Temný souboj - Peter Cheyney

Předehra PŘÍPAD PANÍ MARQUESOVÉ

1 .

Fentonova kancelář, nevelká čtvercová místnost v třetím patře blízko Golden Square, vypadala zasmuile a nenápadně. Byla zařízena standardním nábytkem a jedině ocelová registratura jí dodávala zdání, e se tu něco děje. Do kanceláře se vstupovalo z předpokoje, který okupoval dočasně MacMurray, ramenatý hromotluk se sveřepým výrazem v obličeji. Teď právě klímal nad večerníkem, MacMurraye zapůjčilo do kanceláře proti-pionání oddělení Scotland Yardu. Moc toho na práci neměl a větinu času trávil tím, e četl zprávy o chrtích závodech a chvílemi přemítal o Fentonovi. Nelo mu do hlavy, proč musí ve dne v noci trčet v předpokoji, zatímco si Fenton sedí v kanceláři u psacího stolu a čeká na telefon, který se ozve málokdy, nebo si celé hodiny prohlíí spisy z registratury a dělá si na ně poznámky tukou. MacMurray ty spisy nikdy neviděl. I kdy zvědavost nebyla jeho slabou stránkou, tentokrát mu Fentonova podivná činnost neustále vrtala hlavou. MacMurray měl příkaz přijímat od Fentona rozkazy a dret jazyk za zuby. Výborný příkaz, jen co je pravda, myslel si detektiv. Stejně nemohl dělat nic jiného, ne dret jazyk za zuby: Neměl co prozradit. Fenton seděl* za stolem a vypadal na první pohled stejně tuctově jako nábytek v jeho kanceláři. Bylo mu u hodně přes padesát. Měl prořídlé vlasy a těch pár pramenů, co mu na hlavě zůstalo, si vdy elegantně načesával. Kdo si pozorně viml jeho poněkud u obnoeného, ale dobře padnoucího obleku

z kvalitní látky, mohl mít dojem, e má před sebou nějakého vyího státního úředníka nebo pensionovaného důstojníka. Ale co si kdo myslel, na tom vůbec nezáleelo. Fenton by stejně na ádnou otázku neodpověděl, protoe v jeho zaměstnání se otázky nekladly. Přitáhl si blíe k sobě stolní lampu, aby její světlo dopadalo na akta, která si prohlíel. Pohlédl na hodiny. Sedm hodin. A venku byl studený podzimní večer a ke vemu se Jetě prudce rozprelo. Zívl, zaklonil se na idli, vytáhl cigaretové pouzdro, zapálil si a pře- * mýlel, Jak dlouho tu jetě bude muset vysedávat a čekat.

Vtom zazvonil telefon.

Fenton si vzdychl a zvedl sluchátko.

Ano … ano, pane … mám u o ní vechny informace… nového nic, pane … ne, nemáme dostatečné podklady, abychom zakročili… Víme toho ale spoustu … Zůstaňte prosím u aparátu, hned vám to řeknu … Odloil sluchátko a el k registratuře, odemkl zásuvku, vytáhl pořadač a zalistoval v pečlivě seřazených slokách. Jednu sloku odnesl ke stolu, rozevřel Ji a uchopil sluchátko. Vedeme ji tady jako paní Marquesovou. Do Anglie přila z Norska, prý emigrantka. Je bohatá, má konto v Lisabonu a v New Yorku. A ke vemu prohnaná, velmi prohnaná. Kontrarozvědka je pevně přesvědčena, e má na svědomí potopení parníku MARRATA STAR, co odváel ty děti do Kanady … Ano, pane… Na parník číhala ponorka… cizí ponorka … pinavá práce, pane … Asi tucet těch dětí nali dvě neděle nato na moři v otevřeném člunu … Zahynuly zimou a ízní… Paní Marquesová je má na svědomí, pane … A má prsty i v jiných věcech … samé pinavosti … To vechno je její práce! Nedivím se, e jste rozzloben, pane .. Fenton se pousmál. Jaké kroky hodláte podniknout? Přes odbor národní bezpečnosti zasáhnout nelze. Ani úředně nemůeme zakročit, nemáme takové důkazy, aby obstály před soudem ..Fenton pokrčil rameny a uklíbl se. Dobrá… Kdy soudíte, e ten případ za to stojí, navrhuji pouít metody číslo čtyři nebo pět. Zachráníme tak spoustu ivotů. Je přece agentkou nacistické tajné sluby … Souhlasím, pane … S tím si nedělejte starosti… Odmlčel se. Pak tedy pouijeme metody pět… Vechno potřebné zařídím. Zapomeňte na to … Tu dámu můete vypustit z hlavy … Dobrou noc!

Fenton zavěsil sluchátko. Usmíval se. Chvíli seděl a hleděl před sebe na zatemněné okno. Pak stiskl tlačítko na stole. Vstoupil mu z předpokoje.

Odcházím, MacMurrayi, řekl mu Fenton. Kdyby přilo něco naléhavého, zavolejte mi domů. Myslím ale, e u nikdo volat nebude. Pro dneek u jsme vechny naléhavé případy vyřídili.

Kdy MacMurray odeel, oblékl si Fenton plá a nasadil klobouk. Pak přistoupil k telefonu a vytočily pětimístné číslo z okruhu mayfairské ústředny.

Haló … to jste vy, Kane? Jak se máte? Mám pro vás nějakou prácičku… Podrobnosti se dovíte od své obvyklé spojky. Cestou domů se u ní zastavím. Spojka u vechno potřebné zařídí… Ano, jako obvykle. Metodou pět… Rozuměl jste? A nezapomínejte, e jsme v Anglii. A drte se při zdi. Dobrou noc, Kane.

Zavěsil. V předpokoji popřál MacMurrayovi dobrou noc a zvolna odcházel chodbou ke zdvii. Přitom si tie pohvizdoval.

Sotva zapadly za Fentonem dveře, MacMurray vstal a přeel do kanceláře. Pečlivě ji prohlédl a zkontroloval zámky na registratuře. Pak se vrátil do přední místnosti, zavřel za sebou spojovací dveře a zamkl je. V jednom koutě rozloil skládací lůko a hodil na ně poltář a několik přikrývek. Vytáhl z kapsy automatickou pistoli a zasunul ji pod poltář. Zamkl dveře na chodbu, zapálil petrolejová kamínka a postavil na ně kotlík. Potom se odstrojil. Leel na polním lůku, četl si v posledním vydání The Star a čekal, a se v kotlíku začne vařit voda.

2

Kane si právě uvazoval před velikým zrcadlem kravatu, kdy zazvonil telefon. Jakmile domluvil, pokračoval v přeruené práci. Byl vysoký a tíhlý, iroký v ramenou a úzký v pase. Pohyboval se hbitě, i kdy na kadý pohyb vynaloil minimální mnoství energiě; jistě by jí vak dovedl vydat víc, kdyby to bylo potřeba. Na svou vysokou postavu měl malé nohy, dlouhé pae a úzké a drobné ruce. Jeho iroká ústa a keltský sklon lícních kostí a tvar rtů naznačovaly, e nepostrádá humoru. V horní polovině obličeje, nad lícními kostmi a dlouhým nosem, jeho pička se při úsměvu legračně chvěla, se občas mihl zvlátní rys nedefinovatelné tvrdosti. Ale jakmile Kane pozvedl obočí, objevil se mu v očích úsměv a po tvrdosti nebylo ani stopy. Bylo to vak jen zdání.

Kane otevřel krabičku playerek leící na toaletním stolku a jednu si zapálil. Začal se oblékat. Oblek mu dobře padl. Nonalantně si oblékl kabát a na hlavu s nepoddajnými tmavohnědými vlasy nasadil černý klobouk. V klobouku vypadal jetě přitalivěji. Před zrcadlem si ho pooupl trochu do strany, aby mu seděl, jak to měl rád. Hledal po kapsách rukavice a uvaoval, jestli někde v okolí ulice královny Anny seene taxík.

Ulice královny Anny … Hleděl do zrcadla a přemýlel, proč si vybral byt v takové tiché, odlehlé ulici, stranou městského ruchu. Snad Je to tím, e u jde do let a myslí na ticho a ústraní. Při této mylence se Kane rozesmál. Osmatřicet… je to u stáří? Na tom stejně houby záleí, usoudil, zapálil si novou cigaretu a seel po schodech dolů.

Na ulici byla zima. Zabočil na Cavendishské náměstí, minul Conduit Street a Bond Street a pustil se dolů Svatojakubskou ulicí. Bylo zde málo chodců a Kane zřetelně slyel ozvěnu svých kroků. Jindy hlučný provoz londýnské dopravy zněl dnes nějak tlumeně. Kane přemýlel o Fentonovi.

Ten Fenton je číslo. Vůbec se vás nezeptá, jestli souhlasíte nebo ne. Pokládal to podstatě za samozřejmost. Je to typ Angličana, který vypadá na pohled poněkud měkce a nerozhodně, ale ve skutečnosti je uvnitř tvrdý jako křemen. Velké spolehnutí na něj ovem nebylo. Nelekl se ničeho, ale kdy se mu to hodilo, nechal vás chladnokrevně na holičkách … Ano, na holičkách, to je přesně ten výraz …

Prudký poryv větru Kana málem vrhl do jízdní dráhy. Listopad je měsíc za vechny drobné, pomyslel si. Několik velkých sněhových vloček se sneslo z oblohy, jako by chtěly dotvrdit jeho úvahu. el těsně podél zdí domů, které ho chránily před větrem. Před potou na konci Svatojakubské ulice se zastavil a chvíli se rozhlíel.

Poblí klubu konservativců se v přítmí opíral o zeď mu v obnoeném baloňáku. Kane el k němu a řekl: Dobrý večer.

Mu řekl: Měli bychom zajít za roh. Tady není vhodné místo k hovoru, e?

Jak chcete, řekl Kane, tady nebo jinde, to je mi jedno.

Mu v obnoeném baloňáku ho odvedl do nějaké úzké uličky. Kdy se zastavili, mu řekl: Myslím, e s vámi Fenton u mluvil?

Kane přikývl.

Vechno je tedy jasné… pokračoval druhý mu. Vá přítel Guelvada se zdruje v Surrey. Potlouká se tam v místě, kterému se říká Tyrrels Wood. Pokusím se poslat mu co nejrychleji telefonický vzkaz. Má vůz a můe být v Londýně brzy.

Zdá se, e to hrozně hoří, co? řekl Kane. A proč by nemělo? řekl mu v obnoeném baloňáku trochu posměně. Chcete to snad protahovat?

To bych nerad, řekl Kane. Ale vechno chce svůj čas.

Myslím, e vám Fenton neřekl nic o Maratta Star.

Ne, řekl Kane. A co s tím má Marrata Star společného?

Byla to jedna z lodí, které měly evakuovat děti do Kanady, vysvětloval mu v baloňáku. Dostala ji německá ponorka. Číhala na ni. Nacisty o tom zpravila paní Marquesová .. Snad vypluje takových lodí jetě víc. To je myslím důvod, proč má Fenton tak naspěch. To je v pořádku, řekl Kane, ale přesto nesouhlasím, kdy se vechno dělá tak nakvap … Proč se musí Ernie tak tvát z Tyrrels Wood? Jednou se můe někdo zeptat, jak je moné, e se belgický běenec, toti svobodný Belgičan v duchu ho prosím za prominutí za to přeřeknutí projídí po Anglii v bouráku, kdykoli si zamane.

Nu, a se tedy ptají, řekl mu v baloňáku poněkud znuděně.

Nu, a se tedy ptají, opakoval Kane jako ozvěna. Copak vás jetě nikdy nenapadlo, e existují lidé, kteří se zajímají o kadý můj a Guelvadův krok, stejně jako my o jejich? Někdo si těch otázek začne klást příli mnoho, někdo nebezpečný, nikoli takoví tupci jako vy a Fenton, co vysedávají na zadku v kanceláři a myslí si o sobě, e jsou kdovíjak mazaní. Mám na mysli lidi, co dělají toté co já a Guelvada. Jestlie si to někdo odskáče, budeme to my. A vy si budete sedět na zadku klidně dál.

Jeho společník zívl. Nesmysl! řekl. Nepřiel jsem o svou levačku v kanceláři.

Kane se zarazil. Tak dobře, a je tedy po vaem. Zavoláte Guelvadovi?

Ovem, řekl druhý mu. Dám mu nějaký typ, jak získat rychle spojení s Marquesovou … A nezapomeňte, Fenton trvá na tom, abyste tuhle záleitost skoncovali jetě dnes v noci.

Vy jste ale netrpěliví! neodpustil si Kane. Myslím, e Guelvada můe být zpátky kolem deváté večer, pokračoval klidně druhý mu. Kdy vechno dobře klapne, bude v hostinci u luté láhve v Mayfairu asi v půl desáté. Na vaem místě bych počkal do třičtvrti a pak mu zavolal. Jestli mu vecko vyjde a sejde se s lidmi, které mu označím, můete se do toho klidně dát.

Dobrá, řekl Kane To je vechno?

Ano, vechno, řekl mu v obnoeném baloňáku. Dobrou noc, Michaeli.

3

Valetta Fallonová seděla před toaletním zrcadlem v divadelní atně a líčila si obočí. Měla na sobě kimono, které se najednou rozevřelo a odkrylo jí nohy. Kane se na ně uznale díval Řekl:

Nevím, jestli ti to u někdo řekl, Valetto, ale má nejhezčí nohy, jaké jsem kdy viděl. Obrátila k němu hlavu a usmála se.

Myslím, e u mi hodně muů něco podobného naznačilo, řekla. Ale určitě ne v posledních devíti měsících, dodala. Nesedne si, Michaeli? V krabici najde cigarety,, pokynula mu bradou.

Kane se odlepil od veřejí, pověsil si klobouk na kolík za dveřmi a posadil se. Odhodil nezapálenou cigaretu a vzal si novou. A proč ne v posledních devíti měsících, Valetto? zeptal se.

Pohlédla na něj poočku zpod dlouhých řas. Kanovi se zdála nesmírně krásná. Měla jemný obličej ulechtilých rysů a něná ústa, která se citlivě chvěla. Kane se rád díval na enská ústa, ale Valettiny by mohl pozorovat do nekonečna.

Mluví, jako bys ze sebe chtěl dělat cynika, řekla a usmála se. Zapomněls asi, Michaeli, e jsem u devět měsíců tvou milenkou. Kane se usmál. Vypadal jako kolák, kdy ho přistihnou při nějaké neplee. Proč bych měl zapomínat?

Nakrčila obočí. Nevím, řekla. Nechápu jedině, proč by se mi měli dvořit jiní mui, kdy mám ráda tebe.

Ach tak … řekl Kane. Vyfoukl obláček kouře. Odloila kartáček na obočí, obrátila se na idli obličejem k němu a řekla: Posly, Michaeli, nikdy ses nezamýlel nad tím, proč vlastně s tebou chodím?

Nazvedl jedno obočí. Kupříkladu? zeptal se. Třeba pro zábavu, řekla Valetta. Nepovauju se za člověka zvlá zábavného.

Taky si to myslím, řekla Valetta. Moc zábavný nejsi, ale má v sobě něco, co přitahuje. Jsi jeden z těch muů, o nich nepotřebuje člověk nic vědět. Vezmi si cigaretu, Michaeli.

Děkuji, řekl.

Vzala z krabice cigaretu, zapálila ji a podala Kanovi. Byly na ní vidět stopy po její rtěnce. To je zajímavé, řekl. Tak já jsem jeden z těch, o nich nemusí člověk nic vědět. Mohla bys mi to objasnit, Valetto?

Na chvíli se zamyslela. To má tak… Jsou mui, o které se člověk zajímá jen tehdy, kdy o nich vechno ví. Ale ty mezi ně nepatří. A u dělá cokoli, a má jakékoli zaměstnání, pro mě zůstane vdycky stejný… Ví … odmlčela se a elmovsky se na něj usmála. Kane zatouil obejmout ji.

Vzpomíná si na nae první setkání, Michaeli? řekla. Na tu noc, kdy shodili pumu na ten dům a vichni lidé zůstali ve sklepě? Vzpomíná si, jak Jsem se ti vrhla do náruče, abys mě ochránil? Byla jsem pořádně vyděena.

A co teprve já, řekl Kane.

Ani bych neřekla, namítla Valetta. Nebyls vyděen natolik, abys nevyuil situace. Promiň, řekl Kane.

Nemusí se omlouvat, řekla. Myslím, es ukázal vynikající techniku. Ale chtěla jsem vlastně říct tohle: kdy jsme si pak ujednali, e půjdeme spolu na večeři, rozhodla jsem se, e se tě zeptám, co vlastně dělá. Ale kdy přilo k věci, upustila jsem od toho. V duchu jsem si řekla, e si tě zachovám v mysli jako záhadnou osobnost.

Kane přikývl.

Rozumím, řekl. A tak jsi mě zařadila ke svým stálým nápadníkům, e? Usmál se na ni ironicky.

Co jsem si myslela, to je moje věc, řekla Valetta. Je ovem fakt, e jsem se tě neptala, čím jsi. Teprve kdy jsem odela a leela v posteli a dívala se ke stropu a přemýlela o tobě, říkala jsem si, e se tě na to přítě doopravdy zeptám.

Čím to, es na to zapomněla?

Ne tak docela … Pořád jsem to nějak odkládala. Jednou třeba svou zvědavost ukojím … Odmlčela se a pak náhle řekla: Michaeli, co vlastně dělá?

Vyfoukl dalí krouek kouře a řekl:

Dalo by se říct, es dostatečně zkuená, Valetta. Nejsi ádný prosáček a dovede člověka dobře prokouknout. Nue, co si o mně myslí?

Odmítavě zavrtěla hlavou.

A se na místě propadnu, jestli to vím, řekla. Můe být cokoli. Patří k lidem, kteří se nedají zařadit do ádné přihrádky.

Kane řekl: Jinými slovy chce říct, proč nejsem v armádě, ve válečném námořnictvu či u letectva?

Budi. Proč tedy nejsi?

Kane řekl: Já ti to povím. Kdy mi bylo sedm, přejel mě rychlík a rozřízl mi játra napůl. Proto mě neodvedli. Smál se na ni a odhaloval bílý chrup.

Michaeli, nemusí si ze mne takhle utahovat. Jednou jsi mi ale řekl, e nemá rád, kdy ti lidé kladou otázky.

U tebe mi to nevadí, Valetto. Ty chce opravdu vědět, co jsem zač a co dělám? Ví, náhle se k ní naklonil myslím, es báječná ena, Valetto. Není to báječné, kdy chodí ena devět měsíců s muem a spí s ním a teprve pak se ho zeptá, co dělá?! Klobouk dolů před takovou enou!

Na tom nesejde, řekla, ale pověz mi.. Ozvalo se zaklepání na dveře. Za dvě minuty jdete na scénu, slečno Fallonová, řekl divadelní sluha.

Valetta vstala. Kane řekl: To přeruení přilo právě vhod. Mám teď fůru času na to, abych si mohl něco vymyslet. 

Řekla: Tak pa, Michaeli, musím u jít. Uvidíme se večer?

Zavrtěl hlavou: Mám obchodní schůzku s jedním známým. Je mi to hrozně líto, tak rád bych dnes s tebou strávil večer, Valetto. Já také, řekla. Uvidíme se tedy jindy, Michaeli. Vezmi si pár cigaret, jestli chce. Au revoir.

Slyel, jak se klapot jejích vysokých podpatků vzdaluje po chodbě.

4

Ernie Guelvada, svobodný Belgičan, mu pověřovaný zvlátními úkoly, seděl u rohového stolu v salonu taverny Grain v Tyrrels Wood a prohlíel si majitelku nálevny. Říkal si, e má znamenitou postavu, s naprosto dokonalými proporcemi, a e její ňadra jsou v správném poměru k ířce kyčli a pasu.

Guelvada strávil hodně času hloubáním nad enskou figurou. Nemyslel vak na ně ze smyslnosti, aby se vzruoval, nýbr je zkoumal klidně a bez váně, zcela neosobně, a téměř nezúčastněně.

Zatímco tak hloubal, přemýlel i o jiných věcech, které nebyly v rozporu s pozorovanou osobou. Někdy myslel po francouzsku nebo valonsku, jindy zas vlámsky nebo ruský či panělsky, portugalský nebo anglicky. Vemi těmito jazyky mluvil téměř dokonale. Natolik perfektně, e ani u rodilého usedlíka nevzbudil podezření, e je cizinec. Kdy myslel anglicky, vymýlel si nejroztodivnějí věci, aby se pobavil. Myslel toti v pedantské, čili podle jeho názoru korektní angličtině propikované slangem a amerikanismy, kterým se naučil z filmů. Guelvada nebyl člověk, jen by se dal jen tak snadno doběhnout, pokud jde o znalost jazyků. A nevypadal ani jako člověk, kterého si představujeme, kdy slyíme slovo vzdělanec. Přesto vak byl Guelvada neobyčejně vzdělaný.

O sobě hovořil málokdy a rád budil dojem, e je člověk nezajímavý a průměrný. Byl mení postavy a vypadal, jako kdyby u zakládal na bříko. Ale ve skutečnosti nebyl tloutík, pouze ten dojem Guelvada vzbuzoval. Kdy toho bylo zapotřebí, byl silný a mrtný. Měl kulatou, příjemnou a dobrosrdečnou tvář s pohyblivými a upřímnými ústy.

Guelvada se narodil nedaleko Ellezelles, kde jeho otci patřila výnosná výkrmna, vepřů. Kdy matka poznala, e se Ernie v tomto prostředí necítí příli asten, umínila si, e pole syna do semináře. V duchu si ho představovala jako pana faráře, co ji nesmírně blailo. Rodiče ho dali na studia, aby se mohl stát úspěným knězem. Kdyby se někdo jeho matky zeptal, co znamená úspěný kněz, nedovedla by odpovědět, věděla vak, e vzdělání je prvním krokem k takové kariéře. Roku 1914 vypukla světová válka a učinila přítr těmto plánům. Německý kaprál zastřelil Ernieho matku, kdy mu vymáčkla palcem oko, protoe ji chtěl znásilnit. Němci zastřelili Ernieho otce, kdy tomu kaprálovi od enistů podřízl hrdlo. A kdy později, v míru, o tom vem Ernie uvaoval, doel k názoru, e se ty události řídily určitou logikou, a stal se diplomatickým kurýrem.

A pak vypukla dalí válka …

Guelvada vzal sklenici a el k nálevnímu pultu, který spojoval výčep s hostinskou místností. Ve výčepu sedělo několik muů, které znal od vidění. Usmáli se na něj a on jim rovně odpověděl úsměvem.

Kdy před něho výčepní postavila na pult din s citrónovou ávou, řekla: Pane Guelvado, nejméně den nebo dva jsem vás neviděla. Jistě jste měl hodně práce, viďte? Guelvada se na ni usmál.

Kdepak, řekl. Vůbec ne, madame. Právě naopak. Bloumal jsem kolem vaeho nádherného golfového hřitě a přemýlel.

Co v tom deti? řekla s úsměvem. A o čempak jste přemýlel?

Guelvada pojednou zváněl, ale v zápětí se na jeho kulatém obličeji rozářil úsměv. Řekl klidně:

Věřte tomu nebo ne, ale jednou z věcí, na které jsem myslel, bylo, jak máte dokonalou postavu. Doufám, e Němci neobsadí Anglii. Proč? zeptala se. Co to má společného s mou postavou?

Hodně, řekl Guelvada. Skopčáci mají rádi eny s postavou, jako je vae.

Začervenala se.

Jen a mají, řekla. Na Němce mám připravenou sekeru v kůlně.

Guelvada potřásl hlavou.

Já vím ..  řekl zamyleně. Znovu se usmál. Znal jsem kdysi jednu enu, podobnou vám. Taky měla v kůlně sekeru. Uřízli jí prsa. Vzal sí sklenici s dinem a citrónovou ávou a odnesl ji ke stolu. Kdy zvedal sklenici ke rtům, nakoukla do dveří čínice.

Pane Guelvado, řekla, máte tu telefon. Kdy jsem se ptala, kdo volá, řekl e Peter. Děkuji, zlatíčko ..řekl Guelvada.

Zvedl se, vyel z místnosti a zamířil k nástěnnému telefonu na konci chodby. Sňal sluchátko a řekl: Haló.

Hlas na druhé straně odvětil: To jste vy, Guelvado?

Souhlasí, řekl Guelvada. E jako Ernie. Správně, řekl druhý hlas. Tady je P jako Peter. Máme pro vás práci… Jde o jistou paní Marquesovou…

Guelvada ho prudce přeruil.

Ano …? pousmál se. Byl to poněkud zvlátní úsměv: vtáhl rty mezi zuby.

Ano! řekl P jako Peter. Metoda pět. Zamlouvá se vám to?

Proč ne? řekl Guelvada. Kdy je to nutné…

V tomto případě rozhodně, řekl druhý hlas. Dověděl jsem se, e Marquesová bude dnes na večírku v jedné vile nedaleko Hampsteadu. Začíná někdy kolem desáté. Vy a M jako Michael se tam hleďte nějak dostat. Někdo si přeje, aby se to skoncovalo pokud mono rychle.

Rozumím. řekl Guelvada Budu mít nějakou spojku?

Bohuel. Zařizovalo se to nahonem. Ale v Mayfaíru je hostinec lutá láhev Chodí tam nějaká paní Mallaryová, co je přítelkyně paní Jeansové která pořádá onen večírek v Hampsteadu Snate se s ní spřátelit tak aby vás vzala s sebou k Jeansové na večírek  To by lo. řekl Guelvada jen jestli ji opravdu najdu v lutá láhvi?

Bude tam, řekl hlas. To se dá zařídit. Pokusím se zapojit jetě jednoho mue, aby se to usnadnilo. Ale a se seznámíte s Mallaryovou, hrajte na vlastní pěst.

V pořádku, řekl Guelvada. Ale kdy do toho jetě někoho zapojíte, podle čeho ho po znám?

Bude vědět, e máte druhý průkaz, řekl Peter, a e je vystaven na jméno Pierre Hellard. Nezapomeňte, pro dneek jste Pierre Hellard! Rozumíte?

Guelvada řekl: V pořádku. Znovu se zasmál tím svým zvlátním způsobem. Kdy ta ena přijde do luté láhve, je vechno v pořádku, to ostatní je snadné. Pak na to stačím sám.

Hlas řekl: Tentokrát ne, Ernie. Někdy se příli ukvapujete. Budete pracovat společně s Kaném. Od něho budete přijímat rozkazy. A se seznámíte s paní Mallaryovou u lutá láhve, zůstaňte tam nějakou dobu. Michael vám zavolá. Povíte mu, jak vypadá situace. A potom si vy dva tu holčičku Marquesovou vezmete na starost…

Guelvada se rozesmál. No ne, to se povedlo! S tou drobet odrostlou holčičkou si u budeme vědět rady … Povězte mi jetě, jak vlastně ta Marquesová vypadá?

,Je prý docela hezká, řekl hlas Tahle sorta en vypadá vdycky dobře. Sotva by měly jinak úspěch. Rozuměl jste, co máte vykonat? Měl byste se hned vrátit do Londýna  Guelvada řekl: Ano. Budu za půl hodiny zpátky.

Jen ádný spěch, řekl hlas. Není třeba, aby vás sebrali pro rychlou jízdu A jetě něco, vá přítel Kane se vám ohlásí pod jménem Jack Singleton, pracuje ve výrobě tanků . . To je vechno.

Guelvada zavěsil sluchátko. Vrátil se do nálevny, dopil sklenici, nasadil si klobouk Popřál majitelce dobrou nóc a vyel do tmy.

Kdy býl venku, řekl Jeden z muů ve výčepu:

Je to takový zvlátní chlápek, viďte, paní Soamsová?

Přikývla.

Je mi ho líto, řekla. Je mi líto vech těchhle svobodných Belgičanů. Přili o domov, o vecko. Nemají co dělat jen tak zbůhdarma utloukají čas a musí čekat, a vyhrajeme válku, aby se pak mohli vrátit domů a začít s úklidem …

Je to divný pavouk, řekl mu.

To teda je, řekla paní Soamesová. Ale mám dojem, e ho cosi náramně potěilo, jene, kdo se v těch cizincích vyzná.

Bylo čtvrt na osm, jednoho sychravého a detivého večera Marcel Du Puisse, pomení, tíhlý elegán, jakoby vystřiený z francouzského filmu, popíjel koktaily ve foyer klubu Marigold. Co chvíli se obrátil ke své okouzlující společnici v uniformě pomocné letecké sluby WAAF a zvedl sklenku.

Marcel měl protáhlou tvář do tvaru srdce. V hnědých, přitalivých a trochu prosebných očích to občas tvrdě blýsklo. leho ple vypadala hebce, jako u nemnoha muů, kteří se nepotřebují často holit. Zdálo se, e je kadým coulem Francouz. Kdykoliv v hovoru padla zmínka o Německu, jeho pohled ztvrdl a rty se zúily v tenkou čáru Kadému bylo jasné, e své nepřátele nenávidí, co dával zřetelně najevo i své okouzlující společnici. Byla to krásná dívka Hleděla na něho s obdivem.

Přiblíil se k nim diskrétně číník, usmál se na oba a řekl:

Vá stůl je připraven Mesieu  Postavil před Marcela tác s nápoji a přeloenou účtenkou a odeel.

Nepůjdeme dovnitř? Mám hlad a ty jistě také, e?

Dívka přikývla a vstala. Marcel se podíval na účtenku. Účet dělal osm ilinků a devět penci a dole pod součtem na bílém okraji stálo nezřetelně připsáno tukou: Sladká konga” Marcel poloil desetisilinkovou bankovku na účtenku, kterou zase sloil, a el za svojí přítelkyní do restaurace. Kdy usedli ke stolu, orchestr právě dohrál. Marcel objednal večeři a velmi se omlouval, e vzhledem k válečnému hospodářství není výběr příli bohatý. Zeptal se: Má ráda panělskou hudbu? Odpověděla, e ano.

Půjdu je poádat, aby zahráli jeden kousek, je to něco extra, řekl Marcel. Doufám, e to znají.

Vstal a el k pódiu, kde seděl orchestr. Dívka si v duchu říkala, jakou má půvabnou chůzi a jaká je to koda, e je nemocný. Marcel toti trpěl vadou srdeční chlopně. Z toho důvodu nemohl slouit v de Gaullově armádě v Anglii. Marcel o tom zřejmě dobře věděl A navíc věděl i to, e je pravděpodobnost Jedna k tisíci, e by u tábu Svobodné Francie kdokoli tuil, e skutečný Marcel Du Puisse leí pohřben v hluboké Jámě kdesi ve Francii a e jeho dokumenty vlastní Karl Walz a z příkazu podnikavého Heinricha Himmlera zaujal místo Du Puisse, aby dále pokračoval v jeho existenci.

O tomhle vem Výbor Svobodné Francie nevěděl. Karl je prostě obelstil. Neměl vak tuení o dalekosahající pai, dalekozřivých očích a citlivém nose Mr. Fentona, který sídlil v kanceláři v třetím patře budovy na Golden Square. Pro Karla byl Karl Walz mrtev a existoval pouze Marcel Du Puisse. Karl byl pro něj jen vzpomínkou a zdálo se mu, e je lepí a bezpečnějí být Marcelem ne Karlem. Kdy člověk il co nejdál od Himmlera, neriskoval zřejmě tolik, jako kdy pracoval v jeho blízkosti. Himmler měl toti ve zvyku střílet své agenty pro sebemalichernějí příčinu. Čekala je kulka nebo koncentrační tábor, kdy toho věděli příli málo stejně, jako kdy toho věděli příli mnoho.

Zato v Anglii se dalo pracovat do jisté míry bezpečně. Člověk byl aspoň jistý před Himmlerem či před árlivostí nějakého gestapáckého prohlavára. Riskoval pouze, e ho zastřelí Angličané, co ovem bylo normální pracovní riziko.

Marcel oslovil vedoucího orchestru zajímavou lámanou angličtinou: Vím, e vás mnoho lidí obtěuje ádostí, abyste jim zahrál oblíbenou melodii. Rád bych věděl, jestli znáte skladbu Sladká konga?

Vedoucí se usmál na prvního houslistu: To je divné, viď Harry? řekl a obrátil se k Marcelovi. Ovem, e známe a je to legrace, e se ptáte zrovna na tohle. Řeknu vám proč. Jeden zákazník se nás na tuhle píseň ptal. Řekli jsme, e ji neznáme. Je to panělská věc. Nikdy jsme o ní neslyeli. Byl ale do té skladby celý blázen, donesl nám desku a my jsme to podle ní oblehli a zahráli mu ji.

Marcel řekl: Opravdu zvlátní. Chtěl bych tu desku koupit. Je to krásná melodie a moc se mi líbí. Nevíte, kde bych tu desku dostal? Říkal, e ji koupil v Londýně u firmy Williams v Greek Street. Mám tady někde číslo desky, hned vám to najdu. Vedoucí orchestru vytáhl zápisník a chvíli v něm listoval. Ano, řekl, gramofonové desky, Williams, Greek Street. Výrobní číslo desky 41927 M.

Marcel řekl: Děkuji, jste velmi laskav. Není zač. Za chvilku tu píseň uslyíte. Marcel odeel, ale ke svému stolu a půvabné společnici z WAAF se hned nevrátil. Obeel místnost a zamířil k místu, kde se malý pikolík opíral o stěnu. Marcel mu dal půlilink a instrukce. Pak se vrátil ke stolu, usedl a omluvil se, e se tak dlouho zdrel, a rozhovořil se svým příjemným hlasem o vech moných věcech.

Za několik minut ho pikolík vyruil: Jste ádán k telefonu, pane Du Puisse. Myslím, e je to nutné.

Marcel přikývl, omluvil se a následoval pikolíka ven. Za pět minut se vrátil. Jeho obličej měl váný výraz. Řekl své společnici: Mary, miláčku, stala se hrozná věc. Můj bratr byl včera v noci zraněn při náletu na jihovýchodní pobřeí Anglie. Musím okamitě za ním. Jistě mě pochopí.

Zatvářila se starostlivě: Samozřejmě, Marceli. Je mi to velice líto Mohu ti nějak pomoci?

Jen tu zůstaň a sněz večeři, řekl Marcel. Zařídím, co bude třeba. Za chvíli budou hrát Sladkou kongu. Jistě se ti ta melodie bude líbit. Slib mi, e při ní bude na mně myslet. Au revoir, drahouku. Musím hned za Georgesem.

Usmívala se na něj, kdy odcházel. Dnes jí připadal jetě přitalivějí, jetě statečnějí ne kdy jindy.

Marcel si v atně vyzvedl plá a klobouk a vyel na ulici. Proel úzkým průchodem do Regent Street a na konci Sackvilles Street vstoupil do telefonní budky. Vyndal z kapsy lístek, na který si poznamenal číslo desky, je mu tak ochotně řekl vedoucí orchestru  41927 M. Uklíbl se a vytočil číslo 41927 v okruhu ústředny Mayfair. Vzpomněl si na vedoucího orchestru. Ten by asi koukal, kdyby tohle věděl.

Kdosi se ohlásil. Marcel řekl: Tady je Marcel Du Puisse.

Hlas na druhém konci se zeptal: Jak jste se tohle číslo dověděl?

Marcel odpověděl: Mám ho z klubu Marigold. Je to patrně jediný londýnský taneční orchestr, který zná Sladkou kongu Naučili se jí z desky. Deska byla koupena jedním pánem u firmy Williams, Greek Street.

Hlas odpověděl: V pořádku. Máte vůz? Marcel řekl, e má vůz. Chvíli jetě mluvili a pak zavěsili. Marcel vyel na ulici. Prelo, ale dé mu nijak nevadil.

6

Bylo třičtvrti na devět, kdy jel svým malým vozem po High Street do Hampsteadu a po několika minutách odbočil ze silnice na oputěnou cestu na druhé straně Vale of Health. Zaparkoval vůz těsně vedle trávníku a jako řádný občan zhasil světla a vypnul motor. el potmě a opatrně nalapoval na vlhkou zem. Po padesáti krocích uviděl stát asi sto yardů od silnice vůz. Marcel se podíval do okénka. Řekl: Dobrý večer.

Mu ve voze odpověděl: Dobrý večer. Marcel vytáhl cigaretové pouzdro, nabídl mui cigaretu a posadil se do vozu. Oba mui seděli ve tmě, kouřili a hořící konce cigaret skrývali v dlani.

Marcel řekl: Co chcete vědět, o invazi, či o případě Marquesové?

Mu se tie zasmál. Invazí se nezabývám, řekl, zajímá mě pouze Helda Marquesová. Marcel řekl: Částečně ten případ znám. Kdy se to vezme za správný konec, snad se z něho i poučíme. Usadil se pohodlně na sedadle pro cestující a pokračoval: Helda la na večírek k paní Jeanesové v Charlotte Courtu nedaleko Hampsteadu. S paní Jeanesovou se u nějaký čas znala, scházela se v jejím bytě se svými lidmi. Během večírku se dostavila do vily nějaká Mallaryová a přivedla s sebou Belgičana Pierre Hellarda. Helda se s ním rychle spřátelila. Tomu moc nerozumím, protoe, jak sám víte, nepatřila k lidem, co hned uzavírají přátelství. Nicméně strávila větí část večera s tím Belgičanem. O čem spolu mluvili, nevím. Marcel pokrčil rameny. Snad si myslela, e by ho mohla k něčemu potřebovat. Později přiel do vily Hellardův přítel nějaký Singleton dělá prý ve výrobě tanků. Ke konci večírku se Hellard a Singleton trochu pohádali. Helda pak odela s Belgičanem do nějakého bytu v St.Johns Wood. Jistě potvrdíte, e to neodpovídá Heldině stylu. Ale la tam. Byt patřil Hellardovi. Zřídkakdy ho pouíval a kdy nebyl doma, pronajímal ho Singletonovi. Podle veho se tam v příhodnou chvíli objevil Singleton s několika přáteli. Vichni byli hodně podnapilí. Singleton Heldu urazil a pak dolo k dramatickému výjevu. Hellard vytáhl z příborníku pistoli, která nebývala nikdy nabita. Singleton ho srazil k zemi a kdy Hellard padal, vyla rána a Heldu zabila … Dolo samozřejmě k vyetřování, Marcel se hlasitě zasmál a výrok ovem zněl, smrt způsobená neastnou náhodou. Koroner Hellarda pokáral, e neopatrně zacházel se zbraní. Později mu soud vyměřil pokutu čtyřicet ilinků, protoe měl pistoli bez povolení.

Druhý mu mlaskl uznale jazykem. Neobyčejně vhodná nehoda, jen co je pravda, řekl Marcel.

Dokonalá prácé, řekl druhý mu: Docela kumtýřská, nemyslíte, Du Puisse? Pokračoval: Víte něco o tom Hellardovi a Singletonovi? Kde jsou teď?

Marcel řekl: Odjeli do Lisabonu. Nejmenují se vak Singleton a Hellard. Opět se usmál. Teď si říkají Kenneth Michaels a Ernest Guelvada.

Druhý mu se rozesmál. Ksakru! Zase ten Kane a Guelvada! Proč ale vystupuje Guelvada pod svým pravým jménem?

Musí, řekl Marcel. Býval dříve diplomatickým kurýrem v Lisabonu a znají ho tam pod jménem Guelvada. To je ve?

To stačí, řekl ten druhý. Oznámím, e Helda byla zlikvidována. Budou velmi rozhořčeni. Nemají tu nikoho jejího formátu. Místo ní musí přijít někdo jiný, nějaká zkuená ena. V Irsku máme jednu, ta by vyhovovala. To znamená, e budu pryč asi týden či dva. A vy, Walzi, zůstanete v Londýně. A se budu s vámi chtít setkat přítě, název písně bude Tango Bravado. Ptejte se po ní v barech na západní straně Regent Street. Klubu Marigold se napřítě vyhněte.

Marcel vystoupil z vozu, řekl dobrou noc, vrátil se ke svému autu, nastartoval motor, vycouval na silnici a odjel k Hampsteadu. Bylo za pět minut půl desáté, kdy vjíděl do garáe na rohu Haverstoock Hill. Uzamkl vrata garáe a veel do domku zadním vchodem. Kdy el chodbou, překvapilo ho, e v obývacím pokoji svítí světlo. Uvaoval, jestli je nezapomněl zhasnout. To bylo neopatrné, říkal si v duchu.

Kdy otevřel dveře pokoje, poznal, e to nebyla neopatrnost. Na křeslech u krbu seděli dva mui. Jeden z nich se zeptal: Pan Du Puisse …? Jsem policejní úředník. Zatýkám vás podle zákona na obranu britského impéria.

Vytáhl zatykač.

Druhý mu řekl: Vyndejte tu ruku z kapsy, Du Puisse. Nepokouejte se o nic. Hra je u konce.

7

Mac Murray klímal v předpokoji Fentonovy kanceláře, kdy zadrnčel telefon. Zvedl sluchátko a po chvíli řekl: Počkejte u aparátu. Pak přepojil do sousední místnosti: Pane Fentone, někdo s vámi chce mluvit. Říká, e tenhle hovor převezmete. Mám vás spojit? Fenton odpověděl: Ano, přepojte mě. Kdy dostal spojení, řekl: Haló ..

Hlas odpověděl: Tady je S jako Sammy. Du Puisse byl dnes večer v klubu Marigold s jistou příslunicí WAAF. Hovořili jsme s ní. je docela milá. S Du Puíssem se seznámila při tanci a zdá se, e naletěla na jeho řeči. la s ním povečeřet do klubu. Du Puisse el pak k vedoucímu orchestru a ptal se ho na píseň Sladká konga. Vedoucí jí získal od jiného návtěvníka, který ji přinesl nahranou na desce. Du Puisse si zapsal číslo desky  41927 M Tohle číslo určitě něco znamená. Zřejmě si tímhle způsobem domlouvají schůzky. Viděl jsem tu desku, přelepenou zvlátě vytitěným títkem. Třeba je ta melodie poznávacím znamením pro agenty, kteří jsou ve městě, nebo něco podobného. Kdy vyel z klubu, řekl své společnici, e musí za bratrem, který leí po zranění v nemocnici. Du Puisse pak veel do telefonní budky, někomu zavolal a pak odjel vozem do Hampsteadu. Kousek za Vale of Health se seel s muem jménem Willinger. Oba byli zatčeni. Odmítají mluvit.

Fenton řekl: Odkud máte tyhle informace? Hlas na druhém konci odpověděl: Od speciální skupiny kontrapionáního oddělení. Fenton odpověděl: V pořádku .., děkuji. A zavěsil.

Přeel k registratuře, otevřel zásuvky s písmeny D a W a z kadé vytáhl po jednom títku. Na prvním stálo Du Puisse, na druhém Willinger. Fenton u obou jmen udělal tukou kříek a zasunul títky do sloky vyřízeno v zásuvce označené písmenem V.

Uzamkl registraturu a vrátil se ke stolu.Zdvihl sluchátko, vytočil číslo a řekl: U aparátu Fenton Zalete co nejrychleji telefonickou zprávu na M jako Michael, hotel Estráda, Lisabon Kódujte tento text. Pozor na píseň Sladká konga Patrně poznávací či spojovací znamení. Mary.

První kolo POSLÁNÍ V LISABONU

Zdálky zněla hudba. Kdy číník nebo pokojská otevřeli na konci chodby dveře, zněla hudba hlasitěji a rytmus panělské melodie se nesl do vech hotelových pokojů.Guelvada řekl: Tuhle hudbu mám hrozně rád. panělské melodie jsou vřelé a barvité. Jako třeba tahle konga.

Rád bych věděl, jak se ten kousek jmenuje. Úplně mě to sebralo. Chtěl bych se teď pomilovat s nějakou enou, .. .anebo někomu podříznout krk …? dokončil větu Kane.

Guelvada pokrčil rameny, el k příborníku a namíchal dva ostré drinky. Do kadé sklenky přidal trochu ledu a lístek máty. Přeel pokojem se sklenkami v ruce a podal jednu Kanovi, který si hověl v lenoce a četl The Evening Standard starý čtyři dny.

Usedl na opěradlo lenoky a nahnul se ke Kanovi. Něco ho napadlo. Kdy mluvil vzrueně, měl jeho hlas nepatrný belgický přízvuk. Představ si tu legraci, řekl, kdyby tak na nás zapomněli a nechali nás tady. Mohli bychom si báječně uívat, Michaeli, hlavně, kdyby nám také zapomněli zarazit peníze. Zapálil si cigaretu. Lisabon je hezké město. Já ho znám. Nezapomeň, e jsem dělal kurýra. Říkám ti, tady si můe uít Kane řekl: Vypravuj mi o Lisabonu. Nikdy jsem neměl čas si ho prohlédnout…

Rád bych tě vude provedl, řekl Guelvada. li bychom do Alfamy, starého města, do Cidade Baixa to je níe poloená část a pak do té výe poloené Bairo Alto. Ale stačí, abys vykoukl z okna a uvidí Avenidu. Na Avenidě se dá vdycky vidět spousta hezkých věcí.

Kane pojednou řekl: Tady je to na hony cítit Němci. Dělají si tady, co se jim zachce. A kdekdo ó tom ví…

Guelvada nadzvedl jedno obočí. Kdekdo? Kane vzal noviny. To je čtyři dny starý Evening Standard. Poslouchej, něco ti přečtu:

ťNičím neomezovaná nacistická propaganda se stává den ode dne odvánějí. Nasvědčuje tomu infiltrace celé řady arijských en se lechtickými přídomky, které mluví několika jazyky, jsou tělem i duí oddány fuhrerovi a mají za úkol upoutat k sobě zájem portugalských snobů. V podobných případech si kladou nacisté vdycky otázku, kdo ve státě opravdu drí otěe moci. V Portugalsku doli k správnému závěru, e v této zemi nevládne ani diktátorský reim, ani ekonomové, ale policie. Proto si nacisté policii snaí naklonit. Hlavní nápor soustředili na nií správní orgány, které vydávají denní rozkazy, a vyí funkcionáři prozatím zůstali bez povimnutí. Nií policejní velitelé jsou zváni na německé velvyslanectví, kde s nimi jednají jako s význačnými členy vlády. Zahrnují je lichotkami a zvou je na své útraty k návtěvě Německa, dostávají auta, drahé fotoaparáty a jiné dary. Nenápadně se jim naznačuje, e v zemích kontrolovaných Němci mají lidé, stejně schopní jako oni, mnohem vyí platy ne kupříkladu v Portugalsku nebo panělsku … Co tomu říká?

Guelvada pokrčil rameny. Co bys chtěl? zeptal se se smíchem. Náckům se třeba hodně věcí povede, pokračoval, ale jedna, určitá věc se jim nepovede.

Kane se napil a zeptal se. A co to je za věc? Guelvada řekl: Jak to mám vědět? Ale jsme tady my, a obvykle kdy někam přijdeme, pak se někomu něco nepovede.

Kane přikývl.

