval. Po návratu jsem si, podle dohody se soudruhem

nadporučíkem, prostudoval ten spis Státní bezpečnosti. Jsou tam jednak jejich normální

ověřovačky výjezdních dokladů. Z toho nás můe zajímat pouze to, e je měla v

naprostém pořádku a mohla bez potíí vycestovat. Vechny tyto doklady se ztratily a

nebyly nikde k nalezení. Dále je tu záznam informačního výslechu onoho úředníka

Čedoku. Jmenuje se Václav Novotný. Pro něj to byl zájezd jako spousta jiných. Nic

zvlátního ani mimořádného s ním nebylo spojeno. Podobná je výpověd průvodkyně,

Vlasty Nové. Jediná mimořádnost byla, e se Jiřina Bártová nedostavila k odjezdu

autobusu. Čekali na ni čtvrt hodiny. Pak odjeli. Průvodkyně doufala, e za nimi nějak

dojede do hotelu ve Znojmě, kde nocovali. Kdy ani tam se neobjevila, tak to průvodkyně

pustila z hlavy a jeli.

97

Návrat byl naprosto v pořádku. Je tu připojena kopie zprávy průvodkyně a seznam

účastníků. Pak je tu záznam o jedné výtrnosti v Mladé Boleslavi. To je to, co vedlo

soudruha Michálka k poznámce, e Bártová se stýkala s pochybnými chuligánskými ivly

a e jen tak tak ula trestnímu řízení. Myslím, e to soudruh Michálek líčil v příli černých barvách. Já jsem si to ověřil. Zavolal jsem si jednoho svého spolustudujícího z fakulty, který teď slouí na mladoboleslavské prokuratuře. Tehdy lo o následující: Bártová to tam zřejmě táhla s partou místních frajerů. S takovou provinční zlatou mládeí. Nic velkého.

Jednou se opili ve vinárně v Grandu a jeden z těch pásků se popral s vrchním. Skončilo to před pořádkovou komisí Městského národního výboru. Pokutou pro toho rváče a napo-menutím pro dva dalí hochy. To je ve.

Jak jste dopadl vy, Svítku? S těmi hotely?

Soudruh nadporučík Mrázek mi vynikajícím způsobem pomohl. Dal mi přesné typy. Tady

je přehled veho, co jsem zjistil. Chodívala celkem do čtyř hotelů, nejčastěji do hotelu Na Závisti a na Ferdinandku. S tím Semerádem ji mám zjitěnou celkem sedmkrát v listopadu a prosinci a pak jednou v lednu.”

A co vy, indeláři?”

Tázaný jen zavrtěl hlavou. Samá voda,” dodal pak. Ti hoi jsou snaiví, ale nenali jsme zatím ani náznak stopy.”

Nevadí. Pokračujte dál. Vak vy na něco přijdete. Slyeli jste vichni, co se zatím zjistilo.

Vyplývají z toho, podle mého soudu, dva závěry. Za prvé, někde zde v kraji, moná, e

přímo ve Zbraslavi či nejbliim okolí, se nachází buď vrah, nebo jeho komplic.

Nasvědčuje tomu ten fingovaný vzkaz z Vídně. Nelze to přirozeně brát za jistotu, ale

myslím, e je to dost pravděpodobné.”

Určitě,” vmísil se nadporučík. Podívejte se, skoro půl roku nic a a teď, kdy se zase začíná o Bártovou zajímat Bezpečnost. Vyhlíí to tak, jako kdyby někdo nenápadně sledoval, co se kolem Bártových děje.”

Souhlasím. A druhý závěr? Mám za to, e motiv bychom měli hledat předevím v

Hradečnu.”

Je to v jihlavském okresu. Co kdybyste teď hned zkusil zavolat Jihlavu?” navrhoval

Hubáček.

Kapitán sáhl po telefonu a poádal sekretářku, aby mu zařídila spojení s okresním

oddělením VB v Jihlavě. Spojení dostal za chvíli, ale protoe u bylo dost dlouho po

pracovní době, zastihl pouze dozorčího.

98

Já si pouze pamatuji, e se v Hradečnu vedlo vloni koncem léta nějaké vyetřování,

vysvětloval jihlavský dozorčí. Ale o co konkrétně lo, to nevím. Mohu vás vak, soudruhu kapitáne, přepojit do bytu na soudruha náčelníka. Jihlavského náčelníka zastihli doma.

Ano, řekl, vloni, koncem srpna a začátkem září jsme vyetřovali jedno podivné úmrtí

pacientky v ústavu v Hradečnu. Nevzpomínáte si, soudruhu majore, nevyskytlo se v té

věci jméno Jiřina Bártová? Byla tam tehdy oetřovatelkou. Počkejte. Nějaká

oetřovatelka do toho zapletena byla. Ale jméno si nepamatuji. Musel bych si dát vyhledat spis. Něco vám navrhnu. Zítra jede ná nadporučík Jemelka do Prahy. Do kriminalistického ústavu. On tu věc vloni vyetřoval. Já mu teď zavolám, aby si vzal spis s sebou a zastavil se u vás. Bude vám to tak vyhovovat? Výborně. Ale měl bych jetě jednu prosbu. Zda byste mohl dát v ústavu diskrétně proetřit, jestli někdo z personálu

nebyl letos zhruba ve dnech dvacátého a třiadvacátého března nepřítomen. Bude to

moné? Ano? Tak vám děkuji. Slyeli jste? zeptal se kapitán, kdy zavěsil. Byl bych

rád, kdybyste byli zítra vichni dosaitelní na telefonu. A se s Jemelkou domluvím, kdy k nám přijde, dám vám vědět. Chtěl bych, abychom si jeho výklad poslechli vichni. Teď se jetě vrátím k těm závěrům. Je tu jetě ta vkladní kníka. První velký vklad, dvacet tisíc, byl uloen v době, kdy Bártová jetě pracovala v Hradečnu. I to nasvědčuje tomu, e by se motiv měl hledat tam.

Třeba jí někdo platil za mlčení, nadhodil poručík. Myslíte, e …  vydechl Svítek, ale svou domněnku nedořekl. 

Soudruzi, úkoly na zítřek,” přeruil ho kapitán. Kdo zajde za Bártovými a poví jim, co se stalo? Ty Břetislave? Já vím, e to není příjemný úkol.

Co se dá dělat. Zajedu k nim.

Dobře. Podívej se jetě na tyhle lidi, podal mu list papíru. Byl jsem také za silničáři.

Pověděl jsem jim, e jejich kamarád neměl halucinace a e jeho nynějí neblahý stav je

také způsoben tím vrahem Bártové. Neřekl jsem jim ovem jméno oběti. Vyslechl jsem

znovu toho Koudelku. Teď se mi přiznal, e se do komor zásobníku vůbec nepodíval.

Nakonec jsem s těmi, kdo znají místní poměry,

99

dal dohromady seznam lidí ze Zbraslavi a okolí, kteří chodí častěji do okolí zásobníků a

mohli by tudí něco zpozorovat. Spoj se s Karlíčkem a vyslechněte je.

indelář, vy pokračujte s těmi frekventanty v hledání, kde byla ta oktávka schovaná.

Slávku, ty bys mohl zajet za Krbcem. Kdy mu řekne, e jde o vradu, snad bude

sdílnějí, ne? Není doma, soudruhu kapitáne. Oba Krbcovi jsou na Plzeňsku u dcery.

Mají se vrátit pozítří.

Dobře, tak to odlo na pozítří. V tom případě se dej do party tady se Svítkem. Mám pro

vás následující úkol: jednak vyhledat a podrobně vyslechnout ty tři dalí milence Bártové.

Jednak si na zítřek dopoledne zajistit doktora Semeráda. Zajeď si s ním na malou Stranu.

Ukáe ti ve Vlaské uličce, kde je ta garzonka, v ní byl poprvé s Bártovou. Zjisti majitele a od něj vechno, co by mohlo s Bártovou souviset.

****

Nadporučík Truhlář si jetě večer předchozího dne zajistil, aby na něj nadstrámistr

Karlíček ráno čekal.

Chudák holka, povzdechl si Karlíček, kdy mu nadporučík pověděl o nálezu a identifikaci mrtvé. Ta dopadla. To vám nezávidím, e to teď musíte jít povědět rodičům.”

