Tiket na tutovku - Michal Císařovský Farář měl rád ten lehce nejistý pocit kolem aludku, který se objevil vdy, kdy kolem projela nějaká větí loď nebo motorový člun. Vychutnával uklidnění, které přicházelo pozvolna s utiením vln odraených od břehu a stále tieji se rozbíjejících o boky velkého hausbótu, ne

podlaha paluby téměř znehybněla.

Přivřel oči do úzkých těrbinek, natáhl si pohodlně a s rozkoí nohy, a staré dřevěné lehátko zapraskalo pod jeho vahou, a dlouze vtáhl z neforemné cigarety, kterou drel vysoko v prstech, a téměř u dlaně  mezi prostředníkem a prsteníkem levé ruky.

Ve skutečností nikdy farářem nebyl, alespoň farářem biskupem pověřeným a vysvěceným, ale říkali mu tak dlouho. Dokonce tak dlouho, e dnes u ani nikdo nevěděl, jestli jenom kvůli jeho zvlátnímu způsobu řeči, prokláda-nému biblickými citáty, kvůli nedbalým koilím s límečky připomínajícími kněský kolárek, nebo proto, e někdy doopravdy farářem byl nebo měl být.

Středem řeky se prohnal motorový člun a zamířil do protějí zátoky k dlouhému molu. Zanechával za sebou bílou brázdu zpěněných vln, které za okamik nadzdvih-nou i hladinu před hausbótem, u dlouhé a pravidelné.

Dva roky čekal na tenhle okamik. Dva roky, kdy měl lehce nejistý pocit kolem aludku jen kdy uslyel na chodbě kroky v jinou dobu, ne určoval denní řád.

Dva dlouhé, ale nakonec snad přece jen ne zcela ztracené roky. Znovu dlouze natáhl a opřel hlavu o rám lehátka, aby pohodlně viděl na úzkou pěinku mezi stromy. První dlouhé vlny lehce rozkývaly palubu a s mlaskavým ustotem naráely na bok lodi.

Nečekal jenom on. I oni museli čekat dva dlouhé roky na něho. A na to, co jim stále mohl dát jen on. Přesně odměřené .dávky Světla. Takové, které neoslňují, ale bez nich je člověk slepý. Vzpomněl si na to, jak jako malý kluk chytal noční můry. Na bílé velké plátno, ozářené prudkým, jasným světlem, před ním, ani z něho nebylo úniku. Ale můe-li kdo chodit po uhlí řeavém, aby nohy jeho se nepopálily?

Ale měkké plátno jeho pasti bylo milosrdné. Milosrdnějí ne zrádný plamen, neviditelný ár petrolejové lampy, v miku spalující neuvědomělou, ale nepřekonatelnou touhu po Světle. ár, kterému někteří z nich podlehli, protoe očekávání dlouhé zemdlívá srdce, a dui lačné 3

kadá hořkost sladká. Ale kdo valí kámen, na něj se obrací. Zůstali jen ti nejlepí. I k tomu byly nakonec ty dva roky dobré.

Pečlivě dokouřil zbytek cigarety a zahodil ji obloukem přes bok lodi. havý oharek dopadl na hladinu s krátkým zasyknutím a začal se pomalu rozpoutět. Farář ho okamik sledoval, pak vstal z rozvrzaného lehátka a několika rychlými pohyby si protáhl ztuhlé svaly. Krátce pohlédl na oputěný břeh a klekl si k nízkému paení. Pod jeho vnějím okrajem nahmatal silnou nylonovou ňůru.

Jetě jednou se rozhlédl a začal opatrně namotávat vlasec.

Za okamik se na palubě objevila aluminiová polní láhev se roubovacím uzávěrem. Farář se narovnal, odvázal ňůru a přeel na druhou stranu lodi, ke dveřím kajuty.

Vzduch v úzké, asi tři metry dlouhé místnosti byl lehce cítit plísní. Strop byl tak vysoký, e ani nemusel sklonit hlavu.

Do zeřelé kajuty vnikalo světlo jen několika oválnými okénky v bočních stěnách. Větinu prostoru zabíral dlouhý, úzký stůl, lemovaný po obou stranách jednoduchými lavicemi.

Na vzdálenějí straně, u příčky ve pičce lodi, stál na vyvýeném stupínku pult s dřevěnou skříňkou. Její dvoudílná dvířka vyplňovala barevná skla, sloená z pravidelně uspořádaných koleček. Po stranách se matně leskly dva vysoké mosazné svícny, osazené tlustými lutými svícemi. Na kadé se purpurově odráel vytlačený symbol ve tvaru řeckého písmene omega.

Farář, trochu natočen bokem, aby se veel do uličky mezi stolem a lavicí, proel k pultu a otevřel dvířka skříňky.

Z vyí ze dvou poliček opatrně sundal křiálovou karafu se zabroueným hrdlem a kulatou skleněnou zátkou.

Protřepal obsah lahve a její obsah opatrně přelil do karafy.

Zvedl ji do výe očí, lehce zakrouil v levé ruce a ve slábnoucím světle zkontroloval téměř čirou, lehce nalou-tlou tekutinu.

Oči mu na okamik znehybněly. Ruka s karafou poklesla, ale jeho pohled setrval v původním směru. Za chvilku se vak vrátil z dálek a svezl se na hodinky na pravém zápěstí. Farář se otočil a vrátil karafu do skříňky, její dvířka pečlivě zavřel. Sehnul se k lavici po levé straně a odklopil sedadlo. Z úzké truhly pod víkem lavice vytáhl černý plá z těké látky a poloil ho na stůl. Rychlé se svlékl z pytlovitého, pomačkaného saka a u dveří kajuty si 4

rychle přetáhl talár přes hlavu. Dosahoval mu téměř na zem. Lehce si ho podkasal v bocích a převázal silnou bílou ňůrou. Před malým kulatým zrcadlem v koeném rámu, pověeném nad plynovým vařičem v rohu kajuty, si upravil iroký, ale úzký výstřih a rukou si přihladil krátké, tmavé vlasy, stejnoměrně, ale bez fazóny obrůstající úzkou lebku a přecházející v téměř stejně dlouhý, jetě řídký plnovous.