Na konci chodby otevřel kdosi dveře. Hudba se nesla chodbou a pronikala do pokoje. Oba naslouchali.

Je to výborný orchestr, řekl Kane. A taky hezky drahý.

Ovem, řekl Guelvada. Nediv se. Jsme v nejlepím lisabonském hotelu. Najde tady vechno. Nechybějí ani tlusté, plavovlasé německé piónky, oblečené v černých sametových atech a schované za palmami v salónech. Vyndal z kapsy tenké platinové cigaretové pouzdro a otevřel je. Bylo v něm pár cigaret a drobná plochá fiola s jakousi bezbarvou tekutinou. Na vnitřní straně stálo vyryto Nejdraímu Ernestovi od A. Guelvada vytáhl cigaretu, zapálil si a po chvíli řekl: Co tu vlastně máme za práci, mon cher Michael? Poloil tu otázku téměř ostýchavě, jako by odpověď ani nečekal Kdy nepřicházela, pokuřoval.

Dlouhou dobu bylo ticho. Konečně Kane řekl:

Máme čekat na jednoho Američana, nějakého Gallata. Ten u je informován, co máme dělat.

Guelvada řekl: Ach …! Gallat je krásné jméno.

Zazvonil telefon. Kane vstal a zdvihl sluchátko. Naslouchal. Po chvíli řekl: Ano, paní Lahnová …. zajisté… To bych moc rád. Pan Guelvada? Ano, je tady. Přivedu ho.. Ano., za pár minut. Zavěsil.

To byla paní Lahnová, řekl. Ta příjemná Američanka, co je tady s dcerou. Ráda by s námi povečeřela. Půjdeme tedy. Ale ne aby sis začínal něco s dcerou, Ernie.

Proč bych si s ní měl něco začínat? zeptal se dotčeně Guelvada. Zrovna já. Nemám na to ani pomylení.

Tobě to zrovna věřím, řekl Kane. Rozhodně si vak nic nezačínej. Nechci tady budit příli velkou pozornost. V takovém hotelu Je plno zvědavců. Kdy sejdeme dolů, povečeříme s Latinovými a jednou dvakrát si s nimi zatančíme: vypadá to normálněji, ne kdy pořád dřepíme nahoře v pokoji a nevystřelme odtud ani nos.

Výborně, řekl Guelvada. Pojednou se na Kana usmál. Ale dejme tomu, e se dcera začne sama o mne zajímat. Jak se pak mám zachovat?

Nijak. Řekne jí, e jsi enatý.

To Je často jetě víc vydrádí, řekl Guelvada. Pak je to mnohem horí. Vechny eny si myslí, e kradené ovoce nejlépe chutná. Nezáleí mi na tom, co si myslí, řekl Kane. Kadá, která se na tebe podívá a myslí si, es kradené ovoce, by si měla nechat prozkoumat svůj duevní stav. A tak či onak, bude se chovat, jak jsem ti řekl. Dceru nechá na pokoji. Kdy si s ní něco začne, pak to ukončím způsobem, který ti jistě nebude po chuti. Rozuměls?

Dokonale, řekl Guelvada. Je to hrozná koda, e bývám tak často nepochopen. Zvedl se a cestou do lonice si pohvizdoval.

Kane el do svého pokoje na druhé straně salónu. Vytáhl ze atníku večerní oblek a začal se převlékat. Kdy si svlékl ponoku, vytáhl z ní telegram. Stálo v něm: Kenneth Michaels, Hotel Estráda, Lisabon. Operace Sally úspěná podle zprávy amerického specialisty. Doktor Gallat ji má na starosti a do úplného vyléčení. Strýc přijede 27. Vichni srdečně zdravíme. Mary.

Kane vytáhl tuku a několik slov na telegramu překrtl, take zůstalo: Operace podle Gallata, přijede 27.

Kane pak, telegram spálil. I Gallat měl přijet 27. listopadu, co bylo včera. Kanovi se to nelíbilo. Jeden den zpodění můe být někdy nebezpečný. Oblékl si kalhoty, obul si boty, el do obývacího pokoje a nalil si jetě sklenku. Guelvada si zpíval v koupelně milostnou, portugalskou písničku. Kane se usmál, vrátil se do lonice a zavřel za sebou tie dveře.

Kane a Guelvada veli do přeplněného restaurantu. Sela se tu opravdu pestrá společnost. Větina muů byla ve večerním obleku a některé eny měly přepychové toalety a byly ověeny perky. Kdy Kane procházel jídelnou, rozhlíel se, kolik asi uvidí těch urozených arijských dam, které jsou tělem i duí oddány fůhrerovi.

Na malém procentu lidí se vak hned poznalo, e buď skrytě nebo otevřeně pracují pro německý reim, jako třeba mu, který nabízel Goebbelsovy krátké filmy, stačilo jen říci a mohl jste dostat zdarma kolik jste chtěl sportovních dokumentárních filmů, ovem tendenčně zaměřených pro faistické

mocnosti. Kousek od něho seděla dáma, která se zabývala výběrem filmových techniků pro novou filmovou společnost z Berlína, je si tu před několika týdny otevřela velké kanceláře. Nikomu nevadilo, e převáná větina oněch techniků ve filmovém ateliéru jakiva nebyla.

V jídelně bylo horko. Stoly stály od sebe dostatečně vzdáleny, aby se hosté vzájemně neruili hovorem. Pódium pro hudbu bylo umístěno na druhém konci jídelny vedle dveří pro personál. Řadu stolů podél zdi vroubily palmy, za nimi se podle Guelvady ukrývala spousta fráuleins v černých sametových atech, které musely být stále ve střehu, aby pochytily slova hosta, který večeřel příli marnotratně.

Ve vzdáleném koutě u stolu, přistaveného poblí palmové uličky, uviděl Kane paní Latinovou s dcerou Griseldou. Mávala na ně.

Pozdravila svým obvyklým veselým úsměvem. Kana přitom napadlo, e paní Lahnová jako by z oka vypadla onomu typu Američanky, o něm se říká itý na zakázku. Vechno, co měla na sobě, bylo od prvotřídního krejčího. Také vlasy měla půvabně načesány a na prstech se jí třpytily prsteny. Řekla Dobrý večer. To se objevujete dnes poprvé? Griseldě a mně bylo divná, co se s vámi stalo.

Kane řekl: To je od vás velmi hezké. Griseida se usmála. Byla to roztomilá, asi pětadvacetiletá dívka se sklonem k romantice. Kana a Guelvada pokládala za interesantní mue. Zdálo se ji, e se značně lií od ostatních muů, kteří v hotelu bydlí Pořád jí neli z hlavy.

Paní Lahnová řekla: Doufám, e jsme vás nevyruily, kdy jsme vám zavolaly do apartmá! Ale trochu jsme se nudily Griseida říká, e zdejí mui jsou poněkud těkopádní. Kane řekl: Zdá se, e je na zdejí mue nějak moc zvědava. Usmál se na Griseldu. Viml jsem si, jak si kadého pozorně prohlíí.

Paní Lahnová se zasmála. To proto, e se zapsala na psychologii. Snaí se lidi rozkatulkovat podle typů.

Guelvada se obrátil ke Griseldě: Tak vy jste se nás snaila zařadit do katulky. Já si ,osobně myslím, e je to báječná věc. Co myslíte, e asi dělám?

Griseida si opřela bradu do sloených dlaní, chvíli se váně dívala a pak řekla: Já nevím, ale řekla bych, e vy oba máte co dělat s financemi.

Výborně, řekl Guelvada. Skoro jste uhádla. Máme s financemi opravdu něco do činění. Pořád se potýkám s bankou, aby mi nevypověděla dalí úvěr.

Kane řekl: Na finančníky moc nevypadáme. Paní Lahnová se zeptala: A existují vůbec za války finančníci?

Griselda řekla: Vím, e se to zrovna nesluí, ale povězte mi, čím se vy dva zabýváte? Jste příli zajímaví, ne abyste zastávali nějaké normální zaměstnání.

Kane se na ni usmál a řekl: My opravdu nejsme normální. I kdy u mne to není tak zlé, ale tady Ernieho dělí od blázince jen krok. Zapálil si cigaretu. Přesto jsem vak ochoten upokojit vai zvědavost… Ernie a já jsme dvojice známých gangsterů, řekl se smíchem.

Opravdu? řekla Griselda. Nechce se mi tomu věřit. Kdybyste byli to, co říkáte, tak byste o tom nemluvili.

Máte pravdu, řekl Kane. Máme bohuel méně romantické povolání. Pracujeme u ministerstva informací. U nás v Anglii se toti domnívají, e německé propagační filmy získaly v Portugalsku příli mnoho půdy. Hlavně krátkými filmy goebbelsovského raení je přímo zaplaveno. Chceme zde prosadit nějaké anglické krátké filmy, víte, zajímavé příhody vedního dne. Myslím, e se to bude lidem líbit.

Určitě, řekla paní Lahnová, německé propagándy je ve zdejích kinech aa.

Griselda se obrátila ke Guelvadovi: To je zajímavé. Tak vy jste od filmu?

Guelvada se zatvářil skromně. Naklonil se přes stůl ke Griseldě. Nechtěla byste si zatančit kongu?

Ráda, řekla Griselda. Zrovna hrají hezkou písničku.

Mně se taky líbí, řekl Kane. Je to zřejmě jejich oblíbený kousek. Kdy jsme byli nahoře v pokoji, slyeli jsme ho hrát poprvé. Kdy jsme sem veli, hráli to znovu. Teď to hrají potřetí.

Vůbec se jim nedivím, řekla Griselda. Je to opravdu hezká melodie.

Zvedla se a la s Guelvadou na taneční parket. Paní Lahnová se za nimi dívala a řekla Kanovi: Je to smůla, e Grtselda musí tak mladá proívat válku. Zvrátí to normální běh Jejího ivota.

Kane přikývl. Zajisté, řekl. Ale zdá se, e se dobře baví.

Můe se dneska vůbec někdo dobře bavit? zeptala se paní Lahnová. Vude vládne nejistota, zmatek a pochybnosti. Na nic se nemůete spolehnout. Za normálních poměrů bychom se ji ohlíeli po enichu pro Griseldu. Ale který mu, který přijatelný mu, dnes myslí na enění? Nezbyde nám myslím nic jiného, ne se vrátit do Ameriky. Tam se budu cítit astnějí.

Kane řekl: Být vámi, vrátil bych se domů a nehnul se ani na krok.

Toté si myslí i manel, řekla. Včera přiel od něj telegram, abych se vrátila domů. Usmála se. Nejspí se domnívá, e Hitlar dostal chu také na Portugalsko. Rozhlédla se po jídelně. Je to podivná válka, co? řekla. Jen se podívejte! Tady je přeplněno, a to u Je hodina po půlnoci. A v Rusku se bojuje na ivot a na smrt… v Lybii také. Ve Francii, Holandsku, Norsku hladoví milióny ujařmených naastných lidí. Jaký je to převrácený svět!

Kane pokrčil rameny: Máme, co jsme chtěli, řekl. Říkali jsme si o to jak my v Anglii, tak vy v Americe. Teď musíme nasadit vechny síly, abychom se s tím vypořádali, a a bude po vem, musíme se postarat, aby se to u nikdy neopakovalo.

Ke stolu přiel pikolík a řekl: Seňore Michaelsi, hledá vás nějaký pán. Má pro vás zprávu. Říká, e je to nutné.

Děkuji, řekl Kane. Poádal paní Lahnovou za prominutí a odeel za pikolíkem do haly. Čekal tam pomení mu se irokými rameny a příjemným anglickým obličejem.

Kane řekl: Nesete mi vzkaz? Myslím, e jsme se jetě neviděli, či ano?

Ne, pane, řekl mu. Vy jste pan Michaels, e?

Kane přikývl.

Dostali jsme depei z Londýna, řekl mu. Telefonicky přes konsuiární linku. Je adresována panu Kennethu Michaelsovi a má se mu doručit osobně. Mohl byste mi, pane, povědět, od koho čekáte depei, abych věděl, e mluvím s adresátem?

Kane odpověděl: Myslím, e jedinou osobou, která by mi mohla poslat depei přes konsulát, je teta Mary.

Děkuji vám, pane, řekl mu a podal Kanovi obálku, popřál mu dobrou noc a odeel. Kane vsunul obálku do kapsy a vyběhl nahoru do svého pokoje. Kdy obálku otevřel, nael v ní depei s textem: Pozor na píseň Sladká konga, patrně poznávací nebo spojovací znamení. Mary.

Zapálil si cigaretu a nad koem na papír depei i s obálkou spálil. Posadil se do lenoky, přehodil nohu přes opěradlo a čekal na Guelvadu.

3

Malé panělské hodiny na krbu zahrkaly jako pokadé, ne začaly odbíjet. Nastala krátká přestávka. Oba, Kane i Guelvada, hleděli na hodiny a čekali, a zazní první údery. Zvykli si na to. Ozvaly se tři úhozy na drobný zvonek a jejich tóny se nesly tie pokojem. Guelvada zálibně pohlíel na ananas, který drel v ruce. Vzal z poličky nů a nakrájel ananasové plátky do brouené bowle. Pak vzal mačkadlo na ovoce a ananas rozmačkal. Obíral se tím hezkou chvíli a nechával si na té prácí záleet.

Kane seděl v lenoce a díval se na Guelvadu. Řekl: Dobrá, můeme si o tom promluvit, můeme mluvit do alelujá, je nám to houby platné. Jednou musíme vzít na vědomí, e se Gallat dosud neobjevil, ačkoli se měl objevit. Měl zde být včera odpoledne, hodinu poté, co jeho letadlo přistálo na letiti. A není tu. Kde tedy k čertu vězí, a proč? Dříve či později nás musí jeho osud zneklidnit.

Guelvada otevřel láhev curacaa. Vlil polovinu obsahu na rozmačkaný ananas. Likér stékal na ovoce a plouchal o stěny skleněné nádoby. Byl to příjemný zvuk, který lahodil Kanovým uím.

Guelvada řekl: Nemůu se o to s tebou přít. éf jsi ty. Řekne-li, e nás Gallatův osud zneklidňuje, pak jsem tedy zneklidněn. Přímo se potím úzkostí. Ale teď bys mi měl dopřát chvíli oddechu.

Odloil láhev s curacaem a otevřel bacardi. Nalil ho do bowle asi čtyři polévkové líce a přidal pěnivou limonádu. Zvedl nádobu a zatřásl směsí.

Gallat se dosud nedostavil, řekl Kane. Udusil cigaretu a zapálil si novou. Musíme něco podniknout.

Guelvada pokrčil rameny: Proč? Copak děláme tomu báječnému Gallatovi kojnou? Kane řekl: Nedělej ze sebe hlupáka, Erme. Co jiného nám zbývá? Nemůeme tu dřepět a nic nedělat. Gallat věděl, kvůli čemu jsme sem přijeli. Měl pro nás instrukce… snad písemné. Zdá je pravděpodobné, e ho někdo odklidil z cesty. Tady se to přímo hemí lidmi od německé tajné sluby, kteří pasou právě po takových, jako je Gallat. li po něm patrně hned, jak opustil letitě. Čekali na něj.

Guelvada postavil brouenou nádobu a vzal koktailový ejkr. Nalil směs do ejkru, dolil Ji zbytkem curacaa, přidal hodně ledu a pak důkladně ejkrem zatřepal.

Správně, Michaeli, řekl. Jsem s tebou vdycky a ve vem zajedno. Vdycky říkám, es opravdový prototyp zdravého rozumu. Tak dobře co vlastně máme podniknout?

Kdy začneme pána Gallata hledat? Nevím ani, jak vypadá. Snad je to mladý a hezký mu, snad starý pán s rezavou bradkou. Dejme tomu, e bychom věděli, jak vypadá. Co potom? Kam ho půjdeme hledat? Zeptáme se na policii, jestli nevědí něco o panu Gallatovi? Vzhledem k tomu, co psali v Evening Standardu, by to nebylo nejvhodnějí řeení. Mohli bychom mít smůlu a narazit zrovna na policejního úředníka, který dostává peníze od Himmlera. Třeba čekají, e něco takového podnikneme. Nejlíp by jim káplo do noty, kdybychom se odhalili jako lidé, co tu marně čekají na toho báječného Gallata.

Guelvada nalil dvě sklenky koktailu, odloil ejkr, el ke Kanovi a podal mu sklenku. Tuhle bryndu mám pít? vzdychl si Kane. Paneboe., vypadá to odporně. Čichl ke sklence. Ale musím přiznat, voní to moc hezky.

Posly, řekl Guelvada váně. Kdy jsem tu byl před sedmi lety, zamiloval jsem se a po ui do jedné eny. Mám dojem, e jsem ti to nevyprávěl. Byla báječná. Po fyzické stránce dokonalá a navíc jetě inteligentní. Krátce prima kost… Jene byla chladná jako led. Dui měla obloenou rampouchy. Vyzkouel jsem na ní vechny triky, mon cher, ale ona  zůstala neoblomná. Pak jednoho večera jsem si vymyslel tenhle koktail. Připravil jsem ho a přemluvil ji, aby se napila. Já pil s ní. Okamitě na vechno zapomněla, věděla jenom, e mě miluje. Byl to rozkoný večer. Guelvada si povzdechl: Poslední, co jsem od ní slyel, bylo, e mě zabije, přijdu-li jí jetě jednou na oči. Věřím, e by to byla schopna udělat. Nádherná ena. Odeel k příborníku pro ejkr a dolil znovu obě skleničky.

Kane řekl: O čem ses bavil s Griseldou, Ernie?

O nicotnostech, řekl. Jak ví, je romanticky zaloena. Na estadvacetiletou či sedmadvacetiletou dívku a příli romantická. Nechal jsem mluvit větinou ji. Vytuil jsem, e se o tebe moc zajímá. Podíval se úkosem na Kana.

Proč? zeptal se Kane.

Guelvada pokrčil rameny.,To bych také rád věděl.

Potom přestali hrát a já ji odvedl k paní Lahnové, řekl Guelvada. Tys byl pryč a já nevěděl, kam ses ztratil… Seděla s nějakým starím pánem, Američanem. Prý její dávný přítel… Tak jsem se poroučel a odeel. Navíc jsem byl drobet otrávený. Není to pro mne snadné, bavit se s přitalivou dívkou a nevyznat jí lásku. Za takových okolností dávám přednost pití.

Kane řekl: Dám si jetě jednu sklenku. Má to opravdu říz.

Někdo váhavě zaklepal na dveře. Kane na ně pohlédl a kývl na Guelvadu. Ne el Guelvada otevřít, zajel rukou do náprsní kapsy kabátu.

Na prahu stála paní Lahnová.

Jen račte dál, paní Lahnová, řekl Guelvada. Paní Lahnová vela dovnitř. Bylo znát, e je znepokojena, i kdy se to snaila zakrýt. Kdy jí Kane nabídl křeslo, přemýlel, co asi mohlo paní Latinovou přimět k tomu, aby je navtívila v tuto časnou ranní hodinu, jeho mozek pracoval velmi rychle. Patřilo k jeho povolání, e kadého podezíral. Kdy nelo vechno hladce, nevěřil nikomu, nikomu se nesvěřoval a podezíral kadého, dokonce i paní Lahnovou. Kdy se Gallat neobjevil, Kane se stal obezřetným. Začal se u něho projevovat onen estý smysl, který Fenton tak obdivoval. Onen smysl navíc, který Kanovi pomáhal ji po dva roky zvládnout i ty nejobtínějí, nejnebezpečnějí úkoly a zůstat naivu. Posaďte se, paní Lahnová. Co se přihodilo? Kdy jste u tady, jistě nepohrdnete skleničkou, řekl.

Odpověděla: Nehněvejte se, ale nebudu pít. Moná, e je to poetilost, dělám si toti starosti kvůli Griseldě a nevím, jestli právem …

Kane se zeptal: Copak je s Griseldou? Zmizela, řekla paní Lahnová. Pronesla to tónem, kterým dávala najevo, e to pokládá opravdu za poetilost, jene potřebuje, aby ji v tom někdo utvrdil.

Kane se klidně zeptal: Jak k tomu dolo? Kdy jste odeel, přiel za mnou jeden starý přítel a pak se Griselda s panem Guelvadou vrátila po tanci ke stolu. Potom la tančit s jedním mladým muem, se kterým se jednou či dvákrát sela tady v hotelu. Byla jsem zabrána do rozhovoru a viděla jsem Griseldu na parketu, ale nevimla jsem si, e se nevrátila ke stolu. Předpokládala jsem, e jetě pořád tančí. Odela jsem do kuřáckého salonku s tím svým známým a kdy odeel, la jsem také nahoru do naeho apartmá. Myslela jsem, e tam Griseldu najdu. Ale nebyla tam. Chvíli jsem čekala a pak jsem ji la hledat do haly a na taneční parket, ale nikde jsem ji neviděla. Zeptala jsem se v recepci a tam mi řekli, e Griselda asi před hodinou odela s nějakým mladým muem.

Kane řekl: Patrně s tím mladíkem, co s ním tančila. li se asi koukat na měsíček. Anebo ho Griselda studovala, myslím z psychologického hlediska.

Ne, řekla paní Lahnová. To nebyl ten její tanečník. Byl to nějaký jiný mladík! V recepci ho vůbec neznali. Nepamatovali se, e by ho někdy předtím viděli. Nevím, jestli bych neměla telefonovat na policii.

Kane vytáhl cigaretové pouzdro, nabídl paní Lahnové cigaretu a zapálil sobě i jí. Pak jen tak mimochodem si pohladil dlaní hřbet levé ruky.

Guelvada pochopil Kanův signál: Pokusím se ji uklidnit. Nahrávej mi..

Kane řekl: Podívejte se, paní Lahnová. Nerad prozrazuji svěřené tajemství, ale také bych se nerad díval na vás, jak se souíte. Myslím, e k vůli Griseldě si starosti dělat nemusíte. Je s ní vechno v pořádku, viď Ernie? Guelvada se mile usmál. Pokrčil rameny. Ovem … pokud víme, můete být bez obav. Zasmál se tie a jeho smích přináel útěchu. Co vlastně víte, e to nevím já? Co se děje? řekla paní Lahnová. Usmála se na ně. Bylo vidět, e se jí ulevilo.

Víte co, pane Michaelsi, řekla, já se přece jen napiju, kdy tvrdíte s takovou jistotou, e je Griselda v pořádku. Ale jen docela malou skleničku…

Kane řekl: Ernie namíchal znamenitý koktail. Pozorovat ho, kdy ho připravuje, to je hotová hrůza, ale výsledek je dobrý. Smím vám nalít?

Nevěřte mu ani slovo, řekl Guelvada. On na mne árlí, protoe dovedu míchat koktaily a rozumím enám.

Zasmála se. Co jste chtěl říci tím, e nerad prozrazujete svěřená tajemství? Co je mezi vámi a Griseldou? jak to, e vy oba víte, kde je, a já to nevím? Nebo to je také tajemství? Kane řekl: Podívejte se. Víte přece, e si Griselda ráda hraje na psychologa. A jako větina amatérek zajímá se hlavně o typy opačného pohlaví. Mám dojem, e ji někdo začal tak trochu zajímat. Co tomu říká, Ernie?

Ernie pochopil. Plně souhlasím. Myslím, paní Lahnová, e ten mladý přitalivý mladík, se kterým Griselda odela, bude asi někdo z vaich dobrých známých. Zatvářil se poeticky a zarecitoval: Mladé lásky sen bude naplněn … v Lisabonu. I psychology to někdy postihne.

Chápu, řekla paní Lahnová spokojeně. Tak Griselda se někým nadchla, e? Vyla si s ním, aby se dívali na měsíček. Myslím, e je to v pořádku. Tím spí, kdy to je někdo, koho znám… Proč ale s tím dělá takové tajnosti…?

Kane ji přeruil: Mám dojem, e Griselda se obávala, abyste se třeba těm jejím mladíkům neposmívala. Chce asi mít jistotu, ne se vám svěří.

Paní Lahnová odloila prázdnou sklenku. Zamáčkla nedopalek v popelníku a řekla: Je u hodně pozdě, půjdu si lehnout. K vůli Griseldě si u nebudu dělat starosti. Ale kdy u o ní tolik víte, snad mi můete říct, kdy se vrátí?  Kane řekl konversačním tónem: Řeknu vám dvě věci. Není příli daleko a nezdrí se tam příli dlouho. Radím vám, abyste si la hezky lehnout a pořádně se vyspala. Ráno najdete Griseldu v její posteli popíjet ranní čaj.

Paní Lahnová se zasmála. Dobře, chci vám věřit, i kdy k tomu nemám vlastně ani důvod. Vy se tedy zaručujete, e se Griselda vrátí?

Kane řekl: Ano, to vám zaručujeme. Dobrou noc, paní Lahnová. A snad by vás mohlo zajímat, e vás opravdu máme rádi, co říká, Ernie?

Guelvada řekl: Mluví pouze za sebe. Já jdu jetě dál. Já paní Lahnovou přímo zboňuji. Odcházela chodbou a smála se.

4

Osaměli. Guelvada si nalil trochu bacardi, napil se a řekl: Co to vechno znamená, to povídání o sladké Griseldě a e víme, kde je. Vůbec tomu nerozumím!

Kane řekl: Posly, Tlrnie, pamatuje si, jak jsme tu seděli, ne jsme odeli dolů k večeři? Kdy se dole otevřely dveře, slyeli jsme hrát orchestr. Vzpomíná si, jak jsi říkal, e hrají kongu a e je to hezká melodie…? Guelvada přisvědčil: Ano,, vzpomínám si a co má být?

Kdy jsme seli dolů, abychom s paní Lahnovou povečeřeli, řekl Kane, a procházeli jsme kolem tanečního parketu, hráli stejnou melodii. Není to trochu divné, hrát jednu a tuté melodii dvakrát za sebou v tak krátké době?

Snad je to divné, ale já tomu pořád jetě nerozumím, řekl Guelvada.

Bodej bys rozuměl, usmál se Kane. Rozhodně je vak nápadné, e kdy jsi el tančit s Griseldou, hráli skladbu znovu. To znamená, e jeden a tý kus hráli během půlhodiny třikrát. Teď půjde dolů a zeptá se, jak se ta skladba jmenuje.

Rád, řekl Guelvada. Udělám, co budu moci, ale mohu se zeptat, proč?

Kane přisvědčil: Fenton u to ví, řekl. Podařilo se mu poslat nám telefonickou zprávu přes konzulát. Přinesl mi ji jejich pracovník. Fenton nás v ní upozorňuje na panělskou skladbu Sladká konga. Snad je tahle melodie signálem pro jejich lidi. U chápe?

U mi to konečně dolo, řekl Guelvada a smál se. Zdá se mi, e to začíná být zajímavé. Největí legrace by byla, kdyby jejich tajná sluba u po nás la a my jetě ani nevěděli, co tu máme vlastně dělat.

Vyel ven.

Kane si zapálil cigaretu. Přehodil si nohu přes opěradlo křesla, kouřil a pozoroval, jak obláčky kouře stoupají ke stropu. Guelvada se za chvíli vrátil. Zavřel za sebou dveře a opřel se o ně. Mon cher Michaeli, divý neberou konce. Ta skladba se skutečně jmenuje Sladká konga.

Kane přisvědčil a vypadal velmi sklíčeně. Guelvada pokračoval: Pořád jetě nevím, co to vechno znamená. Ta melodie, paní Lahnová, Griselda a to dalí. Nemá chu mí to vysvětlit, byl bych ti moc vděčný.

Kane řekl: Musím se na to napít naí staromódní, osvědčené whisky se sodou.

To je dobrý nápad, řekl Guelvada, líznu si taky, ve whisky si nijak zvlá nelibuji, ale kdy si jí dám douek, můj mozek hned lépe pracuje.

Tvůj mozek, řekl Kane s despektem, to se mi moc líbí. Tvůj mozek přece vůbec nikdy nepracuje. Jsi jen docela obyčejný, automatický gangster. Někdo zmáčkne knoflík a ty někoho odpráskne.

Guelvada naléval whisky a Kane pokračoval: Sdělil jsem ti, co nám vzkázal Fenton, ví, e kongu hráli třikrát za noc a e Griselda neznámo proč zmizela … a ty si jetě troufá mluvit něco o mozku. O svém mozku. Guelvada podával Kanovi sklenku s whisky a sodou.

Mon vieux, řekl, mozkem téhle akce nejsem já, nýbr ty. Já dělám jiné věci. Jsem jen obyčejný, praktický mu, který dělá rád praktické věci, jistým uměleckým způsobem. Ale tomu celému pořád jetě nerozumím.

Tak dobrá, řekl Kane. Dávej tedy pozor. Gallat tu měl být včera. Měl přiletět odpoledním letadlem. No, a je tady nebo ne? Víme ovem, e tím letadlem přiletěl. Muselo se mu tedy něco přihodit. Gallat dostal přece příkaz, aby s námi navázal spojení, a jistě by to byl udělal. Pracuje zřejmě pro Fentona. Lidé, kteří pro něho pracují, plní své povinnosti do puntíku, vyjma tehdy, kdy je potká něco velmi drastického, co jim v tom zabrání. U rozumí?

Teď u jo, řekl Guelvada. Gallat přiletěl a oni ho vyřídili. Německá kontrarozvědka. Přesně tak, řekl Kane. Teď jde o to, jestli Gallat neměl u sebe nějaké instrukce, prostě něco písemného. A e měl, to je skoro jisté. Kdyby jel Gallat přímo z Anglie, svěřil by mu Fenton jiné poslání, ne jen doručit zprávu.

K tomu má Fenton lepí prostředky, rychlejí a spolehlivějí jak jistě ví. Je tedy pravděpodobné, e Gallat přijel odjinud a e dostal s sebou něco písemného, muselo to být něco písemného něco, co se nedá pamatovat. Materiál, který mi nemohl Fenton poslat přímo, musel přijít odjinud. Guelvada přisvědčil.

U začínám rozumět, řekl. Gallat je Američan. Přiletěl z Ameriky. Bude nejspí jednou ze spojek z Washingtonu.

Pravděpodobně, řekl Kane. No, a kdy tedy dostali Gallata, dostali i doklady, které měl u sebe. Ale to není to, co mi dělá starosti. A co ti tedy dělá starosti, Michaeli?

Právě ta konga, řekl Kane. Kdy jí hráli poprvé, byli jsme oba tady nahoře. A zrovna tehdy vcházely paní Lahnová s Griseldou do restaurace. Předpokládejme, e ta skladba je poznávací signál. Někdo měl tedy poznat paní Lahnovou a Griseldu podle daného signálu, a proto ji hráli při jejich příchodu.

Dobrá, a proč potřebovali poznat paní Lahnovou a Griseldu nebo jednu z nich? ptal se Guelvada.

Proto, ty tupá hlavo, řekl Kane, e to jsou zde v hotelu jediné dvě osoby, s nimi se tu od naeho příjezdu vlastně stýkáme.

Můj Boe, řekl Guelvada a dal se do smíchu, tak oni si myslí, e paní Lahnová a Griselda …

Právě tak, řekl Kane. Oni si myslí, e paní Lahnová a Griselda jsou nae spolupracovnice. Kdy zjistili jejich totonost, zahráli Sladkou kongu někomu, kdo seděl v místnosti, aby je poznal. Pak tu melodii zahráli znovu, kdy jsme přili my. Tím určili naí totonost. Byli jsme tam vichni. Paní Lahnová, Griselda, ty a já. Někdo v místnosti nás potřeboval identifikovat. No a oni to udělali takhle. Oni dobře vědí, kdo jsme. Sladká konga je prostě smluvený signál.

Výborně, to dává smysl, ale proč zmizela Griselda?

Poslouchej, ty tupá hlavo … předpokládejme, e chytili Gallata, v tom případě máji v ruce listiny nebo instrukce, prostě to, co měl při sobě. To je jisté. Teď je pro ně nejdůleitějí vědět, co bychom byli dělali, kdybychom byli ty instrukce dostali. A u s námi zamýlejí cokoli, tohle by se jim náramně hodilo. Chtějí prostě někoho přinutit, aby mluvil, není to tak?

Guelvada hvízdl a řekl: Chtějí tedy donutit Griseldu, aby mluvila.

Přesně tak, řekl Kane.

To nevypadá pro Griseldu zrovna dobře, řekl Guelvada, tím spíe, e nic neví a nemůe mluvit. Mám o ni velkou starost. Jen sl vzpomeň, Michaeli, co dělali s enami v Soissonu!

Raději na to nechci vzpomínat, řekl Kane. Guelvada přikývl: V tom je ta potí s tebou, dokáe vdycky zapomenout na nepříjemné věci. Ale já  já na ně pořád myslím … na kadý detail, na kadou surovost, které jsem byl svědkem, na vechno, co prováděli… Nosím v hlavě jakousi celkovou sumu jejich skutků a jednou …

Já vím, řekl Kane, a pak jim to spočítá a jakmile se ti naskytne příleitost, vrátí jim to i s úroky.

Správně, řekl Guelvada a dopil svoji whisky. Teď u vím, pokračoval, proč jsi uklidnil paní Lahnovou. Proč jsi ji ujistil, e víme, kde je Griselda … musel jsi ji zarazit… Musel jsem ji zarazit, aby se to nerozkřiklo po celém městě, kdyby volala policii a nemocnice, řekl Kane. Musí uznat, e by nám to nepomohlo. To, co potřebujeme, je klid. Guelvada namíchal dalí whisky.

A co bude dělat, Michaeli? zeptal se. Kane řekl: Griseldy je mi opravdu líto, ale my se teď musíme soustředit na Gallata. Gallat je nae záleitost, Griselda ne. Tu jenom postihlo netěstí.

Souhlasím. Ale je to hrozné, pomyslím-li si, e mají trpět za to, e se k nám obě tak mile chovaly a rády se s námi bavily. Povzdechl si. Budou k ní asi velmi nelaskaví. Kane si zapálil dalí cigaretu.

Tak, a teď musíme něco podniknout. Guelvada zdvihl obočí. Musíme?

Kane řekl: Poslouchej… hlupáku … Orchestr hrál Sladkou kongu třikrát. Víme, e Sladká konga je signálem. Někdo to musel někomu uloit, aby to třikrát zahrál, je to tak?

Můj Boe, má na mysli vedoucího orchestru?

Ano, řekl Kane. Mám na mysli právě jeho. Půjde zase dolů trochu vyzvídat. Musí se dozvědět, kde bydlí, chápe?

Guelvada přisvědčil: Naprosto.

A kdy bude dole, řekl Kane, mohl by ses mrknout i na nočního vrátného. Zjisti, není-li to ten, co měl slubu včera. Vypadal inteligentně a zdálo se, e by se s ním dalo mluvit. Řekni mi, co si o něm myslí. A dej se s ním případně i do řeči.

Dobrá, promluvím s ním pár slov, řekl Guelvada, a hned budu vědět, s kým mám tu čest. Myslím, e v posuzování lidí a jejich charakteru jsem opravdu machr.

Kane se cynicky usmál. Podívej se mu tedy na zoubek, řekl a zapálil si dalí cigaretu. Guelvada odeel.

Kane zůstal sedět s nohou přehozenou přes opěradlo křesla a díval se přemýlivě ke stropu. Měl starosti. Nechtěl si je vak připoutět moc k srdci. Při Kanově zaměstnání to bylo pochopitelné starosti byly jen na obtí a zbytečně člověku mátly rozum. Uvaoval nad vzniklou situací, jak postupovat dál. Gailat musí být stůj co stůj nalezen, to bylo jasné. A nezbytné.

Za čtvrt hodiny se vrátil Guelvada a řekl: O tom vedoucím orchestru jsem se toho dozvěděl hodně. Je to paněl, hezký chlapík a zdá se, e ho tu mají rádi. Jmenuje se Juan Roccas. Také mám jeho adresu. Bydlí blízko Rua Augusta. Myslím, e je to dobrý nápad, setkat se s ním. Ostatně vycházím náramně dobře se paněly.

Existuje vůbec někdo, s kým dobře nevychází? smál se Kane.

Guelvada se zatvářil váně.

Myslím to doopravdy; dosud jsem jetě nepotkal nikoho, s kým bych nevyel, a snad na tu enu, jak jsem ti o ní nedávno vyprávěl. Co jsem ji poznal tady v Lisabonu Ostatně, řekl s úsměvem, i tenkrát to mohlo dopadnout dobře, kdybych si byl počínal chytřeji. A co se toho týče, pokračoval vesele, třebae mě chtěla zabít, dám krk na to, e mě měla děsně ráda.

Kane řekl: To tedy jo… Tak děsně, e tě chtěla zabít.

Guelvada překvapeně vzhlédl.

A proč ne, řekl. To přece musí být kadému jasné, e láská a nenávist jsou si tak blízké, e se jen těko dají od sebe oddělit. Chvíli bylo ticho a pak se Kane zeptal: Jak vypadá ten noční vrátný?

Správný chlapík, řekl Guelvada. Působí dobrým dojmem. Nevím sice, k čemu ho potřebuje, ale je to jistě správný typ. Ten se hodí ke vemu, uklíbl se. Je to Jeden z těch lidí… ví …

Z Jakých lidí.. ?

Nu, řekl Guelvada, nevypadá patně. Je dobře oblečený. Má vybrané způsoby a musí být velmi zkuený, kdy Je vrátným v tomhle hotelu. Je to myslím člověk, který udělá cokoli, jen kdy z toho budou koukat peníze. Dobrá, řekl Kane. Mám nápad; moná, e to nepůjde, ale rozhodně to chci zkusit. A chtěl bych, abys mezitím vyhledal toho paněla Roccase. Snad bude doma.

A kdy nebude? zeptal se Guelvada. Ví, tihle muzikanti, kdy skončí práci, chodívájí někam jinam. Scházejí se s přáteli. Pro ně začíná zábava v noci. Ve dne spí. Nevadí, řekl Kane. Bude hledat Roccase a a ho najde, zjisti, proč hrál Sladkou kongu třikrát za noc. Ale do ničeho se nepoutěj, ano?

Co tím myslí?

Kane řekl: Přál bych si, aby sis konečně jednou počínal váně. Nepřeji si, abys toho mue ohrooval! Jen ádný tyátr! Mohlo by to mít nedozírné následky. Buď klidný a rozumný. Vymysli si nějakou historku, která ,by vypadala pravděpodobně. Jestli ho někdo poádal, aby hrál tu skladbu, zjisti, kdo to byl. A vytáhni z něj také, jestli pracuje pro druhou stranu.

To je docela pravděpodobné, řekl Guelvada. A jestlie pracuje pro ně, i pak mám být jetě taktní?

Proč ne, řekl Kane. Zkusíme to nejdříve s taktem. Nezapomeň, e se chci odtud vrátit se zdravou kůí, pokud je to vůbec moné. Guelvada přisvědčil: Já také.

Kane se podíval na hodinky: Jsou čtyři hodiny. Zkus to tedy. Čekám tě před pátou. A nenech se do ničeho zatáhnout, Ernie. Guelvada řekl: Nenechám, na to můe vzít jed. Vzal si klobouk a odeel. Vypadal astně a Kane si marně lámal hlavu, proč.

Pět minut po Guelvadově odchodu Kane vstal, el do své lonice a vzal si z krabice doutník. Dodával jeho vzhledu zdání blahobytu, lehkosti a dokonce i vlídnosti. Nasadil si klobouk, seel dolů do haly a rozhlédl se. Ve vzdálenějím koutě, poblí hotelového vchodu, seděl u stolu v zasklené místnosti noční vrátný a maloval si do zápisníku jakési figurky.

Kane ho rychle změřil pohledem. Guelvada se nemýlil. Noční vrátný vypadal skutečně sluně. Kane na něj promluvil francouzský.

Řekl: Potkalo mě něco nepříjemného. Snad byste mi mohl nějak pomoci.

Noční vrátný vstal. Byl střední postavy, tíhlý a měl unavené oči. Řekl příjemným hlasem: Jsem vám k slubám. Jestli vám mohu být něčím nápomocen …

Kane řekl: Věc se má následovně. Včera jsem očekával svého přítele, který měl přiletět na letitě. Měli jsme se zde sejít. Ale nepřiel. Rád bych věděl, co se s ním stalo. Nerad bych se přitom obracel na policii nebo se poptával v nemocnicích, či cokoli podobného.

Noční vrátný odpověděl: Velmi moudré! Mohlo se také ovem stát, e můj přítel, dříve ne vyhledal mne, se rozhodl navtívit někoho jiného, moná, e zde má přítelkyni to nevím. Napadlo mi jen, nevíte-li třeba o nějakém policejním úředníkovi mladím, inteligentním a příjemném, který by byl ochoten pomoci pochopitelně neúřední cestou.

Noční vrátný se posadil. Sklapl svůj malý zápisník, podíval se na Kana a usmál se. Rozumím, ale snad si dovedete představit, e poskytnout takovou informaci je někdy poněkud nesnadné, zvlátě v dnení době. Lisabon je nebezpečné místo …

Kane pomalu vdechoval kouř, zvolna ho lukoval a poutěl nosem. Proč? zeptal se pobaveně.

Uvate, řekl noční vrátný. Pořád se chce někdo něco dozvědět, jednou jsou to lidé, kteří to chtějí znát z německého hlediska, jindy zase z anglického nebo francouzského. Člověk bývá někdy v dost těké situaci, nebo a to jistě pochopíte, mohl by se stát omyl kdybych vás poslal na nepravého mue. Správně, řekl Kane, Řekněme tedy, e ten dotyčný, kterého bych rád poznal, by měl být zainteresován spíe z anglického hlédiska.

Noční vrátný se rozesmál.

To rád slyím, řekl, protoe já sám jsem také spí pro Angličany. Nemám rád Němce a můj přítel také ne. Vzal kus papíru a něco na něj poznamenal. Tady je jeho adresa. Soukromá. Určitě bude teď doma. Jmenuje se Serilla. Je asistentem policejního inspektora a má za úkol kontrolovat pohyb cizinců v Lisabonu. Má velmi rád Angličany, dodal a úsměvem. Je přístupný dohodnout se. Báječné, řekl Kane. Vyndal z peněenky několik bankovek a podal je vrátnému. Jsem vám velmi zavázán.

A já vám, pane, řekl noční vrátný. Jsem vám teď kdykoliv k slubám.

5

Guelvada seděl v koutě taxíku a kouřil cigaretu. Cítil se velmi dobře. Byl jen zvědav, bude-li vedoucí orchestru doma a jestli bude chtít mluvit. Vůz zastavil. ofér se naklonil dozadu a řekl: Blíe u to nejde. Ta ulice je támhle za těmi zahradami, ostatně je to jen několik minut chůze.

Guelvada vystoupil, zaplatil a dal se cestou zahradami. Byla překrásná noc. Vzduch byl teplý, plný vůně květin. Překrásná noc a překrásné prostředí.

Na konci zahrady narazil na těká elezná vrata, proel jimi a octl se v křivolaké uličce, která stoupala do kopce. Měsíční světlo ozařovalo z obou stran bílé domy, zahrady, keře a palmy. Připadalo mu to jako v pohádkové krajině, Guelvada si představoval, jak by zde byl jednou krásný ivot, a nebude u proč se trápit… a k ternu spousta půvabných en … el středem uličky, která stoupala do kopce a byla čím dál uí. Zdálo se, e domy tu stojí tak blízko proti sobě, e se jejich balkóny téměř dotýkají, Guelvada si prohlíel čísla domů. Dům, který hledal, stál předposlední v radě, a na vrcholu kopce. Zrychlil krok. Před domem byla překrásná zahrada s kamennými schody a sloupkovým zábradlím, které vedlo od branky a k hlavnímu vchodu. Guelvada pozoroval dům a usoudil, e ten, kdo ho stavěl, měl rozhodně smysl pro krásu. Celé to místo vypadalo romanticky a záhadně. Majitel takového domu nebyl ledaskdo není divu, lo přece o vedoucího velmi známého orchestru. Guelvada vyběhl rychle po schodech. Po pravé straně dveří viselo elezné zvonkové táhlo. Kdy za něj zatáhl, ozval se uvnitř domu hlas zvonku. Guelvada odhodil nedopalek cigarety a čekal. Moc by ho mrzelo, kdyby vedoucí orchestru nebyl doma. Věděl, e nesmějí ztrácet čas. Nebude-li toti Gallat nalezen rychle, můe se stát, e nebude nalezen vůbec.

Uběhlo několik minut. Guelvada si zapálil novou cigaretu a začal sestupovat k cestě. Po čtyřech krocích se vrátil zpátky a jetě jednou prudce zatáhl za zvonkové táhlo. Pak se opřel o sloup po levé straně dveří a zatímco čekal, pozoroval okolí. Prolukou mezi dvěma domy na protějí straně ulice uviděl uprostřed zahrad malý bílý domek s plochou střechou. Vypadal jako malý ostrůvek v moři zelené vegetace.

Guelvada překvapeně odhodil cigaretu. Tenhle domek si velmi dobře pamatoval. V tom okamiku zapomněl na Kana, Gallata i na vedoucího orchestru. Vrátil se v mylenkách do doby, kdy dělal v Lisabonu kurýra a kdy tenhle domek navtěvoval aspoň tucetkrát v týdnu. Musil se zasmát, kdy si vzpomněl na enu, která v něm ila.

Uvnitř domu za jeho zády se ozval zvuk pomalých kroků. Za okamik se otevřely dveře. Stála v nich ena v prostých černých atech, nejspí hospodyně. Její pohled prozrazoval znepokojení a zvědavost. V ruce drela lampičku.

Guelvada sejmul klobouk. Řekl dokonalou portugaltinou, e velmi lituje, e ji vyruil v tak časnou ranní hodinu, ale e jeho záleitost je velmi naléhavá. Zeptal se pak, je-li seňor Roccas doma, protoe je nanejvý důleité, aby s ním mluvil. ena pokrčila rameny.

Seňor Roccas není doma, řekla. Zřídkakdy se vrací před polednem. Odpoledne pak spí. Děkuji vám, seňoro, řekl Guelvada, Díval se na ni přívětivě a mírně se usmíval. Tvrdé rysy v enině tváři poněkud změkly.

Guelvada řekl: Mohla byste mi říct, kde je? Říkal jsem vám u, e s ním potřebuji velmi nutně mluvit.

Po delím mlčení se zeptala: Vy jste od policie, seňore?

Guelvada rychle uvaoval a pak bez váhání řekl: Je mi líto, ale musím vám říct, e jsem, seňoro.

Pokrčila rameny; poněkud smutně, napadlo ho.

Hned jsem si myslela, e to tak bude. Říkala jsem mu, e by byl udělal lépe, kdyby byl el hned na policii a vechny okolností té nehody tam vysvětlil. Povídám mu, jestli ten mu zemře, bude s tím jen spousta nepříjemností.

Guelvada rozafně přisvědčil. Vystihl, e Roccas někoho srazil vozem a případ nehlásil. Báječné! Řekl: Je mi to opravdu líto, ale vae nejhorí obavy jsou naprosto oprávněné. Ten mu zemřel. Teď u jistě chápete, jak je důleité, abych seňora Roccase co nejrychleji vyhledal. V jeho vlastním zájmu.