Půjdu k nim po poledni domů. To bude lepí. Teď bychom se mohli podívat na tyhle lidi,

ukázal Karlíčkovi kapitánův seznam a vysvětlil, co by od nich chtěl.

Karlíček přelétl seznam očima. S některými jsem u mluvil. Nevědí nic.

Tak je krtněte a půjdeme za těmi zbývajícími. Rád bych, kdybyste el se mnou. Lépe

znáte místní poměry.

V

poledne se zastavili na oběd v restauraci na náměstí. Tak jsme mluvili se vemi, a

na tuhle Kolářovou, řekl při polévce nadporučík Truhlář.

Jo, ta je u syna na umavě. Jak jsem vám u pověděl. Má se vrátit brzo. Já zařídím,

abych se dozvěděl, e je doma, hned jak se vrátí.

Jaká je pravděpodobnost, e by mohla vědět něco víc, ne ti, s nimi jsme mluvili? Mezi

námi, soudruhu nadstrámistře, ti, pokud nám vůbec něco pověděli o Bártové, nás krmili

jen a jen samými drby.

O Bártové bude těko vědět něco víc, ne e byla sestrou na středisku.

100

Ale třeba mohla něco vidět v lese. Ona toti chodí posluhovat lesnímu Horvátovi. Uklízí

mu v myslivně. A chodí lesem kolem těch upen.

Nu, uvidíme. Tak si teď shrnem, co jsme se dozvěděli. e něco měla se Semerádem - o

tom u víme mnohem víc. e kdy jetě chodila do koly, e měla něco s lékárníkem -

staré, nezajímavé drby. Notabene, kdy ten lékárník je u rok na penzi a odstěhoval se.

e ohrnovala nos nad místními mladými mui - co z toho? e jí moc nadbíhal mladý

Jiráček a e je velmi árlivý? Tohle nebyla práce mladého, árlivého kluka. Ale přece

jenom - pohovořit bychom s ním měli.

Pokud vím, je teď někde na nějaké mládenické brigádě na seně.

Tak nenápadně zjistěte kde a kdy se vrátí. Ale opravdu nenápadně! Abychom chlapci

neublíili na pověsti. Nebojte se. Já to zjistím a ani se o Jiráčkovi nezmíním. Můj

synovec je tam taky, víte. Take to já si snadno zjistím, kde ti chlapci jsou a kdy se vrátí.

****

Kdy nadporučík zazvonil u Bártových, vyli mu vstříc oba. Paní Bártová měla úzkost v

očích. Co nám nesete, soudruhu?

Snad abychom li dovnitř, navrhl nadporučík Truhlář. Veli do obývacího pokoje. Paní

Bártová chtěla jít udělat kávu, ale nadporučík ji zadrel a pokynul oběma, aby si sedli.

Nesu vám, bohuel, patnou zprávu . , . “

Jeíikriste, zalkala paní Bártová. Nae J i ř k a … co je s ní?

Je mi to velice líto. Ale bohuel, vae dcera u neije. Vůbec neodjela za hranice. Někdo ji zabil 

Bártová se rozplakala. Bárta seděl strnule a svíral obě ruce, poloené na klíně. To není m o  n é … mohli bychom ji vidět? zeptal se tie.

Nadporučík zavrtěl hlavou. Raději ne. Bude lepí, kdy si j i uchováte v paměti tak, jak jste ji viděli naposled. Obávám se, e byste ji ani nepoznali.

Tak jak můete vědět, e je to nae Jiřka?

Je vám jistě známo, e asi před tři a půl rokem si na lyích zlámala levé předloktí. V

loňském prosinci, kdy u pracovala tady na středisku, pociovala nějaké potíe v té ruce a nechala se proto vyetřit na ortopedii.

101

Řekli nám o tom na středisku. Na ortopedii se nael rentgenový snímek té ruky.

Identifikovali ji podle něj. Lékaři zaručují naprosto spolehlivou identifikaci a vylučují omyl.

Paní Bártová si otřela oči. Moná, e se divíte, e tak pláču, kdy ona Jiřka vlastně

nebyla moje. Víte to? Víte. Jene, já ji měla ráda jako vlastní. Ale ona mě ne. Nemohla mi odpustit, e prý její máma odela od táty kvůli mně. Ale to nebyla pravda. Vdy my jsme se tenkrát jetě vůbec neznali. Jene Jiřka nevěřila a nevěřila. Doma pro to dělala takové drýle, e jsme ji museli dát do toho internátu. Ale já ji měla opravdu ráda. Vdy já vlastní děti nemám a nemůu mít.

Já vás chápu, paní Bártová. Jene teď se ji nedá nic dělat.

Dá. Najít toho lumpa, co jí to udělal! vykřikl Bárta.

Právě proto jsem tady.

Kdy se Bártovi trochu uklidnili, poádal je Truhlář o svolení k prohlídce věcí jejich dcery.

Asi se tam nic nenajde. Ale není vyloučeno, e by se mohla objevit třebas i maličkost,

zdánlivě bezvýznamná, která by nás mohla nakonec přivést na stopu pachatele.

Prohlídka věcí Jiřiny Bártové nepřinesla vak ádný poznatek. Nenaly se ádné dopisy,

poznámky, zápisník a podobně. Jen starí věci osobní potřeby.

Nadporučík se vrátil do obýváku. Velmi lituji, e vás musím obtěovat otázkami, paní

Bártová. Kdy by bylo slunějí projevit vám soustrast a odejít. Ale snad ..

Jen se ptejte, soudruhu, řekla Bártová sklesle.

Co vechno si vae dcera vzala na cestu s sebou?”

Myslím, e vechny své pěknějí věci. Měla toho jeden velký kufr a jetě jeden mení,

takový příruční. Jetě jsem se divila, e si toho tolik bere na dva dni. Jen tak pocukla

ramenem a řekla: ,Co by ne. Paní Bártová se znovu rozplakala. Ani jsme se vlastně

nerozloučili, vzlykala v slzách.

Překvapuje mě, řekl nadporučík, e jsme nenalezli vůbec ádné listiny, dopisy a tak.

Bůhví, Bárta bezradně rozhodil ruce. Snad si vzala s sebou i vysvědčení, křestní list a občanku. Ty vysvědčení a křestní list měla v těch prepánovejch deskách. Jak jsem vám ukazoval, soudruhu. Teď jsou ty desky v uplíku prázdný.

102

Vae dcera odjela v pátek osmnáctého března, e? Kdy? Ve kterou dobu?

Ona si vzala na ten pátek dovolenou. Večer předtím si zabalila. Ráno hned po snídani se

sebrala a la na autobus do Prahy. Odcházela tak nějak po osmé. Asi la na ten autobus,

co jede z náměstí za pět minut půl devátý. My jsme byli oba u ve keftu. V pátek

otvíráme v sedum. Mohlo být tak čtvrt na devět, kdy se ukázala ve dveřích krámu, řekla

nám ,tak ahoj”, a la. To bylo celý rozloučení.”

****

Kdy nadporučík Truhlář přiel ke kapitánovi Bendovi, seděl tam pouze indelář.

Zachmuřený a bez nálady.

Koukám, e se vás ani nemusím ptát, zda jste dnes na něco přiel, e, nadstrámistře,

řekl mu nadporučík.

indelář jen malomyslně mávl rukou.

Truhlář pověděl krátce, co zjistil ve Zbraslavi. Poádal jsem Karlíčka,” dodal, aby zjistil řidiče vech autobusů, které odjíděly ze Zbraslavi osmnáctého, mezi osmou a devátou hodinou a vyslechl je, zda někdo z nich se nepamatuje na Bártovou.”

Během Truhlářova výkladu přiel Hubáček se Svítkem. Kdy Truhlář skončil, podíval se

kapitán na hodinky. Jemelka přijde asi za pět za deset minut. Tak je jetě chvilka pro vás dva.”

Ta garsonka patří malíři Miroslavu Hájkovi,” začal Svítek, kdy mu kapitán dal slovo.

Ateliér má vedle, také v podkroví. Řekl mi, e mu Bártová stála několikrát modelem.