Na okamik ulpěl pohledem na bledé, erem a vousy zvýrazněné tváři se vzdálenýma, tvrdýma očima, jako by se chtěl ujistit, e opravdu patří jemu. Pořád jetě vypadal, jako kdy si mrtvola vyjde na procházku.

Podvědomě stáhl obočí, rychle se otočil, zavřel víko lavice, z vařiče vzal krabičku zápalek a rozal oba svícny.

Stíny v kajutě nabyly ostřejích forem a mihotavé světlo zjemnilo strohost zařízení. Farář přehlédl ode dveří celou místnost v okamiku, kdy se na břehu ozvaly hlasy.

X X X

ivot plyne tak, jako kdy plaveme v moři ničeho a snaíme se dosáhnout bóje, o ní nevíme, zda je ukotvená.”

Oválnými okénky u nepřicházelo ádné světlo zvenčí, take místnost ozařovaly jen svíce na pultu v čele kajuty.

Farář, stojící v mezeře před stolem, je měl za zády a jeho tvář, v obrysech erosvitně obkrouená mihotavou kontu-rou, se utápěla v hlubokém stínu.

Mluvil pomalu, klidně a soustředěně. Hlas měl trochu zastřený, ale v malém prostoru dostatečně zřetelný na to, aby mu pět lidí rozesazených kolem stolu dobře rozumělo.

A proto kadý z nás potřebuje Naději,” pokračoval.

,,Není moné jít ivotem bez Naděje. Věk pomíjí a jiný věk nastává, ačkoli země na věky trvá.

Jaký uitek má člověk z veliké práce své, ije-li bez Naděje?” zeptal se zvýeným hlasem, ani čekal odpovědi, které se mu nedostalo. Jen marnost. Marnost nad marnostmi.”

Tmavovlasá dívka s iroce rozevřenýma očima, obleče-ná do příli velkého, hrubě pleteného svetru z edé vlny bez vzoru, se naklonila hlouběji nad stůl. Tvář měla drobnou, pravidelnou, s malými, ale hezkými ústy. Vypadala na devatenáct.

Farář pozvedl ruku v uklidňujícím gestu a pokračoval: 5

Jen marnost, která se děje na zemi. Bývají spravedliví, jim

se vede, jako by činili skutky bezboná A bývají bezboní, kterým se vede, jako by činili skutky spravedlivých.”

Kurvy,” doplnil kudrnatý mladík s plnovousem a jiskřivýma očima pod hustým obočím, odráejícíma plaménky svící. Lokty opřené o konec stolu měl staeny v těsných rukávech odřené koené bundy. Malý zavalitý mu v brýlích se silnými skly a řídnoucími světlými vlasy, sedící vedle něj, se uchichtl. Znělo to, jako kdy se lápne na vaječnou skořápku.

Jen klid, Dany,” řekl Farář a z jeho hlasu bylo mono vycítit úsměv, ztrácející se v tmavém stínu. Vousáč v koené bundě si poposedl, zaklonil hlavu a opřel se zády o dřevěnou stěnu kajuty.

Kdo miluje peníze,” pokračoval Farář, nenasytí se penězi. A kdo miluje hojnost, nebude mít uitku. I to je marnost.”

Ale trochu hojnosti by nezakodilo,” podotkl mládenec, sedící mezi dlouhovlasou dívkou v edém svetru a silnějí kudrnatou třicátnicí po jeho pravici. Co říká, Sáro?”

zasmál se nepříli srdečně a poloil ruku starí ze dvojice dívek na kulaté rameno.

To teda ne,” souhlasila Sára a ve tvářích se jí vyhloubily dva dolíčky, vyvolávající v kulatém hladkém obličeji vzpomínku na dětství.

I proto jsme vichni tady,” přeruil je Farář a v hlase se objevil stín podrádění. Vichni se na něj překvapeně podívali. Z tváře skryté ve stínu se vak nedalo vyčíst nic.

Těsná kajuta ztichla a bylo slyet drobné pleskání vlnek, naráejících do boků lodi. Zvuk tlumený dřevěnými stěnami a dnem zněl jako voda v zalehlém uchu po koupání.

Sejete mnoho a shromaďujete málo. Jíte, ale ne-býváte nasyceni. Pijete, ale neuhaujete ízeň.” Farář se odmlčel, aby nechal vyznít smysl svých slov.

A ten, kdo sobě mzdu shromaďuje,” pokračoval po chvíli, shromaďuje ji do pytlíka děravého,” dokončil a opět udělal pauzu. To vechno se ale od nynějka změní.”

Jak to, Faráři?” zeptal se s obnoveným zájmem v hlase vousáč a opřel se znova rukama o desku stolu.

Farář usedl na konec lavice vedle malého mue v brýlích a poloil ruce na stůl. Nehty na dlouhých hranatých 6

prstech měl olámané, ale čisté. Pevně prsty zaklesl do sebe a pozorně se rozhlédl po tvářích kolem stolu, rozpolcených hranicí světla a stínu.

Neviděli jsme se dva roky,” řekl pomalu, ale věcnějím tónem, ne mluvil do této chvíle. ,,e to nebyly roky snadné, nemusím asi zdůrazňovat.

Ani pro nás, Faráři,” řekla dlouhovlasá dívka a sklopila pohled na Farářovy ruce, spočívající na desce stolu.

Já vím, Blecho. Ale od nynějka bude vechno jinak.

To vám mohu slíbit.”

Klouby na jeho prstech zbělely tlakem. Říká se, e vechno zlé je pro něco dobré. Kteří se veselí ze zlého činění, plesají v převrácenostech nejhorích. Ale kdo pilně hledá dobré, nalézá. Kdo pak hledá zlé, nalézá je. Ten, kdo vede nae kroky a dává nám Světlo na stezkách křivolakých i na cestách dobrých, zkříil mé kroky s Poslem.”

Velké písmeno posledního slova zůstalo viset v tichu.

Tam?” zeptal se Dany nevěřícně.