Prosím vás, neel byste laskavě dovnitř? Mohla bych vám nabídnout třeba sklenku vína, seňore …? Udělám vechno, abych vám pomohla.

Guelvada jí následoval. Bylo na ní vidět, e se dostala do trapné situace. Sváděla v sobě boj mezi snahou pomoci svému zaměstnavateli a obavou, aby toho neřekla příli mnoho. Na konci chodby otevřela dveře a rozsvítila. Veel za ní do pěkně zařízeného a pohodlného pokoje. Za chvíli se objevil na stole stříbrný podnos, láhev vína a sklenice. Guelvada se posadil a napil se. Víno bylo velmi dobré. Řekl: Myslím, e bude nejlepí, budete-li naprosto upřímná. Jistě uznáte, e by seňoru Roccasovi nijak neprospělo, kdyby v této záleitosti nechal policii čekat. Velmi nerad bych referoval svému představenému, e jsem seňora Roccase nemohl nalézt.

Posadila se proti němu s rukama sloenýma v klíně. Řekla: Pochopte, seňore, e jsem ve velmi nepříjemné situaci. Kde je seňor Roccas, vím, ale nejsem si jista, jestli by si přál, abych vám dala tuhle informaci, nebo jestli to má zůstat utajeno.

Guelvada řekl: Tak se mi zdá, e v tom bude nějaká ena. Ujiuji vás, seňoro, e policie nemá ádný zájem na osobních věcech seňora Roccase. Jde nám jen o to, aby okamitě podal hláení o tom neastném případě. A mi prozradíte cokoliv, ujiuji vás, e budu postupovat naprosto diskrétně.

Přikývla a řekla: Velmi dobře, seňore. A dopijete víno, půjdete se mnou a já vám ukái, kde ho najdete.

Za několik minut ji Guelvada následoval k domovním dveřím. Stála vedle něho a dívala se k úzké cestě. Ukázala na proluku mezi domy a řekla: Vidíte, seňore, ten bílý domek s plochou střechou, celý obklopen zelení a keři? Je to asi v polovině kopce Guelvada přisvědčil.

Seňor Roccas je tam, pokračovala. Kdy skončí v Estrádě, přijde sem občas na večeři, ale vdycky jde potom tam, navtívit… přítelkyni.

Guelvada se usmál.

Druhý den si pak zajde na přesnídávku a odpoledne spí, ne? Díval se na ni potměile.

Vzpomínal, jak on sám chodil do toho domu, aby tam posnídal a pak se el odpoledne vyspat domů. Povzdechl si. To byly časy … Jak to víte, seňore? zeptala se.

Guelvada si posadil klobouk na hlavu a zapálil si cigaretu. Nemusíte mít obavy, seňoro, řekl. Budu jednat nanejvý taktně. Ujiuji vás, e seňor Roccas bude potěen, a se dozví, e jste mi dala tyhle informace. Bůh vás opatruj, seňoro …

Guelvada seběhl čile po schodech a rychle odcházel. ena zůstala stát na hořejím schodu a sledovala ho pohledem. Říkala si, e na tom mladém policejním úředníku, který se objevil v půl páté ráno, je něco velmi přitalivého. Divila se jen, co mohlo policii tolik zajímat na Roccasově případu, e to potřebovali tak brzy ráno. Pokrčila rameny, vela do domu a zavřela za sebou dveře.

Guelvada v polovině prudce klesající cesty odbočil a pustil se úzkým dláděným chodníkem k bílému domku. ivot je zábavný, myslel si, a co teprve, kdyby v tomhle domku bydlela ena, kterou tu kdysi poznal. Odhodil zbytek cigarety, zapálil si novou a přidal do kroku.

6

Kane el po Praca do Comercio. Přemýlel o policejním úředníku Serillovi. Byl zvědav, jaký asi je. Jestli mluvil noční vrátný v hotelu pravdu, kdy říkal, e oba, on i policejní úředník, jsou probrittí, pak by situace vypadala výborně. Serilla by pomohl. Jistě by ochotně pomohl, kdyby jeho sympatie patřily Britům. A zvlátě kdyby byly podpořeny penězi. Ale jestlie jeho sympatie nejsou probritské a noční vrátný si s ním jen zahrával a právě teď je u telefonu, aby Serillu varoval a oznámil mu, e ten záhadný Mr. Kenneth Michaels je u na cestě k němu, co bude pak? Serilla můe buď pomoci, nebo ukodit. Kdy pomůe, bude vechno v pořádku. Kdyby se vak pokouel kodit, pak jeho postup bude zřejmý a Kane by pak musel podniknout něco jiného.

V kadém případě musí jednat. Musí najít Gallata. A tak nebo onak. A u prostřednictvím vedoucího orchestru Roccase, či policejního úředníka Serilly, nebo prostřednictvím kohokoliv, ale musí Gallata najít.

Kane si vzpomněl na Guelvadu. Doufal, e sl Ernie nebude počínat jako fanfarón a e to bude hrát tak, jak mu řekl, pokud to ovem bude moné. Kane se uklíbl. Ernie byl typ. A jaký typ! Jde za vytčeným cílem, který dovedl po celou dobu skrývat pod lehkomyslným vystupováním. Ne, rozhodně nebyl tak povrchní, jak se zdálo.

Kane si byl dobře vědom, e mezi vemi spolupracovníky, s nimi ho svedl osud v různých dílech světa, by se za celou tu dobu, kdy provozoval toto zaměstnání, nenael ani jediný, který by mohl nahradit Guelvadu. Guelvada byl těce ovladatelný, ale naprosto jedinečný.

Zabočil do jedné z úzkých uliček na vzdálené straně Praca do Comercio. Měsíční světlo vrhalo groteskní stíny na bílé dládění, take se uličky zdály delí, ne byly ve skutečnosti. Napadlo ho, e se ivot téměř podobá této uličce. Skvrny měsíčního světla a stíny, ponejvíce stíny.

V polovině uličky doel k nájemnému domu, ve kterém bydlel Serilla. Veel dovnitř a výtahem vyjel do třetího patra. Proel chodbou a slabě zaklepal na dveře bytu.

Dveře se rychle otevřely a stál v nich příjemný mu s úzkým obličejem ve fialovém sametovém upanu, přepásaném zlatou ňůrou. Usmíval se na Kana a řekl: Moje jméno je Serilla, seňore Michaelsi.. Mluvil francouzský.

Kane řekl: Jsem velmi rád, e vás poznávám. Předpokládám, e noční vrátný z Estrády vám ji telefonoval?

Ano, řekl Serilla. Prosím, pojďte tudy.

Kane pověsil klobouk na věák v hale a následoval policejního úředníka do obývacího pokoje. Posadil se na idli, kterou mu Sériila nabídl. Nabídl mu také cigarety.

Kane řekl: Jste velmi laskav, seňore Serillo. Říkal vám ji noční vrátný z hotelu něco o mé záleitosti?

Ne, řekl Serilla, ale řekl mi, e je to záleitost, která mi bude sympatická.

Kane řekl: Jste moc milý. Oba se na sebe usmívali.

Seňore, vy jste, jak předpokládám, Angličan? řekl Serilla. Dnes, jak jistě víte, je město Lisabon rozdělené mezi válčící strany. Tady jsou lidé buď pro Němce, nebo pro spojence. Neexistuje pravá neutralita. Vechno, ,, co se zde přihodí, má něco společného buď s jednou, nebo s druhou stranou. Jestli vás to uspokojí, mohu vás ujistit naprostou sympatií pro vai vlast. A jetě něco. Budu-li schopen vám nějak pomoci, budu asten. Výborně, řekl Kane. Vytáhl náprsní taku, vyndal z ní svazek bankovek, sloil je, a zasunul taku do kapsy a pak se podíval na Serillu, který stál u krbu, pozoroval ho a mírně se usmíval. Kane řekl:

Moje nesnáze jsou celkem jednoduché. Včera měl můj přítel Gallat, Američan, přiletět do Lisabonu, aby se tu se mnou seel v důvěrné záleitosti. Vím, e přiletěl na letitě. Od té doby jsem ho neviděl, ani jsem o něm neslyel. Je to pro mne velmi důleité, dozvědět se, kde je. Jestli mi v tomhle můete pomoci, budu vám víc ne vděčný.

Serilla řekl: Pomohu vám velmi rád. Na těstí si myslím, e vám mohu pomoci. Víte, mým momentálním zaměstnáním je bdít otcovským okem nad oněmi různými národnostmi, co přicházejí do Lisabonu letecky. Musím o nich více rnéně vědět. A dohlíet, aby si příli nelibovali v činnosti, která by se mohla dotýkat tak zvané neutrality. Máte prostě těstí, e jsem právě pověřencem tajné policie na letiti. Kupříkladu můj kolega, který má na starosti podobný dohled na nádraí, je skrz naskrz pro nacisty. Serilla se usmíval na Kana, jako by to byla velká legrace.

Kane se přátelsky uklíbl: To jsem rád, řekl.

Samozřejmě, pokračoval Serilla, v Lisabonu se dnes děje mnoho divných věcí. Máme tu zmizení i vrady. Ale co jiného můete čekat. V normálních časech je nae město velmi mírumilovné, ale teď, kdy se to tu hemí cizinci a skoro kadý se pokouí něco provést …  pokrčil rameny. Prakticky je kadá prázdná obchodní místnost zabrána Němci a těm stačí, kdy zaplní výlohy a okna německými obrázkovými časopisy a novinami. Domnívají se, e tak pomáhají své zemi k vítězství. Někdy je to skoro zábavné-skoro.

Kane řekl: Nemyslíte, e tu byla pro někoho dobrá příleitost zabít Gallata?

Nevím, odpověděl Serilla. Mám nějakou doměnku, ale ne jí vyslovím, rád bych vám poloil několik otázek. Za prvé, jaké bylo zaměstnání vaeho přítele seňora Gallata. Byl obchodník?

Nastala pausa. Kane rychle přemýlel. Čas byl nejdůleitějí věcí v celém jednání. Musel velmi spěchat a proto musel zkusit těstí. Proč ne hned? Kadopádně se něco stane. Řekl mimochodem:

Seňore Serillo, chci vám dokázat, e vám důvěřuji. Chci se vydat do vaich rukou. Ujiuji vás, řekl policejní úředník, e toho nebudete litovat.

Nejdříve ze veho, řekl Kane, protoe nevím, proč byste měl být vyruován v tak časnou hodinu a proč bych měl zneuívat vaí laskavostí, vás ádám, abyste přijal malý dárek na důkaz toho, jak si vás váím.

Vyndal z balíčku čtyři portugalské bankovky a podal je Serillovi. Serilla se uklonil, natáhl dlouhou, tenkou ruku a peníze vzal. Jsem vám velice vděčen, seňore, řekl. Jsem k vaim slubám, poroučejte! Kane řekl: Jsem zde ve velmi důvěrné záleitosti. Můj přítel Gallat sem podnikl dlouhou cestu, abychom zde společně konferovali. Můj dalí postup závisí od tohoto jednání. Serilla řekl: Myslíte, e někdo, nějaký nacistický přívrenec, by se mohl zajímat o vae jednání s vaím přítelem, seňore Michaelsi? Je to moné?

Kane řekl: Ano, řekl bych, e by to tak mohlo být.

Policejní úředník chvíli přemýlel. Pak řekl: Budu o tom uvaovat. Nemyslím sice, e by se seňoru Gallatovi přihodilo právě něco drastického, ale nebude pro mne těké dozvědět se to. Teď je půl páté. Obléknu se a půjdu do úřadu a pozeptám se. Usmíval se na Kana. Víte, pokračoval, máme seznam vech důleitých nacistických agentů, kteří by mohli přijít v úvahu. Zjistit, co dělali posledních osmačtyřicet hodin, nebude příli těké. Chtěl bych vám navrhnout, seňore, abyste mi za hodinu zatelefonoval na číslo, které vám napíi, řekněme mezi půl estou a půl sedmou. Pak vám u budu moci dát nějaké informace. Kane vstal. Jsem vám více ne vděčen, řekl. Potřásli si rukou. Serilla vyprovodil Kana ke dvéřím. V předsíni vytrhl z bloku kus papíru, poznamenal na něj číslo a útrek podal Kanovl. Řekl: Tady je moje číslo telefonu. Nedělejte si starosti, seňore, jsem přesvědčen, e vechno bude v pořádku. Moji přátelé říkají, e jsem velmi schopný policejní úředník.

Doufám, e to budu také moci potvrdit. Budete, řekl Serilla přesvědčivě. Do hodiny mi zatelefonujte a já věřím, e pro vás budu mít zprávu. Sbohem, seňore!

Kane se pomalu vracel k Estrádě. Přemýlel o Serillovi. Jeho příliná sebejistota ho poněkud zaráela. Lisabon bylo velké město. A hodina byla příli krátká doba k vypátrání pobytu člověka, který zmizel před čtyřiadvaceti hodinami.

Serillovo ujitění, e můe odhalit případnou účast nacistických agentů na Gallatově zmizení, Kana nijak neuklidnilo. Jestlie dostal někdo Gallata, pak to mohla být v prvé řadě německá kontrapioná, a ti by rozhodně neoznamováli svoji přítomnost Serillovi. Při nejlepí vůli se mohl vyptávat několika nejzavilejích nacistických agentů, kteří pracovali v Lisabonu, ale zaručeně nemohl znát lidi od kontrarozvědky. Kontrapionání přidělenci pracovali právě tak tajně jako on a Guelvada. Kdyby jejich přítomnost a činnost byla známa policejnímu úředníkovi Serillovi, mělo by to za následek jejich okamité přeloení na místo, kde by nebyli známi.

Naproti tomu noční vrátný v Estrádě mohl pracovat pro druhou stranu, mohl být placen Němci, jako tucty jiných hotelových zaměstnanců v Lisabonu, a moná e doporučil Kana Serillovi právě proto, e také on pracoval pro nacisty.

Třeba si Serilla pouze ověřoval fakt, e Kane je Gallatova spojka v Lisabonu, a ti, kdo Serillu platí, mohou být s nynějí situací spokojeni. Mohli by také chtít dovědět se toho o Kanovi víc, případně naloit s Kaném stejně jako s Gallatem. O tom nebylo pochyb. O nacistické důkladnosti lidí od kontrarozvědky neměl Kane nejmení pochybnosti. Poučil se z dřívějích zkueností. Uvědomil si, e by mohl vletět do pasti, kterou sám nastrail.

Zabočil do Avenidy. Byla oputěná, a na několik taxi, které jí projíděly a zdůrazňovaly jetě více její obrovskou rozlohu.

Podíval se na náramkové hodinky. Bylo pět minut před pátou. Vzpomněl si zase na Guelvadu. Byl zvědav, co Ernie podnikl a jestli mu přálo těstí. V tom případě jistě telefonoval. Byl asi zklamán, e Kana nezastihl. Doufal, e se Guelvada do ničeho váného nepustil. Ale člověk si nikdy nemohl být

Erniem jist. Jeho temperament ho unesl v těch nejnemonějích momentech a byl pak schopen provést nejpodivnějí a nejriskantnějí kousky. Přesto mu to větinou vylo …

Věel do Estrády. Kdy přecházel halou, podíval se do kanceláře vrátného. Seděl u psacího stolu a psal. Kane se zvolna loudal kolem. Vrátný se na něj usmál: Doufám, e jsté měl úspěch, seňore?

Kane řekl: Myslím, e mi seňor Serilla pomůe.

Měl jste telefonní hovor, seňore, řekl vrátný. Nenechal vám ádný vzkaz. Řekl jsem, e jste odeel, ale e se brzy vrátíte.

Kane mu poděkoval a el k výtahu. Tak tedy měl hovor. To byl jistě Guelvada. Volal asi, é na něco přiel. On a Kane měli pravidlo, nikdy nevolat, kdy o nic nelo, volat jen tehdy, kdy se něco dělo. Ernie byl tedy na stopě něčeho. Moná, e se od Roccase něco dozvěděl. Snad z něho něco vytáhl.

Kane vyjel výtahem nahoru a el do svého apartmá. Rozsvítil a rychle se rozhlédl po pokoji. U příborníku si nalil drink. Se sklenkou v ruce obeel svoji i Guelvadovu lonici. Rozhlíel se pátravě a tie si pískal. Zamkl dveře do lonice a vrátil se do obývacího pokoje. Pak zamkl dveře do hlavní chodby. Posadil se do lenoky a vyndal z měkkého koeného pouzdra, které měl připevněné pod levou paí, pistoli. Natáhl si nohy na lenoku a zavřel oči. Připomněl si jetě, e se musí vzbudit o půl esté. Pak usnul.

Guelvada odsunul těká kovaná panělská vrata a pustil se úzkou cestou k bílému domku s červenou střechou.

Podíval se na hodinky. Bylo právě pět hodin. Guelvada si zhluboka vzdychl. Jak často touhle dobou spěchával s tlukoucím srdcem k bílému domku s vědomím, e za jeho dveřmi čeká oblečena v rozkoném úboru z černých krajek, které Ji tak diskrétně odhalovaly Marandal.

Rozkoná Marandal… bylo Jen málo en na světě, Jako ona. Co naplat, kdy tu u není. Zcela určitě tu není. Bylo by přece pod její úroveň, aby měla poměr s lecjakým vědoucím orchestru, tím si byl zcela Jist. Fakt, e měla poměr s ním, pouhým kurýrem, nemohl na věci nic změnit.

Bylo by to podivné, ale přesto báječné, kdyby tady byla. Začal si vymýlet, jak by to měl navléci, aby zjistil, zda je Marandal pořád jetě paní domu. Ale náhlý cit pro opatrnost ho varoval. Věděl, e kdykoli si něco začal, vycky to patně skončilo.

Kdy se rozeli, prohlásila prý, e jestlie se s ním jetě jednou setká, vlastnoručně ho zabije. Guelvada nepochyboval, e by toho byla schopna, protoe k smrti urazil její, hrdost. Měl jetě dvě dalí milenky v době, kdy ho povaovala pouze za svého.

Cesta se náhle stočila a on překvapeně hleděl na bílé dveře s klepadlem, které sám kdysi kupoval.

Guelvada si povzdechl. Vzpomínky na Marandal se náhle rozplynuly a zůstala jen tvrdá skutečnost. Uchopil klepadlo a jeho údery poruily ticho časného rána. Čekal klidně, úplně uvolněn, s cigaretou přilepenou v koutku úst.

Brzy zaslechl zvuk kroků a chřestění řetězu, který někdo sundával ze dveří. Dveře se otevřely a stál v nich Roccas, vedoucí orchestru.

Kouřil cigaretu. Na sobě měl dobře padnoucí smoking, sněhobílou koili s dvojitým límcem a černou vázanku s pevně utaeným uzlem. Na levém malíčku zářil briliantový prsten. Drobná pohledná postava s poněkud krátkýma rukama a nohama. Přívětivě se usmíval, jako by pokládal za zcela běné, e mu někdo zaklepal na dveře v pět hodin ráno. Řekl měkkou portugaltinou: Co pro vás mohu udělat, seňore?

Guelvada odpověděl ostře: Je mi líto, seňore Roccasi, e vás ruím v tuto hodinu. Hledal jsem vás u doma a sem mě poslala vae hospodyně. Rád bych s vámi na chvíli mluvil,

Roccas se podíval za sebe a pak řekl: Prominete mi, kdy vás nepozvu dovnitř. Je vlahá noc a mohli bychom se trochu projít v zahradě. Rád vám pomohu, v čem budu moci.

To bude výborné, řekl Guelvada. Viml si, e Roccas zavíral dveře, ale nedovřel. Vyli do zahrady napravo od domu, kde byl dobře udrovaný trávník. Koutkem oka spatřil Guelvada záblesk světla, který pronikal záclonami z obývacího pokoje.

Roccas řekl: Jsem vám k slubám. Procházeli po dláděném chodníčku, který protínal trávník a zatáčel se kolem vzdálenějího konce domu.

Guelvada řekl: Seňore Roccasi, bude se vám to moná zdát hloupé, ale pro mne je to velmi důleité. Dnes v noci jsem tančil v Estrádě. Uzavřel jsem tam se svými přáteli sázku. Nebudu vám říkat, oč v ní přesně lo, ale mohl bych při ní velmi mnoho ztratit. Sázka se týká kongy, kterou vá orchestr hrál. Skladba se jmenuje Sladká konga. Jestli se nemýlím, hráli jste ji třikrát během půl hodiny. Byl bych vám velmi vděčný, kdybyste mi řekl, proč vá orchestr hrál tuto melodii v tak krátkých intervalech. Hazardoval jsem a vsadil na určitý důvod. Jestli mám pravdu, vyhraju sázku, jestli ne, prohraju. A obnos je značný.

Roccas se přátelsky usmíval: Velmi zábavné, řekl a po krátké pauze dodal: Řekněte mi, jste od policie?

Guelvada rychle uvaoval. Hospodyně Roccasovi zřejmě telefonovala a upozornila ho na návtěvu policejního úředníka.

Přál jste si mě vidět opravdu jen kvůli tomu, e jsme hráli tu kongu? Nebyl v tom jetě jiný důvod? pokračoval Roccas.

Guelvada pochopil, e se musí odváit vsadit vechno na jednu kartu. Máte pravdu, seňore, řekl. Jsem od policie. Měl jsem v úmyslu s vámi projednat jetě jinou záleitost, a ukojíte mou zvědavost, pokud jde o kongu. Roccas řekl: Nebylo by lépe projednat napřed tu druhou záleitost a pak teprve Sladkou kongu?

Guelvada rychle přemýlel; ta otázka se mu příli nelíbila. Okamitě vak odpověděl. Samozřejmě, kdy si přejete. Je třeba, jak jistě víte, napsat prohláení ohledně vaí automobilové nehody, a to pokud mono co nejdříve. Normálně bych byl čekal s návtěvou u vás a do zítřka, ale protoe si musím vyřídit svou věc se sázkou do deseti hodin dopoledne, řekl jsem si, e vás vyhledám ihned. Správně, řekl Roccas a roztomile se přitom usmíval. A jaké prohláení vlastně ádáte? Ohledně nehody …? ptal se.

Guelvada pokrčil rameny.

Obvyklý způsob. Kdy někdo zaviní automobilovou sráku, je povinen podat oznámení, e ano?

Rozumím, řekl Roccas, takové to běné prohláení, jaké se podává policii. Rozumím. Později, a si trochu odpočinu, dojdu na policii á udělám oznámení, které poadujete. Správně, řekl Guelvada. Kouřil, aby odehnal nepříjemný pocit, který se ho zmocnil. Kůe vzadu na krku mu počínala tuhnout. Roccas se mu nelíbil. Nelíbilo se mu, s jakou snadností a bezstarostností mluvil o automobilové nehodě. Měl docela přesný dojem, e si s ním Roccas hraje. Vůbec se mu to nechtělo líbit……

Obcházeli dům po druhé straně trávníku a vraceli se zpět k úzkému podjezdu. Ticho kolem Guelvadu tísnilo. Rychle odhodil zbytek cigarety mezi rhododendrony.

Roccas řekl: Nemyslíte seňore, e je to pěkný dům? A teď při svitu měsíce to vypadá překrásně. Asi jste si při naí cestě neviml toho malého pavilónku?

Ne, řekl Guelvada, neviml.

Roccas řekl: Můeme tam zajít, rád bych vám ho ukázal. Majitel tohoto domu měl skutečně smysl pro krásu. Zvenku vypadá pavilón jako kadý jiný, jako jiné podobné letní pavilóny v zahradách, ale vnitřek je zařízen ve starém čínském slohu. Domnívám se, řekl Roccas a ze strany se podíval na Guelvadu, e nepostrádáte smysl pro umění, i kdy máte tak praktické zaměstnání, jako je policejní úředník.

Guelvada se usmál a řekl: Jste dobrým znalcem lidí. Mám skutečně smysl pro umění.

Nyní se ji cítil lépe. U se Roccase nebál. Povaoval ho za nepřítele. Vedoucí orchestru si s ním vyloeně hrál. Jasně chtěl získat čas. Tak dobrá …!

Scházeli úzkou točitou stezkou a za pár okamiků se octli na malé mýtince. Uprostřed stáí na dřevěných sloupech několik palců nad zemí letní pavilón s verandou kolem dokola. Několik schůdků vedlo ke vchodu. Guelvada řekl: Opravdu rozkoné místo.

Přál bych si být jeho majitelem. Přitom vzpomínal, jak nejméně stokrát seděl právě v tomhle pavilónu a bavil se s Marandal. Stokrát obdivoval čínský interiér.

Roccas ho vedl vzhůru po dřevěných schodech. Guelvada veel. Zůstal stát uprostřed pavilónku na tlustém čínském koberci. Nadeně vykřikl: To je skutečně nádherné! Roccas zavřel dveře.

Guelvada si sundal klobouk a oběma rukama ho drel za zády. Zatímco se rozhlíel se zájmem kolem, jeho prsty pilně pracovaly. Snail se nahmátnout knoflík na rukojeti finského noe, ukrytého pod koenou vlokou uvnitř klobouku. Kdy člověk zmáčkl knoflík, vyskočila z rukojeti čtyři palce dlouhá ostrá čepel. Guelvada si ulehčené vydechl, kdy ucítil, e je čepel venku.

Roccas řekl: Jsem opravdu zvědav na vae otázky, pokud jde o kongu. Doufám, e zde, v tomhle příjemném prostředí, kde nás nikdo nevidí, se vám dostane uspokojivé odpovědi. Vyndal pravou ruku z kapsy smokingu. Drel v ní automatickou pistoli.

Guelvada řekl: Řekl bych, e vae odpověď je víc ne výmluvná.

Roccas se zasmál: Správně. A pokud jde o tu autonehodu, to byla také výmluva. Mne by přece ani nenapadlo, abych podával nějaké hláení. To byl, drahý příteli, vá velký omyl.

Guelvada neastně přisvědčil. Také si to myslím.

Roccas pokračoval: Je mi líto, e vás musím zabít, ale jistě uznáte, e je to z mého hlediska nutné.

Stál asi pět palců od Guelvady, s pistolí v pravé ruce a srdečně se smál.

Guelvada řekl: Věřte mi, seňore, e úplně chápu vae jednání, ale ne začnete střílet, dovolte mi laskavě, abych vám dal jetě jeden návrh. Nebude to trvat déle ne minutu.

Nemám nic proti tomu, řekl Roccas, ale hleďte, a to netrvá déle.

Guelvada řekl: Zde je …

Divadelním gestem napřáhl kupředu levou ruku a současně upustil svůj klobouk. Pravičku vymrtil prudce nahoru a bodl. Čepel noe zasáhla Roccase těsně nad ohryzkem a vnikla a po rukoje do jeho hrdla. Guelvada řekl: Byl jsem vdycky odborníkem na noe. Naučil jsem se to ve vaí zemi, seňore.

Roccas klečel na koberci a pistole mu vypadla z ruky. Podpíral se o obě ruce a kýval hlavou ze strany na stranu. Pak upadl na bok a zůstal nehybně leet.

Guelvada zdvihl klobouk, vytáhl z rány nů, otřel ho o podívku Roccasova kabátu a kdy čepel zmizela v rukojeti, zasunul ho zpátky do klobouku. Pak vyel z pavílonku, tie zavřel dveře a sestoupil pomalu po schodech.

Kane se vzbudil dříve, ne hodiny na krbu odbily půl. Spustil nohy na podlahu a prsty si pročísl vlasy. Cítil se unaven. V ústech měl sucho od příliného kouření. Vzal do ruky útrek papíru, který mu dal Serilla, el k telefonu a vytočil číslo. Za chvíli uslyel Serillův hlas. Kane řekl: U telefonu Michaels. Volám, jak jsme si ujednali. Mám těstí, nebo ne?

Policejní úředník řekl: Neříkal jsem vám, e mě povaují za schopného Člověka? Vá přítel je v pořádku, nemusíte si dělat starosti. Jenom nějaké nedorozumnění s pasem. Odcházel z letitě, bezpochyby do vaeho hotelu, kdy ho zastavila policejní hlídka, která pracuje na letiti. Ujiuji vás vak, e teď u je vechno v pořádku.

Kane řekl: Mockrát vám děkuji. Můete mi říci, kde Gallata zastihnu?

Ale ovem, odpověděl Serilla. Byl jsem informován, e vá přítel tvrdě spí; vypil trochu více destilátu. Zdá se, e seňor Gallat má rád whisky. Bydlí v čísle 46 v Rúa Ambrosio. To je na druhé straně Avenidy, několik minut taxíkem od vaeho hotelu nebo čtvrt hodiny pěky.

Kane řekl: Díky. Půjdu pěky. Budu tam za patnáct minut. Doufám, e vás zítra uvidím. Byl jste skutečně moc laskav.

Serilla řekl: Bude mě těit. Budu v kanceláři celý den. Na shledanou, seňore.

Kane odzvonil. el do lonice, ze zásuvky vyndal blok a psal Guelvadovi:

Drahý Ernie, co jsi byl pryč, spojil jsem se prostřednictvím nočního vrátného z naeho hotelu s policejním úředníkem Serillou. Tvrdí, e ví, kde je Gallat a e je vechno v pořádku. Jdu teď vyhledat Gallata do č. 46 v Rua Ambrosio na Avenidě.

Můe být vechno v pořádku, ale moná také, e ne. Moná, e na mne Serilla něco ije. Je-li tomu tak, a já se nevrátím, pak určitě ví, kdo Gallata dostal, a hraje s nimi. To by také znamenalo, e i vrátný jde s nimi. V tomhle případě si bude jistě vědět rady. Doufám, e pak nebude se Serillou jednat v rukavičkách, ale vyřídí to svým stylem kumtýřsky. Na shledanou,Ernie.

Kane vloil dopis do obálky a odnesl ho do Guelvadovy lonice. Zastrčil obálku pod prostěradlo na prostřední matraci. Pak urovnal poltáře a vrátil se do obývacího pokoje. Nalil si malou whisky se sodou, vzal si klobouk a vyel ven.

8

Guelvada otevřel bílé dveře. To je dobře, e je Roccas nedovřel. Jinak by musel pouít umně tepaného klepadla a to by nerad. Zůstal stát v slabě osvětlené hale. Vzpomněl si na chvíle, kdy sem před léty takhle vstupoval. Začalo se ho najednou zmocňovat vzruení.

Připadal si jako malé dítě, kdy otevře dveře do temného sklepa a čeká, kdy se na něj někdo vrhne.

e by tu nael Marandal, pokládal za holý nesmysl. Marandal byla stěhovavý pták. Kdoví, kde je jí dnes konec. I kdy je moné, e se za války vrátila zpátky do Lisabonu. Byl to konec konců její domov. A to by pak mohla bydlet docela dobře tady. Jene v tom případě by sem nemohl docházet Roccas. To bylo prostě vyloučeno.

Guelvada si Marandal nedovedl představit s Roccasem. Co by mohlo na něm zajímat ji, která si mohla vybírat mezi tolika mui? Leda, e …!

Guelvada se rozesmál. Mylenka začala dostávat pevný tvar. Přejel si jazykem rty jako vdy, kdy měl z něčeho radost. Dostal nápad, úplně kumtýřský nápad. Vycházel z předpokladu, e jeho dohad, pokud jde o spojení Marandal-Roccas, je správný. Ostatně i kdyby se mýlil, nic to na věci nemění. Bude to hrát na ni stejně, a tak či onak. Úspěch je v kadém případě zaručen. A navíc ta legrace…

Proel tie chodbou, která vedla do zadní části domu. Uprostřed chodby vedly dveře do místnosti, odkud viděl vycházet paprsek světla, kdy se procházel s Roccasem, teď u mrtvým po trávníku kolem domu. Dokud tu ila Marandal, býval za těmi dveřmi dámský budoir.

Guelvada je otevřel a vstoupil dovnitř. Zůstal stát na prahu a tie se usmíval. Před ním seděla Marandal.

Vykládala si pasians na stolku z růového dřeva. Guelvadu to vůbec nepřekvapilo. Vykládat si pasians v půl esté ráno, to byla celá ona. U ní mu to připadalo docela přirozené a běné.

Vechno kolem ní bylo naprosto dokonalé. Seděla bokem proti Guelvadovi a růové světlo lampy na stole ozařovalo její klasický profil a zdůrazňovalo vechny Její přednosti. Něnou křivku skloněné íje, půvab nohou a kotníků, ohebnost zápěstí, tíhlé prsty, kterými drela karty; nic z toho neuniklo jeho pozornosti. Marně se snail najít v některé z řečí, jimi mluvil, výraz, který by vystihl krásu a onen zvlátní půvab Marandal.

Byla oblečena v růové krajkové neglié se sametovými modrými knoflíčky po celé délce. Pas jí obepínala modrá sametová erpa a malá noka vykukující ze záhybů krajkového atu vězela v sametovém sandálku se zlatou obrubou.

Bohaté tmavé vlasy spínal vysoký panělský hřeben, na něm byla zachycena světlerůová krajková mantila, splývající v měkkých záhybech na její ramena. iroké krajkové rukávy ranního úboru vroubily na zápěstích sametové stuhy.

To vechno stačil zaznamenat dříve, ne ho uviděla a upustila karty na stůl. Gesto, s jakým to udělala, neprozrazovalo ani strach, ani rozčilení. Rozevřela prostě prsty a nechala je zvolna vyklouznout z ruky.

Pak se najednou vymrtila, odstrčila od sebe prudce stolek, popadla těkou čínskou vázu a dobře mířenou ranou zasáhla Guelvadu do hlavy.

Neuhnul, stál nehybně, i kdy se na něj zběsile vrhla a začala ho tlouct do obličeje a krtit. Brzy měl rozdrásanou tvář od ostrých nehtů a těkých prstenů. Krev z něho doslova crčela.

Marandal začala mluvit. Slova jí v ústech syčela a teprve potorp nabývala formy. Měkké chraptění, které se kdysi Guelvadovi tak líbilo, neztratilo nic vztekem, jím byla přímo posedlá. Spustila ruce podél těla a rozhlíela se kolem. Hledala dalí zbraň, aby mohla ve svém řádění pokračovat. .

Sladký Jeíi..syčela Marandal… Milování svati, pomozte mi! Svolávala vechny svaté nikoli bezděčně, ale se zcela konkrétní ádostí, aby jí pomohli proti Guelvadovi. Pak se jí oči rozsvítily. Spatřila marocký meč, který visel nad krbem. Ale Guelvada byl ve střehu: dříve, ne se mohla vrhnout po zbrani, uchopil ji za ruce a pevně je stiskl v zápěstí. Marandal začala ječet.

Guelvada konečně promluvil. panělsky. Rychle a tie. Chtěl, aby jeho řeč byla zajímavá, a také byla. Ozýval se v ní tón starostlivosti a dokonce i úzkosti.

Sladké kuřátko, řekl Guelvada. Chápu tvé rozhořčení. Má plné právo třeba mě zabít. A nic jiného si ani nezaslouím. Ale teď mě na chvíli vyslechni. Nepřiel jsem proto, abych přijal smrt z tvých rukou. Jde o vánou věc, o tvé dobro. Musí mi věřit, Marandal. Odmlčel se. Byl. zvědavý, jestli se mu podařilo vzbudit její pozornost.

Vylo to. Marandal, která mu celou svou tíhou visela v rukou, zdvihla své fialkové oči, které sice jetě blýskaly zlobou, ale u v nich byl vidět záblesk zájmu.

Guelvada si povzdychl. Jen ona mohla v téhle zvlátní situaci vypadat přitalivě.

Řekla: Pus mne!

Ale ovem, řekl Guelvada. V tom okamiku pustil její zápěstí a ona, zbavena opory, se svezla s bouchnutím na zem.

Ty vyvrheli lidstva z belgického bahna, křičela, tak jsem to nemyslela.

Je mi líto, řekl, ale přála sis, abych tě pustil a tak jsem tě poslechl. Pomohl jí vstát.

Stáli uprostřed místnosti a zkoumavě se měřili pohledy.

Já ti řeknu, co jsi, znovu křičela. Její popis obsahoval mnoho neopakovatelných výrazů, vztahujících se k jeho charakteru, povaze a zrození. Vyslovovala zcela zvlátní přání, co by se mělo stát jeho dětem, které by mohl mít v budoucnosti, a eně, která by byla tak hloupá a naletěla mu. Guelvada ji poslouchal s přátelskou laskavostí. Nepřeruoval ji. Měl v sobě velký dar trpělivosti.

Pak doel Marandal dech a utichla. Stála před ním se svěenýma rukama. Hluboce vydechovala. Pravý obraz uraeného enství. Guelvada řekl: Marandal, prosím tě, dopřej mi sluchu, jenom na pár minut. Ujiuji tě, e mi bude vděčná za to, e jsem riskoval svůj ivot a přes tvůj oprávněný hněv přiel za tebou, abych tě varoval.

Tys tedy přiel jenom proto, abys mne varoval? řekla. A to je vechno? Jak ty mě můe varovat? A před čím?

Guelvada pokrčil rameny a díval se k zemi. Jeho obličej přímo vyzařoval kajícnost a pokoru. Tento výraz si dovedl přisvojit, kdykoliv se mu zachtělo. Jeho kajícnost jetě násobily kody, které Marandal natropila na jeho zevnějku.

Řekl: Od té doby, co jsem tě opustil a odeel z Lisabonu, jsem chodil jako tělo bez due. ádná z en, kterou jsem později poznal, se ti nemůe rovnat. Nakonec jsi zůstala jen ty jediná. A já blázen jsem tě opustil! Musel jsem tě stůj co stůj vidět. Bylo to nutné u k vůli tobě.

la k lenoce u krbu a posadila se. Řekla: Ernie, byl jsi vdycky tak nemoný. Je na tebe hrozný pohled. Cokoli mi chce říci, musí počkat, a se umyje. Koupelna je na stejném místě.

Guelvada sklonil hlavu. Pomalu odcházel z místnosti. Kdy byl k Marandal otočen zády, dovolil si slabě se usmát. Tohle kolo kadopádně vyhrál.

V koupelně si rozsvítil a zavřel za sebou dveře. Pečlivě se umyl a dával si při tom na čas. Zapálil si cigaretu. Byl si naprosto jist, e jeho předpoklad byl správný. Roccas pracoval pro nacisty a Marandal mu pomáhala.

Byla s ním ve spojení. Na sensace a dramatično sí si Marandal vdycky potrpěla. To vysvětlovalo vechno.

Proto mu musí věřit. Řekne jí, e je známo, e pracovala s Roccasem a kdy se to dozvěděl, přiel ji varovat. A protoe to bylo nutné pro její bezpečnost, zabil Roccase. Uvěří tomu. Události mu konec konců potvrzovaly jeho le. Uklíbl se. ivot u byl takový. Fakta a pravdivé události mají jen málokdy úspěch. Situace se mu nyní velmi zamlouvala, věděl vak, e musí jednat velmi opatrně.

Kdy se vrátil do obývacího pokoje, leela Marandal v půvabné poloze na lenoce. Poloila se tak, aby její postava vynikala vemi půvaby. Stále jetě chtěla na Guelvadu působit. Musela být dostatečně vylekaná, kdy byla ochotna mu odpustit a zapomenout. Rozhodl se zkusit to jedním tahem.

Přitáhl si idli a posadil se vedle ní. Pohlíel na ni očima plnýma obdivu. Pak jí nabídl cigaretu ze svého pouzdra, zapálil a začal mluvit. Řekl váně: Přiel jsem, protoe tě pořád jetě zboňuji. Prosím tě, Marandal, musí mi věřit, ne budu pokračovat. Věří mi? Vdechovala kouř cigarety, trochu se usmála a řekla:

Ernie, vím dobře, e jsi ten největí lhář v celé Evropě. Nemohu ti věřit dřív, dokud mi neřekne, co má na srdci.

Guelvada přikývl: Dobrá, řekl. Nejdřív ti musím oznámit, e jsem před chvílí zabil Roccase v letním pavilónku. Mám vánou obavu, e je tam na koberci pěkná loue. Ale muselo se to stát.

Můj Boe…! Uasle se dívala na Guelvadu. Tak ty jsi zabil Roccase … A proč?

Udělal jsem to k vůli tobě, abych tě zachránil. Musel jsem to udělat.

Proč? zeptala se Marandal a posadila se. Ví vůbec, co Roccas dělal? Pro které lidi pracoval? Ví o tom vůbec něco?

Marandal byla přímo napjata zvědavostí. Vyfoukla kouř a dívala se ke stropu. Guelvada poznal, e hrála o čas. Předevím se snaila vyzvědět, kolik toho ví.

Řekla: Dejme tomu, Ernie, e to vím, ale přesto nechápu, proč jsi musel zabít Roccase, abys mne zachránil. Buď tak hodný a vysvětli mi to.

Jsi tak roztomilá, můj lotosový květe, řekl něným patetickým hlasem. Copak tě nikdy nenapadlo, jak nebezpečné je být společnicí takovému licoměrnému člověku, jako byl Roccas? Jsi tak důvěřivá a vůbec jsi nepomyslela, e ten pán to mohl hrát na obě strany. e mohl pracovat pro určité lidi a v zápětí je prodat jejich nepřátelům.

Marandal odhodila cigaretu do krbu a pozorovala, jak doutná. Zeptala se: A kdo by měli být ti nepřátelé?

Guelvada se uklíbl: Moná, e já a jiní… Marandal přikývla, porozuměla a řekla: Ty tedy pracuje pro Brity? Je to tak? Guelvada zavrtěl hlavou.

Pracoval jsem, ale teď myslím pracuji pro tebe. To, e jsem zabil Roccase, mě znepřátelí s Brity. Skoncují se mnou. Roccas pracoval pro nacisty … To ví. Pomáhalas mu přece. Ale nevědělas, e vás vechny prodával Britům. Hrál to na obě strany. To se mu podobalo …

Napřímil se na idli a podíval se jí do očí. Zářil radostí nad touhle poslední lí, která se mu tak krásně hodila do plánu.

Marandal vyskočila z lenoky.

Svatá Panno… řekla tie. Pak si zaloila ruce za hlavu a lehla si zpátky na pohovku. Guelvadovi se v téhle pozici velmi líbila. Ta svině … ale ví to určitě?

Kdybych to nevěděl, proč bych ho, jinak zabíjel? zeptal se Guelvada. Přiel jsem do Lisabonu právě proto, abych se seňorem Roccasem zúčtoval. Abych ho konfrontoval se svědky Jeho obojakého počínání. Guelvada se odmlčel, aby vymyslel, co dál. Rozhodl se zkusit dalí těstí.

Přiel jsem vlastně kvůli tomu, abych Roccase postrail, pokračoval. To nebylo těké. Velmi snadno se polekal. Začal mluvit a já hned poznal, e jsi s ním ve spojeni. Představil jsem si tvou tvář. Vechno, co bylo mezi námi, se mi v tom okamiku znovu vybavilo a já se rozhodl, e ho musím zabít kvůli tobě.

Marandal vypadala váně.

Bude nejlépe, Ernie, kdy mi vechno poví. Musíme být k sobě upřímní, týká se to nás obou.

Moje řeč, souhlasil Guelvada. Nadeně k ní vzhlíel. Uzavřu s tebou dohodu, má drahá. Povím ti vechno a ty bude na oplátku ke mně také upřímná. Pak ti řeknu, co udělám, abych tě uchránil hrozného a neádoucího osudu.

Marandal přisvědčila. Těce si povzdychla. Guelvada byl zvědav, jak daleko v tom s Roccasem a jeho společníky zala. Asi hodně. Nikdy nebyla polovičatá.

Řekla: Byla to ode mne ztřetěnost, ale vypravuj mi o Roccasovi. Nehrozí ti nebezpečí, kdy jsi ho zabil? Jak vysvětlí jeho smrt? A jak jsi ho vůbec zabil?

Hodil jsem po něm noem, řekl Guelvada. Samozřejmě v sebeobraně. Nařkl jsem ho, e bral peníze od Britů, e pracoval pro ně a současně pro nacisty, od kterých bral taky peníze. To e je vak jeho věc, i kdy trestuhodná, ale e tebe zatáhl do téhle pinavé záleitosti, to e je sprosté a neodpustitelné. e ho budu s tebou konfrontovat a před tebou mu do očí řeknu, e se mu podařilo málem tě zničit. To u byl pro něj příli silný tabák. Vytáhl pistoli, jene já u byl ve střehu… Guelvada hluboce vdechl kouř z cigarety. Jeho smrt nikoho moc bolet nebude, pokračoval. Ne odejdu, odklidím jeho tělo a schovám je v zahradě za jeho domem. Dám vědět nacistům, kteří ho platili, e pracoval pro Brity. Nebudou ho jistě příli postrádat… A Britové se o něj taky nebudou zajímat, a se dozvědí, e je mrtvý. Ale budou se zajímat o tebe. Bylas s ním ve spojem a aby ti zabránili cokoliv podniknout, mohou ti způsobit spoustu nepříjemností.

Souhlasně přikývla: To zní velmi rozumně, Ernie, řekla. Bylo na ní vidět, e je vylekána k smrti a ochotna věřit vemu. Řekni mi, prosím tě, úplně vechno …

Guelvada uhasil cigaretu o podráku a nedopalek vloil pozorně do popelníčku. Teď byl rozhodnut jít a do konce. Pokračoval: Britové u nějaký čas podezírali Roccase. Bral od nich peníze asi tak rok. Podezírali ho, e informuje nacisty o tom, co tady Britové dělají a sleduje jejich agenty. A e pro ně dělá i horí věci. Ale moc chytře si zrovna nepočínal. Několik britských agentů zmizelo, hned jak přiletěli do Lisabonu, a po městě se rozkřikla část důvěrných informací, o nich věděl jedině Roccas. A to byla poslední kapka. Nalíčili na něj past.

Marandal objala svýma krásnýma tíhlýma rukama kolena a soustředěně poslouchala.

K vyřízení této delikátní záleitosti vyslali jednoho z nejúspěnějích agentů, snad vůbec nejúspěnějího britského agenta toti mne, řekl Guelvada skromně. Přiel jsem se svým kolegou Kennethem Michael sem do hotelu Estráda, kde jsme se měli sejít s americkým agentem jménem Gallat. Rovně tato informace byla vyzrazena. Musel se to dovědět někdo z Roccasových spolupracovníků. A výsledek? Gallat přiletěl před estatřiceti hodinami na letitě a pak zmizel. Určitě v tom měl prsty Roccas.

Guelvada se nahnul dopředu a díval se s účastí na Marandal.