Jeden její portrét jsem tam viděl. Tedy portrét - samozřejmě akt. Tvrdí, e s ní nic neměl.

e prý se svými modely nespí. Připoutí, e Bártové několikrát půjčil garsonku a nezajímá ho k čemu. Jestli tedy spala sama, či s někým, do toho mi nic není’, řekl. Očividně nás nemá rád a ádnou ochotou nepřetékal. Alibi na kritickou dobu má. Od třináctého do

dvacátého estého března byl v Tatrách. Ověřil jsem si to dálnopisem. Tady je kopie. Já

jsem mu zatím neřekl, o co jde. Kdyby se ukázala potřeba ho jetě jednou vyslechnout,

bylo by asi uitečné ho upozornit, e jde o vradu a e zamlčováním informací by si mohl

vykoledovat trestní stíhání.”

****

103

Krátce poté, kdy skončil svoje hláení strámistr Svítek, přiel nadporučík Jemelka.

Stručně vylíčil případ z Hradečna. Minulého roku, 12. srpna, byla do ústavu přijata na

doléčení a rehabilitaci 52letá Anna Kozáková z Prahy. Za okupace působila v odbojové

skupině. V r. 1943 ji zatklo gestapo, dlouho a krutě vyslýchalo a nakonec byla poslána do koncentračního tábora v Ravensbrucku. Utrpení v lágru přeila, ale vrátila se ve zbědovaném stavu. Po dlouhé době se sice z útrap zotavila, ale její zdraví zůstalo

podlomeno. Před osmi roky se u ní začaly projevovat příznaky duevní poruchy. Byla

několikrát léčena v různých ústavech, naposled v Bohnicích. Po výrazném zlepení stavu

doporučili oetřující lékaři rehabilitaci v Hradečnu a pacientka tam byla převezena.

Po přijetí se u Anny Kozákové najednou projevily prudké záchvaty zuřivosti, střídavě se

strachem. Museli ji umístit na izolační pokoj ve druhém patře hlavní budovy a rozhodli ji urychleně vrátit do ústavního léčení v Bohnicích. V noci ze 14. na 15. srpna vak zemřela.

Byla nalezena k ránu pod oknem pokoje, v něm byla umístěna. Pitva zjistila jako příčinu

smrti zranění, odpovídající pádu z té výky. Byli bychom to uzavřeli jako nepochybnou

sebevradu, vysvětloval nadporučík Jemelka, nebýt jedné těko vysvětlitelné okolnosti.

Vechna okna izolačního pokoje jsou opatřena mříemi, otevíratelnými jako okenní křídla.

Mříe jsou běně uzamčeny. Avak jak okenní křídla, tak i mříe okna, pod ním byla

Kozáková nalezena, byly otevřeny. Ředitel ústavu nařkl oetřovatelku Jiřinu Bártovou, e

nedbalostí umonila sebevradu Kozákové.

Bártové bylo čtrnáctého před polednem uloeno, aby pokoj vyvětrala. Odemkla mříe

obou oken v pokoji a otevřela okenní křídla. Budova je stará více jak dvě stě let a tak jsou tam okna starého typu. Dvojitá okna s vnitřními křídly otevíranými dovnitř a vnějími křídly otevíranými ven. Mří je upevněna mezi nimi a kotvené části závěsů jsou zacementované do palet. Je vak umístěna tak neikovně, e zástrče vnějích okenních křídel nejdou

dobře ovládat, jestlie je mří zavřena. Dělá se to tedy tak, e se otevřou vnitřní křídla,

odemkne a otevře mří, rovně dovnitř, a pak se otevřou a zajistí venkovní křídla.

Nakonec se zase mří zavře a uzamkne. Neikovné, ale je to tak.

Odpoledne asi v estnáct hodin Bártová stejným způsobem okna uzavřela. Ředitel tvrdil,

e Bártová při uzavírání oken zapomněla mří uzamknout.

104

Jinak prý není moné, aby nemocná sama mří otevřela a z okna vyskočila, či vypadla.

Bártová nařčení odmítala a tvrdila, e mří správně uzamkla a jetě se přesvědčila, e

uzamčená je. Podle shodné výpovědi řady osob z personálu vykonávala tuto práci

mnohokrát a nikdy se nedopustila nesprávnosti. Nadto vypovídal v její prospěch

oetřovatel Karel Jahoda. Protoe lo o depresivního pacienta, nebyla Bártová při tom

sama. Doprovázel ji Jahoda. Vypověděl, e mří zavírala a uzamkla. Kliku, jí se ovládají zástrče mříe, u ní byl cylindrický zámek, mu sice zakrývalo její tělo. Ale pozoroval její pohyb ruky při zavírání, slyel klapnout zámek a viděl, e se přesvědčovala, zda mří je pevně uzavřena. Na své výpovědi trval. Protoe Jahoda má pověst velmi svědomitého

člověka a nebyl zjitěn ádný důvod, proč by měl faleně vypovídat ve prospěch Bártové,

byla, jeho výpovědi dána víra.

Nadporučík Jemelka pokrčil rameny. Nikdy se pořádně nevysvětlilo, jak mohla nemocná

odemknout mří. Zůstala jen jedna domněnka. Vechny zámky u dveří a mříí jsou

jednoho druhu a odemykají se stejným klíčem. Klíče má k dispozici pouze personál a je

jich tam mnoho. Jenome evidence klíčů byla zcela nedostatečná. Spí by se dalo říci, e

ádná. Tak se nakonec dolo k domněnce, e někdo svůj klíč ztratil, nemocná ho nalezla

a pouila. Klíč moná vypadl současně s ní a třeba ho někdo z personálu sebral, aby

nedbalost zaretuoval. To je v kostce vechno. Jestli chcete nějaké podrobnosti,

ptejte se. Zajímali jste se o příčiny její recidivy?

Jistě. Ve spise je o tom samostatná sloka. Vyádali jsme si vyjádření ředitele ústavu,

oetřujícího lékaře a dvou expertů, profesora Pavelky z Brna a doktora Krásy z

Olomouce. Shodli se na tom, e příčin můe být mnoho a e to nebylo nic zvlátního.

Vzhledem k tomu, e se shodovali alespoň takhle, u jsme se tímhle aspektem

nezabývali. Myslíte, e by v tom mohla být nějaká souvislost?

Na vaem místě bych ji tehdy také nehledal, soudruhu nadporučíku, řekl kapitán.

Jenome teď, kdy se zjistilo, e Bártová byla zavraděna asi půl roku po té události, teď bude nutné se na to podrobně podívat.

Během hovoru přila telefonická zpráva z Jihlavy. Nikdo z personálu ústavu v Hradečnu

nebyl v kritických dnech kolem 22. března nepřítomen. Pouze doktorka Mullerová.

Onemocněla zápalem plic a leela od 26. února do 10. března v nemocnici v Jihlavě a

potom jetě v rekonvalescenci doma do 27. března.

107

Ale i kdy byla doma, docházela k ni denně sestra ze střediska dávat jí injekce. Nejdřív

jetě několik dní penicilín a potom posilující glukózové injekce. Naposledy brala injekce 25. března. Ty návtěvy oetřovatelky u doktorky Můllerové jste vyetřili spolehlivě?”

zeptal se nakonec do telefonu kapitán Benda. Naprosto,” zněla odpověd. Potvrzuje to i obvodní lékař.”

Tak to byla rána do vody,” povzdechl si kapitán Benda.

Nadporučík se omluvně usmál. Já se na to, soudruhu kapitáne, jetě jednou podívám. A

se vrátím domů.”

Kdy se vracíte domů?” zeptal se ho kapitán.

Mám zítra na dopoledne jetě co dělat v kriminalistickém ústavu. Domů jedu rychlíkem,

který odjídí bohuel a večer.”

Tak sem přijďte asi kolem jedné. Svezeme vás. Pojedeme odpoledne do Hradečna.

Nejspí. Nu, kdyby z toho selo, budete mít stále jetě dost času na rychlík.”

Koho vezme s sebou?” zeptal se nadporučík Truhlář kapitána Bendy, kdy nadporučík

Jemelka odeel.

To jsem se jetě nerozhodl, ale nejspí pojedu sám. Musíme se poradit, co dál. Z toho,

co jsme doposud zjistili a co nám pověděl nadporučík Jemelka, vyplývá řada směrů pátrá-

ní, ale dva jsou velmi důleité.”

Pátrání v Hradečnu na místě a pátrání po odbojové minulosti Anny Kozákové,” řekl

nadporučík Truhlář.