Není důleité ani podstatné, kde se se svým bliním setká, ale proč kroky tvé byly svedeny s cestou jeho.

Neukládej proti blinímu svému zlého, kdy s tebou důvěrně bydlí. Nebo On bude ostříhati nohy tvé, aby nebyl lapen,” odpověděl Farář rychle a prsty se mu opět pevně sevřely.

Tak jsem to nemyslel…” zarazil se Dany a odmlčel se.

Přichází doba, kdy se budou moci naplnit vechny nae plány. Dokonce daleko víc, ne jen nae plány. Vím, jak získáme ve potřebné a jetě budeme moci pomoct mnoha potřebným na cestě ke Světlu,” oznámil Farář věcně.

Já věděl, e na Faráře je spoleh. e nás v tom nenechá,” s úlevou řekl tloutík v brýlích a kajutou opět zazněl zvuk drcených skořápek. Téměř pyně se rozhlédl.

A kdo říkal, e musíme vydret a počkat, Brejličko?”

skočil mu do řeči vyzáblý mladík s rozpitýma, světlýma očima.

Vichni právě ne,” podotkl Dany a místnost znovu ztichla.

Ano,” promluvil opět Farář. Vichni ne,” zopakoval důrazně. Ale moudrý má oči v hlavě své, blázen pak ve tmách chodí. Není náhoda, e zde sedíte právě vy.

A jenom vy …” dodal významně.

7

Vichni pozorně sledovali jeho slova.

Řekne nám, o co jde?” zeptal se vyzáblý mladík.

A přijde čas, Tome. Jde nyní o příli mnoho a ne

jsem vás svolal, nezahálel jsem. Moná jste byli trochu překvapeni místem setkání. Ale ani to není a nebylo náhodné. Brzy vám bude vechno jasné. Budu potřebovat vai pomoc. I kdy ve, co po vás budu chtít, nebudete dělat pro mě. Chci vám ale včas říci dvě věci. Předně  nikdo z vás nemusí mít ádné obavy ani strach. Kdo vak vstoupí na cestu, bude bez návratu. Proto vem dávám jetě monost. Dokud je čas,” odmlčel se.

Protoe potom, jak říká Kazatel, bez lítosti vyvede

mue toho a nebo enu tu, kteří zlé páchali, k branám svým, a mue toho nebo enu tu kamením uhází a

umrou.”

Kajutou se rozhostilo ticho, přeruované jen syčivým dechem tlustého Brejličky a občasným zapraskáním knotů.

Nevím sice, o co půjde, ale jdu s tebou, Faráři,”

prohlásil Dany. A to stojí co to stojí. Věřím ti.”

Jeho slova prolomila napětí chvíle a protrhla příval bezmezného souhlasu.

Jdem vichni, ne?” vykřikl vyzáblý mládenec téměř současně s kulatou Sárou a jako u vytrení si zamnul dlaně, aby do nich svedl neovládané vzruení, patrné v očích, jejich lesk nebyl jen odrazem plamínků tlustých svící.

Farář počkal, a se vzájemné ujiování a náhle propuknuví pospolitost uklidnila, zvedl se z lavice a postavil se opět do čela stolu. Zastínil tak světla svící a kajuta znovu potemněla.

Je čas hledání a čas zatracení. Je čas čekání a čas návratu. Je čas temnoty a čas světla,” pronesl slavnostně.

Otočil se ke skříňce na pultu mezi svícny a vyndal z její spodní přihrádky est křiálových, brouených kalíků.

Srovnal je do řady na horní desku skříňky a vyjmul karafu.

Ustoupil trochu stranou a podrel ji tak, aby světlo svíce prozářilo zlatavou tekutinu.

Pět párů iroce otevřených očí zaujatě sledovalo oblouk, jím se karafa ve Farářově ruce přenesla s fluoreskujícím obsahem nad skříňku a jak se pohárky jeden po druhém pomalu naplňují tekutinou. Farář opatrně uzavřel karafu zabrouenou zátkou, vrátil ji zpět a postavil před kadého naplněnou sklenku.

8

Asperges me,” pronesl se svým kalíkem v ruce, zdviené do úrovně obličeje. Očistí nás od veho zlého a vyvede nás na cestu Světla. Vejdeme do domu tvého a dojdeme nejdokonalejího těstí. Lumen gloriae.”

Kulaté Sáře se lehce chvěla brada. Dlouhovlasá dívka si nepřítomně hryzla spodní ret. Duhovky vyzáblého mladíka ztratily poslední kontury.

X X X

Do podniku pro organizování sportovních sázenek Sazka na Novém Městě praském přijali kulatou Sáru bez potíí. Ve vech denících byly pravidelně otiskovány inzeráty, nabízející výhodný výdělek enám, které si na dva dny v týdnu stoupnou k vyhodnocovacím strojům. Dů-

chodkyně a eny v domácnosti mají přednost, lákal text v rámečku.

Podnik nevyadoval ádné osobní materiály od předchozího zaměstnavatele, a tak kromě občanského průkazu nepotřebovaly zájemkyně o místo k uzavření smlouvy o provedení práce kadou neděli odpoledne a v případě potřeby i v pondělí dopoledne nic jiného. ádný dotazník, ádný výpis z rejstříku trestů, ádné potvrzení od lékaře.

Podle neustávající potřeby nových a nových pracovnic nebyly asi příjmy v Sazce na úrovni komparsních honorářů a aten ve vlastní reii, ale Farář Sáru ujistil, e to, co od ní chce, není cílem, ale pouze prostředkem.

Potřeboval k tomu pouze několik drobností. Předevím slib, e o Sářiných brigádách se zatím nikdo z okruhu jejich společných známých, a pokud mono ani nikdo dalí, nic nedoví. A pak u chtěl jen to, aby se Sára dobře dívala a pečlivě sledovala, jak celé vyhodnocování tiketů probíhá. Měl o tom sice dost určitou představu, ale jak sám říkal: Věk pomíjí a jiný věk nastává.”

Sára mu obojí ráda přislíbila.