Ale to horí teprve přijde, pokračoval. O spojení mezi tebou a Roccasem se vědělo, a také to, e někteří zdejí policejní úředníci pracují pro nacisty. To ví konečně kadý. Dokonce o tom psaly anglické noviny. Roccas byl vak paněl, stejně jako ty. A panělsko chce být neutrální, Portugalsko také. Americká vláda bude ádat vysvětlení, kam se poděl Gallat. A podniknou i dalí kroky. Spolu s britskou vládou budou ádat, aby byl zatčen Roccas, ty a celá řada dalích lidí. A okamitě vydán Gallat. Pak prohlásí, e se zde Gallat pokouel prodat informace někomu, kdo byl ochoten je zaplatit. A o to dalí se u postarají nacisté. Půjdou po kadém, kdo byl ve spojení s Roccasem. A půjdou také po tobě, moje milé kuřátko. Podřeou ti bez nejmeního zaváhání krk. A teď si snad u dovede představit, jaký jsem měl o tebe strach. Kdekdo tě bude nenávidět. Zdejí policie tě bude přinejmením podezírat. Bezpečně vak můe čekat, e ti Němci podřeou krk. V takových případech to dělají vdycky.

Marandal, celá zneklidněná a zoufalá, mu přisvědčila.

Věřím ti, Ernie, vidím, e mluví pravdu. To, co říká, souhlasí s tím, co vím. Bude mi muset nějak pomoci. Nerada bych se do něčeho zapletla. A vůbec u nemám chu nechat si od Němců podříznout krk. To by nebylo nic příjemného.

Guelvada přikývl a přitom se soucitně zatvářil. Řekni mi vechno. Uvidí, e najdu způsob, jak se dostat z této lamastiky. Na to já jsem machr.

Marandal řekla: Kdy ses zmínil o tom Američanovi, o tom Gallatovi, hned jsem poznala, e mluví pravdu a ví, co se přihodilo. Guelvada přisvědčil a zapálil si novou cigaretu. Myslel si, jak je to vechno jednoduché, kdy člověk jaksepatří le. Ta historka s Roccasem se mu povedla. Působila tak věrohodně, e Marandal vylekala. Teď se nesmí v ádném případě splést. Kdyby chybil, děsil se přímo pomylení, e by se měl odpovídat Kanovi. Určitě by se na něj moc příjemně netvářil.

Marandal řekla: Začínám mít obavy, Ernie, musí mi pomoct. Věřím, e ses vrátil sem proto, abys mi pomohl. Zdá se, e Roccas skutečně pracoval pro obě strany a já bych v tom mohla být docela dobře zapletena. Britové ani nacisté si pro mne těkou hlavu dělat nebudou a klidně mi podříznou krk. A to nejsou zrovna nejlepí vyhlídky. Pomohu ti v kadém případě, řekl Guelvada, ale jedině za předpokladu, e mi řekne vechno, co se tu stalo. Musí si s tím pospíit. Nesmíme ztrácet ani minutu.

To, e Gallat přiletí na letitě, bylo policii známo, řekla. Věděl to Serilla i dalí policejní úředník, který měl dohled na letiti. Pod nějakou záminkou zdreli Gallata na celním úřadě na letiti a do setmění. Teprve pak ho pustili a dali mu k dispozici taxík. Kousek od letitě ofér zastavil a vystoupil, prý má něco s motorem. V tom okamiku najel na taxík vlastním vozem Roccas, který čekal v postranní ulici, a Američana těce zranil. Roccas pak vystoupil z vozu, aby Gallata dorazil a z místa činu ujel, kdy se objevil na scéně nový vůz. Řídil ho nějaký mladík, údajně student medicíny z nemocnice U svaté Anny. Snail se zraněného oetřit a poslal pro ambulanci. Tím Roccasův úmysl zmařil, take nemohl nic dělat. Nemohl ani zraněného Gallata prohledat.

Guelvada pokývl hlavou: Náramně pěkné. Náramně amatérské … Ale pokračuj, kuřátko.

Roccas el pak informovat Serillu, který nařídil, aby Gallata okamitě odvezli a nedovolili mu s nikým mluvit, co se také stalo.

Převezli ho do soukromého sanatoria, které patří Serillovým pronacistickým přátelům .. Kde je to sanatorium? přeruil ji Guelvada. V Rua Ambrosia, číslo 46, řekla Marandal. Mohli být bez obav, protoe Gallat byl od sráky v bezvědomí a umíral.

Teď u tomu rozumím, řekl Guelvada. Konečně pochopil, proč ho chtěl Roccas okamitě zlikvidovat, jakmile se zmínil o sráce. Roccas věděl dobře, e nikdo od policie se nebude o tenhle případ oficiálně zajímat. Řekl: Překrásný komplot, jen co je pravda, i kdy trochu nedomylený. Ale pokračuj, prosím, opravdu mě to moc zajímá.

Pak se stala jetě dalí věc. Tvůj přítel Michaels se začal zajímat o Gallatův pobyt. Ptal se nočního vrátného z Estrády, na koho by se měl v té věci obrátit, a ten ho poslal za svým přítelem, policejním úředníkem Serillou.

Guelvada se dal do smíchu. Ho! Ho! Tak Serilla je jeho přítel? To začíná být čím dál zajímavějí, mé kuřátko.

Marandal pokračovala: Seňor Michaels Serillu navtívil. Serilla hrál o čas. Řekl svému hostu, aby ho zavolal v půl esté, e do té doby bude mít o Gallatovi informace. A kdy mu pak seňor Michaels telefonoval, řekl mu, kde Gallat je.

Jak ses to dozvěděla?

Serilla sem zavolal hned potom, co ho seňor Michaels navtívil.

A jak, se na to Roccas tvářil?

Marandal se protáhla a zaváhala. Měl z toho docela radost, řekla. Serilla ji vechno zařídil. A Michaels přijde do sanatoria, zjistí, e je Gallat mrtev … je mi to líto, ale musím ti říct, e zemřel dnes ráno … nače seňora Michaelse zatknou.

Guelvada se dal do smíchu. A obviní ho, e Gallata zabil on …

Ano, řekla Marandal, je přece jasné, e ti, co poslali Gallata do Lisabonu, nebudou ádat vysvětlení o jeho smrti. Serilla i Roccas si byli jisti, e se rovně nikdo nebude zajímat o to, co se stalo se seňorem Michaelsem. Kdo také! Oba gentlemani se zabývali záleitostmi, které nikoho úředně nezajímaly. Guelvada přisvědčí: Tak tedy Michaels je ve vězení. Bude obviněn z Gallatovy smrti, odsouzen a popraven nebo zemře jetě dříve, ne dojde k soudnímu přelíčení.. To znám .. Tohle není poprvé.

Podíval se na svoje hodinky. Bylo dvacet minut po esté. Marandal se znovu protáhla. Řekla: Pomylení, e bych měla být zamíchaná do vech těch záleitostí, mi nahání husí kůi.

Úplně tě chápu, řekl Guelvada, ale netrap se, moje kuřátko. Postarám se, aby ses dostala do bezpečí. Poslouchej… Mluvil teď smrtelně váně. V Lisabonu teď nemůe zůstat. Je pro tebe příli nebezpečný. Přejde proto na nai stranu. Napíe podrobné prohláení o celém komplotu proti Gallatovi a Michaelsovi. Za to ti pak u naich snáze vymohu vízum do Ameriky. Uznají, es upřímná, a dělá vechno, abys nám pomohla. V Americe bude úplně bezpečná.

Marandal přisvědčila. A opravdu to zařídí, kdy napíi to prohláení?

Dávám ti své slovo, řekl. Napi to prohláení, moje sladká.

Dobrá, řekla Marandal, ale musí mi říct, co mám napsat, ve slohu jsem nikdy nevynikala. A a pojedu do Ameriky, byla bych ráda, kdybys jel taky. Myslím, e tě začínám mít znovu ráda. Zabils přece Roccase kvůli mně. Je moné, e tě jednou budu zboňovat. Moje lásko… eptal Guelvada zaníceně. To ví, e pojedu, od první chvíle jsem na to myslel. Amerika je nejlepí místo, kde se dá teď ít. Jsi tedy připravena?

Začal jí diktovat prohláení.

Hodiny odbíjely čtvrt na osm, kdy Guelvada zazvonil u Serillova bytu. Trpělivě a klidně čekal, a mu otevřou. Konečně se objevil ve dveřích mu v pyamu a upanu a tázavě se díval na Guelvadu.

Seňore Serillo, je mi líto, e vás musím tak brzy vyruit, ale potřebuji s vámi mluvit. Jenom na pár minut.

Bude mi jistě potěením, řekl, ale nemyslíte, e by ta záleitost mohla počkat několik hodin, a přijdu do úřadu?

Ne, řekl Guelvada, to nestrpí odkladu. Serilla ho přejel pohledem a viděl, e má pravou ruku v kapse a drí v ní nějaký tvrdý předmět, který míří na jeho aludek. Povzdechl si.

Jsem vám k slubám, seňore, obrátil se a vedl Guelvadu do obývacího pokoje. Guelvada ho následoval a zavřel za sebou dveře.

Seňore Serillo, kadý z nás se můe někdy dopustit chyby.

Serilla přisvědčil. To je pravda, seňore, řekl. I ten nejchytřejí člověk můe jednou chybit.

Správně, řekl Guelvada, pokládám vás za velmi chytrého, i kdy jste chybil. Jeho slova měla kovový zvuk. Poslouchejte … Gallat je mrtvý. Jeho smrt se mne velice dotkla. A způsobil jste mi jetě dalí nesnáze. Ale dopustil jste se při tom několika omylů. Teď je musíte okamitě napravit, jinak … Guelvada vyndal pistoli z pravé kapsy kabátu, jinak s vámi nebudu dělat ádné cavyky, na to můete vzít jed. Nejdříve vás střelím do aludku. Je to prý velmi nepříjemné, jak mi bylo řečeno. Laskavě se přitom usmíval. Policejní úředník řekl: Mohu pro vás něco udělat, seňore?

Guelvada řekl: Budu k vám docela otevřený. Mám podepsané prohláení od seňory Marandal Dalvárezové. Řekla vechno, co bylo potřeba. Ovem pod jednou podmínkou, e jí za to zajistím vydání pasu do Ameriky, kde očekává, e bude v bezpečí. Domnívám se, e bude chtít odletět zítra ráno.

Rozumím. řekl Serilla.

Co mě teď nejvíc zajímá, je vak to, pokračoval Guelvada, e můj přítel seňor Michaels byl zatčen na základě zosnovaného faleného obvinění, e zabil Gallata. Okamitě zařídíte, aby v tom byla zjednána náprava. Zatelefonujete policii aby byl seňor Michaels. Ihned proputěn. Co tomu říkáte, seňore?

Serilla se tvářil velmi ochotně a přátelsky. Není nejmení pochyby, seňore nemám Čest znát vae jméno e zde dolo k vánému justičnímu omylu. Hned to jdu napravit.

el k telefonu Kdy skončil hovor, Guelvada navrhl:

Teď bychom si mohli zakouřit. Jistě najdeme nějaké zábavné téma. Počkám tu, a seňor Michaels zatelefonuje, e je bezpečně v Estrádě. Pak se vám s omluvou a díky za vae pohostinství odporoučím.

Serilla řekl Bude mě velice těit, seňore. Rád bych vás jetě upozornil, pokračoval Guelvada, e jsem pro případ, e bychom byli seňor Michaels nebo já, v Lisabonu obtěováni nechal zapečetěný balíček u britského generálního konsula s prohláením seňory Dalvárezové. Balíček by pak byl otevřen. Způsobilo by vám to mnoho nepříjemností, seňore.

Věřte mi, seňore, jsem vá přítel a beru si na starost, aby se ani vám ani seňoru Michaelsovi u nic nepříjemného nepřihodilo  To rád slyím, řekl Guelvada. Vyndal cigaretové pouzdro a nabídl Serillovi. Seděli proti sobě u krbu a kouřili.

V osm hodin zazvonil telefon. Serilla zdvihl sluchátko a odpověděl. Podíval se přes rameno na Guelvadu.

To je vá přítel, seňore, řekl.

Guelvada si naléval kávu. Dobře se najedl, snídaně byla výborná. Zapálil si cigaretu a pohodlně se opřel o opěradlo idle Kane řekl: A to byl kdokoliv, kdo najel na Gallata, měl v úmyslu ho oddělat Nepodařilo se to jen proto, e se tam objevil ten mladík a převezl Gallata do nemocnice. Pak přila policie a prohlíela Gallatova zavazadla i aty. Ale nic nenali. Doufali, e ho v nemocnici v Rua Ambrosio nějakým způsobem donutí, aby promluvil.

Guelvada souhlasně přikývl.

Kdy policie odela, pokračoval Kane, přiel Gallat na okamik k vědomí. Byl příli chytrý, ne aby vyslovil mé jméno, proto poádal toho studenta, aby vyhledal nějakého Američana a co nejrychleji ho přivezl. Student byl dobrý hoch a el rovnou do Estrády. Věděl, e tam najde víc Američanů ne kde jinde. A koho myslí, e nael?

To mohu uhodnout, řekl Guelvada. Nael Griseldu.

Správně, řekl Kane. To byl právě ten záhadný mu, který Griseldu odvedl. Setkala se s Gallatem a ten jí dal instrukce pro nás. Byly to miniaturní fotografie, které měl schované ve vlasech. Ty hlupáky nenapadlo je tam hledat.

Guelvada řekl: Ví, Michaelsi, eny mohou být někdy velmi uitečné.

Ano, souhlasil Kane Někdy… a podíval se na hodinky. Musíme balit. Musíme se odsud dostat. Ostatní ti řeknu cestou na letitě.

Guelvada se zaklebil: Tak my tedy jdeme na letitě, mumlal si pro sebe. To můe být zábavné …

Vstal, el do své lonice a začal balit. Odhodil zbytek cigarety a potichu si zpíval zamilovanou portugalskou píseň.

Marandal přila na letitě. Zamířila k celnici. Vypadala báječně. Byla v černém kabátu, černé sukni a také klobouček byl z černého sametu. Nosič za ní přiel se zavazadly. Guelvada řekl Kanovi: Omluv mne na okamik, Michaeli, a el k Marandal.

Řekla mu: Jsem tady, Ernie, rozhodla jsem se jetě jednou ti věřit.

Guelvada jí řekl tím nejněnějím hlasem: Vyvolená mého srdce, a se stane cokoli, můe si být naprosto jista mým obdivem. Miluji tě s takovou vání, e mě to samého překvapuje.

Koutkem oka spatřil Serillu, jak se k nim blíí irokou halou jetě s dvěma dalími mui. Řekl: Omluv mne, miláčku, jdu si jen koupit cigarety.

Serilla se svými společníky odvedl Marandal do malé kanceláře. Tam jí nasadili pouta a vyvedli k čekajícímu vozu. To vechno se seběhlo v několika minutách.

Kdy se Guelvada vrátil ke Kanovi, Michael se ho zeptal: Kdo byla ta ena, kterou ted Serilla sebral? a díval se podezíravě na Guelvadu. Doufám, e jsi s ní nic neměl, Ernie?

Guelvada zamítavě potřásl hlavou. Nic, na Čem záleí, řekl. Vůbec nic. Jednou ti o tom budu vypravovat. Měla nějaké nedorozumění se zdejí policií. Pár dní si Ji tam nechají a pak ji pustí… Ale trápí mě něco jiného.

A copak? zeptal se Kane. Guelvada pokrčil rameny. Ale nic, řekl ledabyle. Nemá mne ráda . . ani trochu .. A to mě trápí. Protoe se mi moc líbí. Má v sobě ohromné kouzlo A jestli se mnou jetě jednou setká, pak mě určitě zabije.

Kane se smál. Myslím, e je hodně en, které by tě rády zabily, řekl. A jen tak mimochodem, kdo ti vlastně řekl, co měl Serilla za lubem?

Guelvada se rozpačitě uklíbl.

Kdy jsme se rozeli, potkal jsem mue, kterého jsem kdysi znal, řekl Guelvada. Naznačil mi, e pokud jde o Serillu, vsadili jsme na falenou kartu. Chodil jsem pořád kolem sanatoria, a jsem uviděl, jak tě odvádějí. el jsem pak za Serillou do bytu a přesvědčil jsem ho.

Tak to tedy bylo, řekl Kane a nedůvěřivě se zadíval na Guelvadu. A cos dělal celou tu ostatní dobu?

Guelvada pokrčil rameny. Bavil jsem se s jednou enou. S tou, jak jsem ti o ní vyprávěl, e jsem ji znal před léty a co mě pak chtěla zabít.

A ted u tě nechce zabít, ha? zeptal se Kane.

Guelvada se smáL To jeden nikdy neví, kdy jde o eny.

Oba kráčeli přes letitě.

Mezihra AGENT NIELECK ZASAHUJE

1

Seitzen stál u okna a díval se ven. Lilo Jako z konve. Trávník na zahradě nasákl vodou, keře byly polámány a zabláceny. Vlak, který právě přijíděl od Dublinu, ostře zahvízdal a Seitzenovi se zdálo, e soumrak v tu chvíli Jetě více potemněl.

Obrátil se od okna. Byl malý, zavalitý a těkopádný. Plá do detě, který měl na sobě, mu byl příli velký. Obličej měl kulatý a krk se mu doslova ztrácel v záhybech kůe. Brýle vsazené do rohové obruby dělaly Jeho obličej jetě nepříjemnějím.

Hiltsch seděl u stolu a psal. Řekl:

Vypadá to tu mizerně, i kdy neprí. Vechno Je to pod psa. A za chvíli to bude Jetě horí.

Seitzen nadzvedl obočí.

Myslí? řekl. Čeho se vlastně bojí?

Právě toho, Čeho se bojí i ty  řekl Hiltsch, Hildebranda.

Seitzen sebou neklidně zavrtěl. Nechápu, proč se vlastně Hildebranda bojí?

A ty se ho nebojí? zeptal se Hiltsch. Pokrčil rameny, odloil pero a dal si nohy na stůl. Pozoroval své dobře ité boty.

Seitzen se obrátil k oknu. Byl notně otrávený. S Hiltschem nebyla kloudná řeč. Nedalo se s ním nic podnikat. Tlustými prsty sáhl po cigaretě.

Hiltsch si tie pískal. Na svá léta vypadal dobře. Připomínal imitaci bonvivána z padesátých let minulého století, a nato, e byl bezvousý. Měl husté, hnědé vlasy, svěí ple a vysokou, statnou postavu. Nosil oblek itý na míru. Kdysi býval vedoucím skupiny SA a doufal, e se pro něj najde nějaké, dobré místo v SS. To bylo u hodně dávno.

Začal mluvit německy. Jsi buď zatracený lhář, nebo blázen, Seitzene, řekl. Jetě jsem nepotkal nikoho, kdo by se Hildebranda nebál. O domu Kolumbia jsi jetě nikdy neslyel?

Seitzen přikývl. Samozřejmě, řekl, a co má být?

Hildebrand vedl dům Kolumbia, řekl Hiltsch. To bylo v době, kdy byl vedoucím dvanácté berlínské skupiny. Přiváeli tam k výslechům podezřelé lidi. Někteří si mysleli, e to vydrí, ale nakonec mluvili vichni. Hildebrand znal mnoho způsobů, víc ne kdo jiný na světě, jak přimět lidi k tomu, aby promluvili. Zapálil si cigaretu. Zail jsem jednou, kdy tímhle způsobem přesvědčoval jednoho starého ida. Nedovede si představit, jak dlouho ten starý umíral. Hildebrand má fantazii.

Seitzen řekl: To vechno je docela moné, ale pořád jetě nevím, proč bychom se měli Hildebranda bát, tady v Irsku.

Hiltsch si zapálil cigaretu. V Berlíně, Irsku nebo někde docela jinde. Pravý člen strany své metody nikde nemění, ani v cizích zemích. Jen si dává větí pozor. To je ten jediný rozdíl.

Seitzen se posadil. Nepromokavý plá se mu rozevřel a břicho mu viselo skoro a ke kolénům. Malé, bezvýrazné oči se mu za brýlemi krůtě zaleskly. Řekl: Já nemusím mít vůbec strach. Vdycky jsem konal jen svou povinnost, jak jsem mohl nejlépe.

Hiltsch řekl: Nevaň. Má pořádný strach. Zrovna jako já. A ten by měl na naem místě kadý. Vstal a přeel k oknu. Díval se ven. Pokračoval: Hildebrand sem nepřijede proto, aby se poptal po naem zdraví a vyřídil nám pozdrav od fuhrera. Vdycky to znamená nesnáze, kdy někam přijde. A teď se to hrne na nás. Těce si povzdechl.

Byly to dřív krásné Časy, řekl, tenkrát, kdy Adolf Hitler jetě nebyl vemohoucím bohem a nael si čas promluvit i s obyčejným SA-gruppenfuhrerem. Pamatuji se dobře, jak jednou přiel k nám a poklepal mi na záda. Bylo to několik dní po naí akci v Brémách. Tehdy jsem vedl 24. standartu. Vytloukl jsem z těch ničemných přístavních komunistů dui. To byly Časy! A já jsem pořád nebyl spokojený. Chtěl jsem se dostal nahoru a chytil jsem se první příleitosti, abych toho dosáhl. Vem mě čert. Vloupal jsem se dokonce a do britského vyslanectví. Vylo mí to a teď jsem tady . . Bůh mi pomoz … Smál se, jako by právě řekl dobrý vtip.

Seitzen řekl: Jsem náramě zvědav, co od nás bude Hildebrand chtít.

Z druhé strany domu od lesa bylo slyet zvuk auta.

Hiltsch řekl s úklebkem: Brzy se to dozvíme. Otočil se a vyel z pokoje k hlavnímu vchodu. V tom okamiku se Hildebrand objevil před domem. Byl vysoký, tíhiý a dobře oblečený. Pořád se usmíval. Vypadal jako americká reklama Vdy s úsměvem. Zastavil se u domovních dveří, hnědý plstěný klobouk drel v ruce. Řekl tichým hlasem: Heil Hitler!

Seitzen i Hiltsch stáli vedle dveří a pozdravili se zdvienýma rukama: Heil Hitler!

2

Hildebrand vstoupil do pokoje,, sedl si ke stolu, z kabátu vyndal velké zlaté cigaretové pouzdro. Otevřel je poloil na stůl a ukázal na ně dlouhými prsty. Choval se velmi přátelsky a příjemně.

Posaďte se a kuřte, vybídl je.

Oba mui si k němu přisedli Hiltsch proti Hildebrandovi a Seitzen po jeho pravé ruce. Hildebrand si je zkoumavě měřil pohledem. Nejdříve Hiltsche, potom Seitzena. Přiel jsem sem, abych vám to tu trochu zorganizoval. Nezdá se vám, e je toho zapotřebí? Jeho hlas byl velmi řízný, s kovovým přízvukem, ale nikoli nepříjemný. Jen jeho oči zůstávaly velmi studené.

Hiltsch řekl: Máme teď tady pořád samé těkosti. Ti proklatí Angličané jsou den ze dne opatrnějí a tvrdohlaví Irové jakbysmet. Za posledních dvanáct týdnů bylo úplně nemoné dostat někoho ven.

Hildebrand přisvědčil a zeptal se Seitzena: A co si o tom myslíte vy?

Naprosto s Hiltschem souhlasím. Nejde to tak lehce, třebae jsme dělali vechno, co bylo v naich silách.

Hildebrand se na něj dlouze zadíval a řekl: Tomu mám věřit? Nastalo ticho. Hiltsch řekl: Měli bychom si o tom promluvit. Máme tu hodně potíí.

Hildebrand přikývl: Ah ano, řekl. Je tu hodně potíí a za chvíli jich budeme mít jetě víc. Vy také. Odsekával slova a oči se mu zúily do tenkých těrbin.

Hiltsch se rozpačitě díval na stůl Dělalo mu potí dívat se na Hildebranda, Seitzenová pravá ruka bezradně pokubávala volnou nití, která mu visela ze vu kalhot. Hildebrand pokračoval: Snesu hodně, ale rozhodně nestrpím, aby si ze mne někdo dělal blázny. Pak tu jsou jetě dalí dva, kteří to rovně nemají rádi. leden se jmenuje Heydrich a druhý Himmler. Byl jsem kvůli vám na koberci. A vy půjdete také. Poslouchejte dobře Nepotřebuji slyet výmluvy. Potřebuji činy.

Hiltsch natáhl ruku a ze zlatého cigaretového pouzdra si vzal cigaretu. Zapálil si a řekl: A co se vlastně děje?

Hildebrand řekl: Nepříjemnosti s Kaném!

Hiltsch přikývl. To Jsem si mohl myslet, řekl, Kane a Guelvada.

Hildebrand pokrčil rameny. Guelvada by nám příli nevadil, řekl. Guelvada hraje jen druhé housle. Je to jen komediant s těmi svými kumtýřskými nápady nic víc. Stačí odklidit Kana a Guelvada si do esti neděl sám podřízne krk. Guelvada je nula. Potíe dělá Kane.

Hiltsch řekl: Taky jsem si viml. Ale konkrétně, co vlastně ten Kane udělal? Hildebrand udiveně vzhlédl: Co udělal? Na to se ptáte vy mne? Nač jste tedy proboha vy a Seitzen tady? Chcete snad říci, co neudělal. Prudce se nahnul přes stůl. Pro vai informaci, pánové. V uplynulých devíti měsících bylo v různých dílech světa zlikvidováno nejméně dvacet sedm naich nejdůleitějích agentů Z toho estnáct, včetně Heldy Marquesové, kteří pracovali ve vaí skupině. Větinu z nich zlikvidovali tak, e je zahnali do slepé uličky, odkud nelo uniknout. A je tu jetě spousta jiných věcí, o kterých by se dalo mluvit. Vy předevím byste o nich měli vědět. Máte nejvyí čas, abyste v tom u konečně něco podnikli.

Hiltsch řekl: Víte sám dobře, Karle, jakou tu máme těkou pozici. Jsme v úzkých. Je pravda, e větina těch, co byli zlikvidováni, patřili k naí skupině … Jak si to vak představujete dál? To co říkáte, je správné. Jsme tady konec konců od toho, i kdy zjitění, e nai lidé byli zabiti, je nám dneska u houby platné. A můete vzít na to jed, e skoro vichni, včetně Heldy Marquesové, byli zabiti. Ani jeden z nich nebyl chycen Angličany a postaven před soud. Kdy byla Helda zlikvidována a my jsme zjistili, jak se to stalo a kdo to udělal, poslal jsem tam dva z naich nejlepích lidí s instrukcemi, aby se nestarali o nic jiného, ne o ten prokletý pár. A nakonec byli rovně zlikvidováni. Od té doby

nemáme ádné zprávy. A dokud nemáme informace, nemůeme pracovat dál.

Hildebrand přisvědčil: Vaí povinností ovem zůstává, abyste si informace opatřili a nali si dalí spojení..

Vemohoucí Boe, zavrčel Hiltsch, najít si spojení… to mám rád.. Copak si myslíte, e ti zatracení Angličani jsou tak hloupí? Já u si to nemyslím. Někdy mi připadá, e jsou schopni člověka povzbuzovat, aby nás pak mohli snadněji sebrat a zastřelit. A vezměte si třeba ná abwehr. Co mají za ílené nápady. Posílají nám sem lidi napůl vycvičené, kteří nedovedou pořádně anglicky, s malými vysílačkami, diplomatickými zavazadly a balíky anglických bankovek. Můj Boe! Posledního z nich chytili na nádraí, kde si prohlíel jízdní řád. Měl u sebe čtyři sta liber v bankovkách, radiovou vysílačku, pistoli a klobásu. Celé noci jsem přemýlel, co s ní chtěl podniknout. Myslím, e si ji vzal s sebou pro případ, e by dostal hlad. Ale představte si, jaká to byla klobása. Klobásů vyrobená v Lipsku … Kdyby byli toho idiota hned nechytili a on se dostal dál, docela obyčejný Angličan by jen po čichu poznal, e ta klobása je z Německa… Dovedete si představit, jak nám tihle amatéři z abwehru ztěují práci?

Hildebrand odpověděl: Je to vae povinnost, překonávat nesnáze. Musíte prostě zkusit něco nového!

Hiltsch řekl: Poslyte, Karle, to se náramně hezky říká, ale my jsme u zkoueli vechno. Seitzen se vmísil do hovoru: Dostali jsme pro nai práci velmi schopného mue, nějakého Hillmera, řekl, jednoho z naich nejlepích.

Hildebrand přikývl s koutkem úst staeným do cynického úklebku. Tak, řekl, máte dobrého člověka pro práci, Hillmera! Povězte mi něco o Híllmerovi.

Seltzen řekl: Kane je v Londýně. Dozvěděli jsme se to. Poslali jsme tam Hillmera před třemi týdny. Nevrátí se sem, pokud to tam neskončí. Poloil ruce před sebe dlaněmi na stůl. Jeho malá očka prozrazovala, jak je sám se sebou spokojen.

Tak, opakoval Hildebrand, spoléháme tedy na Hillmera? Snad by mohlo pány zajímat, e tento pan Hillmer, tento neastný pan Hillmer před pěti dny zahynul. Snad si vzpomínáte. Byla tenkrát velmi mlhavá noc a Jemu se kousek od Eustonu podařilo ,neastně upadnout na elezniční koleje. Přejel ho vlak…  Na okamik se odmlčel a pak pokračoval: To je právě ten osmadvacátý, řekl, čím je pan Hillmer jednou provdy vyřazen.

Vstal a poodeel k oknu a přitom dopáleně kopl do idle. Dovedu si představit, jak ten zatracený Guelvada vsadil bych na to krk, e to byl on stál na náspu a čekal, a vlak vaeho chytrého agenta Hillmera přejede. Z těchhle hillmerovských typů se mi u dělá nanic.

Hiltsch poposedl na idli a upřeně se zadíval na Hildebrandova záda.

Dívá se jako deset čertů, pomyslel si Seitzen. Byl by rád věděl, jestli také Hiltsch nenávidí Hildebranda, jako on sám nenávidí Hiltsche. Pak řekl nahlas: Podívejte se, Karle, vím, e s námi nejste spokojen; my se sebou taky ne. Dobrá, ale řekněte, co byste dělal, kdybyste byl na naem místě?

Hildebrand se prudce obrátil a zasmál se. Přitom vypěnil zuby jako vzteklý pes. Řekl: Já vám povím, co máte dělat. Je nejvyí čas, abyste hnuli těmi svými línými hnáty. Dávám vám přísný rozkaz. Vypadnete odtud. Půjdete do Anglie a dostanete Kana. Kdy ho nedostanete, dám vás oba odvolat. Vzal si cigaretu se stolu. Víte jistě, co to znamená? Hiltsch řekl: Prosím, jak myslíte. Ale jetě

jste neodpověděl na mou otázku. Dovedete snad pochopit, jak je to těké jít po takových lidech, jako jsou Kane a Guelvada?

Proč by tu měly být větí nesnáze ne v jiných případech? zeptal se Hildebrand. Hiltsch vstal. Strčil si ruce do kapes, a přecházel místností sem a tam. Seitzen oba pozoroval. Jeho oči střídavě bloudily od jednoho k druhému. Po chvíli Hiltsch řekl: Mají docela zvlátní způsob práce. Nepracují běným způsobem. Nepouívají nic ze starých metod. Můj Boe, řekl Hildebrand, snad mi nechcete říci, e by Angličani dokázali pracovat s fantazií?

Hiltsch řekl: Karle, nikdy jsem si nedělal nesprávnou představu o Britech. Kdy si jednou sundají rukavice a zapomenou hrát kriket, zapomenou být prostě anglickými dentlmeny pak je s nimi ta nejtěí práce na světě. Povzdechl si. Potí s Kaném je v tom, e nehraje kriket vůbec.

Hildebrand řekl: O to by to mohlo být snadnějí. Moná, e jste někdy slyeli o Achilovi. Měl právě jen jedno slabé místo a Kane ho bude mít docela určitě také. ádný člověk není dokonalý. Kadý má nějakou slabinu. U mue to bývá obyčejně ena.

Seitzen řekl: Správně, to byla také vdycky moje teorie. Ale v tomhle případě to neplatí. V případě Kana není ádná ena.

Hildebrand se otočil k Seitzenovi. Jeho pohled byl ve své pronikavosti přímo vraedný. Řekl: Seitzene, vy jste zatracený hlupák. Jste jedním z těch hlupáků, kteří nemají nikdy pravdu. Kdyby vám Angličani podřízli krk nebo vás v mlze srazili pod vlak nebo něco podobného, báječně bych si oddechl. V kadém případě, kdy to neudělají oni, udělám to dřív nebo později já sám.

Hiltch řekl: Právě jste se zmínil, e … 

e je tu ena, řekl Hildebrand. Je tu. Je to herečka v Londýně. Kane se s ní stýká a má ji rád. Moc toho o ní nevím. Moná, e pro něho pracuje, moná, e je pouze jeho milenkou. To nevím. Ale je tu. jmenuje se Valetta Fallonová.

Hiltsch se zastavil a řekl: To jste tedy na něco kápl, Karle. Řeknu vám, e mu jako Kane je těko polapitelný, ale jestli tu enu má rád, můeme se mu dostat na kobylku. Hildebrand se vrátil ke stolu a posadil se. Přijedu sem opět za tři týdny. Přeji si pak slyet, e jste tuto záleitost vyřídili. V opačném případě by pro vás bylo lepí, kdybychom se u nesetkali. Bylo by pak pro vás výhodnějí, kdyby vás dostali Anglíčani, protoe kdy vám tahle akce nevyjde, odvolám vás zpátky do Německa a tam to s vámi nedopadne dobře. Na to se můete spolehnout. Rozumíme, řekl Hiltsch.

Hildebrand zaklapl svoje zlaté pouzdro. Tedy ujednáno, řekl. Těím se na shledanou za tři týdny. Doufám, e uslyím samé dobré zprávy. Dobrou noc, pánové.

Vyel ven. Slyeli, jak nastartoval vůz.

3

Já se jen divím, e si to necháváme líbití, řekl Seitzen.

Hiltsch se dal do smíchu.

V tom je ten vtip, řekl. Co můeme jiného dělat? jsme jako lidi, kteří postrčili s kopce káru a naskočili do ní, ne se rozjela. A teď ji nemohou zastavit. To jsme my. Nae jediná naděje je v tom, e se ta kára zastaví dole pod kopcem sama od sebe, abychom z ní mohli ven.

Seitzen si znovu povzdechl: Začíná jít do tuhého, řekl.

Hiltsch pokrčil rameny. Já nevím. A dosud jsem měl těstí a ty ostatně také. Octl jsem se u v nejedné lamastice a kolikrát jsem ani nedoufal, e se z toho dostanu. A přece jsem se dostal! A přece mi to vylo! Také ten Kane má těstí, jene ádné těstí netrvá věcně.

Seitzen řekl: To je nápad. Třeba právě my dva se staneme jeho netěstím. Taky e se musíme stát, kdy nám to Hildbrand tak krásně vysvětlil, doplnil ho Hiltsch. Jestli má na této záleitosti zájem Heydrich, pak se musíme stát jeho netěstím za kadou cenu. Protoe jinak máme na vybranou buď Kane, nebo my. A já nestojím dvakrát o to, abychom to zaplatili my.  Vyndal si z pouzdra cigaretu a zapálil si ji. Seitzen řekl: U aby konečně přestalo pret. Ten ustavičný dé mi jde hrozně na nervy. Hiltsch se na něj podíval, uklíbl se a řekl: Na mue vykoleného gestapem má zatraceně patné nervy. Dej si pozor, to by se ti nemuselo vyplatit.

Je to docela dobře moné, e se mi to nemusí vyplatit, ale řekni sám, cítí se také tak dobře jako před osmnácti měsíci? Tehdy, jako vedoucí SS-standarty v Brémách, cítil ses rozhodně lépe. Bylo to přímé a poctivé. Rovný boj. To je náramně lehká věc, podříznout někomu krk, kdy jsi pánem situace, ale tohle je naprosto odliná věc. Říkám ti docela otevřeně, e to je náramná pitomost jít do Anglie teď, kdy po nás Britové tak jdou. Vůbec se mi to nechce líbit. Tobě snad ano?

Hiltsch pokrčil rameny.

Upřímně řečeno, taky se mi to nelíbí. Ale co nám zbývá? Jsme mezi dvěma ernovy, mezi čertem a hlubokým mořem. Hluboké moře, to jsou Britové, a čert to je Hildebrand. Jestli nás odvolají, pak v tom lítáme a po ui. Polou nás pravděpodobně na ruskou frontu. Nechají tam vymrznout trochu z tvého sádla, Seitzene … Pobaveně vzdychl. Mám dojem, e pro nás u ádná jiná cesta není. Musíme v tom pokračovat. Ledae by.. Seitzen řekl tie: Ledae by co …?

Hlltsch vtáhl kouř z cigarety a prudce vydechl.

O jedné monosti, jak z toho ven, bych věděl. Jene oba, ty i já, jsme dobrými členy strany a tak na to nemůeme ani pomyslet. Suitzen řekl: Nemohu o něčem uvaovat, pokud nevím, oč jde. Tak co to je?

Hlltsch po krátkém zaváhání řekl: Kdybychom li do Anglie a prodali se Britům,bylo by nám dobře. Zasmál set, Panečku, kdybychom jim dali nějakou tu informaci!

Suitzen řekl: Jo… a a by je dostali, pak by nás zastřelili.

No, řekl Hiltsch, to byl neudělali. Pěstovali by nás jako v bavlnce. Chtěli by od nás spousty informací. Při nejhorím by nás strčili do nějakého vězení, dreli nás tam do konce války a čas od času by se přili na něco zeptat. A na konci války, kdybychom se sluně chovali a řekli to, co si přáli, nechali by nás jistě odejít. Oni to takhle dělají. Seltzen řekl: To je nápad . . Ty bys s tím ale jistě nesouhlasil? Nebo snad ano? Hiltsch řekl: Nevím, proč bych konečně neměl s něčím takovým souhlasit, jestli o tom budeme jetě chvíli mluvit, budeme oba pro. Tahle Kanova záleitost mi nejde pod nos. Kadopádně nás někdo dostane. Kdy chybíme, tak Britové, v opačném případě Hildebrand. Nezbývá nám mnoho času k rozmýlení. A měli bychom alespoň jistotu, e zůstaneme naivu. Jestli o to toti stojí vůbec Jetě ít?

Seltzen řekl: Přirozeně, mám ivot moc rád. Zadíval se dlouze na Hiltsche a pak řekl: A myslí to opravdu Váně, Hiltschi? Hlltsch přisvědčil: Naprosto váně, řekl. Ale musíme se brzy rozhodnout. Půjdeme do toho?

Můj Boe  řekl Seitzen. Uděláme to. U toho mám dost, aby se se mnou jednalo jako se psem …

Já taky, řekl Hiltsch. Alespoň bychom se s ním za to vechno jednou vyrovnali. Seitzen se zatvářil alostně: Doufám jen, e kdy to uděláme, Angličani to vyhrají. Bylo by náramně hloupé, kdyby ná fiihrer obsadil Londýn a nakonec nás přece jen dostali. Nedělej si starosti. Angličani to vyhrají. Vdycky to nakonec vyhrávají. Je to u nich naprosto běné. Vdy u přece prohráváme. Podívej se, co se děje v Rusku …

Seitzen řekl: Dej mi cigaretu, Hiltschi. Prsty se mu trochu chvěly, kdy si ji zapaloval. Jak to provedeme?

To bude snadná záleitost, řekl Hiltsch. Budeme předstírat, e pracujeme dál. Hildebrand to od nás očekává. Ve dvou nebo třech dnech se odsud dostaneme a půjdeme do Anglie. Budeme jednat jako dosud. Nesmíme nae jednání změnit ani o chlup, protoe Hildebrand tu bude obcházet, aby se přesvědčil, jak pracujeme. V Liverpoolu půjde na obvyklé místo. Já za tebou během tří dnů přijdu. Ostatní je u lehké. Půjdeme do Londýna, navtívíme Scotland Yard. Řekneme. Dobrý den, jsme dva agenti německé tajné sluby a nae skupina pracovala posledních devět měsíců v Irsku. Chceme se vám vzdát. Nedopalek cigarety odhodil do ohně. Ovem, e nám nebudou hned věřit. Budou v nás moná vidět i blázny. Ale a poznají, co vechno víme, co jim vechno můeme říci a ověří si, e nae informace jsou pravdivé, máme to v suchu. Zasmál se. Budu je ádat jen o jednu laskavost. A budu bezpečně ve vězení, přál bych si poslat Hildebrandovi sprostý telegram. To ho úplně dorazí. Seitzen řekl velmi váně: Úplně by se vzteky zbláznil, kdybychom promluvili. Celá jeho organizace, kterou léta budoval ve Francii, Holandsku a Anglii, by se mu poroučela. Kdyby nás potom dostal do rukou, rozsekal by nás na kusy.

Hiltsch potřásl odmítavá hlavou: Ten by nás porcoval na nejmení moné kousíčky, ale s tím si nedělej starosti, Hildebrand nás nikdy nedostane.

Seitzen vstal se idle a přikývl: Tak jsme tedy dohodnuti. Podal mu ruku, kterou Hiltsch pevně stiskl.

Tedy dojednáno, Seitzene, řekl. Vdycky Jsme přece táhli za jeden provaz. Ty i já. Vechno jsme dělali společně. Nikdy jsme jeden druhého nenechali ve tychu. Půjdeme teď do toho. Jsme prostě dva lidé, kteří chtějí dál ít.

jsem moc rád, e jsme se tak domluvili, řekl Seitzen. Teď půjdu spát.

Hiltsch přisvědčil.

Půjdu se trochu projít. Dé nedé. Potřebuji drobet pohybu, abych si to jetě promyslel. Stejně odsud odejde a pozítří, a já pak za tebou za tři dny.

Dobrá, řekl Seitzen. Dobrou noc.

Hiltsch slyel Seitzena, jak jde nahoru po schodech. Po několika minutách přeel Hiltsch do předsíně, vzal si plá do detě a měkký klobouk. Otevřel dveře a pozoroval Černou noc. Vzduch byl cítit vlhkostí. Spokojeně vdechoval.

Přemýlel o Seitzenovi a dohodě, kterou právě spolu uzavřeli. ivot je pekelně podivný, říkal si Hiltsch. Mokrým zabláceným chodníčkem přeel zahradu a octl se na pinavé silnici. Bláto mu pleskalo pod čistě vyletěnými botami. Litoval, e se nepřezul, ne vyel ven. el silnicí, která vedla k vesnici. Vzpomínal sí přitom na staré časy v Mnichově a Brémách. Krásné, staré dny, kdy nacionální socialismus byl jetě zaklínadlem a kdy jetě něco znamenalo být členem strany. Sám sebe se ptal, jestli se tyto dny jetě mohou vrátit. Zdálo se mu, e to u není moné. Nic se nikdy dvakrát neopakuje. A zkuenosti dovedou člověka poučit. ivot je jako milostná záleitost. Pokud to klape, je vechno v nejlepím pořádku. Nemá smysl rozbité věci i vztahy lepit dohromady. Nedá se to, i kdyby si to člověk sebevíce přál. Zvlátě, kdy jde o přátelství s mui a milostné vztahy s enami… Co je pryč, to je pryč. Takové to je. Zapaloval si cigaretu a plamen ohně si zacláněl dlaní. Měl silnou, dobře modelovanou ruku. Byla to ruka praktického člověka. Hiltsch byl skutečně praktický člověk. Kdo pracoval pod Hildebrandem, musel být takový, a k tomu jetě musel mít tucet jiných vlastnosti. Vracel se pomalu zpátky, zahnul na polní cestu, která vedla kolem jejich domu. Působilo mu potěení, kdy se prodíral mokrými i větvemi keřů a kdy cítil, jak mu kapky vody stékají po tváři.

Dům byl u blízko, pohyboval se proto velmi tie a lehce nalapoval. Kdy přiel k zadnímu traktu, vzhlédl k Seitzenovu oknu, nepronikl odtud ani paprsek světla.

Odhodil zbytek cigarety a zamířil ke garái přistavěné na pravé straně domu. Odemkl vrata, vstoupil do vozu, nastartoval a ve tmě pomalu vycouval. Kdy se dostal na zablácenou silnici, podíval se znovu k Seitzenovu oknu. Seitzen u jistě spal. Moc starostí si nepřipoutěl. Tlustý Wtírtenburčan spal jako dudek. Jistě usnul v okamiku, kdy poloil hlavu na poltář.

Hiltsch jel pomalu silnicí, a se dostal na rozcestí. Zahnul vpravo a rozjel se k Dublinu. Selápl prudce plyn a začal si potichu prozpěvovat starou nacistickou pochodovou píseň. Jeden z těch popěvků, který tak často zpíval za oněch starých zlatých časů u 24. standarty v Brémách.

4

Hildebrand vzhlédl a usmál se, kdy Hiltsch vstoupil do místnosti. Měl na sobě černý, satnetovaný upan s tmavomodrou ňůrou a vypadal velmi elegantně.

Nečekal jsem, e vás tak brzy uvidím, Ruprechte. Vae cesta do Dublinu musela být dost nepohodlná.

Hiltsch si vzal cigaretu ze stříbrné krabice na stole a s uspokojením si ji zapálil. Jeho obličej působil ve světle zapalovače velice klidně a vyrovnaně.

Řekl: Docela někdy rád snáím nepohodlí, Karle. O to víc pak dovede člověk ocenit pohodlí. jsem v zásadě poitkář a rád uívám vech darů ivota. Hiltsch se zasmál.

Jste proklatý starý nacistický kádr, Ruprechte. Ale mám vás rád. Vstal a zůstal stát před sálajícím ohněm. Dobrá, a proč jste vlastně přijel? Něco se stalo? Něco dobrého. Vypadáte náramně spokojeně.

Hiltsch zapadl do hnědé koené klubovky. je to tak, jak jsem si, myslel, řekl. Seitzen je úplně prohnilý, je to zrádce. Má toho veho dost a je ochoten nás prodat. Chce se udret naivu. Souhlasí se mnou, e nemáme mnoho naděje, kdybychom pokračovali v ivotě, jaký vedeme. Souhlasí s tím, e jsme drceni z jedné strany ďáblem a z druhé hlubokým mořem, to jest vámi a Anglií. Zasmál se.

Híldebrand řekl: Tak tedy…! Vy jste vdycky říkal, e Seitzen nevydrí. V kadém případě dovolte, abych vám dnení noci popřál dobrý začátek.

Hlltsch přikývl. Myslel jsem si, e jste to dnes na mne hrál, abych Seitzena vyzkouel, řekl. Začal jsem s tím hned, jak jste odeel. A naletěl mi.

Hlldebrandův obličej byl váný: Víte, Ruprechte, v mnoha případech to mezi naimi agenty skřípe. Takových případů jsem u měl víc. A byli to správní Němci, ale ten nápor u nemohli vydret. Zastřelili se, nebo se utopili, ale ádný z nich, ádný pravý Člen strany by nás nebyl schopen prodat, a na Seitzena.

On na to sám nepřiel, já mu to navrhl, řekl Hiltsch s úklebkem.

Hildebrand pokrčil rameny. Jemu se ten nápad ale líbil, a to je toté. Zapálil si cigaretu. A co teď …?