Přesně tak, Břetislave. Vezmi si minulost Kozákové na starost. Jsi členem Svazu

protifaistických bojovníků. Jdi po tom hned ráno a zjistí-li něco zajímavého, pus se po stopě bez jakéhokoli zdrování. Nechám ti tu celou skupinu. Bude ji mít na povel.

indeláři, vy jděte dopoledne se svými frekventanty, ale v poledne se hlaste soudruhovi

nadporučíkovi.

Zítra jsem měl jít za Krbcem, jak jste mi uloil, soudruhu kapitáne, namítl poručík

Hubáček.

V pořádku. Zajede si za ním. Zítra mezi dvanáct a dvanáct třicet chci od vech hláeni, třeba telefonicky a třeba negativní.”

Neměli bychom jetě jednou vyslechnout lesního Horváta?” připomenul nadporučík.

To si můe vzít na odpoledne na starost Slávek. Mimochodem, jak ho máme

prověřeného?”

Prověřoval jsem ho já,” přihlásil se indelář. Udělal jsem o tom záznam do spisu.

108

Pochází z Těína. Za okupace od třiačtyřicátého partyzán v Beskydech. Byl raněn a padl

do německého zajetí. Je div, e zůstal na ivu. Po válce se vrátil k původnímu lesáckému

zaměstnání. Nadstrámistr Karlíček ho označil za spolehlivého a odpovědného člověka.

Kádrový a pracovní popis na podniku má velmi dobrý.

Tak je zřejmě v pořádku. Úkoly jsou rozděleny, končím.”

****

Volha s kapitánem Bendou a nadporučíkem Jemelkou vyjela těsně po jedné z Prahy.

Cestou si vyměňovali informace a diskutovali o případu. Kdy zastavovali v Havlíčkově

Brodu na sídliti, kde bydlel bratr Anny Kozákové, řekl nadporučík Jemelka: Soudruhu

kapitáne, já mám pocit, e bych měl co nejrychleji jet do Hradečna a pořádně si prověřit, jak to bylo s tou doktorkou Můllerovou. Mně se to moc nezdá.”

Tak jeďte a polete mi vůz zpět. Já si zatím pohovořím s tím panem Kozákem.”

Od Jana Kozáka se vak kapitán mnoho nedozvěděl. Kozák byl za okupace od podzimu

1942 totálně nasazen v říi a o osudech své sestry, starí o osm let, se dozvěděl a po

osvobození. Kozákovi pocházeli z malé dědiny poblí Frýdku. Jejich otec, horník, zahynul

při důlním netěstí v r. 1935, matka jim zemřela na souchotiny těsně před okupací. Anna

byla kuchařkou. Postupně v několika velmi zámoných místních rodinách a v několika

restauracích. V době, kdy byla zatčena, pracovala jako kuchařka v hotelu Na Vlčině u

Frentátu. Ten tehdy pouívala vysoká nacistická honorace pro své zábavy. Byla prý ve

spojení s jedním číníkem, který při své práci nenápadně sledoval, co hovoří jím

obsluhovaní hosté a získané informace dopravovala Anna komusi do Frentátu, kdo je

dával dál. Onoho číníka nacisté zastřelili a s kým byla Anna ve spojení ve Frentátu, to se Jan Kozák nikdy nedozvěděl.

****

Kdy kapitán Benda dorazil na okrsek VB v Hradečnu, vládl tam rozruch. Prasklo to,

soudruhu kapitáne! Je to ta Můllerová!” hlásil mu vzrueně místní přísluník.

Tak? A co se mezitím zařídilo?”

Jemelka právě v tom okamiku vstoupil. U jsem mluvil s Prahou! Vyhlauje se po ní

celostátní pátrání.”

109

Tak ona tu není?

Ne. Tento týden si vzala dovolenou. V ústavu uvedla jako místo pobytu těchovice, hotel

U Přístavu. Má se vrátit v pondělí. Protoe se obávám, e u tam asi nebude - pokud tam

vůbec kdy byla - poádal jsem, aby připravili vyhláení celostátního pátrání a současně

urychleně zjistili, zda v těch těchovicích je, či není. Naleznou-li ji, mají příkaz okamitě ji zadret. Nenaleznou-li ji, rozjet celostátní pátračku.

To je krásné. Jestli v těch těchovicích opravdu byla, tak jsme tam vichni běhali kolem a nic n e t u  i l i … 

Co budete dělat, soudruhu kapitáne. Tady to můete nechat na nás. Poslal jsem hlídku

do vilky, kde Můllerová bydlela a zapečetil její lékařský pokoj tady v ústavu. Zařídil jsem, e nikdo z personálu nesmí ústav opustit. Jakmile mi přijedou nai, pročeem to tady hustým hřebenem. Vyslechneme kdekoho. Můete se spolehnout. Máte pravdu.

Musím zpět do Prahy. Nechám vám tu fotografie vech osob, které se v případě vyskytly.

Je vám jasné, koho podezřívám?

Přirozeně. Pacientka Kozáková poznala Můllerovou. Ta se jí zbavila tím, e ji vyhodila z okna pokoje. Zdravotní sestra Bártová o tom zřejmě věděla. Můllerová se ji snaila nejdříve uplatit, ale pak se rozhodla, e jistota je jistota.

Správně. Mimochodem, jak jste na Můllerovou přiel? Snadno. Uhodil jsem na tu

oetřovatelku, která k ní měla v březnu docházet. Kdy jsem jí řekl, e jde o vradu, tak vechno přiznala. Můllerová jí namluvila, e si shání nové místo v Praze a nechce, aby se o tom dozvěděl ředitel. Dala jí nějaké peníze, aby předstírala, e k ní chodí.

Kdy u kapitán Benda nasedal do auta, vyběhl za ním jeden místní přísluník. Telefon,

soudruhu kapitáne. Praha!

Vzal jsem to za vás, řekl nadporučík Jemelka, kdy kapitán veel. Můllerová v tom

hotelu není. Bydlela tam do včerejka. Včera dopoledne z hotelu odjela svým moskvičem,

e pojede k příbuzným do Prahy a vrátí se v neděli. Zavazadla si v pokoji ponechala.

Vzala si pouze kabelku. Zatím není po ní ani stopa. V hotelu zůstala hlídka, aby ji

zadrela, kdyby se vrátila. Vá náčelník vyhlásil tu celostátní pátračku.

Kdy kapitán Benda dojel do Prahy, hlásila mu sluba u vchodu, e se má ihned dostavit

k podplukovníkovi Kubátovi.

Tak tě vítám z výletu, řekl s mírným sarkasmem podplukovník.

110

Mávl vak rukou, kdy chtěl kapitán něco namítat. Já ti nic nevyčítám. Ale známe u i

toho jejího komplice.

Kdo je to?

Horvát!”

Kdo na něj přiel?

Hubáček. Přes toho Krbce.

****

Bylo to tak, e poručík Hubáček vyjel po poledni se svou kodovkou na Zbraslav. Nejdříve

zamířil k myslivně Na Pískách, ale nikoho uvnitř nenalezl. Pouze pes u boudy horlivě

těkal. Stavení bylo zavřeno.

To jsou radosti, řekl si poručík. Kde ho mám teď hledat? Pak si vzpomněl, e se mu

Horvát tehdy na jaře zmínil, e se jim koncem zimy nadělaly značné polomy poblí

Cukráku a e má s nimi starosti, protoe musí zajistit, aby se zpracovaly do konce léta.

To by mohl být tam, řekl si. Nestačili to a teď to moná dohánějí i v sobotu a v neděli.”

Rozejel se tím směrem a skutečně, po chvíli uslyel zvuk motorové pily.

Na polomu, který byl u převáně zpracovaný, pracovali tři lesní dělníci a byl s nimi i

hajný.

Jó, ná pan fořt si vyjel na vejlet,” řekl mu jeden z dělníků ironicky, kdy se ptal na Horváta. Povídal mi, e tu v sobotu nebude. e jede někam k příbuznejm,” dodal k tomu hajný.

A to tam nechal psa uvázaného u boudy a odejel?” divil se Hubáček.

Pes je u boudy? Tak to on se večír určitě vrátí,” řekl hajný. To by mi byl jináč řek, abych se o psa postaral.”

Hubáček se tedy sebral a jel ke Krbcovým. Tam nael v kuchyni paní Krbcovou v pláči a

Krbce sedícího zachmuřeně za stolem. Copak se stalo?” ptal se.