Dá-li se o devětadvacetileté matce dvouleté dcerky říci, e je dívka, pak Sára byla dívka dost neastná. Větinu trápení přisuzovala své oblosti a kolní návtěvě kresle-ného filmu ,Prasátka se vlka nebojí’.

V tanečních kursech se její komplex nevylepil a záhy přila na to, e ivotní dráha letuky není zřejmě určena právě pro ni. Místo servírky v sezónní restauraci její sen sice vzdáleně připomínalo, ale po druhé interrupci 9

rezignovala i na ně. Na třetí u nela, i kdy snědý tatínek odjel náhle do své vlasti, ani by zanechal adresu či poslal slíbenou letenku. V době, kdy přemýlela, jak najít natolik naivního kádrováka, aby dostala razítko podniku, který by jí byl ochoten platit mateřskou dovolenou  samozřejmě bezúspěně  se objevil Farář.

Poprvé potkala člověka, který nejene od ní nic nechtěl, ale naopak jí nabídl nezitnou pomoc.

Dítě tehdy sice nepřeilo půl roku, protoe se nějak nemohly dohodnout její a zahraniční krvinky, ale na Farářovu nabídku a útěchu nezapomněla.

Ostatně  zatímco byl Farář na nucené dovolené, zaujalo ji tlumené vyprávění jugoslávského montéra o krásách Jadranu a jejích dolíčků natolik, e jezdila s kočárkem znova. astná z dítěte a zoufalá z příjmů. Teď vak  kdy se Farář vrátil a ona mohla vstoupit na irokou cestu za Světlem  u zase jenom astná. A vděčná.

Bylo tedy pouhou nicotností zjistit, e estnáct a dvacet pracovnic nastupuje v ústředí Sazky v Nekázance na směnu vdy v neděli, kolem druhé hodiny po poledni.

Převlékají se v atně do pracovních pláů a po vyhláení taených čísel Sportky je vedoucí směny  stálá pracovnice podniku Sazka  rozdělí k osmi vyhodnocovacím strojům. Větinou po dvojicích, podle svého seznamu.

Technici, rovně stálí zaměstnanci Sazky, upraví po tahu stroje tak, aby po vloení tiketů rozdělily sázenky do skupin na výherní a nevýherní. Stroj vak přečte jen tikety bezvadné a správně vyplněné. Ty, které nemůe z jakéhokoli důvodu přečíst, vyřadí stranou.

K jednotlivým strojům dopravují sázenky na vozících mui, větinou důchodci a brigádníci, z vedlejí místnosti, takzvané trezorové síně. Ta je do tahu zapečetěná. Na vozících jsou sázenky rozděleny a seřazeny v krabicích podle krajů a sběren, kde byly podány.

Kadá krabice, která přijde k vyhodnocovacímu stroji z trezorové síně, obsahuje títky s označením podací poty nebo sběrny. Rozdělování do krabic z krajů k jednotlivým strojům probíhá podle předem zvlá sestaveného pořad-níku.

Pracovnice u strojů postupně vkládají sázenky do stroje.

Nevýherní tikety vracejí zpět do krabic, které označí a uloí zpět na vozík. Po zpracování celé várky jsou vyřazené tikety v krabicích odvezeny opět brigádníky zpátky do trezorové síně.

10

Výherní sázenky jsou shromaďovány do zvlátní krabice a čeká se s nimi na dalí zpracování po úplném vytřídění vech sázenek na výherní a nevýherní v jedné směně. Strojní kontrola jednoho vozíku trvá nejméně hodinu.

Kdy je první fáze třídění ukončena, odnesou pracovnice od vyhodnocovacích strojů výherní tikety k vedoucí směny a technici zatím znova upraví vyhodnocovací stroje tak, aby rozliily jednotlivé výhry. Výherní tikety tedy projdou tříděním podruhé, přičem první a druhé výhry hlásí pracovnice od stroje ihned vedoucí směny.

Sázenky, které stroj nepřečetl, například pro nepřesné zakříkování tipovaných čísel či pomačkané nebo pokozené, jsou odkládány do zvlátní krabice, které se říká trasl. Traslové tikety se kontrolují v jiné místnosti, ručně, podle ablon. K tomu se vak pracovnice od strojů nedostanou, je to úkol jiné směny.

Výhry v prvním a druhém pořadí zapíe vedoucí směny do zvlátního protokolu a nechá je znovu zkontrolovat ručně, stejným způsobem, jako sázenky traslové. Spolu s ostatními výherními sázenkami třetího a pátého pořadí jsou pak vráceny do trezoru.

Nedělní směna končí obvykle kolem deváté hodiny večer, kdy bývá zpracována zhruba polovina podaných sázenek. V práci se pokračuje obdobným způsobem v pondělí od sedmi hodin ráno a třídění větinou trvá celý den. V některých týdnech se prý stává, e vyhodnocení tiketů můe trvat a do úterý.

To bylo v podstatě vechno, co potřeboval Václav Krytof, zvaný Farář, vědět.

X X X

Závěsný lodní motor Crescent 50 vrčel jako přeraná kočka na ústředním topení a pomalu před sebou tlačil hranatý hausbót proti línému proudu řeky. inul se pohodlně středem, take mu u kormidla měl obě ruce volné na to, aby si u očí mohl přidrovat matně černý triedr. V duhových sklech čoček se občas odrazil paprsek zapadajícího slunce, jak krátký záblesk vysokého napětí.

Dost napjatá byla i skupinka tří postav, stojící na konci dlouhé nájezdové cesty, končící pod hladinou. Nečekali, e na dalí schůzku budou muset čekat tak dlouho. Po 11

třech týdnech nejistého očekávání dostal konečně kadý z nich zprávu, kdy a jakým způsobem se mají dopravit na místo setkání. Trochu nervózně se po sobě dívali, nikdo vak nechtěl začít hovor o tom, co se asi bude dít a proč zde jsou jen oni.