Hiltsch řekl: Celou akci provedu sám. Odjedu pozítří do Liverpoolu a tam začnu pracovat. Domnívám se, e máte pro mne spojení s Londýnem?

Ano, usmál se Hildebrand. A jak jste na to přiel?

Musel jste přece odněkud dostat informace o té Kanově eně, řekl Hiltsch. A jistě nebylo lehké opatřit si takovou informaci.

Ano, máte pravdu, řekl Hildebrand Nebylo to snadné. Mám pro vás, Ruprechte, dvě spojení. Dva velmi dobré lidi. Z těch nejlepích. Ujiuji vás, e to nejsou Seitzenové. A jednoho vám můu dát jetě s sebou. Nechci ovem ádného z těch vaich nováčků, abych ho musel zaučovat, řekl Hiltsch. Nejsem ádná chůva. Kromě toho jsou zpravidla tak hrozně hloupí.

Takového určitě ne, ujiuji vás. Ten můj je dobrý, velmi dobrý. Byl vychován velmi správným způsobem v Hitlerjugend. Pak ho strana poslala do akce, pracoval rok přímo ve straně a dostal tvrdý výcvik, zasmál se ďábelsky. Dovedete si snad představit. est měsíců v koncentračním táboře v Haltzu, kde se naučil velmi laskavě zacházet se idy. est měsíců slouil potom pode mnou při výsleích v domu Kolumbia. Radost na něj pohledět. S potěením vtáhl kouř z cigarety. Nechali jsme ho kolit v diplomatickém vystupování a v jazycích. Ovládá perfektně pět řečí. Mluví cizími jazyky téměř tak dobře Jako vy nebo já. Dovede zachovat rozvahu. Viděl jsem ho zabíjet jednoho mue koeným obtiskem. Byl jetě méně vzruen ne člověk, který zamáčkne mouchu. A pak., co je

důleité, eny ho mají rády. Hiltsch se zaklebil: A kde je ten model k vidění?

Můete ho vidět hned, řekl Hildebrand. Přeel na druhou stranu krbu a zmáčkl knoflík, pak zůstal stát a díval se ke dveřím. Hiltsch se otočil na idli, kdy se otevřely dveře. Veel vysoký mladý mu. Pohyboval se s přirozeným půvabem. Byl krásně urostlý a tíhlý. Při chůzi kladl nohy jako divoká kočka. Měl podlouhlý obličej, ple jemnou jako ena, ale přitom v jeho zjevu nebylo nic zentilého. Vlny světlých vlasů mu padaly přes týl na krk a propůjčovaly mu vzhled filmové hvězdy. Oči měl modré, skoro a bezbarvé. Kdy je Hiltsch spatřil, bylo mu jasné, e před ním stojí zabiják.

Hildebrand řekl: Ruprechte, to je Kurt Nioleck. Bude s vámi pracovat. Kurte, to je Ruprecht Hiltsch, dřívějí vedoucí 24. brémské standarty, jeden z naich nejdůvěryhodnějích lidí.

Nluleck vztyčil pravici a řekl: Heil Hitler. Hiltsch řekl taky: Heil Hitler a podali si ruce.

Hildebrand je pozoroval. Řekl: Vy dva se k sobě hodíte. Vae nadení a energie, Kurte, mírněná opatrností a znalostí Ruprechtovou …

Přeel k dubové skříňce zasazené do přihrádek knih u dveří, otevřel ji a vyndal láhev se třemi skleničkami. Tohle je ampaňské u pochází ze Soissonu, řekl. Měl jsem edesát tuctů těchhle lahví. Majitel u pro ně neměl upotřebení, kdy jsme s ním skoncovali. Napijme se. Víno umělo do sklenic.

Hiltsch a Nieleck se na sebe podívali. Řekli: Sieg Heil, a napili se.

Prudce prelo. Dé bubnoval monotónně na střechu vozu a pneumatiky vydávaly plouchavý zvuk. Čím dál jeli, tím byla cesta horí. Vůz se kodrcal a péra ve voze proti tomu protestovala. Hiltsch, přesto e byl dobrým řidičem, měl co dělat, aby při prudkých výmolech na silnici neztratil nad vozem vládu. Nieleck řekl tie:

Předpokládám, e tenhle Seitzen je takový hrubý, primitivní typ, který se rychle dostane do varu a vybuchne. To jde na nervy, e ano?

Hiltsch pokrčil ve tmě rameny. Říkal si, e se Nieleck během celé zpáteční cesty ani nepohnul. Seděl na sedadle vedle Hiltsche zcela tie, ruce sloené před sebou, nohy nataené úplně uvolněný. Dokonalá kontrola, oceňoval Hiltsch. Výsledek dobrého fyzického výcviku a kondice. Uvaoval,

má-li Nieleck stejně tak prunou mysl jako tělo. Seitzen, to je dílo různých okolností, řekl Hiltsch. Okolností a en, patného druhu en a hlavně piva. Je zhola nemoné vypít taková kvanta piva jako on a zůstat přitom duevně čilým. Jeho mozek je přímo nasáklý plzeňským a vemi ostatními druhy piva. I jeho eny jsou velmi tlusté a vilné, a to jde také na nervy. Přirozeně je i sadistou. Ten fakt, e má mozek, který si libuje v určitých úchylkách, nemůe překrýt jeho ostatní neschopnosti.

Jeli nyní po velmi tmavé a blátivé cestě. Nebylo vidět ani na krok.

Vstoupil do strany a v pozdějí době, tenkrát u nic neriskoval, pokračoval Hiltsch. Jen byl o něco tíhlejí ne teď. Velmi se tehdy zamiloval do jedné eny, která byla čínicí v nějaké pivnici. Měl smůlu, e se o ni zajímal také gruppenfuhrer. Ta ena dala přednost Seitzenovi, gruppenftihrer ho natval a jako podezřelou ji poslal do domu Kolumbia, kde ji osobně vyslýchal, a sázím se, e to muselo být peklo. Nato ji poslali do koncentračního tábora a tam zemřela. Z toho ze veho se stal Seitzen truddomyslným, a začal pít.

Nleieck řekl: Tenhle způsob jednání by měl přestat. Kdy se členové strany začnou hádat kvůli enám, zneuívají stranu pro své zájmy… jako ten Seitzenův gruppenfíihrer. To není nikdy dobré. Okamitě bych s tím skoncoval, kdybych měl tu moc.

Hlltsch se uklíbl: To by vám dalo práce, skoncovat se zneuíváním organizace pro osobní zájmy a zvlátě tam, kde jde o eny. Ono nikdy nekodí ponechat lidem jejich vlastní hlavu. Moc je moc a kdy ena nechce normální cestou přijít k rozumu a mu je dostatečně důleitý a má právě tu moc, kterou můe proti ní i zneuít bylo by přímo nelidské, kdyby se o to nepokusil, a tak ji přinutí poslouchat. Díval se po straně na svého společníka.

Nleieck řekl: Nezajímám se příli o eny. Ne? řekl Hiltsch. To je rozumné.

Nleieck řekl: Povězte mi, prosím, jetě něco O Seitzenovi.

Začal úřadovat, řekl Hiltsch, a to ho dodělalo. Dokud musel běhat a uívat svých svalů, byla jetě naděje, ale kdy pak seděl v kanceláři Hitlerovy mládee a neměl nic jiného na práci ne podpisovat papíry, ztloustl a schátral. el jsem se za ním občas podívat. Kadá noc pro něho musela být zlá, ale kdy přiel do své kanceláře ráno, vypadal jako hněv boí. Dělal ovem svoje povinnosti a byl povýen, el pak do ústředí SA a na rok do finančního odboru. Jak víte, dolo pak ve straně ke generálnímu převratu a vichni lidé z Berlína, kteří seděli v kancelářích, byli odkomandováni do aktivní sluby. Seitzen si zaádal k tajné slubě, protoe si myslel, e bude přidělen k nějaké armádní sekci. V tomto oddělení dělal také kurs. Ale nakonec ho poslali do jednoho podřízeného úseku gestapa a sedm měsíců tam měl vivé časy. Fungoval jako spojka mezi policií a gestapem. Vůbec se mu to nelíbilo. Poádal sám o speciální zaměstnání, protoe si řekl, e a to bude cokoli, vechno bude lepí. Dostal je. Určili ho k Hildebrandově Speciální sekci a od té doby pracuje v ní.

Nieleck přikývl. Hildebrand ho nemá rád? Hiltsch řekl: Hildebrand nemá anebo má rád kohokoliv. Sám je velice schopný a poaduje výsledky. On pracuje dobře … zatraceně dobře. Přirozeně, e k spolupráci potřebuje ostré a nadené lidi. Ví, e lidé, kteří nemají pro tento druh práce dost nadení, nejsou k ničemu.

Má o vás vysoké mínění, řekl Nieleck. Říká o vás jen to nejlepí.

Proč ne, řekl Hiltsch. Za tu dobu, co s ním pracuji, jsem měl několik dobrých příleitostí, a on to ví.

A vy jste si je nechal ujít jen pro jeho krásné oči, e?

Ani ne..Hiltsch vyhodil zbytek cigarety pootevřeným oknem vozu. Ale tenhle druh práce mne přímo fascinuje. Podobá se vysoké hazardní hře. Celou tu dobu musíte myslet, jak vám to vyjde. Jestli to stojí za to, to u je ovem jiná otázka. Člověk si musí umět leccos odříci, kdy dělá tuhle práci. Ale

nepočínají si stejně i vojáci na frontě? Třeba v Rusku. Ale a tuhle válku vyhrajeme, a bude to, doufám, u letos, dostanou se ti, co vydrí, k velkým úkolům. Budeme sedět pěkně na zadku v okupovaných zemích. Úplně v bezpečí, a navíc jetě plno krásných moností! Zablácená cesta se zuovala. Hiltsch zpomalil. Řídil velmi opatrně. Přijeli ke křiovatce.

Vesnice je odtud jen několik set yardů. Raději vůz zastavíme u tady. Seitzen spí Jako zabitý. Něčeho se jetě napřed napijeme, mám tam nějaké rýnské víno. Musím si přezout také boty. Úplně mi v nich čvachtá. Rak si půjdeme promluvit se Seitzenem.

6

Hiltsch rozdělal oheň a bez nejmeního hluku přiloil trochu uhlí. Zul si boty a obul si plstěné trepky vroubené koeinou. Jedna ena z Postdamu mu je udělala. Byla to velká blondýna s modrýma očima. Ráda pila a Jedla, ale Hiltsche měla ze veho nejraději. Měla ho ráda a příli a on se snail dozvědět proč. Mnohokrát se pokouela mu to vysvětlit, ale marně. A tak pokadé, kdy si obouval Její trepky, o ní přemýlel.

Oheň se rozhořel. Hiitsch doel ke kredenci, vyndal tíhlou láhev rýnského a dvě sklenky. Obě nalil a jednu podal Nieleckovi.

Nieleck stál u krbu. Vzal sklenku do pravé ruky. Oba řekli: Sieg Heil, a pili.

Nieleck dodal: Báječné víno. Lepí neseeném. Piji jen málokdy, a kdy, pak jen rýnské.

Vechny nae německé nápoje jsou dobré, řekl Hiitsch a dolil sklenky. A nae jídlo a vůbec vechno. Britové jsou kromě nás jediní, kteří jedí a pijí dobře, zbytek světa je smetí a pije víno, které chutná jako ocet. Poloil prázdnou sklenici na stůl a řekl: Jste připraven jít si pohovořit s naím přítelem?

Zcela, řekl Nieleck. Hiitsch zpozoroval, e se Nieleck úplně uvolnil, celé tělo, rty i ramena. Jen oči se nezměnily, byly světlemodré a tvrdé. Jako kov.

Hiitsch ho vedl z místnosti přes halu vzhůru po schodech, pak úzkou chodbou a zastavil se u druhých dveří. Otevřel je a rozsvítil.

Proti dveřím stála postel, na které Seitzen spal. Jeho břicho se pod pokrývkou zdálo jetě větí. Hiltseh si pomyslel, e leí jako wtirtenberské prase, co také konec konců byl.

Nieleck za sebou zavřel dveře. Ruce mu visely podél těla. Na Seitzena se díval s neskrývaným hnusem.

Hiltsch hrubě křikl: Vzbuď se, Seitzene, musím s tebou mluvit. el k posteli, vzal ho za rameno a zatřásl jím. Seizen se vzbudil a nejistě se rozhlíel po místností. Jazykem si přejel rty. Překvapeně se podíval na Nielecka. Zabručel. Promnul si oči dlaněmi a pomalu se posadil. Sloil ruce před sebou na pokrývku, podíval se napřed na Hiltsche a pak znovu na Nielecka.

Řekl: Co to má k čertu, Hiltschi, znamenat? Co se přihodilo? Zazíval.

Hiltseh řekl: Nic zvlátního. Pořádně se prober a poslouchej. Jeho hlas byl velmi tvrdý. Seitzen se na něho okamik díval a řekl: Dobrá… poslouchám. Ale co to má znamenat? Kdo je tamhle ten? Ukázal na Nielecka.

Hiltseh řekl: To je SS-gruppenfuhrer Kurt Nieleck. Společně s ním zastupuji teď zvlátní soud, který z pověření reichsfuhrera Himmlera jmenoval vedoucí Speciální sekce Karel Hildebrand.

Seitzen překvapeně zvolal: Pro Boha … Jste obviněn a shledán vinným ze zrady proti fuhrerovi a říi. Jste uznán vinným ze zrádných úmyslů proti straně. Zradou kamarádů SA. Zradou Speciální sekce. Z moci, kterou mne pověřil vedoucí Speciální sekce Karel Hildebrand, vás odsuzuji k smrti.

Seitzen se díval na Hiltsche se iroce otevřenýma očima. Hiltseh vyndal cigaretové pouzdro a vzal si cigaretu. Nieleck vsunul ruku do dvojité podívky na prsou svého kabátu. Seitzen řekl krákavým hlasem: To je jistě nějaký ert, to bys přece nemohl udělat… Vstávej! křikl Hiltsch lhostejně. Nieleck stál s pistolí v ruce. Byl to Mauserův automat k krátkou hlavní pro osm nábojů, speciální zbraň opatřená dvoupalcovým tlumičem, dúkladná, velké průstřelnosti, určená Heydrichem pro vechny agenty tajné sluby.

Seitzen se ani nehnul. Nieleck tie řekl: bylo by lepí provést to někde jinde. Tady bychom udělali svinčík.

Správně, řekl Hiltsch .Koupelna je vedle. Vstávej, Seitzene!

Snltzen se začal kolébat ze strany na stranu a vydával přitom neurčité zvuky.

Nieleck podal Hiltschovi pistoli, aby mu ji podrel.

Potom se zvolna přiblíil k posteli. Sehnul se nad Seitzenem a levou rukou ho uchopil za rameno. Pravou mu sevřel zápěstí.

Saitzen zaječel. Kapky potu se mu objevily na Čele.

Nieleck řekl chladně: To je jiu-jitsu, Seitzene. A můe to bolet jetě víc. Prosím, pojďte radi dobrovolně.

Snltzen vypadl těce z postele. Nieleck ho stále jetě drel za rameno a zápěstí a vystrkal ho z lonice úzkou uličkou do koupelny. Saitzen doklopýtal k vaně a zůstal stát. Pak se obrátil a zděeně se na ně díval. Vypadal tupě a směně. Modrobílé pruhované pyamo mu viselo přes břicho. Jazykem si stále přejíděl rty. Pokouel se mluvit.

Nieleck natáhl ruku a vzal si od Hiltsche pistoli. Hiltsch se opíral o zeď a kouřil. Nieleck řekl: Vlezte do vany, Seitzene. Prosím, udělejte, co vám říkám. Bude to tak pro vás lepí.

Saitzen otevřel ústa. Jeho oči byly vytřetěné. Z úst vycházely nesrozumitelné zvuky. Tlačil se zády na zeď. Nieleck řekl:

,,Má trpělivost je u konce. Tedy… A střelil Snitzena do aludku.

Seitzen vydechl a obličej se mu zkřivil bolestí. Upadl na stranu a ruce si drel na břichu. Počal plačtivě vzlykat. Hiltsch stále kouřil a díval se přitom na Nielecka. Ten střelil podruhé. Kulka převalila Seitzena do vany a prolítla hrudí.

Nieleck střelil znovu, tentokráte do hlavy, pak se sehnul a sebral vechny vystřelené nábojnice. Strčil si je do kapsy. Hiltsch zatím dokouřil a uhasil nedopalek o vanu. Nieleck řekl Hiltschovi: Musíme ho někam odklidit.

Hiltsch přisvědčil a řekl:

Můete vykopat jámu vzadu za garáí. Země je po děti měkká  nebude to dlouho trvat. A nechte si ode mne poradit. Tří kulek je na jednoho mue koda. Snadnějí je zastřelit ho zezadu. Do hlavy. Mohl jste ho klidně prásknout, kdy el do koupelny, tak, aby padl do vany po prvním výstřelu.

Děkuji vám, řekl Nieleck zdvořile. Ale chtěl jsem, aby el do vany sám. Trochu jsem dostal zlost, kdy se k tomu neměl. A tak jsem dal přednost tomu, střelit ho napřed do aludku, usmál se na Hiltsche. Byl to takový tlusoch, dodal na vysvětlenou.

Hiltsch pokrčil rameny: To nevadí, řekl, Rýč a lopatu najdete vzadu za garáí. Dám vám klíč. Raději kopejte do hloubky. Tak čtyři stopy. A budete hotov, řekněte mi a já vám s ním pomohu. Nejlepí bude, kdy ho zabalíme do nepromokavého plátě. Budu dole v pokoji.

Dobrá, řekl Nieleck a el hledat rýč. Hiltsch zhasl světlo a tie zavřel dveře.

Druhé kolo STŘETNUTÍ V LONDÝNĚ

1

Valetta Fallonová pozorovala Standena, jak nalévá drinky. Obdivovala jistotu, s jakou jeho tíhlé prsty drely sklenice, a úsporné a přesné poli. by jeho paí. Odlesk lampy dopadal na jeho tvář a světlé vlasy. Připadal jl velmi hezký. Líbilo se jí, jak nosí hrdě hlavu, jeho samozřejmé a nenucené vystupování. Sluela mu uniforma i civil. Měla Standena ráda. V tom smyslu se u rozhodla.

Obrátil se k ní, v kadé ruce skleničku. Postavil je na stůl k jejímu lokti.

Věřte mi, ve válce je něco přitalivého, řekl.

Zdvihla obočí. Myslíte? A co vlastně …? Posadil se. Nemyslím, e by bylo něco přitalivého ve válce samé. Ale v její atmosféře je něco nesmírně lákavého. Neumím to přesně vysvětlit, ale moná, e mi rozumíte. Snad máte na mysli to, jak působí na lidi, řekla Valetta. e se stávají přes vechnu tu mizérii, kterou jim přináí, lidtějími. Trochu se na ni uklíbl. Měl takový roztomilý, chlapecký úsměv. Kdyby jen lidtějími, stávají se dokonce roztomilými. Vezměte si třeba nás dva.

Valetta se zasmála. Cítila se v tu chvíli naprosto astná. Napadlo ji, e se v přítomnosti Standena cítila vdycky astná. Docela zapomněla na starosti a úzkosti, které ji čas od času suovaly. Bylo to tím, e ivot pro něho znamenal dobrodruství, zábavné a vzruující dobrodruství.

U počtvrté jste dneního večera řekl: Vezměme si třeba nás dva, pravila.

A není to tak? řekl Standen. Vezměte si třeba nás dva. Seel jsem se s vámi poprvé před osmi dny a připadá mi, e se známe léta. Kdyby to bylo před válkou, měli bychom jen velmi málo společných zájmů a snad bychom ani neměli o čem hovořit. Sotva byste se zajímala o mue, jakým jsem byl tenkrát.

A jakým muem jste byl před válkou? zeptala se docela váně.

Za mnoho jsem nestál, nezajímal jsem se skoro o nic, prostě slabý v kolenou, řekl Standen.

Valetta řekla: To se mi ani nechce věřit. Kdybyste byl takový, nemohl byste dělat to, co děláte.

Ach tak, řekl. To je právě ta legrace. Kdyby mně byl někdo před dvěma lety řekl, e budu slouit u Commanda a provádět diverzní akce v týlu nepřítele jako parautista, dostal bych určitě záchvat a moná i umřel strachy. Tohle vám přece nebudu věřit, řekla. U v dítěti se pozná přítí mu.

V mém případě určit ne, řekl Standen. Kdybyste věděla, co já byl za dítě… Ale stejně je to legrace myslím ta sluba u Commanda. Kdy začala válka, vstoupil jsem do armády. Rychle jsem postupoval, protoe jsem si myslel, e mám rád jednu dívku a chtěl jsem, aby měla o mně vysoké mínění. Ale po třech měsících jsem se přesvědčil, e do ní nejsem zamilován, ale v armádě jsem přesto zůstal.

Do dívky jste tedy nebyl zamilován… ale do armády ano, smála se Valetta. Prozraďte mi, jaká byla ta dívka? Byla hezká?

Standen se smál. Co se vlastně rozumí pod tím, řekne-li se hezká dívka? Byla určitě docela správná a já byl do ní zprvu celý pryč. Neměl jsem velké zkuenosti s enami. Chyběl mi vzor ke srovnání. Vás jsem jetě tenkrát neznal..

Ach ..řekla Valetta. Snad nechcete říci, e já jsem se stala tím vzorem? To se mi nějak nelíbí.

,Ale mělo by se vám to líbit, řekl Standen. Změnila předmět hovoru a řekla: Vy máte přece rád armádu, Eduarde, a víc ne cokoli jiného Commando. Být stále uprostřed nebezpečí, to jistě odpovídá vaí povaze. Ano, řekl. Mám rád takový ivot. Je to něco docela jiného, ne co jsem dělal předtím. Opravdu mě to moc baví, Valetto, i kdy mívám před kadou akcí strach.

Valetta se zeptala: A kdy se vracíte? Dovolená mi končí za čtyři dny, pak mě zas někam polou. Vdycky se mě zmocní vzruení, kdy čekám, jaký úkol mí přiděli. Valettě se rozzářily oči a řekla: Líbíte se ml, Eduarde. Přesně tak jsem si představovala kapitána od výsadkářů.

To mám radost, řekl Standen, protoe i kdy jsou mé povinnosti jakkoliv vzruující, to, co mě nejvíc vzruuje, jste vy. Jste ta nejbáječnějí ena. Myslím to doopravdy; doufám, e to nepokládáte za pouhé lichocení.

Valetta řekla: Přivádíte mě do rozpaků, snad mi nakonec nechcete udělat nabídnutí k sňatku nebo něco podobného? Měkce se zasmála.

Právě se k tomu chystám. Moc vás to překvapuje?

Valetta si vzdychla. Nevím. Snad.,, I kdy jsem si nepřála, aby k tomu dolo.

Standen se kysele zatvářil: A proč?

Řekla: Snad se vám to bude zdát staromódní, e i v téhle hrdinské době můe mít ena muské přátele. Ale vás jsem u za svého přítele pokládala. A přála bych si, abyste jím zůstal i nadále.

Standen zesmutněl: Jen jestli mě pak nebudete pokládat za odmítnutého nápadníka? Ne, řekla Valetta. Nejste přece typ mue, který by se ucházel o enu i pak, kdy mu jednou řekla ne.

Standen řekl: Nemám tedy ádné ance . . Víte, mnoho jsem. o vás poslední čtyři dny přemýlel. Myslel jsem, e z nás bude hezký pár. koda. A můete mi říci, proč si mě nechcete vzít,. Valetto? * ,

Řekla: Nevím, zatím se nechci vdávat. Valetto, tomu nevěřím, řekl Standen váně. Právě vy jste ena, která by se měla vdát, která se chce vdát. Neříkejte, e to je nějaký ivot, běhat třikrát za den do divadla, být herečkou za války … Nepochybuji, e konáte záslunou věc, kdy rozdáváte vojákům zábavu a radost… Ale vá hlavní cíl by měl být vdát se. A ve mně byste nala dobrého manela. Aspoň si to myslím.

Poloila svou ruku na jeho. Já taky, Eduarde, řekla. Ale Jak se říká: nedá se svítit. Moje konečná odpověď je ne. Tak tedy ne, řekl Standen. To potřebuje ovem zapít. Nalil si whisky se sodou, zůstal stát nad jejím lehátkem a dlouze se na ni zahleděl.

Vechno nasvědčuje tomu, e jste zamilovaná. Kdy ena tak rychle rozhodne jako vy a s takovou přesvědčivostí řekne ne, pak je nabíledni, e je zamilovaná do někoho jiného. Řekněte mi něco o tom. Chci znát svého soka. Slibuji, e nebudu vůbec árlit.

Valetta řekla: Nejsem si tak jistá, e jsem zamilovaná. Ale dost se k vůli tomu trápím. Asi přece jen budu. Povzdechla si.

To by nasvědčovalo tomu, řekl, e jste do něho zamilovaná a po ui, a nemáte jistotu, jestli miluje i on vás. To mi o něm něco říká..

Opravdu? řekla Valetta. To mě moc zajímá.

Něco mi říká, e je to buď zatracený blázen, anebo vyloený outsider. Obojí je zcela neodpustitelné, jde-li o enu, jako jste vy. Ale jedno z toho je určitě. Buď nepoznal, e ho málo ráda, a pak je hrozně hloupý a vůbec si nezasluhuje vaí pozornosti, nebo to moná poznal a zatím nic nepodniká. Je rád, e jste v tom a po ui a sám se rozmýlí, mám, nemám… V tomhle případě je outsider.

U en mě právě nejvíc dopaluje, e se s takovou situací dovedou smířit.

Přisvědčila: U to tak vypadá, Eduarde. Ale nejste si tím jista, e ano? Nevíte, jestli jo to opravdu láska. Jen si to myslíte, řekl Standen.

Valetta řekla: Nejsem-si toti jista tím, co jo to láska. Jestlie to znamená neustále se o někoho strachovat a být k vůli tomu neastná a přát si, aby se to změnilo a člověk s ním mohl být stále a netrápil se tím, e o něm tak málo vím, pak tedy jsem zamilovaná.

To tedy musel být darebák, kdy dopustil, abyste tohle proívala!

Valetta řekla: Nemyslím, e by byl darebák, Eduarde. Ostatně, třeba je nevím. Vím toho o něm straně málo. Mívám jen někdy dost silný pocit, e mě potřebuje.

Náramně pěkné od něho, řekl Standen. Připadá mi to moc divné. Není náhodou jedním z těch darmolapů, co se jen tak zbůhdarma flákají po městě?

Ne, křivdíte mu, řekla Valetta. Je naopak velmi cílevědomý a vytrvalý. Jde tvrdě za svou věcí. Aspoň to tak u něho vyciuji. A má mnoho dobrých vlastností.

Odpověděl poněkud příkře: Je to opravdu koda, e o něm víte tak málo. Uklíbl se. Moná, e ani neznáte jeho jméno …? Nebo byl tak velkoduný a řekl vám je? Nebuďte směný, Eduarde, řekla.

Promiňte mi tu nejapnou poznámku, Valetto, řekl omluvně. To je tím, e árlím. Ale musíte uznat, e na to mám plné právo. Máte? řekla Valetta. A proč?

Jsem ochoten vám věnovat zbytek svého ivota. Jsem ochoten vám dát vechno, co mám. Staňte se mou enou. Udělám pro vás vechno. Ale co … to vechno nemá smysl, protoe se domníváte, e máte ráda mue, o kterém nic nevíte. A který k vám nemá zřejmě ani tolik důvěry, aby vám něco o sobě řekl. Mohlo by se nakonec stát, e by byl třeba zločinec, nebo prostě patný člověk, a vy byste to vůbec nevěděla.

V určitém směru toho o něm vím hodně, řekla Valetta.

Chvíli bylo ticho a pak se Standen zeptal: Znám tenhleten vá ideál? Je docela moné, e jsem se s ním třeba u někde setkal v klubu nebo jinde. Kdo je to?

Valetta řekla: Jmenuje se Kane, Michael Kane. Říká vám to něco?

Ne, ani trochu, řekl. Ale mohl bych se informovat.

Řekla: To bych na vaem místě nedělala, Eduarde. Myslím, e bude lépe ponechat věci tak, jak jsou.

S tím nesouhlasím, řekl. Někdy musí mít člověk jasno. Rád bych se o tom Kanovi dozvěděl vechno. Nevím, proč byste měla kupovat zajíce v pytli.

Smála se. Michael a zajíc v pytli! U jen pomylení na to je k smíchu.

To je strané, řekl podráděně, e právě ty opravdu hezké eny natrefí vdycky na nějakého podvodníka. Oh, tím vůbec nemyslím toho Kana, mluvím jen veobecně.

Já vám rozumím. Říkáte to jen tak veobecně a přitom myslíte právě jeho. On není ádný podvodník, Eduarde!

To je moné, ale musíte sama uznat, e to tak vypadá.

Ba ne, o tom jsem pevně přesvědčena. Jaká je v tom logika? řekl. Nevíte o něm zhola nic a přesto jste si jím tak jista? Jak to vůbec můete vědět?

Milý Eduarde, řekla Valetta. ena se musí spolehnout jedině na svůj Instinkt. Vím toho o Michaelovi hodně, to mi věřte. Kdybych v něm nevycítila nic dobrého, nikdy bych nepřipustila, aby to dolo tak daleko. Stunden zatnul zuby.

Rozumím, řekl trpce a dopil drink. On je ten astný, e ano?

Valetta řekla: Je mi líto, e jste neastný, to jsem opravdu nechtěla.

Chvíli mlčel a pak náhle řekl’ Odpuste mi to, Valetto, jsem úplné zvíře. Jsem jetě horí ne vá přítel Michael. Sevřel jí ruku.

Na shledanou, má drahá, u to, e jsem vás poznal, byl pro mne vzruující záitek. Přese vechno budu na vás hodně myslet.

U vás tedy nikdy neuvidím? zeptala se Valetta.

Nejsem si tím jist. To záleí jen na vás. Snad jednoho krásného dne zjistíte trhlinu ve svém vztahu k Michaelovi. Nechci, abyste o mně měla patné mínění, ale on na mne nedělá dobrý dojem. Kdybyste mi chtěla napsat, tedy na vojenskou kancelář. Jakmile dostanu vá dopis a bude to jen trochu moné, okamitě přijdu. Chlapecky se zasmál. Obličej se mu rozzářil: Nikdy se nevzdávám naděje.

Valetta řekla: To se mi od vás líbí, e nepřestáváte doufat, i kdy jste myslel, e najdete zlato a nael jste jen pozlátko.’

Na okamik zváněl. Byla zvědava, co řekne. Kdyby kadý zlatokop narazil na tak ryzí kov jako já, řekl. s úsměvem, mohl by si gratulovat. Rozumíte? Na shledanou, má drahá.

Odeel. Kdy se dveře za ním zavřely, Valetta se posadila do lenoky. Pak náhle, z docela neznámého důvodu, začala plakat.

2

Valetta stála zamyleně u dveří své oblékárny. Neel jí z hlavy Standen. Ani ne tak on, jako spíe jeho slova. Nebyla s to zaujmout správné stanovisko k tomu, co říkal. Jedno je jisté: začala pochybovat. O sobě a hlavně o Kanovi. To se jí nelíbilo. Standen mluvil přece logicky. To, e árlil, nic neměnilo na faktu, e měl pravdu. Mu, který se chce oenit se enou, chce jí dát ve, co má, chce jí zasvětit svůj ivot, má právo se pozastavovat nad tak pochybným člověkem, jako jé Kane.

A byl Kane opravdu takový? Uvědomila si, e na to nemůe odpovědět. A jak by také mohla? Aby mohla říci, e Kane je vůči ní opravdu neseriósní, musela by o něm vědět vechno. Co dělá, jak ije a vůbec vechno. A ona neví nic. Dosud se s tím spokojila.

Chystala se odejít, kdy jí napadlo, e zde málem zapomněla koich. A venku byla studená noc. Jak je vůbec něco takového moné? Hořce se usmála. Buď ztrácí svou jistotu, nebo ji tak vyvedl z míry Standen s těmi svými názory.

Přela k idli a oblékla si koich. Otočila se ke dveřím a prudce se posadila. Ve dveřích stál Kane.

Valetta řekla: To je ale překvapení!

Kane odpověděl: Doufám, e ne příli nepříjemné. Zavřel za sebou tie dveře, opřel se o ně zády a díval se na ni.

Ten chlápek, co hlídá vchod na scénu, na chvíli odeel a tak jsem rychle proklouzl sem. Jsi ráda, e mě vidí?

Řekla: e se ptá, Michaeli. Vak ví. Kde ses toulal?

V okamiku, kdy to řekla, si uvědomila, e udělala něco neobvyklého, něco, co předtím nikdy neudělala. Poloila Kanovi otázku, na kterou jistě nebude chtít odpovědět. Sama se podivila, proč to udělala. Znovu si vzpomněla na Standena.

Kane řekl: To ví, hned tu, hned tam. A teď Jsem na chvíli tady.

To vidím, řekla Valetta. Jsi u dlouho v Londýně?

Kane zavrtěl hlavou. Ne, řekl, přijel jsem právě před hodinou. Neztratil jsem mnoho Času, abych tě uviděl, e?

Vzala z krabice dvě cigarety, zapálila je a jednu z nich hodila Kanovi. Hbitě ji zachytil.

Řekla: Ne, mnoho času jsi neztratil, Michaeli. Má to snad znamenat, es vyuil první příleitosti, abys mne uviděl? e jsem pro tebe důleitá?

Kane prudce vdechl kouř a pomalu ho vypoutěl sevřenými rty. Po chvíli řekl: Naprosto správně, jsi pro mne hrozně důleitá. A teď, Valetto, kdy jsme se na tom oba shodli, máme tohle téma ukončit, nebo v něm chce jetě pokračovat?

Řekla:,Nevím, ale kdy je tomu tak, copak nejsou jetě jiné věci, které bychom si měli objasnit?

Kane zdvihl obočí: Například? ibalsky se na ni uklíbl. Moc se jí takhle líbil. V duchu sl přála vzít ho kolem krku a políbit ho. Ale neudělala to. Znovu se jí zmocnily pochybnosti.

Řekla: Například to, e bych toho měla o tobě vědět víc. Jestli mě má rád, a já tomu věřím, měl by ses snait říct mi o sobě .. Kane ji přeruil. Jetě se stále usmíval.

V tom má úplně pravdu, Valetto. Kdy ena spí s muem, má právo o něm vědět vechno. Ale já s tím nesouhlasím.

Valetta řekla: Patrně jsi jediný mu na světě, který s tím nesouhlasí.

Kane řekl: Ty moje roztomilé děátko, chce mi snad namluvit, e se mnou spí jen proto, aby ses o mně vechno dozvěděla… nebo snad z jiného důvodu? Nebuď bláhová, Valetto. Lidé spolu stále jetě spí z toho jediného dobrého a staromódního důvodu, e spolu chtějí spát. Nejsou a neměly by k tomu být Jiné důvody.

Řekla: To je věc názoru.

Kane řekl: To je ovem můj názor.

Protoe je to tvůj názor, není nikde psáno, e je správný. Doufám, e jetě mohu mít svůj vlastní názor, Michaeli.

Proč ne. Má na něj plné právo. Ostatně kdybys neměla vlastní názpry, ani bych se o tebe nezajímal. Ale kam tím vlastně míří? Proč mi neřekne, co má na mysli?

Přeel ode dveří a posadil se na idli u jejího toaletního stolku. Dívala se na něho, zdál se jí hrozně milý a přátelský.

Řekla: Asi to stejně k ničemu nepovede, Michaeli, ale snad bude se mnou souhlasit. Kdy někdy o nás dvou uvauji, o naem vzájemném vztahu… Předpokládám, e ty o tom také uvauje. Nebo snad ne?

Kane se usmál: Já ne, řekl. Teď mi jistě začne kázat, e bych měl.

Vůbec ti nebudu radit, co má, nebo nemá dělat, řekla Valetta, ale napadlo mi, e by tě mělo zajímat, co jednou s námi bude. Kdybych tě neznal, Valetto, mohl bych tě podezírat, e mě chce donutit, abych tě poádal o ruku.

Začervenala se. To je ale směné. Jetě nikdy jsem od tebe něco tak hloupého neslyela, Michaeli.

Kane řekl: Okamik… projděme si to znovu… Z čista jasna se mě bůhvíproč ptá, jestli jsem uvaoval o naí budoucnosti. Jak se mi to vechno jeví, z tvého hlediska to můe být jen jedno svatba. Zřejmě se na mě zlobí, e jsem nepřemýlel o naí budoucnosti. Proč bych měl?

A proč bys neměl? zeptala se tie.

Na to ti zas odpovím… a proč bych měl?

Řekl Kane. A docela poctivě, proč bych neměl? jsi tu, příjemná, okouzlující, nejbáječnějí ena, jakou jsem kdy potkal, jsi ke mně vdycky milá, kdy sem zavítám z neznáma, tak proč bych si měl přát něco jiného? Vuletta řekla: Z tvého hlediska je to jistě správné. Musím uznat, e mě oceňuje .. usmála se na něho. Ale nikdy tě nenapadlo, e to nemusí být vechno, co bych si přála Já?

Právě mi napadá, řekl Kane, e v naem vztahu není zřejmě vechno v pořádku, kdy sl myslí, e bychom se měli vzít.

Vuletta řekla: Nesmysl. Staví mě do patného světla. Snaí se, aby to vypadalo, e tě nutím k tomu, abys mě poádal o ruku. Nemám to naprosto v úmyslu.

Usmál se na ni. Uvědomila si, e nikdo jiný ne on nemůe v takové situaci vypadat tak chlapecky.

Dobře, řekl. Nemá tedy nejmení zájem, ubych tě poádal o ruku, čili to nechce. Jinými slovy, za ádných okolností bys nepřipustila sňatek s člověkem, jako jsem já.

Nic takového jsem neřekla. Valetta pochopila, e je naprosto nemoné se s Kaném dohadovat. Vykličkuje z kadé slovní potyčky. Řekla: Tak co se mi tedy pokouí vysvětlit? S tebou je těká řeč, Michaeli.

Má pravdu, řekl Kane. I kdy vím, co tě vlastně trápí.

Ano? řekla. A mohl bys mi prozradit co? jako bys to nevěděla, řekl. Potí je prostě v tom, e pokud jde o mne, začíná být bůhvíproč zvědava. Uznávám, e kadá ena, která má někoho ráda, chce o něm vědět vechno. A docela právem.

Valetta zdvihla obočí: Ty tedy ví, e tě mám ráda? řekla trochu rozzlobeně.

Kane se mírně usmíval. Oči se mu leskly. Ovem e mě má ráda, prostě musí. Proč musím? ptala se Valetta,

Kane se na ni díval přivřenýma očima. Moje milá, ty nejsi z těch en, které spí s muem, ani ho milují. Nebo mi chce tvrdit opak? Valetta řekla: Jsi úplně nemoný.

Také si to myslím, řekl Kane. Zapálil si cigaretu. A teď bych se tě zas chtěl zeptat něco já. Mohu?

Samozřejmě e můe, řekla Valetta. Pokud budu moct, ráda ti odpovím.

To je od tebe milé, řekl Kane. Řekni mi, prosím tě, proč jsi najednou tak zvědavá? Co se vlastně děje?

Nic, co by se dělo, řekla Valetta. Nevidím ádný důvod, proč bych měla být zvědava. Bůhvíproč si právě teď vzpomněla na Standena.

O ano, důvod tady je. A nemusím ani dvakrát hádat.

Valetta zvedla tázavě obočí: Opravdu?

Kane řekl: Jestlie ena, inteligentní jako ty, Valetto, vydrí tak dlouho se stýkat s nudným a nemoným muem, jako jsem já, ani se ho na něco ptá, pak je to proto, e věří svému instinktu a oceňuje mue podle jeho vzezření. Kdy se to vak změní, je jasné, e se dostavily pochybnosti. A protoe dříve neexistovaly, je zcela na místě se domnívat, e je nějkdo vyvolal. Nejspíe mu. Kane si zatáhl silně z cigarety a pokračoval: A vlastně proč ne? U jsem se začal divit, proč ses nerozhodla provdat se za nějakého správného mue. Stejně to jednou udělá.

Valetta řekla: Michaeli, ty jsi zvíře. Jsou okamiky, kdy tě přímo nenávidím.

Kane se pokleboval a řekl: Jsem rád, e jsou pak zase okamiky, kdy tomu tak není, ale proč mě vlastně nenávidí… Protoe mluvím logicky?

Proto ne, ale mám vztek, e mě přivádí do rozpaků a pak mě úplně chladně pozoruje. Kdy jsem se tě ptala, jestli o naem vztahu někdy uvauje, bylo mi jasné, jaká bude odpověď. Nikdy jsi o tom neuvaoval. Existuje jeden Michael, kterého vůbec neznám… nějaký člověk sám pro sebe, naprosto odliný, od toho, kterého znám. Je to tak?

Kane řekl: Nevím. Ale kdy u jsme v téhle váné konverzaci, existuje jedna důleitá otázka, na kterou bych rád slyel odpověď. Mnoho na ní závisí a velmi mi na tom záleí. Dobře si to rozmysli, ne mi na ni odpoví, uklonil se k ní a tvářil se velmi dramaticky. Hýla zvědava, co přijde.

Moc bych věděl, řekl Kane, jestli se mnou půjde na večeři?

Vyskočila:,, Tys úplně beznadějný, Michaeli. Tak tedy, jdi k čertu… Ano.

3

Hittsch pospíchal ulicí. V tmavoedém převlečníku, buřince, vlněných rukavicích a s detníkem přes ruku vypadal jako dobře situovaný Angličan ze středních vrstev. Zabočil do Thistle Street, úzké uličky protínající hlavní třídu, a zastavil se pod lampou s ochranným zatemněním. Zapálil si cigaretu, přičem zaclonil plamen dlaní, aby světlo dopadlo na jeho obličej.

Ze stínu vrat vystoupil Nieleck a řekl: Ah, to je Alleyn … jak se daří?

Ujde to, řekl Hiltsch. Hodně práce a málo zábavy, ale to je dnes běné.

li spolu po ulici . Po chvíli Nieleck řekl: Jak to provedeme.

Hiltsch řekl: Mám na to svou metodu, které se vdy drím. Tak poslouchej. Kavárna je na rohu první ulice vlevo. Já vejdu dovnitř a ty se vrátí ke stanoviti autobusů. Asi za doset minut zavolá z telefonní budky do kovárny a bude mě chtít k telefonu. Tady je telefonní číslo. Podal Nieleckovi útrek papíru. Kdy ti řeknu já, abys přiel, přijde. Kdy ti řekne někdo jiný, e nejsem přítomen, nebo e tam jsem a prosím, abys přiel* rychle vyběhni z automatu. Znamená to, e mě chytili.

Dobrá, řekl Nieleck.

li jetě kousek a potom Hiltsch řekl: Dobrou noc, Thomsone. Jsem rád, e jsem vás viděl.

Zabočil vlevo. Nieleck přeel na druhou stranu a vrátil se k zastávce autobusu. Hiltsch vstoupil do kavárny. Pátravě se rozhlíel po celé místnosti. V protějím rohu seděl mladý mu v modrém obleku. Kouřil cigaretu a kdy spatřil Hiltsche, začal si ji přendávat z ruky do ruky, aby ho na sebe upozornil.

Hiltsch se usmál a el rovnou k němu. Haló, Standene, jak se daří?

Standen vzhlédl a odpověděl: Jsem naprosto spokojen, Alleyne. Posaď se. Musím tě informovat o několika věcech.

Hiltsch se posadil. Řekl tie: Jak to vypadá?

Standen odpověděl: Zatím vechno klape. A není důvod, proč by to nemělo klapat a do konce.

Hiltsch řekl: To je prima. Hildebrand mi řekl, es tady u přes osm měsíců. Počínal sis tak chytře, nebos měl těstí?

Standen pokrčil rameny a se smíchem nabídl Hiltschovi své cigaretové pouzdro. Náhodný pozorovatel si mohl myslet, e se ti dva dobře baví.

Standen řekl: Musí uváit, e Jsem tady byl vycvičen. Tuhle zemi znám moc dobře. Znám taky lidi a to mi ohromně ulehčuje práci. Hiltsch řekl: To si myslím. Taky jsem tu dřív pracoval, ale to je u dávno.

Standen řekl: Nemohu se tu zdret déle ne dvacet minut. Jetě mám něco neodkladného na práci. Kde je ten druhý?

Zavolá sem za sedm osm minut, řekl Hiltsch, aby měl jistotu, e je vechno v pořádku a e sem můe přijít.

Jaký je? zeptal se Standen.

Jo sice nový, ale dobrý, odpověděl Hiltsch. Ma za sebou ostrý výcvik. Jmenuje se NieInck, ale teď si říká Eduard Thomson.

Ach tak, tak on je Eduard Thomson? řekl Standen. Dostal jsem vechny dalí podrobnosti o vaich anglických ivotopisech. Dneska večer si to projdu.

Čínice přila ke stolu. Hiltsch objednal čaj ,a chvíli přila znovu. Zeptala se: Račte být pan Alleyn? U telefonu je nějaký pan Thomson. Podle toho, jak vás vypodobnil, to budete jen vy. Přeje si s vámi mluvit.

Hiltsch el k telefonní budce, která byla za pokladnou. Kdy se vrátil, řekl Standenovi: Thomson. Bude tu co nevidět… Teď se tu pracuje docela jinak, ne za mých starých časů, co? povzdechl si.

Takhle se mi to líbí víc, řekl Standen. Mám to rád. To napětí mi dělá dobře. A podvádět tyhle prokleté Angličany je děsně vzruující. U dvakrát mě málem dostali. Sice o mně vědí, ale nemají tuení kdo jsem a kde jsem. Právě teď po mně jdou.

Hiltsch řekl: Tenkrát jsem do toho dával vechno, ale teď u mi na tom tak nezáleí. Mně nezáleí na ničem. Nemá to taky ádný smysl, mávl rukou Standen.

Vtom vstoupil Nieleck. el přímo ke stolu. Hiltsch poádal čínici o dalí čaj. Kdy jej přinesla a nalila do álků, řekl Standen tie: O dvou věcech se musíme, pánové, poradit. Obě jsou důleité, ale ta jedna víc. Za prvé musíme zjistit, kde je hlavní táb organizace, pro kterou Kane pracuje, a kdo je onen mu, který v pozadí vechno řídí. Jestlie má Kane úspěchy, pak je to zásluhou informací, které dostává od svého vedoucího. Jestlie tuto informaci pro Hildebranda opatříme, pak jsme udělali dobrou práci… A za druhé musíme odstranit Kana. A moná, usmál se, e to půjde vyřídit najednou.

Hiltsch řekl: Má u, Standene, hotový plán? Karel mluvil o nějaké eně, prý se o ni Kane moc zajímá. Jmenuje se Fallonová.