Moje byla dopoledne u sestry,” vykládal Krbec s pátravým pohledem na poručíka.

Pověděli jí, e je Jiřka neboka. e prej ji někdo zabil.”

Moment, pane Krbec. Říkáte u sestry a Jiřka? Kdo je vae sestra, paní Krbcová?”

Přeci Bártová. Vdy jsou s mojí sestry. To jste nevěděl?”

Ne. To jsme nevěděli. Take za … , take Jiřina Bártová byla vae příbuzná?”

No vlastně příbuzná ne. Ona Bártová je její nevlastní máma.

111

Ale my ji měli, jako kdyby byla opravdu z přízně. Kdy jí bylo takovejch deset, jedenáct, dvanáct, tak tu u nás bejvala často. Raděj ne doma.

Je to pravda, pane poručík, e ji někdo zabil? ptala se v slzách Krbcová.

Bohuel ano.

Pane poručík, posaďte se. Já bych se vás rád na něco voptal. Poručík Hubáček si sedl

a tie čekal. Tuil, e se něco dozví. Krbec si chvilku v zamylení třel svoji chromou ruku.

Pane poručík, já jsem věděl, e se vy i vai kolegové ometáte kolem Bártovejch a myslel

jsem, e kvůli tomu, e utekla za kopce. Teďka říkáte, e ji někdo zabil. Tak jak to bylo?

Pane Krbec, já jsem z kriminálky. My jsme měli jisté podezření a přeetřovali jsme

vechny nezvěstné mladé blondýnky. Kdy se objevil ten dopis, nasvědčující, e emigrovala, předali jsme to a přestali se o Jiřinu Bártovou zajímat. A teprv před několika dny jsme zjistili, e ji někdo zavradil a ten dopis, to byl podvrh.

Tak takhle je to. Tak to se teda ptejte na co chcete.

S kým se Jiřina Bártová stýkala v poslední době. Řekněme po novém roce?

Co já vím, tak jenom s fořtem … 

S Horvátem?

Jo s tím. Viděl jsem je dvakrát v lese. Někdy v lednu nebo spí v únoru. Jak ji vedl do

myslivny. Já ji chtěl před ním varovat. e je to starej korouhevník. A pak jsem si řek, e u je dost stará a co bych se jí do toho plet. A to jsem udělal chybu. Třeba by tu mohla jetě bejt, kdybych s ní promluvil.

Asi ne, pane Krbec. Myslím, e tímhle byste ji nezachránil.

Ji mohlo zachránit jenom kdyby byla přila k nám a pověděla co ví. Pane Krbec, promiňte,

teď poběhnu … 

Nechoďte za nim sám, pane poručík … 

On stejně není doma. Musím k telefonu.

Poručík sjel do Zbraslavi na okrsek VB, zavolal do Prahy a pak odejel s nadstrámistrem

Karlíčkem do myslivny. Tam nechal nadstrámistra, aby počkal na výjezdovku, která

přijede udělat prohlídku a rozjel se do těchovic. Protoe kdy volal Prahu, dozvěděl se

té zprávu z Hradečna o Můllerové.

****

112

Chvilku po návratu kapitána Bendy od podplukovníka Kubáta přiel poručík Hubáček.

Odvolal jsem indeláře z pátrání. Ti jeho frekventanti mohou hledat sami. Poslal jsem ho k prohlídce do hájovny, řekl mu kapitán.

Myslíte, e by odborníci z výjezdovky mohli něco přehlédnout?

Ne. Či vlastně, ano. Oni toti vlastně nevědí, co mají hledat. Nejsou informováni o

případu … 

Moná, e máte pravdu. indelář podrobně vechno zná.

Vela sekretářka. Soudruhu kapitáne, dálnopis z Rudy.

Kapitán jí papír téměř vytrhl z ruky. Poručík úplné zapomněl na principy chování k

nadřízeným a nahlíel mu do dálnopisu přes rameno.

Veřejná bezpečnost ze elezné rudy sdělovala, e moskvič Můllerové, jeho SPZ byla

nahláena do celostátního pátrání, byl nalezen na hlídaném parkoviti na pičáku. Podle

sdělení hlídače parkovitě vystoupily z něj kolem 11 hodin dvě osoby. ena a mu s

plnovousem. Odeli směrem ke stanici autobusů, jezdících k Černému jezeru. Nasazují

se zálohy k propátrání přilehlé oblasti.

Kapitán se podíval na hodinky. Mají skoro osm hodin náskok.

Pochybuji, e by dokázali ve dne přejit někde u Rudy hranice,” řekl poručík. I bez zvýené pohotovosti na hranicích je to tam vyloučeno. Ostatně si myslím, e oni se vůbec nepokusí přejít někde blízko Rudy. Tohle můe být klamný manévr.

Moná … ” přeruilo ho dalí zazvonění telefonu.

Kapitán chvilku naslouchal. Výborně. Upozornil jste Cheb? Ano? Tak mockrát děkuju.”

Volal jsem Dobří, vysvětloval na poručíkův tázavý pohled. Aby sehnali kádrováka

lesního závodu a prohlédli Horvátovy materiály. Kde pracoval dřív, ne přiel na Zbraslav.

indelář se o tom ve své zprávě nezmiňoval. Od sedmačtyřicátého slouil jedenáct let na

polesí Vysoká. Na samých hranicích.”

Take teď bude záleet na pohraničnících.”

Ano. Ale my se musíme podívat na něco jiného. Jestli je tvoje domněnka správná, museli

mít vymyleno, jak se ze pičáku bez auta na Vysokou dostanou.”

To je fakt. Běím pro jízdní řády.” Poručík se ve dveřích málem srazil s nadstrámistrem indelářem.

113

Co vy máte nového?”

Moc věcí, soudruhu kapitáne. Ty frekventanty můeme odvolat.”

Nael jste?”

Nael. Ta oktávka byla schovaná v kůlně u myslivny. Dále. Nael se tam velký svitek

starého telefonního drátu. Nedávno z něj bylo něco odstřihováno típačkami. Ty se také

naly. Předal jsem právě drát a típačky do mechanoskopie. Ale vsadím krk na to, e ten

drát, kterým byla mrtvá Bártová omotána, je z toho svitku. To jetě není vechno. Podlaha v kuchyni vykazovala slabou reakci na lidskou krev. Je tam místo, kde je čerstvě zaklínován kulatý otvor kolíkem a vechno nedávno přetřeno barvou. Mládenci rozbourali

podlahu. Pod ní je skoro čtvrtmetrový zásyp kváry. Ve spáře mezi prkny, vedle toho

zakolíkovaného otvoru, se zjistila lidská krev a na částicích kváry pod tím také. A ve

kváře po tou dírou se nala střela z devítky. Vechno u je v laboratořích.”

Výborně, indeláři. Potvrdí-li se krevní skupina a mecha-noskopické prozkoumání kletí

a drátu, máme prakticky s jistotou místo činu.”

Mezitím přiel poručík s jízdními řády.

Chceme zjistit, s jakou moností dopravy ze pičáku na Vysokou asi počítali,” dodal kapitán.

Ale to je zbytečné, soudruhu kapitáne. Určitě tam měli dva auáky. Horvát měl

sluebního gaza a ten v myslivně chybí.”

Zjistil jste jeho es-pé-zetku?”

Ovem. U jsem ji nahlásil do celostátní pátračky rádiem, jetě z myslivny.”

Poručík zaklapl rozevřený jízdní řád a s uznáním pohlédl na nadstrámistra. Já říkal

vdycky - indelář je mu činu!”

Kapitán pohlédl na hodiny. Je skoro osm. Teď se to rozjelo a my tu zatím nemůeme

ničím pomoci. Jdeme se trochu vyspat. V est nula nula tady.”

****

Ráno čekal na kapitána Bendu dlouhý dálnopis z Chebu.

V prostoru polesí Vysoká, okres Cheb, na pokraji zakázaného pásma, se střetla

dvoučlenná hlídka PS s dvojicí naruitelů. Dolo k přestřelce, při ní byli oba pohraničníci raněni. Po chvilce zasáhla druhá hlídka PS. Jeden z naruitelů, ena, byla nalezena opodál mrtva. Buď spáchala sebevradu, nebo byla zastřelena druhým naruitelem.