Mu na hausbótu pečlivě zaostřil distančním kroukem triedru, a od skupinky lidí, jejich nejasné obličeje byly natočeny k vodní hladině a směrem k němu, uhnul zvolna pohledem a stoupal od nájezdové cesty na hlavní silnici a odtud stejně pozorně a k autobusové zastávce nedaleko hráze. Chvilku se u ní zastavil, zaostřil na zaparkovaného wartburga u plechové čekárny a vrátil se zpět k čekajícím postavám. Spustil ruce a zasunul triedr do černého, oválného koeného pouzdra, které leelo na stříce před ním. Mírně pootočil kormidlem a zároveň posunul páčku přívodu paliva. Kočičí vrnění táhle přelo v nízkofrekvenční zubařskou vrtačku a hausbót mocně postrčený zvýeným výkonem motoru vjel do stínu, vrhaného na hladinu protějími kopci.

Necelých třicet metrů od břehu motor utichl se zahlceným zabrbláním, jako kdy vrták náhle pronikne k zanícené dřeni a vzpříčí se ve sklovině.

Nemotorný člun tie dojel ke břehu, tlače před sebou irokou brázdu tmavé hladiny, která se před jeho přídí krčila jako kraloup pudinku, trhající se o kameny. Mu

u kormidla spustil z boku lodi úzkou dřevěnou lávku a opřel ji o mírně se svaující příjezdovou cestu.

Vechno v pořádku?” zeptal se, a podal přes okraj paluby ruku dlouhovlasé dívce, oblečené do volné tmavozelené bundy s kapsami, které by vystačily stádu klokanů.

Jasně, Faráři,” rozzářila se a odhalila vyrovnaný dvojřad drobounkých zubů, jejich úsměv připomínal zataené zdrhovadlo. Já jsem přijela stopem a kluci před chvílí autobusem. Byla jsem tady asi o hodinu dřív ne

oni,” zasmála se a skočila na palubu. Tmavohnědé vlasy se jí přitom zhouply jako těký závěs. Otočila se, aby pomohla Brejličkovi, který nebezpečně balancoval uprostřed lávky.

Po zlomenině kloubního krčku mu zůstala levá noha o poznání kratí a pohyb přes vratkou lávku mu dělal potíe. S Farářovou pomocí se těce vykrábal na palubu, jako by nastupoval z voru na ropný tanker.

12

Copak s tímhle zbojníkem by nás někdo svezl?” ukázal vak v dobrém rozmaru palcem za sebe na kudrnami obrostlého Danyho. Ten ale trochu křečovité veselí nesdílel a zkoumavě si zpod huňatého obočí prohlíel Faráře, oblečeného tentokrát jen nalehko, do světlých plátěných kalhot a bílého trička, svírajícího poněkud astenický hrudník. Lehce přeběhl lávku, pleskl Faráře do nastavené dlaně a sehnul se k hákům, za ně byla lávka zaklesnuta k lodi.

Jedem?” zeptal se a kdy Farář přikývl, vytáhl prkno na palubu.

Můeme být rádi, e nás vůbec pustili do autobusu,”

zasmál se Brejlička sedící u na paení a vydal zvuk, jako kdy se lopata zaboří do sněhu. Malá očka, utopená za palec tlustými skly, blaeně mourala.

Kde jsou ostatní?” zeptal se Dany, kdy nahlédl do prázdné kajuty.

Vyzvedneme je o něco vý,” vysvětlil Farář a naučeným pohybem nastartoval crescenta. Danyho pokrčené čelo se vyrovnalo.

Farář opatrně vymanévroval od kamenitého břehu a otočil příď do středu řeky. Stín u dosáhl protějího břehu, take se pohybovali jakoby na rozhraní dne a noci, sami v temnotách. Člun zvýil rychlost a za několik minut se před nimi objevila světla Davle, rozsvěcující se s časným soumrakem.

Sára a Tom sem přijeli starou otlučenou kodovkou, pozůstatkem Sářiny poslední tace v zahradní restauraci před třemi lety. Nechali ji stát mezi dalími auty na parkoviti vedle zájezdního hostince U kotvy a pěky seli na místo, které jim Farář určil. Kdy se dostali na palubu, nebylo u téměř vidět.

Farář rozsvítil poziční světla a s motorem v nejniích obrátkách vyjel asi kilometr proti proudu do míst, kde u

skončila souvislá zástavba. Přejel řeku a zakotvil u protějího břehu, několik desítek metrů pod místem, kde se elezniční tra vedoucí podél řeky zavrtává na půl kilometru do rulové skály. Loď se zastavila s krátkým trhnutím, kdy se napjalo lano kotvy, a zůstala viset v mírném proudu.

Farář poádal Toma, aby zatemnil boční okénka a zapálil punčoku propan-butanové svítilny. Kajutu ozářilo ostré, syrové světlo, prohlubující rýhy v ostění a na stole.

13

Farář přivřel plynovou trysku a tvářím se opět vrátila přirozená barva. Sářiny oči zabloudily ke skříňce na pultu za Farářem. Zorničky se jí viditelně stáhly.

Seance, kterou připravil Farář pro nejblií okamiky, vak měla vypadat jinak. Sáhl sice ke skříňce, vytáhl ale ze stínu pouze černou koenou aktovku.

Skončil čas slov a nastává čas činů. Nastroj vně dílo své, a sprav je sobě na poli. Potom také vystaví svůj dům.”

Kdo kormoutí dům svůj, za dědictví bude mít vítr…”

doplnil Brejlička a usypal čtvrt kila vaječných skořápek.

Farář se usmál a otevřel aktovku. Vyndal na stůl est velkých, naditých, ale nepopsaných obálek. Na ádné z nich nebyla adresa. Farář se zkoumavě rozhlédl po tvářích kolem stolu a znovu sáhl do taky. Ruku vak chvíli nevyndaval. Počínal si jako mistr černé magie před klíčovým kouzlem. Konečně ruku pomalu vysunul a poloil na stůl čtyři prsty vysoký, velmi pravidelný, kompaktní kvádřík.

Je zvlátní, e jen málo věcí na světě dokáe zaujmout na první pohled tak, jako úhledně srovnané bankovky.