Standen se zasmál: Vím o ní vechno. Asi před třemi nebo čtyřmi dny jsem jí učinil nabídku k sňatku. Odmítla mě ovem.

Vichni se smáli.

Mám nápad, řekl Standen, hraničí to přímo s drzostí, ale myslím, e bychom to mohli dokázat. Jsme na to čtyři.

Hiltsch zvedl obočí: Čtyři…?

Ano, řekl Standen, čtyři… Je tu jetě jeden agent, který pracuje s námi jeden z nejlepích. Dva roky vystupoval jako výcarský číník, vypomáhal i na večírku v Hampsteadu, kde tenkrát Guelvada s Kaném dostali Heldu. Natěstí jsem mu opatřil místo, kde nám můe být hodně prospěný. Dělá teď vrátného v pensionu, ve kterém bydlí Kanova přítelkyně. Je mu u sedmapadesát, take to docela dobře lo. A protoe je nedostatek pracovních sil, vypomáhá i v noci. Má práce á nad hlavu, chudák Lang.

Podíval se na hodinky.

Teď bych vám chtěl jetě něco říci, pánové. Bude to trvat nejvýe pět minut. A se pak rozejdeme, třeba se nám u nenaskytne příleitost sejít se. Dávejte tedy dobrý pozor. Nesmíme se dopustit ádného omylu …!

4

Hiltsch se Standenem stáli na okraji chodníku a dívali se na nároní budovu na druhé straně ulice. Vude tma jako v ranci. Vítr profukoval oputěnými ulicemi.

Hiltsch povzdechl: Nevypadá to tu zrovna hezky… ale podle toho, co jsem slyel  v Berlíně je to jetě horí.

Standen řekl: Snad jednou budeme mít příleitost vidět to na vlastní oči. Jednou …, Na druhé straně ulice se pohnula zatemňovací záclona, která zakrývala včhod do pensionu. Na vteřinu se ukázal paprsek světla. Standen řekl: Tak tady to je, kamarádě. A teď, zlom vaz!

Hiltsch řekl zasmuile: Děkuji… Doufám, e to oslavíme společně.

Standen odpověděl: To ví, e jo. Na shledanou. A zmizel ve tmě. Hiltsch chvíli čekal a pak přeel ulici. Do budovy veel hlavním vchodem. Hned napravo byla vrátnice. Hiltsch el přímo k ní. Zadíval se na mue, který seděl uvnitř.

Haló, Langu, zvolal, venku je zima, e? Vrátný přisvědčil. Opatrně se rozhlédl kolem a pak s nepatrným úsměvem řekl: U na tébe čekám.

Je tady? zeptal se Hiltsch.

Ano, řekl vrátný, je… a ná kamarád taky.

Hiltsch sníil hlas: Telefon je zapojen? Vrátný přisvědčil.

Řekl jsem jí, e telefon měl dnes odpoledne poruchu. Nieleck je v sousedním apartmá. Přeřízl drát a napojil se na její linku. Fallonová dosud telefon nepouívá, myslí si, e jetě není v pořádku. Ale teď kadý její hovor půjde u přes Nielecka.

Hiltsch se zeptal: Máte tady domácí telefon?

Vrátný opět přisvědčil.

Zazvoň jí domácím telefonem a řekni, e městský telefon je u v pořádku, nařizoval Hiltsch. Pak zavolej Nieleckovi, aby byl připraven. Rozumí?

Naprosto, řekl vrátný. Za chvíli zvedl sluchátko domácího telefonu a řekl: To jste vy, slečno Fallonová? Tady Lang, vrátný. Vá telefon bude za chvíli v pořádku, take můete klidně volat. Zavěsil sluchátko.

Hiltsch řekl: Počkej pár minut, potom ji znovu zavolej a řekni, e jsem zde.

Měl na sobě hnědý plá do detě, buřinku a hnědé koené rukavice. Vypadal jako policejní úředník. Nedalo mu příli velkou práci vypadat tak, jak si přál a jak právě potřeboval. Stál opřen o vrátnici a trpělivě čekal. Po několika minutách řekl: Dobrá, můe začít.

Vrátný znovu zdvihl sluchátko domácího telefonu. Řekl: Slečno Fallonová, přiel vás někdo navtívit. Je to policejní inspektor ze Scotland Yardu. Jmenuje se Arthurs. Mám ho poslat nahoru…? Dobře, slečno, zavěsil. Čeká na tebe, zaklebil se na Hiltsche, tak zlom vaz.

Děkuji, řekl Hiltsch. el k výtahu, vstoupil a stiskl knoflík do prvního patra. Zatímco výtah stoupal, přemýlel Hiltsch o svém novém dobrodruství. Byl hrozně zvědav, jak to dopadne, jako vdy, kdy lo o novou akci. A zatím to dopadlo vdycky dobře. Proč by to mělo tentokrát dopadnout jinak?

Valetta Fallonová otevřela dveře. Vypadala poněkud překvapeně.

Jste si jist, e jsem to já, koho hledáte? Hiltsch přisvědčil: Obávám se, e ano, slečno Fallonová, řekl. Mohla byste mi věnovat pár minut? Rád bych si s vámi o něčem promluvil.

Beze veho, řekla. Hiltsch s kloboukem v ruce čekal, a ho uvede do obývacího pokoje. Bylo tam teplo a útulně. Povzdechl si: A jednou tahle zatracená válka skončí, budu jmenován gauleiterem nebo něčím takovým: pak budu mít teplý a pohodlný byt a spoustu en, moná, e i tuhle … proč ne. Rychle na ni pohlédl. Zatraceně pěkná enská. Kane si dovedl vybrat. Posadil se na idli, kterou mu nabídla.

Trochu jste mě vystrail, řekla a smála se. Ráda bych věděla, co jsem vlastně provedla, e jsem si vyslouila návtěvu policejního inspektora?

Myslím, e se nemusíte zneklidňovat, slečno Failonová, i kdy záleitost, ve které jsem vás vyhledal, je velmi důleitá. A vám naznačím, oč jde, určitě nám pomůete.

Valetta řekla: To zní hrozně dramaticky. Nevím, snad, řekl Hiltsch, ale tak hrozné to zas nebude.

Mohu vám nabídnout cigaretu? zeptala se. Zavrtěl hlavou.

Ne,, děkuji, slečno Failonová, chtěl bych vám to raději hned vysvětlit. Před několika dny nám telefonoval jeden pán, předpokládám, e ho znáte, kapitán Standen, říkal, e je vá přítel. Přál si s námi hovořit o jiném vaem příteli, panu Kanovi.

Oh ano, řekla překvapeně.

Zdá se, e kapitán Standen, jemu jako důstojníku plně důvěřujeme, má důvodné podezření vůči panu Kanovi. Zřejmě se kapitán Standen snail zjistit něco z jeho minulosti a objevil přitom několik zajímavých věcí, které povaoval za nutné nám sdělit. Rozumím, řekla Valetta váným hlasem. Prosím, jen pokračujte.

Ihned jsme si to přeetřili a výsledek není pro Kana nijak příznivý. V tomhle tedy bych vás prosil o pomoc.

Valetta řekla: Nerozumím, co tím myslíte. Zdá se mi, e pana Kana z něčeho podezíráte. Proč. Co není v pořádku?

Hiltsch pokrčil rameny. Informace, které se nám podařilo shromádit, slečno Failonová, ukazují neklamně, e Michael Kane je německý agent, který pracuje v téhle zemi, a to u hezky dlouho.

Valetta zbledla, řekla velmi tichým hlasem, jakoby pro sebe: Dobrý Boe.

Hiltsch pokračoval: Chápu, slečno Failonová, je to pro vás velký otřes. Kapitán Standen nás informoval, e Kane byl vá přítel, není to nic divného, zdá se, e je jinak velmi přitalivý.

Valetta řekla: Je to pro mne skutečně hrozný otřes, ale jste o tom tak pevně přesvědčeni? Mně se to zdá naprosto nemoné.

Hiltsch přisvědčil. Myslím, e tady u není ani stín pochybnosti.

Co teď uděláte? zeptala se Valetta. Chcete ho zavřít?

Ne, zatím ne, řekl Hiltsch. Abych vám to objasnil: Kane pracuje v Anglii a pravidelně sem přijídí a odjídí. Musí mít tedy spojení a my se potřebujeme dozvědět, s kým. Zdá se, e je členem větí skupiny, o ní zatím nic nevíme. Kdybychom Kana zavřeli okamitě, dostaneme jen jeho a ostatní by nám mohli uniknout.

Co si tedy přejete, abych udělala? tázala se Valetta.

Celkem nic nesnadného, je to vak velmi důleité. V prvé řadě nesmíte vzbudit v Kanovi podezření, e se o něm chcete něco dozvědět. Prostě nechci, abyste to zkouela. Tihle lidé jsou neobyčejně opatrní. Poznal by hned třeba sebemení změnu ve vaem chování. ádám vás jen o to, abyste nám oznámila, a vás přijde navtívit. Budeme ho pak venku sledovat, kam půjde, s kým se setká, a tak se nám podaří poznat i ty ostatní. Uděláte to pro nás?

Valetta řekla: Ano, nevidím ádný důvod, proč bych to nemohla udělat. A mě tedy přijde navtívit, mám vám zatelefonovat? Ne, takhle bych si to nepředstavoval, řekl Hiltsch. Do Scotland Yardu volat co nejméně. Ale lo by to udělat přes toho vrátného dole. Je to Vyslouilý voják, jmenuje se Lang. A Kane přijde, stačí mu dát domácím telefonem nějaký předem ujednaný signál. Můete se třeba zeptat, jestli pro vás nepřiel balíček nebo tak nějak. Lang by u zařídil spojení s námi a ne Kane odejde, my u bychom byli připraveni.

Rozumím, řekla Valetta. Dobře… udělám to.

Hiltsch řekl: Obávám se, e vás to příli rozruilo, slečno Fallonová. Je mi to opravdu líto, protoe jste mi moc sympatická. Je to velmi trapné, dozvědět se, e ten, kdo je ná přítel, pracuje pro nepřítele. Ale někdy se to stává … bohuel.

Vím, ale je to něco hrozného, řekla Valetta.

Hiltsch dodal: Tak jetě jednou, slečno Fallonová v ádném případě nevolejte do Scotland Yardu přímo. Vstal a vytáhl z kapsy koené kouzdro. Tady je má legitimace, řekl a podal ji Valettě. Přál bych si vak, abyste teď zavolala Scotland Yard a přesvědčila se, kdo jsem a e je vechno v pořádku. Buďte, prosím, tak laskava!

Dobrá, řekla. Pokud se nemýlím, je to číslo Whitehall 1212?

Hiltsch řekl: Ano, souhlasí. A jak to, e to tak dobře znáte?

Píe se o něm v tolika detektivkách, ale ani ve snu mě nenapadlo, e je pouiji při takové příleitosti. Vytočila číslo.

Ve vedlejí místnosti zdvihl nato Nieleck, sluchátko a kdy uslyel Valettin hlas, chvíli poslouchal a pak řekl ostrým hlasem: Děkuji vám, slečno Fallonová … Tady je informační středisko Scotland Yardu. Jestlie okamik počkáte, spojím vás s přísluným oddělením. Několikrát cvaknul sluchátkem a pak se ohlásil hlubím hlasem: Haló … je tam miss Fallonová … Oh, miss Fallonová, díky za zavolání. Mohu vám potvrdit, e inspektor Arthurs je pověřen vyetřováním případu, o kterém s vámi jedná. Budeme vám vděčni, poskytnete-li mu jakoukoli pomoc. Je to velmi důleité.

Rozumím, řekla Valetta. Samozřejmě udělám, co budu moci. Zavěsila. Cvaknutí sluchátka do vidlice jí znělo jako ortel smrti nad Kaném. Pocítila náhle slabost.

Hiltsch řekl: Musím u jít. Hlavu vzhůru,slečno Fallonová, netrapte se, vechno bude zase v pořádku. Oznamte, prosím, vrátnému, a Kane přijde. A jste jakkoli neastna, uvědomte si, e to děláte pro svou vlast. A e je to zásluná práce. Nemusíte mě doprovázet …

Posadila se do lenoky. Slyela jakoby z velké dálky, jak se za Hiltschem zavřely dveře. Poprvé v ivotě poznala, co to je být neastný.

Kdy Hiltsch procházel kolem portýrské loe, řekl Langovi:

Mluvil jsem s ní a vechno je v pořádku. Zatelefonuje sem, a se ná přítel objeví.

Lang tekl: Jsem rád, e to lo tak hladce. Hiltsche pohltila tma.

5

Byl studený lednový den. Kane se roztřásl zimou, i kdy měl na sobě silný, těký plá. Litoval, e si u svého sportovního vozu nenatáhl střechu. Tachometr ukazoval, e jede sotva osmnáctimílovou rychlostí. Odbočil z Pali Mail, minul Piccadilly a zamířil k Hyde Parku. Uvědomil si, e jezdí po West-Endu docela bezcílně: něco ho trápilo. Snail se uvaovat věcně jako vdy, kdy musil řeit něco důleitého. Přistihl se, e úplně v rozporu se svými zásadami není s to podívat se na celou věc zpříma. Zajel doleva a zastavil vůz těsně za vchodem do St. Jamess Park. Zapálil si cigaretu a kouřil. Hleděl před sebe, ale nic nevnímal. Přemýlel o Valettě. Poslední měsíce se mu stávala čím dál víc nepostradatelnou. Rád se k ní vracel ze svých nebezpečných cest, jako se plavec vrací do svého přístavu. Postupně si zvykl povaovat Valettu za svůj přístav. V jeho povolání vak znamenaly eny vdycky velké nebezpečí. A to i ty, které neměly ani ponětí, co se kolem děje. Mnoho jeho kolegů přilo o ivot právě k vůli eně. A zejména tenkrát, kdy byla zamilovaná. Takovou neni těké vystrait a vyuít jejího citu k nepředloeným činům. Nejvíc ze veho Kana znepokojovala Valettina náhlá zvědavost. Doposud byla spokojena s daným stavem, ochotna udrovat s ním poměr, neklást mu otázky, pokud jde o jeho minulost a současné zaměstnání. A náhle začala být zvědava. Proč? To přece nemohlo být samo sebou. A pak, při jeho poslední návtěvě, přestala ji zvědavost najednou trápit. Nějak se mu to nechtělo líbit.

Seděl ve voze a upřeně hleděl na řeřavý oharek cigarety ve své ruce. Stoupal z něj úzký sloupek kouře, který vzápětí rozehnal vítr. Kane si byi vědom toho, e musí něco podniknout. Byla by tu monost říci Valettě vechno a rázem ukojit její zvědavost, jene to bylo naprosto vyloučeno. Pak zde byla jetě druhá monost rozejít se s Valettou. Pro daný okamik pokládal druhou monost za lepí. Kdy lo o věc, za kterou teď bojoval, dovedl být neúprosný i vůči sobě samému. Ale bylo by to pro onu věc nějak prospěné? Spíe naopak. Náhlý rozchod by její zvědavost podnítil jetě víc, take nakonec by se snaila vyzvědět vechno, co se vyzvědět dá. Pořád mu vak něco říkalo, e zvědavost je Valettě prostě cizí. Podnět musel přijít odjinud. Nejspíe od mue. Je docela moné, e , má přítele. Je přece hezká, přitalivá, proč by nemohla mít jiné muské přátele?

Tahle situace se mu vůbec nelíbila. Opravdu, je nejvyí čas něco podniknout. Zařadil se s vozem do proudu. Minul Hyde Park a zahnul na Knightsbridge. Kane byl na rozpacích, jak to provést. Nejmíň ze veho si přál aby se Valetta dostala do nějaké nepříjemné situace, i kdy tuil, e k tomu jednou stejně dojde. Vzpomněl si, jak spolu s Guelvadou dostali u do nepříjemné situace celou řadu lidí, jene to byli nepřátelé jejich země. A teď jde o Valettu. Poprvé si uvědomil, jak se tahle věc dotýká přímo jeho, jak se ho zmocňuje pocit nejistoty.

Napadlo ho, jaké má vlastně malé zkuenosti s enami. Snad z toho pramení ona nejistota. Leckdo tvrdí, e jistotu lze získat jen tehdy, kdy člověk poznal mnoho, en. Jako třeba Ernie Guelvada. V jeho ivotě zářilo tolik en jako hvězd na letním nebi, i kdy lo větinou o padající hvězdy Kane se uklíbl nad otřepaností svého přirovnání. Jene Guelvada by byl určitě potvrdil, e za svou ivotní jistotu vděčí právě známostem s tolika enami. Kana zajímalo, jak by se Guelvada se svým postřehem, fantazií a kumtýřskými nápady vyrovnal se situací, v ní si teď on sám nevěděl rady.

Snáel se soumrak. Kane překvapeně zjistil, e projídí Kington By-Pass. Uvědomil si, e zatímco rozebíral svůj problém, podvědomě směřoval k TyrrellsWoodu. Tam bydlel Guelvada. Jedině on a nikdo jiný mohl najít východisko, protoe, pokud jde o eny, měl Ernie vdycky hlavu jasnou.

Nad tavernou Grain v Tyrrell Woodu houstla tma. Taverna stojí na konci malé postranní uličky, vpravo se táhne do dálky golfové hřitě a nalevo se rozprostírají lesy. Oputěné, ale romantické místo. Odehrálo se tu mnoho historických událostí, které sice nezanechaly stopy, ale vtiskly mu peče něčeho osobité ho. A právě k vůli téhle atmosféře se tady Guelvada usídlil.

Seděl v přízemí u barového stolku v rohu místnosti. V krbu hořel oheň a majitelka taverny pani Soamsová, pro její pohlednou a dobře formovanou postavu choval Ernie ten nejvyí obdiv, upravovala zatemnění. Guelvada řekl: Myslím, e si dám velkou whisky se sodou, paní Soamsová.

Hned, pane Guelvado, řekla a přela k baru. Moc jste nám tu chyběl, co jste byl pryč. Zapálil si cigaretu a skrz plamínek zapalovače hleděl na paní Soamsovou. Prosím, a kdo je to my, paní Soamsová?

No, myslím, e kadý, pane Guelvado, řekla a poloila na stůl skleničky. Myslím to tak veobecně, vak víte.

Guelvada řekl tie: Snad nechcete tvrdit, e k vám přicházeli lidé a říkali, jak jim tu chybím? usmál se na ni.

Řekla: Tak docela to nebylo, ale ..

Guelvada řekl: Snad jste chtěla říct, e jsem chyběl vám. Tak by to mělo být. Jsem moc rád, kdy někomu chybím. Řekněte, hodně jste na mě vzpomínala, paní Soamsová? Začervenala se. I vy jeden, pane Guelvadol Řeknete hned vechno, jak si to myslíte.

A není to tak správné? Doufám, e to oceníte.

Paní Soamsová přisvědčila. U to je vzácné, e lidé říkají, co si myslí. Obvykle to nedělají.

Jednoho krásného dne nebo noci za vámi přijdu, paní Soamsová, a pak vám řeknu vechno, co si myslím. Doufám, e to oak oceníte teprve.

Paní Soamsová na to neřekla nic. Vrátila se k baru a po očku se dívala na Guelvadu. Upravovala si uvolněnou kadeř vlasů a podívala se do zrcadla. Připustila, e můe být jetě přitalivá. Pak začala přemýlet o Guelvadovi.

Guelvada překvapeně vzhlédl, kdy do salonu vstoupil Kane. Dosud sem za ním jetě nikdy nepřiel. Muselo se stát něco velmi důleitého.

Chce se napít, Michaeli?

Díky, Ernie, dal bych si whisky se sodou. Raději velkou.

Guelvada poručil u pultu dvě velké whisky a přinesl je ke stolu. Vzpomíná si, Michaeli, jaké báječné drinky jsem namíchal tenkrát v Lisabonu. Jak jsme hledali Gallata? To byl drink, co? Ví, doel jsem k názoru, e nemám rád zimu.

Chce tím říct, e má rád Lisabon? Guelvada pokrčil rameny. Ani sám nevím. Kdysi jsem měl Lisabon hrozně rád, ale dnes ..vzpomněl si na Marandal… dnes tam bude asi těko.

Kane dopil a řekl: Měl bych pro tebe nějakou práci, Ernie. Jde skoro o osobní záleitost. Můe to být důleité, ale také nemusí.

V tom bude určitě ena, myslel si Guelvada. Do něčeho se zapletl a teď v tom lítá. Jáká asi musí být, kdy dokázala Kana zaujmout? Věc se má toti tak, vysvětloval Kane. Před časem jsem se seznámil s jistou mladou enou, velmi příjemnou, jmenuje se Valetta Fallonová. Stali se z nás dobří přátelé. Guelvada přikývl: Rozumím ti, Michaeli. Stýkali jsme se jen zřídkakdy… vak ví. Myslím, e to nemusím říkat, e při naem zaměstnání je podobné přátelství téměř vzácností. Jakmile se dva sblíí, zpravidla se jeden snaí dovědět se o tom druhém víc. Ale v tomhle případě tomu tak nebylo. ádné otázky, ádná zvědavost, nic takového. Bylo to prostě báječné.

A teď… začal být někdo zvědavý, e ano? Ano, řekl Kane. Někdo začal být zvědavý. To je docela přirozené, Michaeli, řekl Guelvada. Nemůe přece čekat od eny, aby tě měla ráda … aby s tebou spala, a přitom se tě nikdy na nic neptala. To by pak nebyla ena.

Kane řekl: Tahle je docela jiná. Má báječnou vlastnost, která chybí větině en stará se jen o své záleitosti.

To ti tedy gratuluji, Michaeli. Celý ivot hledám takovou, co by se starala jen o své záleitosti, ale marně.

To chce trpělivost a vytrvalost, řekl Kane. A právě proto, e je Valetta taková, pokračoval, začalo mi být její náhlé chování podezřelé.

Kdy se u eny probudí náhle zvědavost, bývá za tím zpravidla mu, nějaký jiný mu, řekl Guelvadá.

Taky si to myslím..řekl Kane. Jen sl vzpomeň, Ernie, kolikrát jsme my sami kalkulovali se zvědavostí en, abychom se dostali někomu na kobylku. Často to byla jediná cesta…

Guelvada souhlasně přikývl. Ano, byla jich hezká řádka, co se zapletly do jejich obchodní činnosti a které tak či onak vyuili pro své cíle. Třeba paní von Fierschová, manelka německého úředníka okupační správy v Soissonu v obsazené Francii. Na Fentonův příkaz seskočili s Kaném v Soissonu a kdy zjistili, jak je paní von Fierschová árlivá, pomáhali jí sledovat záletného manela a ona chudák nakonec nevědomky asistovala při jeho likvidaci a při krádei dokumentů, obsahujících plán organizace nacistické tajné sluby ve Francii. Prostřednictvím Galy Zickové zas překazili vykolejení vlaku, osnované Hildebrandenf. Pak přila Zoe Garinová, Ste-hren Miillerová. Sabina Hertzmanová, Helda Marquesová… ano, světlovlasá paní Marquesová, která si myslela, e se nemůe nic stát, kdy se jednu noc pobaví s jedním neobyčejně příjemným muem, Pierem Hellardem, a která tenkrát vechen svůj intelekt, intuici, logiku a nakonec i ivot poloila na nejistý oltář váně. Řekl:

Ano, Michaeli, eny mohou být v naí práci leckdy uitečné… kdy toti umí vyuít jejich slabostí. A myslí, e by to uměli i oni? Nevím. Moné to je. Třeba se jí někdo dvořil nebo jí dokonce nabídl manelství a kdy ho odmítla, začal se vyptávat po příčině. Valetta mu řekla o mně a na otázku, co dělám, nedovedla odpovědět. Jedině tak v ní mohl vzbudit zvědavost. Ké bych se mýlil, ale pořád

mám takové tuení, e je to vechno jen součást dobře promyleného plánu, jeho cílem je likvidace mé osoby.

Tak ty se domnívá..řekl Guelvada a dokončil otázkou: A co chce dělat?

Rád bych postupoval tak, aby v případě, e se mýlím, zůstalo ticho po pěině, a jestlie mám pravdu, abychom zjistili, kdo za tím vězí. Jetě dnes v noci zajdu za Fentonem, určitě nám při tom pomůe.

A co mám dělat já? zeptal se Guelvada.

Kane řekl: Jestlie za tím vězí oni, pak musí být po čertech opatrní, aby nevzbudili u Valetty podezření. Nejspí budou hlídat její byt a a ji půjdu navtívit, pověsí se mi na paty. V tom případě budu mít aspoň jistotu, co se za Valettinými proměnami skrývá.

A pokud jde o tebe … zítra je neděle, Valetta nebude v divadle, zavolám jí, e Ji přijdu navtívit v sedm večer. Bylo by dobré, kdybys byl nablízku a pozoroval, co se bude dít, a půjdu odtud, hlavně jestli mě bude někdo sledovat. Sna se vypátrat, co jsou zač. Můe to být vechno jen planý poplach, ale aspoň budeme vědět, na čem jsme.

Rozhodně nemůeme nic pokazit, řekl Guelvada.

Tak dobrá, řekl Kane. Slečna Fallonová bydlí v pensionu Vallance poblí Knightsbridge. Doufám, e to tam zná. Místo jako stvořené pro pozorování. Bylo by dobré, kdybys tam byl u od pěti. Měj oči na stopkách, a kdyby něco, zavolej.

Prima, u se na to těím, řekl Guelvada. Byla by legrace, kdybychom přitom o něco pořádného zakopli. Tady u mě to začíná nudit.

Kane se uklíbl: Patrně tu nejsou ádné půvábné eny.

Naopak, řekl Guelvada. I kdy to říkám nerad, někdy je i s půvabnými enami nuda. Kane dopil whisky a řekl: Půjdu. Mám dnes večer hodně práce. Zítra na slyenou a taky na viděnou, ne?

Guelvada přikývl. Kane si nasadil klobouk a vyel z lokálu. Guelvada. osaměl. Vytáhl z kapsy miniaturní karty, rozloil je po stole a začal si vykládat pasiáns. Mylenky se mu znovu vracely k enám, které hrály tak či onak úlohu při akcích, organizovaných Fentonem. Neurčil někdo neznámý podobnou roli i Valettě Fentonové, eně, která začala být zničehonic zvědava? Sotva ji napadlo, co za kámen vhodila do rybníka a jak zčeřila jeho hladinu, kdy se začala najednou Kana vyptávat. e tím vzniknou víry, do kterých by mohla být sama vtaena.

Vzdychl si, vstal, posbíral karty a strčil je do kapsy. Pak zamířil k servírovacímu okénku a nakoukl dovnitř. Paní Soamsová dělala něco v protějím koutě místnosti. Zdvihla hlavu a přes rameno se na něj podívala. Usmál se na ni lichotivě, skoro dětsky.

Co byste si přál? zeptala se. Řekl: Předně si myslím, e byste mi měla říkat Erneste. Tak si nechávám říkat od vech en, které jsou tak roztomilé jako vy. A pak bych si přál… ale to byste mě asi vyhodila.

Smála se. S vámi je legrace, pane Guelvado. Chtěla jsem říct, čím vám můu poslouit? Guelvada si povzdechl. Tuhle otázku mi musíte poloit takříkajíc v soukromí. Pak vám budu schopen přiměřeně odpovědět. Zatím tedy whisky se sodou z vaich rukou mě pro tentokrát uspokojí i to.

Přinesla drink. Guelvada si ho znalecky prohlédl, usrkl a se skleničkami, v rukou odcházel po schodech nahoru ke své lonici.

Guelvada přibrzdil taxi a zastavil přesně na nároí hlavní třídy. Vysoukal se z vozu a začal podupávat po dládění popráeném sněhem. Rukama navlečenýma do vlněných rukavic se plácal do stehen. Praporek na taxametru nechal sputěný dolů, jako taxíkář, kdy čeká na zákazníka. Upřeně pozoroval vchod do pensionu Vallance.

Měl na sobě dva kabáty, starý plstěný klobouk a vlněnou álu omotanou kolem brady. Zapomněl se oholit, take jeho obličej vypadal zarudle a poněkud hrubě. Z knoflíkové dírky jeho vrchního kabátu visela licenční destička s číslem, jak je u taxíkářů zvykem. Podíval se na hodinky. Ukazovaly u dvanáct minut po sedmé.

Vlezl zpátky do vozu a usedl na řidičské sedadlo. Čekal. Několikrát zívl a sledoval, jak se jeho dech sráí chladem v páru. Vytáhl z kapsy staré cigaretové pouzdro, zapálil si a pokuřoval. Přely dvě minuty, kdy se zatemnění u vchodu do pensionu náhle pohnulo a na ulici vyel nějaký mu. Vykročil ke Guelvadovu vozu, přeel kolem a pokračoval v chůzi dolů ulicí. Byl to Nieleck.

Guelvada vypjal motor a pozorně naslouchal. Kroky chodce se náhle zastavily a za chvíli bylo slyet startování motoru. Auto se vak nerozjelo, motor vrčel dál. Ten mu čeká s motorem v chodu, pomyslil si Guelvada. Zatemnění u vchodu do pensionu se opět rozhrnulo, kdosi vyel ven a rozhlíel se po hlavní třídě. Byl to vrátný.

Guelvada se chopil volantu a pomalu se rozjel k pensionu. Kdy ho vrátný uviděl, křikl: Taxi! Guelvada zajel ke vchodu.

Z pensionu vyel Kane, přistoupil k vozu a řekl Guelvadovi: Jedte do Philmore Street. Je to blízko Notting Gate Station.

Kdy nasedl, taxík se rozjel. O kus dál pootočil Guelvada hlavu dozadu a řekl: Michaeli, těsně před tebou vyel z pensionu nějaký chlápek. Proel kolem mne a dole v ulici nastartoval vůz. Na někoho čekal… co kdy tě chce sledovat? Jede někdo za námi? Ano, řekl Kane. Nějaký vůz nás sleduje. Jeď pořád dál, budu dávat pozor, jestli se nás bude stále dret.

Odtáhl se do kouta vozu a zapálil si. Guelvada přidal plyn. Kdy projíděli Church Street, Kane hlásil: Je nám stále v patách. Určitě nás sleduje.

Mám ho setřást, bylo by to snadné?

Ne, řekl Kane*. Jed klidně dál. Mimochodem, neviml si tvého čísla, kdy el kolem? Ani se o tebe nezajímal?

Ne. Proel kolem vozu, vůbec se nezastavoval. A pak, byla příli tma, aby viděl na číslo. Tak dobrá, řekl Kane. Na konci téhle třídy uvidí jednosměrnou ulici, zahne do ní, přibrzdí a já vystoupím. Pak se vrátí na hlavní třídu, zabočí doleva a kdy bude mít těstí, můe se mu pověsit na paty, a bude vjídět do Notting Hill Gate. Bude si myslet, e nás ztratil. Kus cesty ho jetě sleduj, abys viděl, co bude dělat, a pak se co nejrychleji vra k pensionu. A zaparkuje, počkej si na něj a vypátrej, jestli pouívá garáí, které patří k pensionu. To by pak musel v pensionu bydlet a my bychom věděli, kolik uhodilo. Hned mi pak brnkni, co a jak. Dobrá, řekl Guelvada a selápl akcelerátor. Jakmile je vůz za nimi ztratil na chvíli z dohledu, zabočil prudce do jednosměrky. Guelvada přibrzdil a Kane jetě za jízdy vyskočil a schoval se ve vratech nejbliího baráku. Guelvada přehodil rychlost, vybral v plné jízdě zatáčku a zmizel. Kane pozoroval ze svého úkrytu hlavní třídu a za okamik viděl, jak na ni vjel vůz, který je sledoval. Kdy se Guelvada přesvědčil, e se svého pronásledovatele bezpečně zbavili, obrátil taxi a vrátil se k pensionu. Zaparkoval ve slepé uličce. Obesel celý blok domů a pár kroků před vchodem do pensionu se přitiskl ke zdi. Téměř splynul s tmou.

Po deseti minutách se objevil na nároí nějaký vůz, projel kolem Guelvady, zahnul za roh pensionu a pomalu sjíděl postranní ulicí. Guelvada se rozběhl za ním. Před garáemi poblí pensionu vůz zastavil a Guelvada se spokojeně usmál. Pak se vrátil do slepé uličky, nastartoval svou taxi, vycouval na hlavní třídu a pomalu jel k Jermyn Street.

e můe být někdo tak hloupý, uvaoval. Kdo to jakiv viděl, pozorovat z vozu, jestli někdo nevyjde z domu, a pak ho sledovat! Takový otřepaný trik! Jene co jiného jim zbývalo? Neměli přece ani potuchy, kdy Kane pension opustí. Ledae by je někdo předem upozornil! Copak, moné to je, nasvědčovalo by tomu i auto, které nastartovalo jetě dřív, ne seel Kane k východu.

Ale a tak nebo onak, stejně je to amatérská práce. Skopčáci nedokáou nikdy domyslet věci do konce. V tom je jejich slabina. Ukázalo se to například, kdy Britové ustoupili od Dunkerque. Hitlerovci promarnili pětapadesát dní, ne obrátili pozornost k Anglii. Uhodit tak hned … Guelvada pustil na okamik volant a sepjal ruce. Jetě těstí, e musejí mít vechno do puntíku naplánováno a naorganizováno. Dokonce i jejich tajná sluba se úzkostlivě drí předem stanoveného plánu. Pokud vechno klape, je dobře, ale jakmile sebemení věc sele, jsou v koncích. Je to a dětinské, jak se slepě řídí dopodrobna vypracovanými plány i v tomhle případě. Předpokládají, e Kana Valettina zvědavost nijak nezneklidní a vůbec nepočítali s tím, e by mohl učinit vlastní protiopatření. Jsou to holt skopčáci! Vůbec si nezaslouí takového protivníka, jako je Kane.

Mezi nimi a britskou tajnou slubou je předevím ten rozdíl, e brittí agenti se dovedou samostatně rozhodovat právě v poslední fázi akce. Úspěch záleí často na tom, e agent dovede podle okolností změnit určený postup třeba v posledním okamiku. Byli cvičení spoléhat se předevím sami na sebe. Lstivost a odvaha, to byly jejich hlavní zbraně, proti nim neměla německá zpravodajská sluba se svým zkostnatělým plánováním a byrokracií prakticky ádné ance.

Guelvada se samolibě usmál. Blíil se k Jermyn Street a před budovou, kde byly jejich garáe, zabrzdil a zatroubil. Stočil vůz doleva a ve slabém světle reflektorů uviděl, e dveře do garáe jsou otevřeny. Zajel se svým taxíkem dovnitř.

Z kanceláře se pomalu přikulhal Searl. Nohu mu zmrzačili v koncentračním táboře Haltzu. Dreli ho tam est měsíců a pak ho ti hlupáci propustili, ani se dověděli, kdo vlastně je. Řekl: Haló, Ernie, vechno v pořádku? Guelvada přisvědčil. Veel do kanceláře, sundal si kabáty, álu a usmolený klobouk. Kdy se převlékl do svého, řekl Searlovi: Nastartuj mi můj vůz, u bude pořádně studený. Trochu pohybu ti neukodí.

Searl se uklíbl a odbelhal se do garáe. Guelvada zdvihl sluchátko a vytočil číslo Kanova bytu. Posly, Michaeli, řekl, kdy se Kane ohlásil. Jel jsem zpátky k pensionu Vallance a asi za deset minut se ten vůz vrátil a zajel do garáí v pensionu… Myslím, e to byl on, poznal jsem ho podle zvuku. Dobrá, Ernie, řekl Kane. Předpokládejme, e to byl on. V tom případě nasadili někoho do pensionu, nejspí v blízkosti Valettina bytu. Dávali pozor, kdy vyjdu, seběhli rychle zadním schoditěm, take byli u hlavního vchodu dřív ne já. Venku u čekal vůz, který stačil včas nastartovat.

Přesně toté jsem si myslel i já.

Vyřiď Searlovi, řekl Kane, a vybere správného chlapíka a pole ho na hlídku k pensionu Vallance. Musí si vímat kadého, kdo přijde nebo odejde. Dále bude nutné prověřit si vechny nájemníky a trochu se jim podívat na zoubek. Searl a si pak o nich vyádá vekeré materiály v kanceláři Skupiny pro zvlátní úkoly. Do deseti můe být s tím hotov, a mi pak sdělí výsledek. Budu čekat u telefonu.

Zařídím, řekl Guelvada.

Teď si můe jet do Tyrrelts Wood, řekl Kane, a vykládat si dál ty své karty. A tě budu potřebovat, dám ti vědět.

Guelvada řekl: Mimochodem, kdy tak o tom přemýlím, nemá v tom prsty Hildebrand? Na to můe vzít jed, řekl Kane. Je to na sto honů cítit Hildebrandem. Jedině on je sem mohl dostat. Tahle banda sem přila z Irska. Určitě je sem poslal on, na to vsadím krk. Dověděl jsem se, e jsou tu u tři týdny.

Hildebrand je starý liák, řekl Guelvada. Jen si vzpomeň na Heyst.

Tentokrát mu to moná spočítáme, smál se Kane. Na shledanou, Ernie.

Guelvada zavěsil a odeel do garáe. Kdy vyřídil Searlovi Kanův příkaz, popřál mu dobrou noc, nasedl do vozu, vycouval na ulici a rozjel se k Putney Bridgi.

Myslel na Hildebranda.

7

Carson, mladý serant ze Skupiny pro zvlátní úkoly, zívl, přendal si cigaretu z jednoho koutku úst do druhého a začal tupým ukazováčkem kreslit svůj monogram na okenní tabuli. .

Stál u okna v prvním patře budovy proti pensionu Vallance a pozoroval odtud hlavní i postranní vchod do pensionu.

Carson, poměrně jetě mladý detektiv s ideály, se u pokolikáté ptal sám sebe, co má tohle vechno znamenat? Měl rád, kdy o kadé přidělené práci taky něco věděl. Vtom zpozoroval, e Valetta vyla hlavním vchodem na ulici.

To je ona … pomyslel si Carson, sáhl po telefonu a vytočil tajné číslo, ani přitom spoutěl z Valetty oči.

Hergot, to je ale pěkná enská, pomyslel si. Jestli já budu mít někdy v ivotě to těstí, potkat takovou prima enskou? Carson dovedl ocenit enskou krásu; líbila se mu její půvabná chůze. Teď se zastavila na zasněeném náměstí před pensionem a rozhlíela se kolem. Na druhém konci linky se ozval ostrý hlas: Tak co!?

Právě vyla hlavním vchodem, řekl Carson. Stojí nerozhodně na rohu. Snad uvauje, jestli má počkat na vůz, nebo jít pěky… Počkej okamik … rozhodla se jít pěky. Vykročila … směrem k parku. Jde po levé straně ulice …

Co má na sobě? ptal se hlas.

Černý perziánový koich a baret, řekl Carson. Na límci má kytičku fialek. Na nohou válenky a na jedné ruce rukávník z perziánu, na druhé bílou koenou rukavici. Pod paí nese velkou černou taku, a jestli tě to zajímá je to miliónová enská.

To mě nezajímá, řekl hlas. Ví určitě, e je to opravdu ona?

Jestlie nemá dvojníka, pak je navlas podobná té na fotografii, kterou jste mi ukázali. A vůbec, sotva můou existovat dvě tak hezké enské.

Dobrá, řekl hlas. Můe zavěsit, Carsone. Carson zavěsil.

Ve vzdálenosti asi 50 kroků od pensionu Vallance stál vůz, 12válcový Morris. Uvnitř seděli dva nenápadně oblečení mui a kouřili. Naslouchali pozorně instrukcím z malé vysílačky.

ena právě opustila pension Vallance v Knightsbridge, znělo z reproduktoru. Je to bruneta, výka 5 stop a 8 palců, hezké postavy, má černý perziánový koich s kytičkou fialek na límci, perziánový baret, válenky a černou taku. Jde po levé straně ulice směrem k Hyde Parku. Ihned ji sledujte, nesmíte ji ztratit z očí. Kdy si vezme vůz, jeďte za ní. Buďte opatrní, je moné, e ji sleduje jetě někdo jiný. Kdy vejde do nějakého obchodu nebo postranní ulice, následujte ji. Pak se jí legitimujte a přivezte ji sem. Nesmíte vzbudit pozornost. To je vechno.

Valetta ani sama dobře nevěděla, proč a kam jde. V jejím podvědomí byla nejasná představa, e si vyla na nákup. Potřebovala se rozptýlit a doufala, e při nákupu a pochůzkách odeene spí mylenky od předmětu svých starostí-Kana.

Její malý a ne zrovna nepříjemný svět, teď teprve chápala, e vůbec nebyl nepříjemný ve kterém ila v posledních měsících, se jí rozpadal před očima. Byl to konec a bylo to hrozné.

Michael je vyzvědač, nepřítel její země. Nepřítel, který musí být znekodněn. Také jeho společníci musí být vypátráni a zajitěni. A právě tohohle mue milovala.

Snaila sama sebe přesvědčit, e není třeba dělat hned z komára velblouda, e podobné věci se dějí, nestalo se to poprvé, a jediné, co teď můe udělat, je vymazat Kanův obraz z mysli a pomáhat úřadům při jeho stíhání. A pak na něho zapomenout.

Proč to muselo potkat zrovna ji? ptala se stokrát denně a marně hledala odpověď. Michaela zatknou a postaví před soud. Přelíčení bude jistě tajné a najdou dostatek důkazů, aby ho odsoudil k smrti. Nakonec ho zastřelí. Jako zrádce. A ona ho milovala  milovala zrádce. Pořád tomu nemohla uvěřit. la po Piccadilly. Na dlabě leel sníh. Protějí park připomínal starodávnou vánoční pohlednici. Za normálních okolností by ji pohled na zasněené město, plné koulujících se dětí, připadal lákavý a půvabný. Včera večer viděla jetě Michaela. Telefonoval a pak přiel za ní. Přinesl krabici čokolády, má prý teď za války větí cenu ne brilianty. Chvíli se s ní bavil, pak najednou řekl, e má něco na práci a odeel.

Valetta la jako bez due. Musí s tím skoncovat. Ostatně kadý logicky myslící člověk (vzpomněla si na Kanovy ertovné i cynické poznámky o lidské logice) se musí umět přizpůsobit faktům. A faktům je třeba čelit. Hořce se usmála. Také tyhle mylenky byly vlastně jeho. Nejene ten zrádce si přivlastňoval její tělo, ale i část jejího mylení.

Na stanici autobusů proti hotelu Ritz čekala větí skupina lidí. Vypadali celkem spokojeně. Jak ráda by si s kterýmkoliv z nich, třeba s tím nejchudím, vyměnila místo. Potíe, které měli, jestli vůbec nějaké měli, se týkaly jistě jen malícherností. ádná z těch en nemohla ani tuit co musí proívat ona. Zahnula do Bond Street. Postála na chvíli u výlohy s pánskými koilemi a kravatami a pak vela dovnitř. ádala nějaké kapesníky, ne e by je potřebovala, musela prostě něco dělat, nezáleelo na tom, co. Přála si uniknout svým mylenkám. Kdy vycházela z obchodu, zastavil ji nějaký mu, takový pořízek v edém převlečníku a tvrdém klobouku, a klidně řekl:

Odpuste, miss Fallonová, jsem policejní úředník Kdybyste byla tak laskavá a mohla se mnou zajít na pár minut do Scotland Yardu. Je to dost naléhavé. Mám tady vůz. Nenápadně jí ukázal legitimaci.

Valetta řekla Ano. . kdy je to nutné.

Zas dalí otázky a řeči o Michaelovi a jeho zradě, myslela sl. Patrně s ní potřebuje inspektor Arthurs mluvit, aby zjistil dalí podrobnosti …

Kdy nasedla, vůz se rychle rozjel. Valetta se choulila na zadním sedadle, ruce v rukávníku. Byla zvědava, co zas přijde, jaká dalí patnost vyjde najevo.

Fenton seděl u stolu v rohu místnosti. Kdy vstoupila Valetta, zdvihl hlavu. Mračil se jako obvykle, ale kdy uviděl Valettu, chmury se ztratily a nepatrně se usmál. Fenton byl přesvědčen, e eny přináejí vdycky jen zlo. Musel vak uznat, e Valetta je nejen krásná, ale e vypadá také inteligentně. Byl zvědav, jestli je i rozumná.

Na okamik si vzpomněl na svou enu. Trvalo mu deset let, ne se mu podařilo převychovat ji tak, aby byla rozumná Pod tímto slovem si představoval, e ena musí umět přijímat vechno, bez ohledu na to, jestli je to někdy těké nebo třeba i kruté. Nic ji nesmí vyvést z míry. Kdyby někdo vytkl Fentonovi, e takovýhle názor je nerozumný, patrně by souhlasil, ovem s poukazem na to, e činnost jeho, Kanova a ostatních je taky nerozumná. A navíc by dodal, e není-li temperament en dren patřičně na uzdě, můe tuhle Činnost ztíit a učinit ivot jetě nerozumnějím ne-li nemoným.

Vstal ze své idle a obeel stůl Detektiv, který přivedl Valettu, odeel a tie za sebou zavřel dveře. Fenton přisunul křeslo blíe ke krbu a řekl: Posaďte se, slečno Fallonová, a zapalte si cigaretu Podal jí cigaretové pouzdro. Jsou tady turecké i virginskér Pak pokračoval: jste jistě zvědavá, co po vás chci, proč jsem vás nechal sebrat a přivézt sem, místo abych vás sem předvolal. Musil jsem vás toti dostat sem, do Scotland Yardu, abyste mě viděla tady, obklopeného mocí zákona. Abyste prostě pochopila, kdo jsou nai přátelé a kdo jsou vai a nai nepřátelé. Nebylo jiného východiska. Domnívám se, e linka ve vaem bytě je odposlouchávána. Abyste věděla, říkám-li my, myslím tím organizaci, pro kterou pracuji a která je důleitá pro úspěné vedení války proti nepříteli. Zahrnuji pod to i naeho společného přítele Michaela Kana, který je, přál bych si, abyste to věděla, jedním z nejodvánějích, nejschopnějích a nejnezitnějích pracovníků, operujících obvykle s nasazením vlastního ivota v boji proti nepříteli .

Valetta řekla přikrceným hlasem. Ale… Fenton pokračoval a jí se zdálo, e jeho klidný, monotonní hlas přichází odněkud z dálky Pocítila náhle slabost.

Miss Fallonová, domnívám se, e se vás někdo pokouel jednodue napálit … Včera večer vás Kane navtívil Kdy opoutěl pension, někdo se ho pokusil sledovat. Abych řekl pravdu, Kane el za vámi vlastně jen proto, aby se přesvědčil, jestli je tomu skutečně tak. Máme toti podezření, e se někdo pokusil vyuít vaí známosti s Kaném. A tak si myslím, e byste nám mohla v lecčems pomoci.

Valetta zářila. Zaplavila ji horká vlna těstí. Pociovala skoro hysterickou radost. Oči se jí zalily slzami; vůbeč se za ně nestyděla. Řekla jakoby pro sebe: Tak to byl důvod, proč mi nikdy nechtěl říct, co dělá a kam jezdí.