114

Ten se pokusil o útěk do vnitrozemí. Dosud nebyl zadren. Prostor střetnutí byl včas

uzavřen dvojitou clonou v takovém rozsahu, e je nemyslitelné, aby uzávěrou pronikl. Na

místě střetu pracuje vyetřovací skupina PS a Kriminální sluby z okresu i z kraje. Asi dva kilometry od místa střetu bylo nalezeno vozidlo typu GAZ. Tabulky s původními SPZ

sluebního vozidla lesní správy byly vyměněny za čísla s označením B, svědčícími o

vozidlu Bezpečnosti. Tabulky byly vyrobeny amatérsky, bez prolisová-ní, jen

namalováním černým lakem.

To jsou mi věci, řekl si, spí jen pro sebe, poručík Hubáček, kdy jim kapitán nahlas

přečetl dálnopis. Měl by tam asi někdo z nás zajet, ne?

Ano, souhlasil kapitán, ale ne hned. Počkáme, a skončí vyetřování na místě a

zpracování nalezených materiálů. A také a chytnou Horváta. Bude třeba tam vzít

někoho, kdo by identifikoval Můllerovou. Vzal bych rovně i toho řidiče Krčmáře, zda by v ní nepoznal údajnou doktorku Horákovou.”

Během dopoledne doel dalí dálnopis z Chebu. Sděloval, e Horváta dopadli.

Vypověděl, e jeho společnici byla doktorka Můllerová, která ho přemluvila k pokusu o

ilegální přechod hranic. Při přestřelce uprchl a Můllerová patrně spáchala sebevradu.

Dále dálnopis sděloval, e se jeví váné podezření, e nelo o sebevradu, ale e

Můllerovou zastřelil Horvát. Důkazový materiál se zatím zpracovává a bude se na něm

pracovat jetě v pondělí.

Kapitán dal odvolat celostátní pátrání po Horvátovi a Můllerové a poslal Hubáčka a

indeláře domů. Sám se zdrel jetě chvíli. Ne odeel, donesli mu jetě stručný dálnopis od nadporučíka Truhláře z Ostravy: Přivezeme materiály svědčící s velkou pravděpodobností proti Múllerové. Její spojení s

Horvátem za okupace moné, ale nedoloeno. Vrátíme se v pondělí kolem poledne.”

****

V pondělí odpoledne se znovu sela celá skupina. Kapitán Benda nejprve stručné shrnul

dramatické sobotní a nedělní události, hlavně pro Truhláře a Svítka.

Do Chebu nemusíme u jezdit. Mrtvá Můllerová je na cestě sem. Budeme ji identifikovat

tady. Zařídil jsem, aby z Hradečna zítra přijely dvě osoby z personálu ústavu, které ji

dobře znaly a aby byl také k dispozici řidič Krčmář.

115

Podle sdělení z Chebu sice jetě dokončují zpracování důkazového materiálu, ale u je

zcela jasné, e Mullerovou zastřelil Horvát. Zítra někdo z Chebu přijede sem a podá nám

podrobnou zprávu. Teď, Břetislave, bys mohl podat zprávu o tom co jste vyetřili.”

Anna Kozáková pracovala za okupace jako pomocná kuchařka v hotelu na Vlčině a byla

tam zapojena jako spojka odbojové skupiny. To ji víte od jejího bratra. Byli tam celkem

tři. Ona, číník Frantiek Melichar a topič a údrbář Otakar Císler. Melichar hrál s

vědomím ilegálního okresního výboru strany roli kolaboranta. Melichar a Kozáková se

prozradili náhodou. Přistihl je nečekaně jeden gestapák, právě kdy Melichar předával

odcházející Kozákové zprávu. Melichar se pokusil umonit Kozákové útěk.

Gestapák ho zastřelil a pronásledoval Kozákovou. Ta vyběhla téměř do náruče skupině

německých četníků, která právě před hotelem vystupovala ze dvou aut. Pronásledovali ji

lesem, postřelili do nohy a nakonec chytili. Ale stačila jetě spolknout předanou zprávu.

Tak to uvedla do protokolu o události, kdy se zotavila po návratu z Ravensbrůcku.

Potvrzuje to i svědectví Císlera, který vydrel v hotelu neodhalen jetě rok, potom přeel k partyzánům a přeil válku. Mluvil jsem s ním. Jetě ije. Setkal se po válce té s Kozákovou.

Kozákovou na gestapu krutě týrali, aby z ní vynutili přiznání, komu nosila zprávy. Část

protokolů se zachovala a z nich vyplývá, e setrvala při tvrzení, e ádné zprávy

nevynáela. Jako krytí své činnosti tvrdila, e pomáhala Melicharovi ve melení s

potravinami z hotelových zásob.

Snail jsem se zjistit, se kterými enami se mohla na gestapu setkat. Prověřil jsem

seznam vech gestapaček a dozorkyň. Zdá se, e ádná nemůe přicházet v úvahu.

Pomohl mi Císler. Vzpomínal na rozhovor s Kozákovou, která mu řekla mimo jiné: ,Ta

doktorka z ostravské nemocnice Bergrová byla pěkná mrcha. Nejen e jezdila na Vlčinu

válet se s gestapáky. Ona chodila také na gestapo. Bavilo ji zúčastňovat se výslechů.

Jednou či dvakrát byla také při mých výsleích. Radila, co mají se mnou dělat, aby mě

náhodou nezabili. Zaměřil jsem se na tu Bergrovou a zjioval o ní v Ostravě informace.

Narodila se roku devatenáct set čtrnáct. Její otec byl místoředitelem ve válcovnách ve

Frýdku-Místku. Byla to německá, veskrze nacistická rodina. Její dva bratři slouili u SS.

116

Oba ve válce padli. Bergrová se důvěrně stýkala s několika čelnými funkcionáři

ostravského gestapa a z Ostravy zmizela někdy začátkem roku 1945. Gestapáci jí mohli

opatřit falené doklady, aby mohla ít jinde a pod jiným jménem. e se tak mohlo stát

nasvědčuje to, e jeden z ostravských občanů, který za války pracoval jako instalatér v

ostravské nemocnici a Bergrovou znal, udal v padesátém roce, e Bergrovou viděl v

Olomouci. Vyetřování vak tehdy k ničemu nevedlo. Podařilo se mi sehnat fotografie

Bergrové a předal jsem je do antropometrie. Mají k dispozici I fotografie Můllerové a

budou si moci provést i antropometrická srovnání, a ji z Chebu přivezou. Předběně

soudí, e by to mohla být jedna a tá osoba.

Co víme o minulosti Můllerové?

Přihlásil se ke slovu poručík Hubáček. Podle jejího osobního spisu je reemigrantkou z

Rumunska. Údajně se narodila 1915 v Ploeti, kde její otec, Čech, pracoval na naftových

polích. V roce 1920 zahynul při netěstí a matka, Rumunka, se po dvou letech znovu

provdala za Rumuna, lékaře. Můllerová, mohu-li ji tak nazývat, vystudovala medicínu v

Bukureti. Při ústupu německé armády jí údajně donutili jit s sebou, s jedním vojenským

lazaretem. Tady se objevila v létě v pětačtyřicátém a ádala uznáni naeho občanství po

otci. Dosáhla i nostrifikace svého doktorského titulu a hned na to se provdala za doktora Můllera. Tento právník měl, mimochodem, na ministerstvu na starosti nostrifikace vyso-kokolských hodností. Po Únoru se Müller pokusil utéci na Západ, ale byl na hranicích zadren a v cele zadrení se otrávil. Nikdy se nepřilo na to, co měl na svědomí.

Můllerová měla potom přirozeně kádrové potíe, ale myslím, e nic moc. Ve

dvaapadesátém odela z Prahy do Hradečna. To je vechno. Co jsi mínil, Břetislave,

tím, e spojení Můllerové s Horvátem za okupace je moné, ale nedoloeno?

Horvát je o dost roků mladí. Narodil se v devatenáctém. Po absolvování střední lesnické koly nastoupil na polesí u Karlovy Studánky jako adjunkt. Zůstal tam i po záboru v osmatřicátém na podzim. Nejsou vak doklady, e by se hlásil k Německu jako

.Volksdeutsche’, ani e by se nějak výrazněji přátelil s nacistickými okupanty. V tomto

polesí vlastnil otec Bergrové loveckou chatu. Byl jsem tam a mluvil s pamětníky.