Nemiluj snu, abys nezchudl,” přeruil Farář fascinova-né ticho. Otevři oči své a nasytí se chlebem.”

Já se dívám,” vydechl Dany přikrceně. V očích se mu mísila ádost s úasem. Brejlička se zmateně naklonil k balíčku, jako by si nebyl jist, neálí-li ho čočky a patné světlo.

 Jéi, to je balík,” vyhrklo po chvilce ohromení z Toma.

To je senzace.”

Slíbil jsem vám, e se vechno změní,” pokračoval Farář, Řekl jsem vak taky, e budu potřebovat vai pomoc. Protoe je samotný někdo, nemaje ádného.

Avak není konce veliké práce jeho, ani oči jeho nemohou se nasytit bohatství.”

Na okamik se odmlčel a zahleděl se na balíček bankovek.

Musel jsem nějaký čas počkat, ne jsem si ověřil správnost svého předpokladu. Tohle je jeho výsledek,”

poklepal na srovnané pětistovky.

Sympatický,” zaskřípěl Brejlička.

Je to vak pouze prostředek. Nikoli cíl,” připomněl Farář. To musíme mít stále na paměti. Protoe jen bezboný dělá dílo falené, ale kdo rozsívá spravedlnost, 14

má mzdu jistou. A naí mzdou není tohle,” řekl s despektem a poklepal na peníze. ,.Tento svět je jen chvějivým přeludem, kapkou vody v řece. Zábleskem na nočním nebi. Vechno je jen iluze. Pravá a věčná je pouze víra. Cesta ke Světlu.”

My to víme,” ujistila Faráře s rozzářeným a obdivným pohledem Blecha.

Ale bez prachů to nejde,” podotkl věcně Dany, nepodléhající tak dalece Farářově rétorice. A támhleten balík mi zrovna jako přelud nepřipadá,” dodal.

Jistě e jsou potřeba,” souhlasil Farář. Nikdo z nás vak nesmí ani na okamik zapomenout, k čemu nám mají slouit. Jinak nás čeká záhuba, která nebude o nic mením přeludem, ne těchhle pár korun. A vězte, e naučení moudrého jest pramen ivota, k vyhýbání se osidlům smrti.”

Co od nás teda bude potřebovat. Mluv,” vrátil se k podstatě hubený Tom, na něj mnoství peněz zapůsobi-lo nejinspirativněji.

Existuje systém sázek, na jeho principu je moné s velkou pravděpodobností, takřka s jistotou,” opravil se Farář, vyhrát.”

Kajuta opět ztichla.

Je to systém dost komplikovaný, citlivý a předevím nákladný. To je jeho základní obtí i přednost. Nemůe se do něj díky tomu pustit kadý. Tím by byl systém samozřejmě okamitě znehodnocen. Ale to vím v této chvíli pouze já …”

Farář nechal plně vyznít účinek svého oznámení a navázal: Nákladný je v tom, e je pravidelně třeba vsadit podle zvlátního rozpisu velké mnoství sázenek. A to je samozřejmě velmi drahé. Bez vysokého procenta pravděpodobnosti návratu vlastně nereálné. Na tom je konečně celý systém vech sázkových kanceláří na celém světě zaloen.”

A my to procento máme?” zeptal se Brejlička.

Jak vidí,” řekl Farář a poklepal prsty na hromádku peněz. Máme. A nejen to. Máme i potřebný vklad.

Základní kapitál. Ten  kromě idey  dávám do hry  můete-li to tak říci, já.”

Vysvětlí nám, jak ten rozpis funguje?” zeptal se Dany.

Nebuď příli starostlivý,” varuje Kazatel. Proč má

umírati dříve času svého?”

16

Nevěří nám?” odsekl Dany podráděně. Kdy ti máme pomoct, musíme vědět jak.”

To se hned dozví,” odpověděl Farář mrazivě. Pro uskutečnění plánu, který je plánem nás vech a v něm

nikdo neznamená nic bez ostatních, postačí, kdy bude kadý znát svůj úkol, svoji část. To snad nemusím zdůrazňovat zrovna tobě, Dany, ne?” Farář se naklonil ke vzdálenějímu konci stolu, kde seděl Dany na svém obvyklém místě u dveří a zuby mu blýskly v rychlém, tvrdém úsměvu.

V těchhle obálkách,” pokračoval u normálním, klidným hlasem a ukázal na stůl, jsou u podle rozpisu vyplněné sázenky. Druhou podstatnou součástí systému toti je, e tikety musejí být podány v různých, přesně zvolených místech.”

Můu se zeptat proč?” promluvil Brejlička a nervózně si promnul nos.

Dobře,” povzdychl si Farář. Ve stručnosti asi takhle: Nejvíc sázenek se podává samozřejmě ve velkých městech, zejména v Praze. Vzhledem k počtu pravděpodobnosti by tedy taky na Prahu mělo připadat nejvíc výher.

Jene nepřipadá.”

Jak to můe vědět?” zapochyboval Dany.

Ty chce přece jen zemřít mlád, Dany. Přes pole mue lenivého el jsem a přes vinici člověka nemoudrého …

Jene jak jsem podotkl, po dobu, co jsme se neviděli, jsem nezahálel. Kdy není volů, prázdné jsou jesle …” pousmál se. Prostě jsem si to zjistil a ověřil. Stačí?” zeptal se řečnicky a poklepal na balíček bankovek, který neztratil nic ze své svěesti. To byl ovem argument, s ním by se zřejmě spokojil i větí skeptik, ne Dany.

Pořád mi ovem není jasná jedna věc,” ozval se Dany.

V čem je ňáká výhoda podávat sázenky na různejch místech. Kdy stejně nevyhrajou?”

Dany,” obrátil se Farář naoko káravě. Není moné, aby se najednou, z ničeho nic, začaly opakovaně  a v to doufám,” zasmál se, začaly objevovat vysoké výhry v prvním a ve druhém pořadí ve stejné oblasti. To by se hned stalo nápadné a daleko bychom se nedostali. Více víry, přátelé!”