Přesně tak, řekl Fenton. Teď buďte tak hodná, miss Fallonová, a řekněte mi co vechno se přihodilo v posledních dnech neobvyklého a zvlátního.

Přihodilo se toho hodně, řekla Valetta. Nejlépe bude, kdy vám to řeknu vechno popořádku.

Začala vyprávět. O návtěvě inspektora Arthurse, o úmluvě s Langem, vrátným v pensionu. Fenton poslouchal. Kdy skončila, řekl:

Dostala jste se do opravdu těké situace, slečno Fallojiová. Zdá se, e nemáte tuení, oč jde. Ale podle toho, co jste řekla a co vím já, můeme soudit, e chystají pokus o likvidaci Kana a jeho spolupracovníků, řekl a trpce se usmál. Musíte si uvědomit, e v téhle zemi existuje mnoho lidí, placených nepřítelem, kteří by dali nevím co, kdyby Michael nebyl mezi ivými.

Tak on je opravdu tak důleitý? zeptala se vesele. Fenton hleděl se zalíbením na její rozesmátý obličej. Tady je rozumná ena, myslel si.

Ano, Kane je opravdu důleitý, řekl. Vstal, přeel k oknu a pohlédl na okamik ven. Není nadsázka, kdy řeknu, e Kane a jetě několik lidí jsou v posledních dvou letech Němcům trnem v oku je málo muů, kteří by se mohli Kanovi rovnat, pokud jde o odvahu, houevnatost a samostatnost v rozhodování.

To je důvod, proč si ho tak ceníme. Moc by mě mrzelo, kdyby se mu mělo něco stát.

A vy myslíte, e by se mu mohlo něco stát?

Fenton se usmál. Zcela určitě. Někdo, jeho známe jako inspektora Arthuse, se o to mermomocí pokouí. A jak se zdá, není to ádný hlupák. Metoda, které ve vaem případě pouili, i kdy nejde o nic originálního, je za dané situace nejlepfí, jakou inohli pouít.

Podle informací, které jsem dnes ráno obdrel, nejméně dva lidé, umístění v pensionu Vallance, pracují pro naeho pseudodetektiva Arthurse. Je zřejmé, e někdo, kdo je buď vaím sousedem, nebo bydlí pod vámi nebo nad vámi, se napojil na vai telefonní linku, aby vás utvrdil v domnění, e mluvíte se Scotland Yardem, a dosvědčil totonost inspektora Arthurse. A dalí jetě budou pracovat venku.

Teď bych se vás chtěl zeptat, jestli nám můete pomoci?

Udělám vechno, co bude v mých silách, řekla Valetta. I kdy by to bylo jakkoliv nebezpečné. Musím pykat za to, e Jsem mohla třeba jen na okamik uvěřit, e Je Michael zrádce.

Fenton řekl: To Jsem rád, e tak smýlíte, protoe mám pro vás těký úkol. Teď kdy zhruba víme, Jak vypadá situace, můeme zahájit první kroky k Jejich likvidaci. Kane u najde řeení, Jak to úspěně dokončit. Ví přece, s kým má tu čest… Proto vás prosím, dělejte jen, oč vás on nebo některý z jeho přátel poádá.

Podal jí fotografii. Valeta si ji se zájmem prohlédla.

Tento pán, řekl, se Jmenuje Ernest Guelvada a Je to Kanův nejblií spolupracovník. Pravděpodobně vás brzy navtíví. On u vám řekne, v Čem bude vae pomoc spočívat. Jinak se chovejte zcela normálně, Jako byste tady vůbec nebyla. Telefonu nepouívejte. A velmi vám děkuji za vai ochotu.

Valetta vstala: Naopak, já děkuji vám. Moc jsem se kvůli tomu souila. Nevíte, jak jsem teď astna. Ted u mi na ničem Jiném nezáleí.

Fenton řekl: To rád slyím, e jste astna. Dnes to člověk tak často neslyí. Podal jí ruku. Na shledanou, miss Fallonová, a jetě jednou mnoho díků … Venku čeká na vás vůz. Nemyslím, e vás někdo pozoroval, kdy jste sem vcházela, ale bude přece jen nejlepí, kdy odejdete jiným východem. Stráný vás doprovodí… Na shledanou a hodně těstí.

Kdy odela, Fenton se vrátil ke svému stolu a začal sí nacpávat lulku. eny přináejí vdycky jen zlo, řekl si v duchu.

Valetta seděla s rukama v klíně na taburetku potaeném hedvábím a zhlíela se v zrcadle. Byla se svým obrazem docela spokojena.Určitě se bude líbit. Chtěla být dnes hezká a půvabná.

Byla zvědava, jestli Kane přijde. Moná, e se s ním u pan Fenton seel a řekl mu o její ranní návtěvě. Hrozně si přála vidět Michaela a poádat ho, aby jí prominul, e o něm pochybovala, i kdy ne o své vůli, ale proto, e padla vlastně do léčky. Byla jen součástí dobře promyleného plánu, v něm ona měla být návnadou a Kane kořistí.

Vzpomněla si, co jí řekl Fenton. e existuje mnoho lidí, kteří jsou placeni nepřítelem jenom proto, aby odstranili Kana. Byl jim trnem v oku. Dokonce vypsali cenu na jeho hlavu. A tento tichý, někdy poněkud ironický člověk měl radost, kdy mohl být s ní: hledal u ní těstí a klid. Větinu času byly jeho nervy v neustálém napětí, musel čelit různým situacím, v nich jeho ivot i ivoty jeho spolupracovníků visely na vlásku. Kdy tvrdil, e je pro něho důleitá, měl na mysli to, e je pro něho oasou klidu a pohody.

Hodiny ze slonoviny na krbu odbily deset. Usmála se, kdy si uvědomila, e tohle je vůbec první večer, kdy má volno. Omluvila se v divadle, pamětliva Fentonových instrukcí, aby nepouívala telefonu poslala do divadla vzkaz. Nechtěla se dnes zabývat divadlem, myslela na docela jinou úlohu, na novou ivotní roli, jejím smyslem bude co nejvíc prospět Kanovi. Uvědomila si, e ode dneka bude hrát na docela jiném jeviti. Musí si o tom s Kaném promluvit.

Náhle uslyela cvaknutí. Strnula na svém sedátku. Za jejími zády někdo pomalu otvíral francouzské okno, které vedlo na balkón. Otočila se a viděla, jak se mezerou mezi rámem a zatemňovací záclonou sune dovnitř ruka. Valetta se musela opřít rukama o toaletní stolek. Srdce jí builo. Pak se zasmála. Uviděla nejdřív veselou tvář a pak celou postavu mue, který vklouzl do pokoje. Rychle

za sebou zavřel okno a upravil zatemněni. Slečno Fallonová, řekl, je mi to lito, e k vám takhle nedůstojně přicházím. Prosím, nelekejte se. Jmenuji si Guelvada.

Vůbec se nebojím, pane Guelvado, a jsem ráda, e vás poznávám. Prosím, pojďte do obývacího pokoje. Dám vám nějaký drink. Kabát si odlote tady v hale.

Odela do obývacího pokoje a za okamik se objevil i Guelvada. Odřený svrchník nechal v hale a na sobě měl, jako vdy, elegantní oblek. Usmíval se a choval tak nenuceně, jakoby byli dávní přátelé.

Ocitl jsem se v těké situaci, slečno Fallonová, řekl. Potřebuji s vámi mluvit, telefonovat nemůu ani projít hlavním vchodem, protoe můj přítel, nočni vrátný , který zdaleka není naím přítelem, by mne mohl poznat. Musel jsem jít tedy po střee vedlejího domu a přes balkón k vám. A teď mne tady máte a jsem vám úplně k, slubám. Valetta se na něj usmívala. Měl v sobě něco hrozně milého, něco astného a nakalivého. A pak, byl přece Michaelův přítel a tím vlastně i její přítel. Řekla: Smím vám nabídnout koktail nebo whisky se sodou? Co si budete přát. A prosím, posaďte se ke krbu.

Guelvada řekl: Whisky se sodou. Potom si povzdechl: Dnes jsem opravdu asten! Valetta se smála.

Proč? zeptala se. Vy jste opravdu roztomilý, pane Guelvado. Slezete vechny střechy v sousedství a vlezete do mé lonice oknem, jako by se nechumelilo, a to snad vechno jen proto, abyste mi řekl, e jste asten. Nebo jste přiel jetě k vůli něčemu jinému?

Oveme, ale to počká, řekl Guelvada. Předně bych vám rád vysvětlil, proč se cítím asten. Abyste věděla, celý ivot se obdivuji enské kráse. U jako dítě jsem byl enskou krásou okouzlen. No … a abych se vám přiznal, Jakmile jsem se dozvěděl, e Jste Michaelova přítelkyně, byl Jsem na vás zvědavý.

Guelvada upil trochu whisky, odloil sklenku na stolek, ani při tom spustil z Valetty oči.

Víte, e jsme s Michaelem velcí přátelé. U jsme spolu leccos proili. Moc dobře si rozumíme. Jistě tedy pochopíte, e jsem byl zvědav na tu záhadnou enu, která pro ně] tolik znamená a chce tak ochotně s námi spolupracovat. Věřil jsem, e bude hezká. Teď se na ni dívám a vidím, é. Je přímo kouzelná. Jak bych tedy nemel být asten? Valetta řekla, Pane Guelvado, Jste vy ale lichotník. Málem bych vám věřila.

Vak je to také pravda, řekl Guelvada. Valetta se smála: Mně se zdá, e Jste velký ibal, pane Guelvado. Řekněte mně, proč se mě tak snaíte dostat do dobré nálady? Je to součást vaeho plánu, nebo mě jen připravujete na něco váného a nepříjemného? Guelvada pokrčil rameny. Nevěřte tomu, ivot sám o sobě není nikdy váný. Snad trochu dramatický a větinou nudný. Váný můe být Jenom výjimečně.

Řekla: Pro mě byl v posledních dnech a moc váný… Dramatický a váný a straný zároveň … Zachvěla se při té vzpomínce. To nic, to bylo jen první jednání komedie, řekl se smíchem. Teď začne druhé a třetí. Nahnul se k ní ze své idle. Pro druhé jednání jsme vám určili důleitou roli. Jestlie ji zahrajete dobře, Michael pak dohraje snadno svou roli v třetím, závěrečném aktu.

A dostanu jakoukoliv úlohu, budu ji hrát ráda a jak nejlépe dovedu, pane Guelvado  Výborně. Ujiuji vás, e lepího reiséra ne Michaela si ani nemůete přát. usmál se. Teď dávejte dobrý pozor, co vám řeknu, aby pak nedolo k nějakému omylu… Nejdřív krátce, co se podle nás stalo, a podrobněji o tom, oč usilujeme, aby se stalo. Zatáhl silně z cigarety Mluvili jsme o tom s Michaelem a panem Fentonem, s kterým jste se ráno setkala. Vypadá to následovně … Skopčáci si počínali vcelku chytře, pokud se dá o chytrosti u nich mluvit. Zkrátka a dobře, sledovali tohle: Standen přijde, seznámí se s vámi, protoe ví, e jste Kanova přítelkyně. Snaí si vás naklonit a nepochybuji, e se mu to podařilo. Je to jistě milý a okouzlující společník, jinak by ho pro tuto úlohu nevybrali. Kdy vzbudil vá zájem, nabídl vám sňatek, přičem počítal, e ho odmítnete. To, e vás poádal o ruku, ho ovem opravňovalo zeptat se vás proč? Předpokládal, e se zmíníte o Michaelovi. Vy jste mu pochopitelně řekla, e o něm nic nevíte. A to je právě to, co očekával. Jetě ne odeel, nezapomněl podotknout, e se bude ve vaem zájmu snait něco o tomhle záhadném Kanovi vyzvědět. Tím byla připravena půda, aby se na scéně objevil druhý herec, pseudoinspektor Arthurs a sdělil vám, e Michael je vyzvědač. Byla jste ochotna tomu věřit, protoe neopomněl říci, e je na stopu přivedl vlastně Standen. Nakonec vám sám navrhl, abyste si jeho totonost ověřila telefonicky na Scotland Yardu, take zde nebyl ádný důvod k pochybnostem. Znovu zatáhl z cigarety.

A potud jim to klapalo, řekl. Ale jakmile jsme pojali podezření, e tady není něco v pořádku, začal se jim plán hroutit. Bylo nám jasné, e ten, kdo se napojil na vá telefon a vydával se za úředníka Scotland Yardu, můe bydlet jedině, tady v budově.. Včera v noci se pokusili sledovat Michaela; přiel za vámi vlastně jen proto, aby jim k tomu dal příleitost. Nevylo jim to, ale nepochybuji, e se o to pokusí znovu. Musíme teď vechno narafičit tak, aby se jejich záměr obrátil v ná prospěch.

Jak na to chcete Jít?

Půjdeme na to takhle, řekl Guelvada. Předně, ten vrátný dole je Němec a jeho komplic, říká si teď Thomson, bydlí rovně tady, v Čísle 17, nalevo od vaeho bytu. A protoe vae hovory Jsou odposlouchávány, vyuijeme toho a drobet jim zamícháme karty. Oba tihle výtečníci mají dalí pomocníky venku, pseudoinspektora Arthurse a Standena. Předpokládáme, e Arthurs, který tu u figuroval jako inspektor, se objeví na scéně téhle naí malé komedie teprve v závěrečném obrazu, který nehodláme nikterak protahovat. Odzvonit, opona dolů, a doufám, e a spadne, pokloní se ti pánové naposled.

Uhasil pečlivě cigaretu.

A teď jaká bude vae úloha, slečno Fallonová … zítra nepůjdete do divadla, omluvíte se, e jste nemocná. Brzy večer vám Michael zatelefonuje, e vás přijde navtívit. Budete souhlasit. Pak vám řekne, e má později důleitou schůzku se svým éfem a poádá vás, jestli si můe u vás po dobu, co bude pryč, uschovat nějaké důleité dokumenty. Také s tím budete souhlasit a ujistíte ho, e u vás budou naprosto bezpečné. Jakmile Michael odzvoní, zavoláte vrátnému Langovi, e Kane přijde za vámi v 19,30 a e si chce u vás nechat nějaké důleité dokumenty, co jistě náeho přítele ve vrátnici nesmírně potěí, uklíbl se Guelvada.

Michael přijde, chvíli se u vás zdrí a před osmou odejde a nechá u vás svou aktovku. Počítáme, e se ho opět pokusí sledovat, tentokrát si dá Michael záleet, aby ho sledovali úspěně: musejí nabýt dojmu, e jde skutečně na schůzku se svým éfem… A teď přicházíte na scénu vy.

Rozumím, řekla Valetta. Myslím, e má úloha není zvlá těká.

Jako herečka musíte vědět, e i malé úlohy mohou rozřeit velké zápletky, řekl Guelvada. A teď, jestli dovolíte, uděláme malou zkouku. Nejdřív si přezkouíme vá telefonický rozhovor s Michaelem a pak scénu, kdy vás navtíví inspektor Arthurs, aby si odnesl dokumenty. Dáme se do toho?

Prosím,řekla Valetta. Chci se to naučit slovo od slova.

Zkouka začala.

9

Lang seděl ve vrátnici vpravo od hlavního vchodu. Četl Evening News. Zajímala ho situace v Lybii.

Lang, pravým jménem Adolf Hierschel byl Bavorák a v Anglii il u osm let. Byl specialistou na dialekty. Dovedl mluvit anglicky s irským, skotským, welským nebo venkovským přízvukem. Původně ho sém vyslal Goebbels, který ji tenkrát předvídal, jaký ohromný význam bude hrát propaganda v chystaném taení hitlerovského Německa. Teprve později ho přidělili k Speciální sekci německé tajné sluby. Pracoval v Anglií, Irsku i Skotsku. Byl to prvotřídní agent, klidný a inteligentní. Poslední dvě léta patřil k Hildebrandově skupině.

Zazvonil telefon, Lang zvedl sluchátko a ohlásil se. Volal Kane. Rozčiloval se, e nemůe dostat spojení do bytu miss Fallonové. Čekejte, pane, řekl Lang, spojím vás přes domácí ústřednu. Přímá linka k miss Fallonové poslední dobou nějak zlobí. Přepojil, ale sluchátko drel u ucha dál. Pozorně naslouchal.

Kdy se Valetta ohlásila, Kane řekl: Haló, Valeíto, konečně s tebou mohu mluvit. Měl jsem moc práce. Jak se ti daří?

Báječně, řekla. To byla její role. Doslova a do písmene. Po tuctu zkouek s Erniem Guelvadou zněl její hlas klidně a důvěrně. Kdy tě zase uvidím, Michaeli?

Chtěla bys mě vidět? zeptal se Kane. Samo, řekla. To ví, e chci. Můe si to zařídit?

No jo.. ano, řekl váhavě. Chvilku bylo ticho, pak pokračoval; Ví, mám s sebou plnou aktovku důleitých dokumeiitů a nerad bych to s sebou vozil po zatmění. Mám toti nějaké nutné jednání. Ale nejdéle za hodinu budu hotov a pak bych přiel za tebou. Ví co, zastavím se teď u tebe a nechám tam ty papíry, v tvém bytě budou v bezpečí. Odjel bych pak na tu schůzku a kdy budu hotov, vrátím se, jak to bude nejrychleji moné. lo by to?

Valetta řekla: Ale ovem. Mrzí mě jen, e musí na tu schůzku. Venku je psí počasí, taková zima a ke vemu jetě sněí. Nemohl bys to odloit?

Ne, řekl Kane, nemohl. Mám schůzku s éfem a ten je hrozně přísný. Musím tam jít. Ale víc ne hodinu to trvat nebude a pak jedu hned k tobě.

Tak dobrá, řekla Valetta vesele, nech si ty papíry klidně tady, já u je ohlídám. U se těím, a bude mít po schůzce. Pá. Prima, za deset minut jsem u tebe, řekl Kane.

Lang počkal, a oba zavěsí, pak vytočil číslo Nieleckova bytu. Nieleck se ihned ozval. Lang řekl:

Přijde sem asi za deset minut. Chce u ní nechat nějaké důleité dokumenty a pak odjet na schůzku s někým, komu říká éf. Bylo by dobře, kdybys ho sledoval. Na ostatní u dohlédnu.

Výborně, řekl Nieleck. Vytáhnu vůz z garáe a počíhám si na něj na protějí straně ulice. Tentokrát ho nesmím ztratit.

Dobrá, řekl Lang, ale pokud mono hned proti hlavnímu vchodu. Auta si nevimne, tady pořád někdo parkuje.

Nieleck zavěsil, Lang také. Vzápětí se ozval bzučák domácího telefonu. Zvedl sluchátko. Byla to Valetta.

Je tam vrátnice pan Lang? Oh, pane Langu, právě mě volal pan Kane. Přijde sem asi za deset minut, aby si u mne schoval nějaké papíry, musí pak hned na schůzku. Nejdéle za hodinu se pak vrátí zpátky. Domnívám se, e by o tom měl vědět inspektor Arthurs.

Děkuji vám, slečno Fallonová, řekl Lang. Zavolám inspektora Arthurse a řeknu mu to. Zavěsil. Hergot, ten Hiltsch to s ní ale zkoulel, pomyslel si. Zbatila tu povídačku a teď si sama sobě kope jámu.

Vytočil číslo. Odpověděl Hiltsch. Lang ze sebe vychrlil: Posly… Tady Lang. Kane sem přijde za několik okamiků. Nechá u té enské nějaké papíry. Jsou prý důleité. Potom odejde a vrátí se asi za hodinu. Hiltsch se zeptal: Nemýlí se? Ne, odpověděl Lang. Odposlouchal jsem jejich hovor. Nato volala ona sama a řekla mi, domnívám se, e by měl o tom inspektor Arthurs vědět.

Dobrá, řekl Hiltsch. Přijdu tam. Standen bude také na blízku. Musíme to rychle skoncovat a zmizet. Táhne se to na dlouhé lokty. Jetě si o tom promluvíme, a přijde řekl Lang. Vyel z vrátnice na chodbu, proel kolem zdi a zůstal stát ve stínu. Pozoroval. Za několik minut se objevil Kane. Nesl velkou aktovku, zamířil přímo k výtahu a vyjel nahoru. V zápětí seběhl zadním schoditěm Nieleck a kdy procházel kolem Langa, zaslechl:

Pro ty papíry si přijde Hiltsch. Standen tu bude také. Vybílíme to tu a zdrhnem. Konečně; to bude prima, řekl Nieleck s úlevou. Lang si viml, jak má Nieleck bílý, strhaný obličej. Cynicky se uklíbl. Začínají mu povolovat nervy. Tihle přetrénováni mladí nacisté si vedou dobře jetě tak v

Německu, ale jakmile musí pracovat venku, jsou Jedna dvě na huntě. Starí generace je přece jen spolehlivějí. On si jetě dovedl uchovat pevné nervy.

Lang el k druhému vchodu. Venku stál vůz. To bude asi Kanův, řekl si. Na protějí straně vozovky rozeznal ve tmě zadní světla jiného vozu. Nieleckova.

Lang se vracel k vrátnici. U je na čase skoncovat to tady. Také občas pocioval únavu. Osm let tak daleko od domova to je hezky dlouhá doba.

Slyel sjídět výtah. Pak uviděl Kana, jak vychází hlavním vchodem. Lang vstoupil do vrátnice, poodhrnul zatemňovací záclonu a pozoroval, co se děje na ulici. Zadní světla Kanova vozu zahýbala právě za roh a Nieleckovo auto jelo těsně za ním. Prima práce, pomyslil si Lang, vechno bezva klape. Celkem vzato jsou Britové hlupáci. Trochu změkčilí a ve vem spoléhají na náhody. A přitom pracují doma, měli by být tedy ve výhodě. Zatáhl zatemnění, posadil se a zapálil si cigaretu. Dokouřil sotva do poloviny, kdy vstoupil Hiltsch.

Zavolej k ní, poručil Langovi, a řekni, e inspektor Arthurs je tady. Jdu se kouknout na ty papíry, jestli jsou opravdu tak důleité. Standen čeká s vozem v postranní ulici. Kdy se nám ty papíry budou hodit, počkám si tam na Kana a pak ho zlikviduju. Jakmile teď vyjedu nahoru, oblékni se, vezmi si vechno, co potřebuje a připoj se ke Standenovi. Řekni mu, e je vechno v pořádku. Moná, e bude chtít poslat zprávu. Pak počká na Nielecka, ale nahoru ho nepoutěj. Čekejte na mne, dokud to nevyřídím s Kaném. Přijdu za vámi.

A co bude s tou enskou? zeptal se Lang. Skoncuju to s oběma, řekl Hiltsch. Jinak bude dělat děsný kravál. Víte, co máte dělat?

Ano, vím, řekl Lang. Zdvihl sluchátko domácího telefonu a řekl: Slečno Fállonová, přiel inspektor Arthurs. Mám ho poslat nahoru? … Velmi dobře… zavěsil. Podíval se na Hiltsche. Má jít nahoru.

Hiltsch odeel k výtahu.

Lang pak zavřel svoji kancelář, vyel na chodbu a zamířil po schodech dolů ke svému bytu. Byl rád, e tohle zaměstnání vrátného pověsí konečně na hřebík. Byla to nuda, Čas při tom pomalu ubíhal. Proel předsíní a otevřel dveře do své lonice.

Kdy rozsvítil světlo, uviděl sedět v rohu místnosti Ernesta Guelvadu. V jedné ruce drel cigaretu, druhou měl v kapse. Řekl stroze německy: Ruce vzhůru a ani se nehněte! Získáte tím týden nebo dva navíc.. Langovi blesklo hlavou, k sakru … oni nejsou takoví hlupáci… Pomalu zdvihal ruce. Přemýlel, musí nějak varovat ostatní… musí přimět tohohle mizeru, aby střílel. Byla tu jetě naděje, malinká naděje, e by Hiltsch uslyel výstřel. V budově je ticho, určitě ho uslyí. Náhle spustil ruce. Guelvada vystřelil skrz kapsu. Tak tie, e to nebylo ani slyet. Kulka proletěla Langovi nad pasem. Skácel se ke zdi. Guelvada vstal, přeel k němu a sklonil se nad ním. Tak vy jste si tedy myslel, e budu dělat hluk a vai přátelé to uslyí? Pane Boe, co jste to za hlupáky, pomyslil si. Vyndal revolver z kapsy. Lang uviděl na hlavni tlumič. Pokouel se vstát, Heil … heil… blábolil.

Správně, řekl Guelvada. Heil Hitler! Dovolíte, abych to řekl za vás. Vpálil do Langa dalí dvě rány. jetě jednou se na něho podíval, zhasl světla, zavřel a zamkl za sebou dveře. Odcházel nahoru a tie si pro sebe pobrukoval.

Hiltsch seděl u malého stolku ve Valettině pokoji. Zámek u aktovky otevřel paklíčem, který měl na krouku u svých klíčů. Navenek se tvářil lhostejně, ale srdce mu poskočilo. Srdce, které zůstávalo klidné při stovkách vzruujících událostí, poskočilo teď radostí.. Boe… to je trefa. Dokumenty, po nich se Hildebrand tolik pídil, byly vechny tady. Úplně vechny … Sloil je zpět do aktovky a zaklapl zámek.

Valetta řekla: To je to, co jste měl na mysli, Mr. Arthursi… ty dokumenty …?

Ano. Jsou naprostým důkazem Kanovy zrady, miss Fallonová, řekl Hiltsch. Počkám tu na něho a hned ho zatknu.

Vstal od stolu, rozkročil se uprostřed místnosti a zálibně si ji prohlíel. Zatraceně hezká enská, myslel si. koda, e ji musím oddělat, ale povinnost je povinnost. Kadopádně to s ní skoncuji rychle.

Valetta řekla: Můj Boe, to je hrozné… Obličej měla popelavý a lomila rukama. Díky skvělým reisérským schopnostem Ernie Guelvady hrála svou úlohu na výbornou. Hiltsch se posadil obličejem ke dveřím.

Je mi moc líto, e jste měla Kana tak ráda, miss Fallonová. Je to hrozné, kdy enu potká něco takového. Nic horího si nedovedu představit. Musíte hledět na něj zapomenout, je to patný člověk. Kdo je ochoten prodat svoji vlast…

Vsunul ruku nenápadně do kapsy převlečníku a sevřel spou pistole. Teď u bude Lang asi pryč, čekají se Standenem ve voze s nastartovaným motorem. A se Kane vrátí, Nieieck se k těm dvěma přidá. Kdy Kane zaklepe, Valetta mu půjde otevřít a pak je bude mít oba pohromadě. Zabere to nejvíc deset vteřin. Nikdo nic neuslyí. A on, Hiltsch, bude za chvíli také pryč. A zítra budou podle

Standenova přesně promyleného časového plánu u v okupované Francii.

Víte, miss Fallonová… Náhle se zarazil, dveře se otevřely a Kane stál v místnosti. Pistole v jeho rukou vydala zvuk, jako kdy se otevře láhev ampaňského.

Hiltsch se podíval na kapsu, kde měl ruku, cítil, e má roztřítěnou kost a e rána krvácí.

Kane řekl klidně: Jdi do lonice, Valetto. Ano, Michaeli, řekla a rychle odběhla.

Kane řekl německy: Teď … nebo potom? Hiltsch začal sprostě nadávat a s obličejem zkřiveným bolestí se snail dostat levou ruku do pravé kapsy Kane ho pozoroval. Nebuďte blázen, řekl klidně. Na to u nestačíte. Raději se s tím snate smířit.

Hiltsch jetě nadával, K sakru, musím to dokázat, jsem přece Hiltsch bývalý komandant 24. standarty v Brémách. Já to dokáu. Jetě je tu naděje.

S nadlidským úsilím vsunul levou ruku do pravé kapsy; dotkl se beztvarého zápěstí, nahmátl pistoli a s námahou ji vytáhl… Kane pokrčil rameny a znovu vystřelil. Hiltsch se zhroutil na koberec, tělo jetě několikrát zakubalo a znehybnělo.

Dveře za Kanovými zády se otevřely. Vstoupil Guelvada a podíval se na Hiltche.

A co ostatní? zeptal se ho Kane.

Venku byli jetě dva, jeden, jak tě tenkrát sledoval, a druhý, to bude asi ten kapitán z Commanda  Guelvada se usmál. Ten druhý, takový mladý nácek, tam teď brečí. Searl ho nejspí ujistil, e my v Anglii jsme tak staromódní, e agenty střílíme. Asi to nevěděl, někdo mu to musel tedy říct.

A co je s Langem? zeptal se Kane. Guelvada pokrčil rameny: Začal se chovat nějak divně a tak je dole ve své lonici. Kane řekl: jdi dolů, zavři hlavní vchod a pokus se zavolat z vrátnice Fentona. Poádej ho, aby někdo přijel s pohřebním vozem a uklidil tady to svinstvo. Ostatní nájemníci nemusí nic vědět. Searlu Minneysovi řekni, a ty dva, co čekají v autě, nechá odvézt do Cannon Row. Poádej Fentpna, a s ním bude mluvit, a nechá na ně vystavit formální zatykač.

Dobrá, řekl Guelvada. Mimochodem, Michaeli, ten kapitán z Commanda měl u sebe anglicky psaný dopis, na první pohled docela bezvýznamný pro nějakého pána do Irska. Sebral jsem ho pro tebe. Zajímalo by mě …

Hildebrand! přeruil ho Kane.

Hned jsem si to myslel, řekl Guelvada. Počítali, e a tohle tady vyřídí, odjedou na pobřeí a odtud do Francie. Je k tomu teď příhodný, mlhavý čas. Chtěli o vem zpravit Hildebranda naoko nevinným dopisem, který by proel anglickou censurou. Vechno je moné…

Podal obálku Kanovi a ten si ji zastrčil do kapsy,

Hoď sebou, Ernie, řekl pak.

Guelvada odeel.

Kane překročil Hiltschovo tělo a zamířil k lonici. Otevřel dveře. Valetta seděla na posteli a kdy ho spatřila, řekla divným hlasem: Oh Michaeli… oh Michaeli.

Kane se na ni usmíval. Řekl: U se netrap.. vechno je v pořádku… nic si z toho nedělej.

Zachytil ji, právě kdy padala.

Výstřely pro vraha

Dohra

Dům stál v ohybu malé říčky a vypadal oputěně. Od blátivé silnice vedla k hlavnímu vchodu dláděná cesta. Z Červeného komínu stoupal prouek kouře. Okolní krajina byla klidná. Leel na ní sníh jako bílý sametový koberec. Měsíc byl v úplňku.

Guelvada stál ve stínu stromu poblí silnice, na které byl ji sníh rozjeděn do pinavé, blátivé břečky. Kouřil cigaretu a divil se, e je tak jasno, téměř jako za bílého dne Podíval se na hodinky. Ukazovaly devět hodin. Pokrčil rameny. Snad očekával příli. Měl by náramné těstí, kdyby se to podařilo. Zkusit se ale musí vechno.

Uplynulo dvacet minut. Guelvada uslyel vůz, vyjídějící se záhybu silnice. Byl to malý vůz, který jel velmi pomalu. Patrně se řidič pokouí najít dům, myslel si Guelvada.

Vůz zastavil. Řidič vyhlédl, pak sjel vozem ze silnice na zasněený trávník a zastavil ve stínu několika keřů, Vystoupil a přes chladič hodil pokrývku. Otevřel vrátka a proel sadem přímo k domu. Guelvada se zasmál. Sevřel rty a odhodil cigaretu do sněhu.. Čekal jetě několik minut a pak el pomalu k domu.

Hildebrand kráčel přes rovnou, sněhovou plochu, která pokrývala trávník před domem. V chůzi pohyboval Lehce paemi a měkce nalapoval. Doel k malému přístřeku, který chránil vchod domu. Dlouho si čistil boty o elezné krabadlo a díval se, jak mu z nich opadává nalepený sníh. Pak vzal rázně za kliku, otevřel dveře a veel.

Zastavil se v rozlehlé hale, kterou malá lampa visící od stropu jen slabě osvětlovala. Na protějí straně haly byly otevřené dveře. Hildebrand k nim přeel po silném koberci. Nahlédl do místnosti a vstoupil.

V krbu hořel oheň. Před ním, s rukama za zády, stál Kane. Usmíval se.

Řekl: Haló, Hildebrande. Lituji, ale Hiltsch nejsem. Vylo to trochu jinak ..

Na okamik Hildebrand ztuhl. Pak mu napětí ve tváři povolilo a zasmál se. Nebyl to nepříjemný smích. Pokrčil rameny.

To se někdy stává, řekl. Blahopřeji vám.. * pane Kane …?

Správně, řekl Kane. Jsem Kane. Byl jsem ovem ve výhodě, protoe jsem ji viděl vai fotografii. Jeho úsměv se rozířil. Kdo jednou spatřil nikdy nezapomněl!, řekl. I kdy jste na obrázku byl v uniformě SS. Nikdo by se nemohl zmýlit a nepoznat vás. Hildebrand řekl přátelským hlasem, plným uznání: Provedl jste to výborně. Kdy jsem četl ten dopis, byl bych přísahal, e je od Hiltsche e ho Hiltsch psal. A pak, tento dům ji dříve pouíval. To mě také přesvědčilo.

Kane pokýval souhlasně hlavou.

Natěstí jsme o tomto domě věděli. Kdy jsme dostali Hiltsche a ty tři ostatní, ten jeden z nich, jmenoval se Standen, měl při sobě dopis, adresovaný jednomu pánovi v Irsku. Na první pohled byl obsah dopisu zcela nezávadný. Nakonec jsme vak doli k tomu, e obsahuje důleitou zprávu. Předčasnou zprávu, e úkol byl proveden a oni odcházejí. Strávil jsem mnoho času nad tím dopisem, řekl Kane. A dostal jsem nápad. Nechal jsem napsat jiný dopis. Ten, kdo ho psal, býval kdysi nadějným padělatelem. Udělal dobrou práci s Hiltschovým rukopisem. A zdá se, e účelu bylo dosaeno.

Hildebrand řekl: Zdá se.

Kane řekl: Raději se posaďte. Předpokládám, e nejste ozbrojen. Uklíbl se. Jinak byste se byl u jistě pokusil…

Hildebrand přisvědčil.

Předpokládáte správně, řekl. Dostal jsem se sem na ukradený pas. Nemohl jsem si dovolit, aby u mne celníci nali zbraň. Tolik rozumu jsem měl a věděl jsem, e v tu chvíli by mě začali podezřívat a zjiovat… Bohuel, otráveně se uklíbl, ádnou jinou zbraň jsem si zatím nestihl opatřit. Posadil se ke stolu na idli s vysokým, vyřezávaným opěradlem.

Kane řekl: Hiltsch a vrátný Lang, známý té jako číník Veteria jsou mrtvi. Standen a Nieleck byli včera vyetřováni. V nejbliích dnech budou zastřeleni, řekl. Napovídali toho a a. Doufali, e si tím zachrání svou kůi.

Hildebrand přikývl:

To je riziko, se kterým se musí u těchto mladých lidí počítat.

Kane řekl: Guelvada vás viděl přijídět. el telefonovat a brzy vás odvezeme zpátky do Londýna.

Hildebrand řekl: Tyhle formality jsou tak trochu směné, nemyslíte?

V určitém směru… ano, odpověděl Kane. A na to, e my se rádi dríme správné cesty, je-li to moné. Jsme jetě stále tak staromódní, víte? Vzhledem k naim zákonům máte právo být řádně souzen. Kadopádně budete mít příleitost prostudovat nae anglické metody.

Ode dveří se ozvalo přímo zběsilé Ne. Hildebrand se rozhlédl. Mezi dveřmi stál Ernie Guelvada. Ruce měl zastrčeny v kapsách plátě, ramena vysunuta kupředu. Jeho obličej byl velmi strhaný. Kane Guelvadu takhle dosud jetě nikdy neviděl.

Guelvada promluvil zvlátním, u něho nezvyklým, monotóním hlasem.

Michaeli, on nebude souzen. Je to zbytečné. Já si to s ním vyřídím sám… rozumí? Kane řekl klidně: Obávám se, e ti nerozumím, Ernie.

Hildebrand řekl: To je nanejvý zajímavé. Mám zato, e tohle je notorický pan Guelvada. Pobaveně se při tom usmíval. Rád bych věděl, proč není v tomto případě spokojen s vaím obvyklým postupem? Guelvada řekl: Poslouchejte, Hildebrande, snad si jetě vzpomínáte na první pancéřovou eskadru SS, která přijela do Nicolas v Belgii a které jste velel. Tenkrát jste mohl být velmi spokojený. Vechno lo hladce, vám i Německu. Byl jste odváný a nadený. Nebral jste tehdy ohledy na nic. Ani na tu neastnou enu, co se vám dostala do rukou. Sotva se na ni budete pamatovat. Předpokládám, e jich bylo tolik, e jméno Mariette Deřorsová pro vás nic neznamená … Hildebrand se zasmál. Naopak. Pamatuji se na ni velmi dobře.

Guelvada řekl: Tak to je dobře … Vzpomínáte si tedy, e jste se k Mariettě nezachoval příli laskavě, Hildebrande, e ano? Měl jste vztek, e nechtěla mluvit a myslel jste si, e toho asi hodně ví. Moná, e věděla. Chtěl jste na ní hlavně, aby vám řekla, kde se skrývají někteří její spoluobčané. Ona je nechtěla zradit. A vy jste jí ublioval. Vy jste ji týral, e ano? A přece nepromluvila. Nejdříve jste jí uřezal prsa, velmi pomalu jste jí zabíjel… Guelvada vzdychl. Nanetěstí neměla Marietta při sobě pistoli, malou pistolí, kterou jsem jí kdysi daroval. Byla by jí mohla pouít pro sebe a uetřit si mnoho útrap a mnoho poníení.

Guelvada vsunul ruku do kapsy převlečníku. Kdy ji vyndal, leela na jeho dlani malá dámská pistole s rukojetí ze slonoviny. Byly v ní tři náboje, kdy jsem ji nael na místě, kam si ji uschovala. Tenkrát jsem si slíbil, e ty tři náboje patří vám. Pro vás jsem je schoval, Hildebrande. Kadý měsíc, kadý týden, kadý den jsem si říkal, e přijde chvíle, kdy tyhle kulky vpálím do vás. Nedám si to ujít… A ta chvíle přila …

Hildebrand kubl rameny. Řekl:

Velmi zajímavé… ale odpuste, nudí mě to. Nudí mě to, třebae mě do jisté míry uspokojuje to, e jsem vám přece jen způsobil bolest.

Guelvada pohlédl na Kana. Řekl:

Co tomu říká, Michaeli?

Kane pokrčil rameny. Vzal si klobouk, popoel ke dveřím a řekl: Zatelefonoval jsi pro vůz, Ernie?

Guelvada řekl: Ne.

Můe tedy pouít Hildebrandův vůz. Instrukce zněly, přivézt ho do Londýna a předat přísluným orgánům. V případě, e by se postavil na odpor nebo chtěl uniknout, pouít obvyklého způsobu …

Kane přeel zahradu a sundal pokrývku z chladiče. Vál východní vítr. Vyhrnul si límec plátě. Vsedl do vozu a nastartoval. Pomalu se rozjíděl k pinavé silnici. Od domu k němu dolehl zvuk tří výstřelů.

Kane zamířil k Londýnu.

SKUTEČNOST PRO FANTAZII PETRA CHEYNEYE

Rudolf Ströbinger

DVA PLUKOVNICI Z ABWEHRU

Na sklenicích piva, které nám donesl číník v jedné nevelké mnichovské pivnici, byla vysoká čepice bílé pěny. Seděli jsme u stolku tři, Těm dvěma postarím, proedivělým muům říkejme Berg a Müller. Jmenovali se jinak, ale jejich kamarádi a známí by prý moná nebyli rádi, e vyprávěli o těch věcech, které jsem měl za chvíli slyet.

I kdy se staly ji před více ne čtvrt stoletím. Oba muové, kteří si nyní oviálně odfoukli bílou pěnu, měli kdysi hodnost plukovníka. Větinou vak chodili v nenápadném civilním obleku. Neslouili u dělostřelectva, ani u letectva, ani u válečného námořnictva, ani u horských myslivců. Jméno jejich velitele se neobjevovalo ve zprávách vrchního velitelství branné moci. Stál v zákulisí tak, jako v něm byli i oni. Slouili v německé zpravodajské slubě v abwehru. A jejich éfem byl admirál Wilhelm Canaris.

Jak jsme se potýkali s britskou tajnou slubou? Popravdě řečeno nebylo to příli slavné, řekl Berg.

pioná proti Velké Británii byla Hitlerem velmi dlouho zakázána. Intenzivně jsme se Anglií začali zabývat asi a dva tři roky před začátkem války. To nám pochopitelně svazovalo ruce. Před válkou jsme pak pióny vysílali do Anglie předevím z Hamburku. Pomocí naich agentů v Holandsku jsme se pak snaili proniknout přímo do řad britské tajné sluby. Dověděli jsme se toti, e Inteligence Service má jednu svou vysunutou ústřednu v Haagu. Ji od roku 1934 tam pracovala pod oficiálním označením Passport Control Office (PPCO).

S touto ústřednou měli Angličané trochu smůly. Úřadovna PPCO byla v domě, který byl necelých třicet metrů od přístavního mola. Zařídili jsme, aby tam zakotvil člun a odtud jsme pozorovali vechny osoby, které vcházely do budovy. Mnoho z nich jsme si nafilmovali. A některé jsme pak dokonce získali do slueb abwehru. jednou nám jeden z nich hlásil, bylo to v roce 1936, e vedoucí PPCO byl to major spáchal sebevradu. Pouíval ke svým soukromým účelům peníze ústředny. Jeho nejblií spolupracovník, Holanďan, byl okamitě proputěn. O tři roky později, v roce 1939, se nám podařilo získat tohoto mue do naich slueb. Bylo to celkem jednoduché, protoe po svém proputění se stal stálým hostem kasina v Ostende, hrál příli hazardně a zadluil se. Zaplatili jsme mu dluhy a on nám řekl ve, co věděl. Kdy se nám ji zdálo, e z něho víc nevytáhneme, chtěli jsme ho pustit k vodě.

Pozvali jsme ho proto do Hamburku k poslednímu rozhovoru. Holanďan přijel a zřejmě vycítily e s nim chceme přeruit styky. A tak nám řekl své poslední tajemství. Znal jméno jednoho z největích britských agentů na nejvyím místě naeho válečného námořnictva. Byl to důstojník inenýr. Neměl monost podávat zprávy jen o námořnictvu a o stavbě lodí, ale jeho kontakty sahaly i do leteckého průmyslu. Začali jsme ho sledovat. V červenci 1939 navtívil na několik dnů Kiel, Wilhelmshaven a Hamburk. Neustále jsme mu byli v patách. Jeden z naich důvěrníků s ním byl í ve vlaku, kdy z Hamburku odjíděl do Haagu. Pronajal si v hotelu sousední pokoj a slyel, jak inenýr celý den píe něco na stroji. Večer se setkal se svým obchodním přítelem z PPCO. Toho jsme znali také. Tím jsme měli v rukou jasný důkaz, e inenýr pracuje pro Brity. Chtěli jsme ho zatknout, a budeme mít pohromadě jetě víc materiálu. Prvního září vypukla válka a tentý den se inenýr zastřelil. Pracoval pro Brity dvacet let…

Ano, 1. září 1939 vypukla druhá světová válka. Bylo přepadeno Polsko a polská armáda za tři týdny rozbita německou přesilou. Hitlerovské Německo obsadilo Dánsko a Norsko. Na jaře roku 1940, 10. května, vpadly německé afmády do Lucemburska, Belgie a Holandska, obely Maglnotovu linii a bez velkého odporu francouzských vojsk pronikaly do nitra Francie. Padla Paří, kolaborantský marál Pétain podepsal bezpodmínečnou kapitulaci francouzských vojsk.

V té době jsme začali proti Angličanům pracovat mnohem intenzivněji. Z Paříe, z portugalského Lisabonu a z několika panělských měst, podotkl Müller.

Hlavní středisko abwehru bylo v paříském hotelu Continental. Zde se konaly porady, kterých

se často zúčastňoval sám admirál Canaris. Přijíděli na ně pracovníci zpravodajských ústředen z Bordeaux, Dijonu, Brestu, Nancy, Lyonu, Maine-et-Loire.

A tam nás také zastihla zpráva, e Angličané odhalili jednoho z naich nejlepích agentů na území Spojených států a předali ho Američanům k potrestání. Byl to agent, který sledoval americké dodávky do Velké Británie. Je to zajímavá historie.

AGENT JOE K.

V listopadu 1940 zachytila úřadovna britské cenzury, zřízená na Bermudách, aby kontrolovala potu ze Spojených států do Evropy, dopis psaný na stroji, adresovaný Lotharu Frederickovi v Berlíně, Helgoländer Ufer 1. Dopis měl razítko jedné newyorské poty. Obsah byl víc ne zajímavý. Byla to obírná zpráva o příjezdu a odjezdu britských lodí v newyorském přístavu. Dopis byl podepsán Joe K.

Přestoe zpráva byla psána anglicky, pouil pisatel některé výrazy jako např. slovo cannon místo gun pro dělo, z nich britská cenzura usoudila, e pisatel je nejen německého původu, ale také zcela určitě agentem německé zpravodajské sluby. Berlínská adresa byla toti ji několik týdnů Angličanům známa jako krycí adresa německé pionáe.

Bezpečnostní úředník v úřadovně cenzury H. Montgomery Hyde předal dopis éfovi britské zpravodajské sluby na území Spojených států Siru Williamu Stephensonovi, známému v kruzích tajné sluby pod jménem Little Bili.

V prosinci 1940 navtívil Little Bili úřadovnu na Bermudách a pozval si H. Montgomeřryho Hydea. Hyde, ten dopis, co psal ten ničema Joe K., je víc ne zajímavý. Myslím, e jsme na stopě velmi nebezpečného agenta. Teď jde o to, abychom tu stopu neztratili. Ten chlap bude psát určitě jetě jednou, ne-li víckrát. Musíte udělat vechno, abyste jeho dopisy zadreli.

Hyde byl Stephensonovou pozorností polichocen. Samozřejmě, pane. Myslím, e nám u ádná zpráva neproklouzne. Sám se o to postarám. Rozmluvou v edé kanceláři na Bermudách začal konec agenta Joe K. Brzy toti byly na Bermudách zadreny jeho dalí zprávy. Větina z nich vak u nebyla adresována do Berlína jako první zadrený dopis, ale na krycí adresu ve panělsku a Portugalsku. Na obálkách byli jako odesilatelé uvedeni neexistující pisatelé z New Yorku nebo jeho okolí. Zajímavé vak bylo, e příjmení vech odesilatelů začínalo písmenem J. Větina dopisů byla psána tak, e měla vzbuzovat dojem obchodní zprávy zástupce nějaké firmy. Dopis adresovaný Manueli Alonsovi, v Madridu, Apartado 718, zněl: Vae objednávka číslo 5 je poměrně velká. Se svými omezenými monostmi a prostředky nemohu příkaz nikdy úplně splnit. Mám vak ji mnoho čísel na skladě a dodám je, co nejdříve budu moci. Věřím, e budete spokojeni alespoň s dílčí dodávkou. Prosím, oznamte mi také dalí podrobnosti o zboí, proti němu mají nai zákazníci nějaké námitky. Kdy platí, mají přece nárok na dobrou obsluhu. Od platících zákazníků jsem ochoten přijmout kdykoli kritiku. A byl bych také Vám vděčen za Vae vlastní návrhy k zlepení kvality dodávek.