I kdy jich u moc neije. Vzpomínali si, e za okupace jezdila na chatu Bergrová a často se společníky v černých uniformách.

117

Jedna starí ena, Čeka, která byla provdána za německého občana, tamějího

hajného, mi vyprávěla, e jí mu říkal, e Bergrová občas randí na chatě s mladým

adjunktem. Je to jen informace z doslechu a krom toho nepřesná.

****

Druhý den přijel z Chebu důstojník Pohraniční stráe a důstojník kriminálky. Rozloili na

stůl mapu, náčrtky a fotografie. Nejdříve objasnili, jak nali Můllerovou. Byla zastřelena ranou do pravého spánku docela zblízka. Prakticky přiloením ústí zbraně na pokoku. U

mrtvé se nalezla pistole Parabellum P-06. Pes sledoval stopu prchajícího naruitele a

nael jeho kapesník a dalí dvě pistole. Patrně je chtěl při útěku zahodit do tůňky ale

jedna padla na břeh. Obě byly Walther P-38.

Ten kapesník byl Horvátův, vysvětlil kriminalista. Pes ho naprosto spolehlivě vytěkal ze skupiny osmi lidí. Třikrát opakováno. Na kapesníku jsou hojné stopy zbrojní vazelíny.

Horváta jsme zadreli brzo ráno, doplnil ho důstojník PS. Protoe jsme od vás věděli,

e terén zná, bylo nám divné e se nepokusil prchat co nejkratí cestou do vnitrozemí.

Sledovali jsme proto se psem jeho stopu zpět, od místa zadrení. Ukázalo se, e udělal

nelogickou okliku, aby se zastavil u zbořenitě staré hájenky, která v padesátých letech

vyhořela a u nebyla obnovena. Pes nás přivedl do sklepa zbořenitě. Při důkladné

prohlídce se tam nalezly tyto dvě vkladní kníky, ukryté pod kamením, podal kapitánovi

sáček se dvěma vkladními kníkami.

Prozkoumali jsme ty kníky daktyloskopicky, pokračoval ve zprávě opět kriminalista.

Jak vidíte, jedna je na jméno Jana Hromádková a druhá na jméno Karel Vemer. Obě jsou

vinkulovány hesly. Na té kníce Hromádkové jsou zvenčí i uvnitř četné otisky Můllerové a

na povrchu několik otisků Horvátových. Na té druhé jsou jen otisky Horváta. Nepochybně

tu první měla u sebe Můllerová a Horvát si ji vzal poté, kdy Můllerovou zastřelil.

Kdy jsme Horváta poprvé vyslechli, tvrdil nám, e ho Mullerová donutila, aby ji převedl

přes hranice v prostoru, který znal. Kdy dolo k přestřelce, vyuil prý toho a dal se na útěk, přičem prý Mullerová po něm střílela. O Můllerové prohlásil, e je bývalá gestapačka, která se zúčastnila jeho výslechů, kdy byl za okupace jako partyzán zajat.

118

Prý ho nutila, aby jí pomohl k útěku přes hranice hrozbou, e jestlie tak neučiní prohlásí o něm, e za války zradil a podepsal slib spolupráce s gestapem. My jsme ho u dál nevyslýchali. Ná náčelník soudí, e bychom si měli vzájemně dohodnout výslechové

taktiky. Abychom náhodou jeden druhému nenaruovali plány.

Nadporučík si prohlíel obě zadrené vkladní kníky. Pozoruhodné, řekl. Obě jsou

zaloeny v dubnu. Jedna v pobočce Státní spořitelny ve Vodičkově ulici, druhá v

Jindřiské. Na té kníce Můllerové bylo uloeno třicet tisíc. Ta druhá zní na Horváta. Na tuhle v dubnu uloil dvanáct tisíc. To dělá přesně částku, kterou si Bártová vybrala.

A víme, kam se ty peníze Bártové poděly, poznamenal k tomu indelář.

Jistě. Dalí zajímavost pak je, e si vklady zvýili a před čtrnácti dny. Múllerová o

estnáct tisíc a Horvát o dvaadvacet tisíc.

Ale prosím vás, vmísil se Svítek, proč si jetě ukládali tady dalí peníze na kníku, kdy měli v úmyslu utéct za hranice?

To mi taky není jasné, uklíbl se poručík Hubáček. Leda, e by je tam chtěli prodat

levně někomu, kdo by si sem zajel jako turista, vklady vyzvedl a koruny utratil.

To nám musí vysvětlit při výslechu Horvát, řekl kapitán. Nyní si vak shrňme, co k němu máme a kam se zaměřit dál. Soudruzi z Chebu to u mají jasné. Důkazy, které získali, docela postačují na podání aloby. Kdeto co máme my? Já myslím, e kdy ho důkazy

chebských soudruhů usvědčí, zlomí ho to a přizná i vradu Bártové. A mu ty nae indicie

předestřeme.

Přiznání není důkaz. My jsme povinni mu tu vradu dokázat.” é

Ale K r b e c … “

Neviděl ji vstupovat do myslivny, pouze jít s Horvátem směrem k myslivně. A kromě toho

to bylo v lednu nebo v únoru,” vmísil se poručík Hubáček.

No d o b ř e … ” Svítek byl bezradný. Ale pak ho něco napadlo. A přece! Víme, e včera, při druhé prohlídce myslivny, nali v lonici ve stěně ten úkryt, zevnitř zamazaný zbrojní vazelínou. Určitě tam měl schovány pistole. Proč by si zařizoval takový úkryt?”

121

To sice asi tak bylo, zabručel dobromyslně indelář. Ale pořád to není důkaz, e tam

byly pistole! Myslivna je stará. Úkryt mohl udělat někdo dávno předtím, ne se Horvát

narodil. On ho pouze nael a můe tvrdit, e si tam třeba ukládal zbrojní vazelínu na své legálně drené lovecké zbraně.

Na to u Svítek nedokázal odpovědět.

No vida, usmál se poručík. Tak jsme si probrali nae ,důkazy’ a ukázali, e jsou slabé.

Přesně tak, Slávku. Abychom tyhle indicie změnili na důkazy, potřebujeme jetě zjistit

nejméně toto.” Kapitán začal vypočítávat. Za prvé, kam odela Bártová v pátek, kdy se rozloučila s rodiči. Za druhé, e se dostala do myslivny a jak. Za třetí, e se předtím důvěrně stýkala s Horvátem. Za čtvrté, zda Horvát nebo Můllerová hodili ten dopis v pátek nebo v sobotu do potovní schránky ve Znojmě.”Jenome, kde a jak tohle zjistíme?

namítl trochu sklesle Svítek.Musíme se pokusit. Předně, pokračovat ve Zbraslavi.

Břetislave, tys to tam u trochu rozjel - myslím ty dotazv po autobusových řidičích. Vezmi si to na starost. Jasně. A také mladého Jiráčka a tu Kolářovou, která uklízela Horvátovi v myslivně.

Dobře. Slávku, ta průvodkyně zájezdu do Vídně. Vezmi si ji na starost. indeláři, vy se

rozjeďte do Znojma a do Hati. Bude to sice hledání jehly v kupce sena, já vím. Ale dělejte co můete, abyste uspěl.” Tak nevím, zda by nebylo uitečné, nadhodil poručík Hubáček, zajímat se víc o Horvátovu minulost z okupace. Zkusím trochu rozmýlet

nahlas. Co kdy je to spekulace, ale docela moná - co kdy se s ní zapletl jako adjunkt a do toho partyzánského oddílu se vetřel jako provokatér gestapa?

Já si myslím toté, Miroslave, usmál se nadporučík. Ale pochybuju, e by se to dnes

jetě mohlo dokázat. I kdy by nám to hodně napomohlo.

Osvětlit motivaci jeho jednání?”

Ano. A prokurátor by toho mohl pouít pro dokreslení jeho charakteru. Jene k důkazům

vrady Bártové nám to příli nepřidá.”

****

Nadporučík Truhlář si nejprve zavolal Zbraslav, nadstrámistra Karlíčka.

122

Právě vás chci volat, soudruhu nadporučíku, řekl Karlíček, jakmile se nadporučík

ohlásil.

Copak?

Přiběhl za mnou mladý Jiráček. Včera se vrátil z brigády. Jak slyel, e byla Bártová

zavraděna - to víte, město je toho plné - přiel a tvrdí, e to určitě udělal Horvát.