Rozpis si snad můe podat kadý, ne?” namítl opět Brejlička a kostěné obroučky těkých brýlí mu sklouzly ze zpoceného nosu. Nechci rejpat,” omluvil se. Jen aby to sedělo…”

17

Jo. To má pravdu. Rozpis si můe podat kadý. Ale pravidelně na něj vyhrávat, to u nemůe. Alespoň ne veřejně. Pokud váně není chudý duchem.

Nemusím proto jistě zdůrazňovat, e o existenci rozpisu se nesmí dozvědět nikdo dalí. Budeme muset být velmi obezřetní a opatrní při vyzvedávání výher a udret je v naprosté tajnosti.

Utrhač toulaje se, pronáí tajnost, věrný pak člověk tají věc,” proloil Farář u opět uklidněn. Jen tak můeme dosáhnout cílů, které před nás klade víra a Řád, ani

bychom je ohrozili tím, e vzbudíme pozornost nebo sebemení podezření.”

Buď klidnej, Faráři,” vloil se do sloitého vysvětlování Tom. Vichni přece jasně víme, o co nám jde, ne? Ty musí věřit nám a my taky budeme věřit tobě. Jsme vichni na jedný lodi,” zasmál se a zabuil pěstí do ostění kajuty.

A tak ti taky musíme pomoct. Vlastně pomoct nám vem, e jo?”

Sára ani Blecha se do debaty nemíchaly, jejich loajalita byla zřejmá.

Tak přistoupíme k věci,” uzavřel Farář. Kadý z vás teď dostane jednu obálku s tikety. Kromě sázenek je v kadé obálce autobusová jízdenka a lístek s adresou sběrny, v ní sázenky podáte. Ve vech případech to jsou sběrny nebo poty v centru města, kde je větí provoz a snadno je naleznete.

Brejličko,” natočil se k levé straně stolu a podal první obálku, ty pojede do Plzně. Tom do Ústí. Jede ti to v est patnáct z Florence, v půl čtvrté jsi zpátky. Blecha jede do Hradce Králové. Odjezd v osm nula nula, zpátky ve dvě, doma jse ve čtyři. Nejvíc toho má Dany,” pokračoval a podal přes stůl dvě nadité obálky.

Dany se viditelně potěen projevenou důvěrou narovnal a natáhl ruku přes stůl.

Expresem do Brna v sedm ráno a odtud plynule do Gottwaldova a do Ostravy.”

Dany dlouze a tie hvízdl a hned začal zkoumat obsah obálek.

Nic jiného ani nic zvlátního v obálkách nenajdete,”

řekl Farář vem, pozoruje Danyho. V jeho tichém hlase se objevila výstraha. Jen stovky nicneříkajících, zakrtnutých čísel. Vá úkol je jasný.”

Já nic?” zeptala se Sára, doposud jediná bez obálky.

18

Prahu a Středočeský kraj zařídím já s tebou,” vysvětlil Farář. Je to sice nejblí, ale je toho taky nejvíc, take to objezdíme tvým autem.

Kadý z vás,” řekl zvýeným hlasem a zajel prstem pod pásku na balíčku s bankovkami, teď dostane určitou sumu na vklady a základní vydání.”

Papírová páska sue praskla a balíček osvobozených bankovek povyrostl. Pět párů očí se opět soustředilo do jediného místa. Vypadalo to, jako kdy se na výroční schůzi filatelistického krouku v Křepicích objeví Britská Guyana.

Farář oddělil z balíčku deset bankovek a napřáhl ruku s penězi k Brejličkovi.

Dík,” spíe zasípal tloutík a sáhl po penězích. Baculatá ruka s krátkými, ale hbitými prsty se mu třásla tak, e jako telefonista manipulant by se v té chvíli uivil asi obtíně.

V telefonní ústředně vak docházelo k mimořádným událostem v podobě pětitisícových výplat jen zřídka, a to u toho Brejlička větinou chyběl.

Farář stejným způsobem podělil Toma, Danyho, Blechu i Sáru. Nezdálo se, e by po uskutečněné manipulaci balíček ztratil něco ze své původní elegance. Stále v něm zbývala dobrá polovina bankovek.

Text říká, e vynaloí peníze na ve, čeho ádá due tvá a veseliti se bude ty i dům tvůj,” pronesl Farář sue.

Ale mírněte zatím svou ádost. Čas jetě nenastal.

Nenechte se obloudit malým, abyste neztratili velké. Věřím vám, e to dokáete. Protoe text pokračuje: Oddělí

vechny desátky a sloí je v branách svých. I přijde host a sirotek i vdova, kteří jsou v branách tvých a nasytí se …

Jen tak zůstaneme na cestě Světla.”

Seoupl zbytek bankovek na hranu stolu, sklepal je do přesného kvádru a uloil zpět do černé aktovky.

A teď mě dobře poslouchejte,” vyádal si opět pozornost. Počkal, a se k němu zas vichni otočí. Tikety podáte v kadé sběrně vdy najednou, tak, jak jsou připraveny. Zachováte i jejich pořadí. Kdy to půjde, vůbec se nebudete bavit s úřednicí, tím méně s někým dalím. To platí pro cestu i pro sběrny. Pokud by se někde úřednice podivovala nad větím počtem sázenek, snate se to odbýt v ertu, e jste se dohodli s kolegy v práci a sázíte dohromady. Ale myslím, e to nebude třeba. Případně můete zamumlat něco o rozpisu. To třeba ty, Brejličko.”

19

Tloutík horlivě přikývl.

Úřednice vám orazítkuje tikety a jejich díly A vám vrátí.

To zřejmě znáte. Uloíte je zpět do obálky a v sobotu večer mi je sem vichni ve stejnou dobu jako dnes přivezete…

Vechno jasné?”

Jak se odtuď teďka dostaneme?” otázal se Brejlička, nastavující masívní náramkové hodinky směrem k lampě.

Sára vás odveze. Vrátí se pro auto s Tomem a naloí tebe a Danyho u mostu.”

A já?” vyjekla dlouhovlasá dívka trochu polekaně.

V jejích očích vak kromě odlesku lampy zasvitlo i očekávání.