Od Stephensonovy návtěvy na Bermudách zpracovávala dopisy Joe K. pod Hydeovým vedením mladá ena Nadya Gardenerová. Ze zachyceného dopisu do Madridu správně usoudila, e pisatel má mnoho práce se splněním uloeného úkolu, jeliko se zřejmě můe spoléhat pouze na relativně malou organizaci s nevelkými prostředky.

Slečna Gardenerová navrhla také, aby byl dopis podroben chemické zkouce, zda V něm nejsou zprávy psané tajným inkoustem. Zkouka dopadla negativně. Ale Nadya Gardenerová se nevzdala. Sama toti nějaký čas studovala anorganickou chemii, a tak rezolutně prohlásila, e se zkoukami není spokojena. V chemické laboratoři byl toti dopis do Madridu zkoumán jen pomocí nejnovějích metod. Nadya navrhla, aby byl přezkoumán jetě na reagenci na jód, jeho pouívali Němci jako tajného inkoustu za první světové války.

Výsledek byl překvapující. Dopis obsahoval nejnovějí informace o americké letecké výrobě a o pohybu lodí. Podařilo se pak také přesně zjistit, e u tajného inkoustu lo o roztok pyramidonu. Práku, který lze koupit proti bolení hlavy v kadé americké lékárně.

Honba na neznámého německého agenta Joe K. zintenzivnila. Začátkem března 1941 byl zadren německy psaný dopis na krycí adresu v Portugalsku. Obsahoval přesné údaje o počtu a typu letadel dodaných Spojenými státy do Anglie a výcvikový program americké armády. Dopis byl podepsán jménem Konrád a podle precizních informací lo zřejmě o mue, který se velmi dobře vyznal ve vojenských záleitostech. Kdy byl dopis podroben chemickému zkoumání, zjistilo se, e pisatel oznamuje, aby mu byly posílány dalí pokyny přes Joea a e kopie této zprávy posílá rovně přes Čínu a Japonsko. Konrád byl v tajné části dopisu nazýván také někdy Phil nebo julio. A jetě něco obsahoval zadrený dopis. Přesné údaje o obraně Havajských ostrovů s mapami Pearl Harbouru. To bude předevím zajímat naeho lutého spojence, psal odesilatel.

Sir William Stephenson a jeho agenti ve Spojených státech pátrali zatím bezvýsledně po pionání organizaci Joe K. Po několika týdnech jim bylo jasné, e bez pomoci americké FBI se zřejmě dále nedostanou. Nyní se do honby zapojila také americká tajná policie. A opět bezvýsledně. Vechno pátrání bylo marné. Případ jakoby se nehnul z místa. Pak přila dalí zpráva z Bermud. Cenzura zadrela 25. března 1941 dopis psaný před pěti dny Joem a adresovaný opět Manueli Alonsovi v Madridu. Nadya Gardenerová, která zprávu deifrovala, téměř poskočila radostí. Joe toti sděloval zajímavou podrobnost, která mohla vést k odhalení pionání sítě. Večer 18. března byl Phil při přecházení Broadwaye u Times Square sraen taxíkem a také za taxíkem jedoucí auto Phila jetě zranilo. Byl převezen do nemocnice, kda přítí den, ani by nabyl vědomí, zemřel. Jeliko jeho stav byl podle telefonické informace velmi kritický a já jsem sám nemohl nic podniknout, podal jsem prostřednictvím jednoho starého přítele zprávu jeho konzulátu, který okamitě jednal. Přesto nemohl být zachráněn, jeliko zranění bylo velmi těké, psal Joe. Dopis obsahoval dalí údaje o nehodě, včetně čísla automobilu a názvu nemocnice sv. Vincenta, kam byl Phil převezen. Dále pak některé části dopisů a telegramů, které Joe odeslal v souvislosti s Philovou nehodou. V jednom z těchto dopisů objevila Nadya Gardenerová větu: U jmenovaného konzulátu se jednalo o panělský konzulát.

JULIO Z HOTELU TAFT

Zprávu z Bermud předal Stephenson okamitá americké FBI. Ta u se nehodou zabývala, ale poněkud z jiného hlediska. Na základě panělského pasu bylo u známo, e se mu, který podlehl úrazu při automobilové nehodě, jmenoval Julio Lopez Lido a bydlel v newyorském hotelu Taft. Po Juliově nehodě se Joemu podařilo včas uschovat Lidovu aktovku, ale měl starosti s jeho dalími zavazadly v hotelovém pokoji. Zavolal telefonicky do hotelu, oznámil, e Lido měl automobilovou nehodu a ádal, aby jeho zavazadlo personál připravil tak, aby si pro ně mohl brzy přijet. Kdy se vak vedoucí hotelu začal vyptávat, zdálo se to Joemu podezřelé a zavěsil, ani by řekl své jméno. To zase bylo podezřelé vedoucímu hoteiu, který to oznámil FBI.

Policie zjistila, e Lido ve své hotelové přihláce uvedl jako poslední místo pobytu anghaj. V zavazadlech byly pak nalezeny dopisy adresované jakémusi Carl Wilhelmovi von der Ostenovi z Denveru. Toho podezírala FBI ji delí dobu, e je německým agentem. Nyní byl von der Osten zatčen a podroben kříovému výslechu. Za několik hodin doznal, e mrtvý Julio Lopez Lido není vůbec nanělem, ale e to je jeho bratr kapitán Ullrich von der Osten, agent německého abwehru. O lidech, s nimi se jeho bratr stýkal, vak nemohl nic uvést.

V dopisech zadrených na Bermudách psal Joe často také o svém strýci Daveovi a tetě Loney, kteří údajně vlastnili obchod, který .vak chtěli prodat. Později oznamoval, e H. prodal svůj obchod a v dopise z 20. března o smrtelném úrazu Ullricha von der Osten joe psal: Jak jsem se ji zmínil, prodala teta nedávno svůj obchod. Není proto vhodné posílat na její adresu potu. Mí ostatní přátelé a známí pracují vak dále. V zápisníku, který byl nalezen úředníky FBI u mrtvého von der Ostena, bylo také telefonní číslo, jeho majitelé byli obchodnici Dave a Loni Harrisovi. Dalí etření pak ukázalo, e manelé Harrisovl mají synovce, který se jmenuje Fred Ludwig. V lidském mraveniti New Yorku začalo nyní pátráni po Fredu Ludwigovi. A zatímco a dosud měla více úspěchu americká FBI, rozhodla o dalím pátrání po nacistických piónech britská tajná sluba, která dodala chybějící článek celého řetězu. Začátkem března.1941 hlásilo londýnské ústředí Inteliigence Service Stepbensonovi, e německý agent se sídlem v Lisabonu poslal ifrovanou depei do New Yorku, určenou pro neznámou osobu Fouzie. Stephensonovi lidé měli za úkol zjistit, kdo je Fouzie. Stephenson se obrátil na FBI, ale tam mu řekli, e do New Yorku přichází denně desetitisíce telegramů a e je úplně nemoné adresáta depee z Lisabonu objevit. Jeden ze Stephensonových důvěrníku, který pracoval jako úředník jedné telefonní a telegrafní společnosti, vak zjistil, e depee Fouzie je určena pro jakéhosi Freda Ludwiga, jen bydlí v jednom newyorském předměstí. Sir William Stephenson předal Ludwigovu adresu FBI. Za dva dny dostal z FBI stručnou zprávu: Fred Ludwig se přiznal, e je totoný s německým agentem Joe K.

Agent joe K. se plným jménem jmenoval Kurt Frederick Ludwig. Bylo mu 48 let a narodil se ve Fremontu ve státě Ohio. Ji jako dítě se vak dostal do Německa, vyrostl tam a oenil se. Jeho ena a tři děti ily v Mnichově. Ve dvacátých a třicátých letech navtívil Ludwig několikrát Spojené státy V březnu 1940 odjel do Spojených států na americký pas jako údajný obchodník s kůí. Měl za úkol organizoval skupinu piónů. Své úkoly dostával od jednoho zaměstnance německého konzulátu v New Yorku při schůzkách v Chílďs Restaurant v newyorské 34. ulici Kdy pak do New Yorku přijel Ullrich von der Osten, pracoval Ludwig pod jeho vedením.

Soud nad Ludwigem a jeho osmi společníky se konal před United States District Court v Brooklynu. Státní alobce předloil 300 dokumentů, které přesvědčivě dokazovaly Ludwigovu pionání činnost.

Rozsudek nad Ludwigovou skupinou vynesl soudce Henry W. Goddard 13. března 1942. Nacistický agent Kurt Frederik Ludwig byl odsouzen k 20 letům vězeni. Jako polehčující okolnost byla soudem uznána skutečnost, e pionání skupina byla odhalena před vstupem Spojených států do druhé světové války.

Tak jsme ztratili mnoho zkuených agentů, řekl Müller a zamával na číníka, aby mu donesl jetě jednu sklenici piva. O Ludwigově zatčeni jsme věděli. Ale některý agent prostě zmizel beze stopy a nikdy víc jsme ji o něm neslyeli. S Angličany byla těká práce …

ENA ZVANÁ KOČKA

Byla mladá, veselá a plná ivota. Typická dcera Paříe. Její otec byl inenýr Bélard. Měl ze své dcery radost, i kdv se mu někdy zdála být a příli divoká. Říkal jí proto Kočka. A toto Jméno jí zůstalo. A pod tímto jménem se zapsala také do dokumentů francouzské, německé i britské tajné sluby.

ivot Kočky je plný dramatických zvratů.

V osmnácti letech se Mathilde Bélardová, Kočka provdala za dobromyslného a příjemného mue, učitele Carréa. Spolu s ním odjela Kočka na první působitě svého manela do zapadlého, osamělého hnízda v pouti na úpatí pohoří Atlas v Alírsku. Kdy vypukla válka, byl poněkud pedantický pan učitel monsieur Carrée povolán do vojenské sluby. Mathilda osaměla v zapadlé vesnici a samozřejmě měla brzy dlouhou chvíli. Sbalila kufr a odjela do Paříe, kde se stala oetřovatelkou v nemocnici. To jí bylo ji 32 let.

Ani v Paříi vak Kočka dlouho nezůstala. Po krátkodobém vykolení ji poslali do válečného lazaretu v Beauvais. To bylo v době, kdy se německé armády valily do nitra Francie a rychle se blíily také místu, kde Mathilda působila. Před Beauvais se zakopala jednotka francouzské armády, která chtělá bránit město. Němci zaútočili tanky a jejich dělostřelectvo ostřelovalo město, Lazaret byl přeplněn zraněnými. A tehdy se Mathilda ukázalá opět jako pravá dcera svého otce, Jako ta divoká a nezkrotná Kočka. Často přicházela a do první linie bojů a oetřovala francouzské zraněné vojáky. Kdy pak Němci dobyli Beauvais a obsadili lazaret, vrátila se domů do Paříe. Její otec, frontový voják z první světové války, se nemohl smířit s porákou své vlasti Ale jeho země byla poraena. A tak hledál sílu alespoň v poslechu zahraničního rozhlasu. Večer co večer sedával u starého radiopřijímače a hledal londýnskou stanici.

Mathilda poslouchala téměř vdy s ním. A výzvy k odporu naly v jejím srdci rychlou odezvu.

V létě 1940 řekla Mathilda svému otci, e jediným smyslem jejího ivota je nyní boj proti nenáviděným okupantům. Rozhodla se zapojit do francouzského hnutí odporu.

Nejtěí bylo nalézt spojení s těmi, kteří mysleli tak jako Kočka. Vzpomněla si vak na zraněného britského novináře, jeho oetřovala v beauvaisském lazaretu, který jí řekl, e bydlí v jihofrancouzském Toulouse. A tak 16. září 1940 vystoupila Kočka z paříského rychlíku na nádraí v Toulouse a nala svého anglického známého. Britský novinář ji seznámil s bývalým polským důstojníkem Romanem Czerniawským, který bojoval za války v řadách francouzské armády. Společně pak přemýleli o tom, jak by se Kočka v hnutí odporu nejlépe uplatnila. Nakonec nalezli řeení. Rozhodli se, e odjede do Vichy, kde bydlel spolupracovník francouzské tajné sluby kapitán

Simoneau, který dostal za úkol zasvětit Kočku do tajů pionáe. Za několik týdnů do nich Mathilda skutečně pronikla. Kapitán Simoneau doslova asl, jak chápavá a bystrá je jeho nová ákyně. Kdy se mu zdálo, e ji zná dostatečně techniku pionáe, poslal ji zpět do jiní Francie. Tam zaloila s Romanem Czerniawským jednu z prvních zpravodajských skupin. Kočka vak nebyla spokojena. I kdy se ilegální organizaci podařilo získat řadu zajímavých pionáních materiálů, domnívala se, e by v Paříi mohla pro spojence udělat víc.

V polovině listopadu 1940 se rozhodli Kočka a Roman Czerniawský trvale přenést sídlo své organizace do francouzského hlavního města.

ABWEHR HLEDÁ KOČKU

Zpočátku byli jen čtyři. Kočka. Roman Qzerniawský a jeho dva staří poltí přátelé? jeden z nich jezdil jako kurýr mezi Paříí a Marseille, druhý udroval pomocí mrtvých schránek spojení s vedoucími činiteli francouzského hnutí odporu, které neznala ani Kočka ani Roman. Ale dlouho jen u čtyř členů skupiny nezůstalo. Byla to hlavně Kočka, je pracovala neúnavně. ádná námaha jí nebyla příli velká. Jezdila na venkov, hledala nová spojení a nové spolupracovníky Brzy získávala ilegální skupina Interallié velmi cenné zpravodajské Informace o pohybu německých jednotek ve Francii, o výrobě zbrojovek i o úmyslech německého velení.

A jak u to bývá, zamilovala se Kočka do Romana Czerniawského a Roman Czerniawský miloval Kočku. Ale pak přilo zklamání. Roman Czerniawský, který měl v ilegální organizaci krycí jméno Armand, si nael novou přítelkyni, Renée Bornlo-vou. Ve vztazích mezi Kočkou a Romanem to začalo skřípat. K definitivnímu rozchodu vak nedolo.

V srpnu 1941 dostal Armand příkaz, aby se dostavil do Londýna Nebylo to tehdy nic tak neobvyklého. Za temných, bezměslčních. nocí vyjíděly ze zapomenutých francouzských rybářských přístavů čluny směřující na západ, do Anglie. Radar tehdy jetě neexistoval A tak úspěch plavby a proniknutí mezi německými hlídkovými Čluny závisel jen na dovednosti rybářů. A ti znali po desetiletí kadý prouek pobřeí, kadou mělčinu, i ten sebemení záliv, a proto bylo pro ně větinou snadné proklouznout nepozorovaně nebezpečným pásmem a přeplout kanál La Manche.

Jedním takovým člunem připlul do Anglie také Armand. Za dosavadní činnost skupiny Interallié dostal vysoké vyznamenání a na dlouhých poradách byly projednány dalí úkoly skupiny v boji proti německé okupaci.

V Londýně pobyl Armand několik týdnů. V Paříí ho zatím zastupovala Kočka, A práce tím nijak netrpěla, protoe Mathilda věnovala celou svou energií získávání zpráv, dalích spolupracovníků a roziřování Činnosti skupiny Interallié do nových oblastí Francie.

V té době vak v paříském hlavním stanu abweru o činností Interallié věděli. Stalo se to víceméně náhodou. Vedoucím skupiny agentů Interalu v departementu Calvados byl bývalý poddůstojník francouzského letectva s krycím jménem Paul. Tomu se podařilo získat za člena skupiny jednoho příleitostného dělníka Emila, jeho jediným smyslem ivota bylo, aby sí pokud mono s nejmeni námahou vydělal v cherbourském přístavu několik franků na povalování v námořnických krčmách. Paul netuil, e Emile stál ji tehdy ve slubách německé zpravodajské sluby. To mu vak nebránilo, aby za vysoké odměny nepracoval také pro Paula. Od něho pak také dostal příkaz, aby se setkal s dvěma dcerami jednoho rybáře v Barfleur, které mu předají souhrnnou zprávu o výstavbě německých pobřeních opevnění. Emile slíbil, e pro zprávu zajede a Paulovi ji donese.

Ne se vak Emile vydal na cestu, zael si na několik skleniček koňaku. K jeho stolu si přisedl německý voják, svobodník, a začal se s Emilem bavit. Snad to bylo těch několik skleniček koňaku, snad se chtěl Emile dělat důleitým, prostě Němci naznačil, e pracuje pro ilegální skupinu. Svobodník nelenil a okamitě obsah rozhovoru hlásil svému nadřízenému. Svobodníkovu zprávu vyhodnocovala zpravodajská ústředna abwehru v Saint Germaine, vedená podplukovníkem Steffanem. Ten pověřil vyetřením případu kapitána Ericha Borcherse a poddůstojníka Hugo Bleichera.

Kapitán Borchers a poddůstojník Bleicher odjeli okamitě do Cherbourgu a Emila vyslechli. Nemuseli se ani příli namáhat. Emile řekl ve, co věděl. Prozradil Paula i jeho spolupracovnici paní Bertrandovou i místo schůzky s dvěma dcerami rybáře. Děvčatům bylo 20 a 16 let. Pracovníci abwehru na obě počkali, zatkli děvčata i jejich otce. Výslechy nepřetritě pokračovaly. A pak se Borchers a Bleicher dověděli o existenci Kočky. eny, která ije v Paříi a organizuje ilegální práci.

Stopa abwehru tedy vedla do Paříe.

ARMAND MILUJE RENÉE

Interallié pracovala na plné obrátky. Londýn a hnutí generála de Gaulla dostávaly z obsazené Francie cenné informace. Nebylo sporu, e organizace řízená Armandem a Kočkou patří k nejlepím.

Jednoho dne dostala Kočka za úkol odjet do Normandie a přivést odtud nové zprávy. Cesta měla trvat tři dny. Tak to alespoň naplánovali v Paříí. Ale Kočka svůj úkol splnila dříve. Přila nečekaně domů a tam ji čekal otřes. Milovala Armanda. A doma ho nala s Renée.

Nedolo k bouřlivým scénám. Jednodue se dohodil, e kadý z nich začne ít po svém. Po válce, po vítězné válce se konečně věci vyjasní a ukáe se, jak celou záleitost řeit nejlépe. Nikdo z nich vak netuil, e se v tu dobu kolem nich ji kruh uzavírá. Borchers a Bleicher jim bylí na stopě. Byli zatčeni dalí členové Interallié.

V noci ze 16. na 17. listopadu oslavoval Armand s několika svými přáteli a s Renée rok své činnosti v Paříi. O bytě na Moptmartru vak v té době ji věděl abwehr. Několik minut před půlnocí přijela přepadová skupina do ulice, kde bydlel Armand. Znali i číslo domu. Vnikli do něho, prohledali vechny byty, ale po Armandovi a jeho přátelích nebylo ani stopy. Pak jeden z členů přepadové skupiny zaslechl z vedlejího domu nějaký hluk. Velitel rozhodl provést prohlídku i v sousedním domě. Teprve nyní byla akce úspěná. Armand a Renée byli zatčeni. Opět to byla do značné míry náhoda. Přepadová skupina věděla, e mají prohledat dům číslo osm. To také učinila. Nevěděli vak, e v ulici je jetě dům s číslem osm A. A tam byl právě Armandův byt, a odtud se hlukem v době přepadu vedlejího domu Armand prozradil.

Armand a Renée byli nezávisle na sobě Borchersem vyslýcháni. Výslechy trvaly několik dnů Kdy pak i Bleicher vyslýchal Renée, znovu padlo jméno Kočka. A nejen přezdívka, ale i její skutečné jméno: Mathilde Carréeová.

Začala honba na Kočku Renée byla dočasně proputěna na svobodu, ale kadý její pohvb byl sledován. A Kočka sedla na vějičku. Uviděla Renée na ulici. Věděla, e se v Montmartru něco stalo, ale neměla ponětí, e mezi zatčenými je také Renée. Chvíli ji sledovala. Zdálo se, e vechno je v pořádku. Pak Renée oslovila a byla zatčena. Dovedli jí k Hugo Bleicherovi.

Poddůstojník zpravodajské sluby Hugo Bleicher byl inteligentní mu. Stačilo několik hodin Intenzivního výslechu a zjistil, e mezi Kočkou a Armandem není něco v pořádku. Vytuil, e zde hraje určitou roli také Renée. Jako mistrný hráč rozehrál pak své karty. Nejprve Kočce vykreslil barvitě zradu Armanda na Kočce. A pak předstíral, e se do Kočky celou svou duí zamiloval.

Mathilde Carréeová, Kočka měla mnoho Času na přemýlení. Byla vězněna v samovazbě. Byla vyslýchána často celou noc. A Bleicher hrál dokonale svou úlohu. Tak také Kočku zlomil. Stala se jeho milenkou, ale stala se současně zrádcem své vlasti.

… LONDÝN VOLÁ FRANCII

Kočka řekla Hugo Bleicherovi vechno, co věděla. A abwehr slavil úspěchy. Případ Paul, tak znělo krycí jméno akce proti francouzské ilegální organizaci Interallié, byl brzy úspěně skončen. Předevím vinou Kočky, která prozradila důvěrníky Interallié, mrtvé schránky, hesla skupiny. Prostě ve.

Tím vak úloha Kočky neskončila. Začala pracovat pro německou vojenskou zpravodajskou slubu. Ve volných chvílích pak jezdila s Bleicherem na výlety. Brzy se jí vak Hugo Bleicher nabail. Přemýlel, jak se jí zbavit. Ale tak, aby dále slouila Němcům. Pak vymyslel svůj plán. Kočka se ilegálně přepraví do Velké Británie, kde jl znají jako vynikající pracovnici hnutí odporu. Oznámí, e její organizace byla rozbita, a proto si není jista svojí bezpečností na území Francie. Není pochyb o tom, e jí bude svěřena významná úloha ve tábu Výboru Svobodná Francie. Odtud by mohla pak podávat cenné informace abwehru. Berlín s londýiiskou akcí Kočky souhlasil.

V polovině roku 1942 přeplula Kočka tajně kanál La Manche. V zavazadlech, je vezla s sebou, měla i malou vysílačku, s ní se měla spojit s německou zpravodajskou slubou v obsazené Francii. Bleicher se nemýlil. Mathilde Careéová byla v Londýně s důvěrou přijata. Stala se významnou pracovnicí v oddělení Výboru Svobodná Francie, její organizoval seskoky francouzských parautistů do Francie. A jakmile věděla konkrétní údaje, vyslala je v noci Bleicherovi. Přes půl roku Kočka zrazovala. Někdy téměř kadou noc volal Londýn Francii. Volala Kočka Hugo Bleichera. Pak vak byla vysílačka pracovníky britské tajné sluby odhalena. Během vysílání vnikli členové Intelligence Service do bytu Kočky.

Pět let byla Kočka ve vyetřovací vazbě. Nejprve v Londýně, pak v Paříi. V roce 1947 byla postavena před soud. Kočka nezapírala, přiznala se ke své zradě. Nepřekvapil ji ani trest; nejvyí, trest smrti. Podala vak ádost o milost a smrt byla změněna v doivotní vězení. Za Mathildou Carée Kočkou se zavřela okovaná vrata enské věznice ve Fresneru. Před vánocemi roku 1959 byla pak Kočka omilostněna. Nevrátila se vak domů, ale ádala povolení odejít do zapadlého klátera v jihozápadní Francii. Její ádostí bylo vyhověno. Celu věznice vystřídala cela klátera.

A Hugo Bleicher? Je majitelem papírnictví v malém západoněmeckém městečku Tettnangu.

MU Z DRUHÉHO BŘEHU

Pracovník Intelligence Service stiskl mladému mui ruku.

Posadte se, pane Timmermane. Jsem rád, e jsem osobně poznal mladého statečného belgického vlastence.

Even Timmerman si sedl do pohodlného křesla a stříbrnou ličkou pomalu míchal čaj, který před něho Angličan postavil. Pracovník Intelligence Service si ho pečlivě prohlíel. Před chvílí pročítal jeho osobní spis. Even Timmerman pocházel z Ostende. Byl kdysi stevardem na lodi, kde se naučil trochu anglicky. Ji několik let byl zapojen v belgickém hnutí odporu, jeho, představitelé se zaručili za jeho spolehlivost. Do Anglie se dostal na malé rybářské bárce; úředníky belgické vlády v exilu byl srdečně přijat.

Budu rád, kdy od vás osobně uslyím historii vaeho útěku, pane Timmermane, řekl úředník Intelligence Service. Dříve ne si sám sedl, zavřel okno své kanceláře, aby je neruil hluk londýnské ulice. A pak začal Even Timmerman vyprávět.

Kdy přili Němci do Belgie, měl být Even a jeho tři kamarádi posláni na nucenou práci do Německa. Vichni čtyři si vak umluvili, e je do Německa ivé nikdo nedostane. Spojili se s podzemním hnutím, vyádali si jeho souhlas k útěku a dostali teplé oacení a potraviny.

Znali dobře kraj, a tak se jim podařilo bez větích obtíí dorazit a do malé pobření vesničky, kde pro ně ilegální organizace připravila rybářský člun. Tam byly pro ně uloeny rybářské aty, vichni čtyři se převlékli a vypluli na moře. Za několik okamiků mizel břeh pomalu v dálce. těstí jim vak dlouho nepřálo. Najednou se před nimi objevil německý hlídkový člun, který je zadrel. Nakonec vak vechno dobře dopadlo. Němečtí námořníci je povaovali za rybáře, kteří vypluli na svoji pravidelnou plavbu za rybolovem. Pak přila bouře. Vlny zmítaly Člunem a byla jasné, e dlouho tuto plavbu nevydrí. Rozhodli se k návratu. S vynaloením vech sil se dostali k malému ostrůvku před belgickým pobřeím. ili tam tři týdny jako prostí rybáři. Kadý den chodili dva do nejblií vesnice a hledali větí člun, s ním by se jim útěk do Anglie podařil. Konečně plavidlo nali. Malou rybářskou loď, přes třicet roků starou. Motor jetě taktak pracoval, dno člunu vak bylo ztrouchnivělé.

Čtyři uprchlíci se chystali k přeplavbě. Potřebovali benzin, spolehlivý kompas a chtěli s sebou přivézt do Anglie také podrobné informace o minových polích Němců. Pak bylo vechno připraveno k vyplutí. Benzin ukradli v německém vojenském skladiti, kompas dostali od rybářů, kteří jim dali také nákresy minových polí v okolí.

Konečně loď vyplula. Byla to jejich první samostatná plavba na moři. Kapitánem byl zvolen Even Timmerman, ostatní obsluhovali motor, kormidlo a plachty.

Noc byla tmavá, chladná a na obloze se honily rozervané mraky. Minová pole byla a za třímílovým pásmem, v něm se rybáři mohli jinak beztrestně pohybovat. Zde se opět setkali s Němci. Tentokrát to byl torpédový člun, který je zadrel. Velitel torpédového člunu nařídil prohlídku jejich plavidla. Námořníci vak nenali nic přitěujícího. Němci uvěřili, e si vyjeli na noční rybolov. Jetě čtyři hodiny je vak sledovali. To jim znemonilo uprchnout z třímílového povoleného pásma. Kdy se rozednívalo, létalo nad nimi německé hlídkové letadlo. Signály jim nařídilo, aby spustili kotvu a zůstali v třímílovém pásmu.

A opět přiel večer. Mají se odváit útěku? Uprchlíci se dlouho radili. Pak rozhodl Even Timmerman: Ano, musíme uprchnout.

BOUŘE NA MOŘI

Starý rybářský člun zamířil na západ. Pluli opatrně. Věděli, e vude kolem nich jsou minv a e stačí jediný slabí dotyk člunu s minou a loď bude rozmetána.

Ráno byli ji hodně vzdáleni od belgického pobřeí, ale do Anglie to měli jetě stejně daleko. A pak se jim začala smůla lepit na paty. Ztrouchnivělé dno na několika místech propoutělo vodu. Natěstí měli s sebou ruční čerpadlo, kterým namáhavě odčerpávali vodu. Pomalu docházel benzin, a tak byli zcela závislí na plachtách, Počasí bylo natěstí klidné a vanul jen mírný vánek.

K večeru vítr zesílil. A pak se Severní moře rozbouřilo celou svou silou. Vlny se začaly převalovat přes palubu. Záchvěvy vichru trhaly staré plachtoví a kormidlo bylo prakticky bezcenné. Nejhorí vak bylo, kdy uprchlíci zjistili, e je vítr zahání zpátky k belgickému pobřeí. Snaili se změnit kurs plavby člunu, ale proti drtivé síle moře byli zcela bezmocní.

Pak jim svitla malá naděje. Vítr ustával., Za několik okamiků se vak moře znovu rozzuřilo a zaútočilo na starou rybářskou bárku. Člun se převrátil, ale jako zázrakem se jim podařilo ho zachránit. Moná, e to bylo zásluhou elezné přítěe, kterou Even Timmerman napěchoval do lodního prostoru. Kadou chvíli byl některý z nich smeten přes palubu, ale vdy se jim podařilo dostat ho zpátky. Byli dlouhými lany přivázáni k hlavnímu stěni. Člun byl zalit vodou a čerpadlo vypovídalo slubu. Láhve s pitnou vodou byly smeteny do moře a slaná mořská voda zničila celou jejich zásobu potravin. Uprostřed divokého boje s mořem uviděli plovoucí miny, které jen o vlas minuly jejich loď.

Za čtyři dny se bouře utiila. Vyčerpaní uprchlíci začali opravovat zpustoenou loď, jak se dalo. Dýchavičné čerpadlo začalo opět pracovat. Podařilo se jim spravit, alespoň jednu plachtu. Nevěděli vak, kde jsou. Nevěděli, zda nebyli zahnáni zpět k pobřeí a zda jim nehrozí nebezpečí odhalení. Náhle uslyeli hukot leteckého motoru. Uprchlíkům se zatajil dech. jsou-li to Němci, je vemu konec.

Pak bylo letadlo nad nimi. A pak uviděli červenomodrobílý kruh Royal Air Force. Byl to britský bombardér typu Hudson, jakmile to zjistili, dali se do divokého tance. Únava jakoby z nich náhle spadla. Strhali se sebe koile a dávali jimi signály posádce letadla. Pilot je spatřil Odpověděl světelnými signály a za necelou hodinu uviděli na obzoru válečnou lod. Britský torpédoborec je vzal na palubu.

Příběh čtyř belgických uprchlíků se rozletěl po celé Anglii. Stal se doslova senzací. Britové vysoce oceňovali informace o minových polích a belgická vláda nabídla Evenu Timmermanovi vedoucí místo v tehdejím Belgickém Kongu. O Evenovi se mluvilo pouze jako o hrdinovi, jeho přátelé, s nimi uprchl, ho označovali za nejudatnějího a nejstatečnějího.

ibenice pro zrádce

Even Timmerman se stal pravidelným návtěvníkem londýnského Belgického klubu. Vichni se k němu chovali s úctou a uprchlík si toho dovedl váit.

Jednoho dne, kdy byl Even Timmernam v klubu, přiel nový návtěvník. Zastavil se u dveří a rozhlédl se kolem sebe. Byl to mu v uniformě belgického důstojníka. Podíval se dlouze na

Timmermana a zbledl. Even si vak jeho přítomnosti nepoviml.

Belgický důstojník neel dále. Otočil se a jeho cesta vedla na Scotland Yard. Tam oznámil, e poznal Evena Timmermana před svým útěkem do Anglie jako tlumočníka gestapa. Společně s gestapáky surově tloukl belgické vlastence.

Scotland Yard okamitě informoval o případu Intelligence Service. Odhalením Evena Timmermana byl pověřen důstojník, který s takovým nadením vyslechl historii jeho útěku. Přítí den ráno vnikli do jeho pokoje. Nali tam malou tajnou přenosnou vysílačku, která se dala připevnit kolem pasu. Zabavili neviditelný inkoust a zvlá preparovaný papír na psaní dopisů. V jedné zásuvce psacího stolu měl Even Timmerman 475 dolarů a 790 liber sterlingů. Za svého pobytu ve Velké Británii vyslal ji několik zpráv o pohybech amerických vojsk na území Anglie, o anglických skladitích střeliva, letitích a námořních základnách. Německé vojenské zpravodajské slubě zaslal také opisy dokumentů belgické vlády v exilu o tajných akcích na území Belgického Konga. Even Timmerman udroval spojení s agenty abwehru v Portugalsku, panělsku a Francii. Mezi jeho písemnostmi se nael l dopis s rozkazem abwehru, aby navázal s anglickým obyvatelstvem spojení, kde je to nejsnazl v autobusech, vlacích a veřejných místech.

Nebezpečný útěk z Belgie do Velké Británie byl proveden s vědomím německé vojenské zpravodajské sluby. Bouřka na moři samozřejmě v plánu abwehru nebyla. Timmermanovi tři přátelé byli poctiví vlastenci, kteří mu měli slouit jako kryti po jeho přistání v Anglii.

Koncem roku 1943 vynesl britský vojenský tribunál rozsudek nad agentem abwehru Evenem Timmermanem. Byl odsouzen k trestu smrti provazem. Rozsudek byl vykonán.

TAJNA ARMÁDA

Berg si natáhl pohodlně své dlouhé nohy.

V Irsku, tam jsme se s Angličany potýkali velijak. Měli jsme tam mnoho naich Agentů a nejeden z nich podával vynikající zprávy. Celá akce Irsko začala opět poměrně pozdě. A do ledna 1939 neměl Kurt Haller, sonderfuhrer v referátu 1 West v abwehru II v Berlíně, který byl odpovědný také za pioná v Irsku, o této zemi prakticky ani ponětí, jen tu a tam mu major Voss, jen měl krycí jméno ředitel Magnus, odborník zabývající se meninovou otázkou, předkládal zprávu o irském odboji proti Angličanům a o činnosti ilegální Irské republikánské armády IRA. Několik měsíců před začátkem války podnikli přísluníci této armády řadu třaskavinových atentátů přímo ve Velké Británii. Začalo to 2. března 1939, kdy vybuchlo téměř současně na různých místech několik bomb. V březnu a dubnu bylo podobných atentátů provedeno jetě několik. Pamatuji si, e jen v Londýně během dvou hodin dolo v jednom dnu k 17 explozím. A tak se nyní abwehr začal o celou irskou otázku zajímat podrobněji. Podařilo se navázat kontakty s několika představiteli Irské republikánské armády Mnozí z nich byli zaslepeni nenávistí proti Anglii tak hluboce, e by se i spolčili s ďáblem v boji za úplnou svobodu Irska a za připojení Severního Irska k Irské republice. Kdy pak vypukla válka, měli jsme v Irsku ji několik spolehlivých agentů, jejich činnost byla podporována různými organizacemi a kryta některými skupinami IRA. Pomocí tajných vysílaček a kurýry, kteří byli do Irska a z Irska přepravováni ponorkami, dostával Berlín zajímavé údaje o anglické i americké armádě nejen v Severním Irsku, ale také na území Velké Británie. Několik agentů jsme vysadili také letadly ..

To lo ovem a tak do poloviny roku 1942. Později byl styk s německými agenty v Irsku velmi obtíný, dodal Múller.

Pak se oba rozpovídali o několika případech. Jeden z nich byl také ten o hezké pokladní Ireně a číníku z jídelního vozu expresu Dublin-Belfast.

RESTAURACE V ODONNELOVĚ ULICI

Začalo to v květnu 1941. Britská tajná sluba vyslala na území Irské republiky několik svých nejschopnějích agentů. Dostali za úkol sledovat přední irské nacionalisty, zda nejsou ve spojení s německými pióny. Byla to svízelná práce. Angličané sami zasahovat nemohli, jeliko působili na území neutrálního státu, a přitom věděli, e v irském policejním aparátu je řada policistů, kteří maří úspěné pátrání po německých piónech. Jakmile toti Angličané oficiálně oznámili, e ten nebo onen Ir pracuje pro Němce nebo e někdo ukrývá německého pióna, stávalo se téměř pravidlem, e ne se na místo dostavila irská policie, byly usvědčující dokumenty odstraněny nebo agent včas zmizel.

V květnu 1941 byli Britové přesvědčeni, e pro německou pioná pracuje také manelka známého irského spisovatele Francise Stuarta Isolda. Čtyři irtí tajní policisté, kteří prohledali její vilu, nali ve skříni na aty pečlivě sloený německý padák. V bedničce na nářadí byl uloen malý vysílač a v knihovně mezi knihami objevili černý poznámkový seit se ifrou pro vysílání. Paní Isolda před vojenským soudem později doznala, e jí krátkovlnnou vysílačku dal německý parautista, který il několik týdnů tajně v jejím domě. Neprozradila vak ani jeho Jméno, ani prý neví nic o jeho nynějím pobytu.

Odhalením Isoldy Stuartové dosáhli Britové tedy jen částečného úspěchu. Bylo jasné, e němečtí pióni museli mít nyní někde na území Irska nové středisko, kde si vyměňovali zprávy, scházeli se a dostávali informace i od členů Irské republikánské armády. Začalo tedy pátrání po tomto středisku.

Akce byla těká a svízelná. Trvala několik měsíců. Teprve v prvních měsících roku 1942 se nael usvědčující materiál, kterým se prokázalo, e se němečtí pióni zdrují stále jetě na území Irska. Stopa pak vedla do nevelké, ale útulné restaurace v 0Donnelově ulici v Dublinu. Restaurace byla pověstná svou dobrou kuchyni, take byla téměř vdy plná návtěvníků. Proto nebylo samozřejmě nápadné, kdy sem se strojovou pravidelností docházeli čas od času stejní lidé. Vdy kdo by se nevracel tam, kde se jednou dobře naobědval!

Členové britské tajné sluby, kteří si nyní útulnou restauraci rovně nějak oblíbili, povimli sl brzy mladé hezké eny, která tu byla zaměstnána jako pokladní. Zanedlouho pak učinili zajímavé zjitění. Noví zákazníci, o nich nepochybovali, e jde o německé pióny, se v restauraci v 0Donnelově ulici začínali scházet k obědu téměř denně. Po jídle vdy hned odcházeli a na stole nechávali pro číníky pouze malé zpropitné. Platili toti účty u pokladny jako vichni ostatní. Kdy vak pokladní od nich brala peníze, sklouzl jí zároveň s penězi do ruky lístek. Jindy zase, kdy proměňovala hostům papírové bankovky za drobné mince, balila je do útrků papírů.

Paní Irena, jak se hezká pokladní jmenovala, byla od chvíle, kdy si jejího počínání Angličané vimli, pod jejich stálou kontrolou. Brzy zjistili, e pokladní je spojkou mezi Irskou republikánskou armádou a úředníkem na německém vyslanectví, který je pověřen organizací a stykem s německými pióny v Irsku. Přísluníci IRA jí odevzdávali zprávy získané nejen v Irsku, ale i v Severním Irsku, a paní Irena je zprostředkovávala dále na německé vyslanectví. Odtud zase dodávala přísluníkům IRA nové instrukce, které dostávala na vyslanectví.

Angličané měli celkem brzy dostatek usvědčujícího materiálu proti pokladní Ireně z restaurace v ODonnelově ulici. Rozhodli se nyní předat celý případ dublinské policii, aby zakroči.la Přitom vak neustále sledovali paní Irenu. Jeden z agentů britské tajné sluby dokonce odposlouchával

telefonické hovory z restaurace. Den poté, co Britové předali na policejním ředitelství v Dublinu materiály proti pokladní, zachytili zajímavý rozhovor.

Chtěl bych mluvit s pani Irenou, řekl neznámý muský hlas na druhém konci linky.

Prosím, hned vás přepojím, odpověděl někdo z restaurace.

Děkuji, počkám.

Kdo volá, prosím?

Agent poznal hlas pokladní.

Chtěl bych vám jen vyřídit srdečné blahopřání k vaim narozeninám, řekl mu a zavěsil sluchátko. Paní Irena odskočila za vedoucím a prohlásila, e si musí něco rychle vyřídit. Vrátí prý se za několik minut.

Od té chvíle zmizela pokladní z restaurace v 0Donnelově ulici z očí britských agentů. Její skutečná totonost nebyla vypátrána dodnes. Ale stopa po německých piónech zůstala. A po té se lo dále.

ČINlK Z JÍDELNÍHO VOZU

Němečtí pióni, kteří se scházeli v restauraci v 0Donnelově ulici, se rozprchli jako vrabci, kdy do nich střelí. Nezmizel vak mu, o něm Britové věděli, e byl s jedním ze stálých hostů restaurace ve stálém styku. Jmenoval se Henry Luneberg a byl zaměstnán jako číník v jídelním voze rychlíku jezdícím na trati mezi Dublinem a Belfastem. Číník měl tedy přímo jedinečnou monost paovat zprávy ze Severního Irska na území Irské republiky. Nebylo pochyb o tom, e se Luneberg o zátahu proti hostům z restaurace v 0Donnelově ulici dověděl. Tuil, e něco není v pořádku a jeho tuení ho nezklamalo.

Několik dnů poté, co zmizela pokladní Irena, jel Henry Luneberg opět v jídelním voze na trati Dublin-Belfast. Kdy dojeli do Belfastu, uklidil jetě jídelní vůz a oznámil, e volného času vyuije k procházce po městě. Daleko vak nedoel. Kdy vystoupil z vlaku, čekali na něho na nástupiti dva pánové v civilu.

Pan Luneberg? otázal se jeden z nich.

Číník, poněkud pobledlý, pokývl.

Pojďte s námi. Máme na vás několik dotazů.

Tak byl zatčen Henry Luneberg a odvezen na úřadovnu britské Intelligence Service v Belfastu. Pane Luneberg, vy jste často chodíval do restaurace v Dublinu v 0Donnelově ulici, e? Samozřejmě, proč bych tam neměl chodit? Výborně tam vaří, není tam draho. Ostatně nechápu, proč jsem byl zadren. Jsem poctivý člověk, který se iví poctivou prací.

Ale ano, pane Luneberg, my přece o vai poctivosti zatím vůbec nepochybujeme. Zajímalo by nás, jestli jste znal také paní pokladní. Nemýlíme-li se, jmenovala se Irena. Neodevzdala vám náhodou někdy nějakou podivnou zprávu?

Ano, na pokladní si pamatuji. Byla to příjemná mladá ena. Ale o zprávách nevím skutečně nic. Je moné, e jsem si u ní někdy koupil cigarety nebo zápalky a vá detektiv to u povaoval za předávání tajných zpráv. To je absurdní, pánové. Zadrený Luneberg zapíral a zapíral. A Angličané neměli v rukou kompromitující důkazy. Výslech trval ji několik hodin. Stále vak byl bezvýsledný.

Myslíme, e vás asi propustíme, pane Luneberg. Víte zajisté, e je nae povinnost, abychom prohledali vae aty. Po prohlídce budete moci odejít.

Luneberg vak neodeel. Nebo pod podívkou jeho kabátu nalezli dokument, který Luneberga usvědčoval ze pionáe. Příkaz nebyl dokonce ani zaifrován.

Pane Luneberg, něco vám přečteme, řekl jeden z vyetřujících úředníků.

Luneberg zbledl. Věděl, e nyní je konec. Druhý úředník začal číst.

OGLAIG NA HAIRANN, GHO. Dublin, 6. února 1942. Tajná sluba velitelství Sever. I. Potvrzuji příjem vaich hláení z 30. ledna. II. Potřebuji okamitě informace o: a) počtu amerických oddílů vyloděných v Severním Irsku v době vzniku vaeho hláení; b) jak reagovaly nacionalistické ivly obyvatelstva na jejich příchod (rozumím nacionalistické v nejirím slova smyslu); c) Jaké jsou vyhlídky na přátelské navázání styků s těmito oddíly?,III. Chystám soupis vaich přítích úkolů. Připravte mezitím podrobné hláení s příslunými plány o místě soustřeďováni’ obranných sil v Severním Irsku. Připojte seznam zbrojních továren. IV. Učinila nová Katolická strana nějaké pokroky? Kdo za ní stojí? V. Dodejte co nejrychleji zprávy o nynějí síle britských a amerických vojsk na severu. Oznamte mi přiblině počet: a] britských a koloniálních oddílů; b) amerických oddílů; c) pomocných a policejních jednotek; d] vekerých ozbrojených nepřátelských sil na severu. SEAN C-5.

Oglaig na hairann znamená česky Vojáci Irska a je to galský název pro organizaci IRA. Význam podpisu Sean C-5 byl Britům rovně známý. Byla to jedna z četných krycích značek jednoho vedoucího představitele Irské republikánské armády Seana Russela.

Britská tajná sluba tak dostala do rukou důleitý dokument, který objasňoval současné zájmy německé vojenské pionáe na území Irska. Honba na neznámého parautistu pokračovala. Případ hezké pokladní Ireny a číníka z jídelního vozu Henry Luneberga byl zakončen…

ROZHOVOR SKONČIL

Bylo ji hodně pozdě v noci, kdy ná rozhovor o souboji britské tajné sluby s německými agenty skončil. Pan Müller a pan Berg se rozloučili. Ale dříve ne vyli z restaurace, Berg se jetě na okamik vrátil.

Nebude to ádné přehánění, kdy napíete, e jsme u Britů moc těstí neměli. Větinu naich agentů skutečně dříve či později odhalili a zlikvidovali. Nechci tím říci, e jsme neměli vůbec ádné úspěchy. Také se nám leccos podařilo. Ale Angličané přece jen měli větí těstí. Snad také proto, e se pionáí a bojem proti agentům mají větí zkuenosti. Víte, co řekl anglický král Jiří V. o piónech? ,Mezi vemi vojáky povauji pióna za největího. Jestlie jím nepřítel nejvíce opovrhuje, tak jenom proto, e se ho nejvíce bojí. Vidíte, a to je. jistě také jeden z důvodů, proč se Angličané pionáí vdy tak podrobně zabývali.

Rychle se otočil a vyel ze dveří. Na ulici na něho čekal Müller. O sobě neřekli celkem nic. Pravda, ti, kteří mají nebo měli co činit s tajnou slubou a pionáí, o tom raději mlčí. Říká se, e německá vojenská zpravodajská sluba abwehr, řízená admirálem Canarisem, byla doslova prolezlá britskými agenty. Moná, e pro Intelligence Service pracovali také Berg a Müller. Kdo ví?

Konec