Je tam u vás?

Ne. Doma.

Tak ho seeňte. Já k vám jedu. Také bych chtěl mluvit s tou paní Kolářovou, snad u se

vrátila. Jestli ne, zjistěte přesně kde je. Za hodinku jsem u vás.”

Kdy nadporučík přijel na okrsek VB ve Zbraslavi, čekal ho tam nadstrámistr Karlíček s

vyčouhlým, asi 22-23 letým mladíkem. Tohle je Karel Jiráček,” představil ho.

Proč se domníváte, soudruhu Jiráčku, e Jiřinu Bártovou zavradil Horvát?”

Vím to.”

Máte občanskou povinnost sdělit orgánům Bezpečnosti či prokuratury vechno, co víte o

okolnostech, které souvisejí s trestným činem, jeho se někdo druhý dopustil.”

Jiráček vypověděl, e se dlouho pokouel navázat s Jiřinou Bártovou známost. Odmítla

jej, řekla mu, e je mladí ne ona. Nevěřil tomuto argumentu. Domníval se, e má

někoho jiného. Ze árlivosti ji začal stopovat. Viml si,e dvakrát-třikrát týdně, kdy má ranní slubu, odjídí brzo odpoledne autobusem k Dobříi. Vypůjčil si v únoru od kamaráda auto, čekal u náměstí, a Bártová nasedne do autobusu, aby jej sledoval.

Bártová vystoupila na zastávce u lesní cesty, odbočující k Cukráku. Dojel kousek dál,

obrátil se a vrátil. Nael tam ve sněhu stopy auta. Dovedly ho a k myslivně Na Pískách.

Na dvorku stál sluební Horvátův gazík, který ty stopy zanechal. Jiráček tam čekal

dlouho. U se eřilo, kdy Bártová vyla a Horvát s ní. Jetě ve dveřích se objímali.

Nasedli do gazíku a odejeli cestou, která vede k Báním.

Pak ji začátkem března potkal u náměstí, kdy přijela autobusem z Prahy. Vnutil se jí jako doprovod domů. Vyčetl jí, e se slejzá s fořtem. ,No a co? odsekla mu na to. Kdy se urazil, řekla: .Nezlob se, Karlíku, pus mě z hlavy. Copak nevidí, e to nemá cenu?

Zapomeň na mě. Já u tu stejně dlouho nebudu.

Dostal strach, e snad chce spáchat sebevradu a druhý den jí telefonoval do střediska.

Vysmála se mu. U tu dlouho nebudu, protoe se odstěhuju.

123

To s ní mluvil naposledy.

Jetě bych si pohovořil s paní Kolářovou, jestli je k dosaení, poádal nadporučík

zbraslavského kolegu, kdy Jiráček odeel.

Není. Je stále na té umavě. Tady máte adresu.

Nadporučík se vrátil do Prahy, poreferoval kapitánovi a dohodli se, e nazítří pojede za

paní Kolářovou.

Poručík Hubáček se vrátil z Čedoku rozradostněn. Ta průvodkyně Nová Horváta

poznala. Ve Znojmě. V sobotu devatenáctého ráno, kdy tam autobus s výpravou

nocoval.

Je si tím jista?

Naprosto. Viděla ho jít od poty k zaparkovanému edivému moskviči. Vybrala ho

bezpečně z pěti fotografií různých muů s plnovousem, přiblině stejného věku.

Nadporučík Truhlář se vrátil z Loučovic na umavě a bylo vidět, e i on měl úspěch.

Ta paní Kolářová,” hlásil kapitánovi, je velice seriózní osoba. Ví toho na Horváta dost.

Je připravena dosvědčit, e za ním Bártová chodila do myslivny. Viděla tam jednou přijet

i Můllerovou. Bylo to někdy těsně po Novém roce. Horvát o návtěvě prohodil, e je to

jeho sestra.

A tohle je nejdůleitějí” Ukázal polyetylenové pouzdro s obálkou dopisu. Tohle je původní obálka dopisu Bártové rodičům. Ve čtvrtek sedmnáctého března řekl Horvát paní Kolářové, e jí dává a do konce přítího týdne volno, protoe mu přijede návtěva.

Potřeboval být bez svědka. Datem si je Kolářová jista, v sobotu devatenáctého měla toti

narozeniny její dcera Marie. Nastoupila proto do hájovny a v pondělí dvacátého osmého.

Kdy chtěla zatopit, nala v uhláku u kamen mezi třískami něco bílého, zmuchlaného.

Zjistila, e je to obálka, u nadepsaná. Vrtala jí hlavou německy psaná adresa rodičů

Bártové a pod adresou země určení: Tschechoslowakei. Bylo jí to podezřelé, obálku

nezahodila. Pro jiné starosti na věc zapomněla a obálka zůstala uschována v jeji kabelce.

Volal jsem nadporučíka Michálka, aby nám zajistil grafologický posudek a srovnání s

druhou obálkou, v ní dopis rodičům doel. Na té druhé obálce byla celá adresa česky.

Podle posudku grafologů psala Bártová obě obálky.

Já se domnívám, e Bártová psala dopis v Horvátově přítomnosti v kritické době u něj v

myslivně. Napsala nejprve obálku německy, protoe předpokládala poslat dopis a z

Vídně. Horvát ovem věděl, e za hranice nepřejede. Zřejmě Bártové namluvil, e by jí při celní prohlídce mohli ten dopis najít, nepustili by ji dál a zadreli.

124

Já si to představuju tak, e Horvát jí vzal německy napsanou obálku, zmuchlal, zahodil do uhláku a poradil, aby napsala novou, česky. To bylo patrně to poslední, co jetě ivá Bártová udělala…

Antrometrické zkoumání potvrzuje, konstatoval Benda, e Bergerová a Můllerová je

tatá osoba. Podle tvého zjitění, Břetislave, se Horvát s velkou pravděpodobností znal a asi i stýkal s Bergerovou ji v době okupace. Během té doby, cos byl na umavě, jsme do hloubky prostudovali vechny materiály z jeho minulosti. V říjnu 1942 přeel jako adjunkt na polesí u Frentátu. Tam údajně spolupracoval s partyzány. Při akci německého jagdkomanda v roce 1944, která vedla k úplnému zničení mení partyzánské skupiny u

Bílého kříe, padl esesákům do rukou i on. Zajímavé je, e ze skupinky partyzánů přeil

střetnutí jenom Horvát. Po osvobození uvedl, e ho gestapo v Ostravě čtvrt roku

vyslýchalo, ale nic neprozradil a tak ho nakonec jenom internovali v pracovním táboře.

Je pravděpodobné, e mu tehdy Můllerová pomohla, dík svým známostem na ostravském

gestapu a e dlouho po válce, kdy ve utichlo, obnovili kontakty.

Tím, e Anna Kozáková poznala v Hradečnu Múllerovou, vyvstalo nebezpečí nejen pro

Múllerovou, ale i pro Horváta. Oba byli spříznění temnou minulostí a jeden druhému

zavázáni. Proto musela Kozáková zemřít. Proto musela být zlikvidována i Bártová, která

asi věděla o tom, kdo zavinil pád Kozákové z okna.”

Docela určitě. Já se domnívám, e v té době v lednu u měli dohodnuto, e Bártovou

zlikvidují. Hledali nejvhodnějí způsob,” pokračoval v dedukcích poručík.

Horvát se sblíil s Bártovou. Přemluvil ji, aby odjela se zájezdem, zůstala ve Vídni a

čekala tam na něj. Patrně Bártové namluvil, e se za ní dostane co nejdříve jinou cestou.

Před nastoupením na zájezd ji čekal v pátek ráno, odvezl do myslivny a tam ji s

Múllerovou připravili o ivot. Střela, nalezená pod podlahou, byla vypálena z tée pistole, Parabellum P-06, kterou nali pohraničníci u Můllerové. Do zásobníku strusky odvezli Horvát s Múllerovou mrtvolu Bártové jetě v noci z pátku na sobotu. Horvát pak odjel

moskvičem Můllerové do Znojma, aby tam vhodil do schránky dopis.”

Take podklady pro plán výslechové taktiky máme,” uzavřel poradu kapitán Benda. Na pondělí dám předvést obviněného Horváta k výslechu.

Konec