Zůstane tady. Dnes vstoupí na cestu Světla.”

Brejlička vzrueně zamrkal a Tom s Daným si vyměnili krátký pohled.

Jak to bude s výhrou?” dotázal se Dany.

Veliká věc má jistý čas, bratři a sestry. A kadé předsevzetí pod nebem svou chvíli. Jest čas rození i čas umírání. Čas sázení a čas vykopání, co vsazeno bývá,”

odpověděl Farář, se zvlátním důrazem na slovech o sázení. Vidíte, i tento přesný a výstiný obraz nám připravil Kazatel, aby nám ukázal předurčenost cesty Světla.”

Jen abysme taky něco vykopali, zaeptal Dany o chvíli později Tomovi, u na palubě hausbótu, který se tie spoutěl po proudu k protějímu břehu.

X X X

Kdy se zhruba měsíc po té, co pět zvlátních kurýrú vyjelo s naditými obálkami vemi směry, vrátili od náčelníka majora Kapusty vyetřovatelé kapitán Dostál a nadporučík Pecháček do své kanceláře, nebyli zrovna nadením bez sebe.

Je pravda, e obzvlátní nadení po dvanácti a osmi letech práce na odboru hospodářské kriminality u od nich celkem vzato ani nikdo očekávat nemohl a taky neočekával. Jak to toti vypadalo, lo zřejmě o zcela banální a nedůleitou příhodu, její prověření jim vezme drahocenný čas, potřebný při mravenčím shromaďování důkazů o velkolepé melině s poukázkami na pohonné hmoty, v lepím případě snad o dalí z nejapných a předem k zániku odsouzených pokusů vylákat ve sběrně 20

Sazky výhru na správně vyplněný díl A, od něj vak neexistuje podaný díl B, nebo existuje, ale s ciframi zakrtnutými poněkud vedle. Kapitánu Dostálovi někdy připadalo a dojemné zahajovat trestní řízení proti naivním zlatokopům, kteří byli do poslední chvíle přesvědčeni, jak na Sazku vyzráli, aby vzápětí s překvapením zjistili, e stojí před soudem pro spáchání trestného činu, i kdy přece nedostali ani korunu!

V případě, s ním je seznámil major Kapusta, navíc vlastně ádný problém nenastal  sázenka byla řádně vyplněna, řádně podána a řádně orazítkována, datum i výrobní čísla souhlasila, vylosovaná čísla byla shodně a správně vyznačena na dílu A i B sázenky, prostě nic divného.

K majoru Kapustovi se celá tahle záleitost dostala jen díky tomu, e jistý občan z Berouna, důchodce Frantiek Slabihoudek, učinil na oddělení VB poněkud zmatené oznámení, které nedalo spát místnímu náčelníkovi. Jak jde o peníze, nespí často mnoho lidí.

Nad zaslaným protokolem teď seděli kapitán Dostál a nadporučík Pecháček ve své kanceláři, útulné jako salónek krematoria (to aby se tu náhodou někomu nezalíbilo, nebo aby nedostal pocit, e vyetřovatelé jsou taky jenom lidi. Mjr. Kapusta).

,,Včera, dne 16. června, mě v odpoledních hodinách,”

četl kapitán Dostál nahlas z protokolu, asi mezi patnáctou a estnáctou hodinou, oslovila na náměstí Rudé armády neznámá ena. Bylo to před sběrnou Sazky. Zeptala se mě, jestli bych pro ni nemohl udělat laskavost. Získala prý výhru ve Sportce, ale zapomněla si doma občanský průkaz, řekla mi, e bez něj jí výhru nevyplatí. Dá!e uvedla, e není místní, tedy z Berouna, pouze tudy projídí.

Pozdějí vyzvednutí výhry by tedy pro ní bylo údajně obtíné a spojeno s komplikacemi. Já osobně nikdy nesázím, take nevím, co je k vyzvednutí výhry potřebné.

Na celé věci mi vak v té chvíli nepřipadalo nic podivného.

Ta ena vypadala velmi sluně, byla zdvořilá a bylo patrné, e ji nastalá komplikace velmi mrzí. Souhlasil jsem tedy, e výhru vyzvedneme na můj občanský průkaz.”

Kapitán Dostál si odkalal, zamáčkl zbytek cigarety bez filtru do bakelitového popelníku, který zde zastupoval poslední zbytky rozmařilého přepychu a pokračoval ve čtení výpovědi berounského důchodce.

21

To jsme také udělali. ena předloila část tiketu, který měla u sebe v kabelce. Pokladní jej zkontrolovala a vyplatila mi s blahopřáním částku 253 450 Kčs.”

Pane jo,” povzdychl si nadporučík Pecháček.

Předčím si opsala …”

Coe?”

Předčím,” zopakoval kapitán. Tak to tu stojí. Před-

čím si opsala údaje z mého občanského průkazu,”

dokončil kapitán Dostál a jednou rukou zamátral naučeným pohybem v papírové krabičce po dalí cigaretě. Kdy

vak jeho prsty narazily jen na stěny prázdného obalu, otráveně ji zmačkal a hodil vedle odpadkového koe.

Nikdy se netrefil.

ena pak oddělila z výhry nějaké peníze a dala je úřednicím ve sběrně. Nevím, kolik to bylo, ale nejméně pět set korun. Kdy jsme vyli ven, dala mně tisíc korun a řekla, e je to za tu laskavost. Prý má velkou radost…”

Tomu by se celkem dalo věřit,” podotkl nadporučík Pecháček stoicky a trochu zasněně se kochal vyhlídkou na oprýskanou stěnu světlíku za jediným oknem kanceláře.

… a tak chce udělat radost také jiným,” dočetl kapitán.

My máme taky moc radost. A do rána,” ulevil si nadporučík Pecháček.

Večer jsem to řekl doma manelce …”

… a bylo po radosti.”

 … a ta mi řekla,” nereagoval kapitán na poznámky, e je to nějaké divné, abych to raději ohlásil na VB. Co

činím. Na otázku, jak ta ena vypadala, uvádím, e byla dost velká, silnějí, blondýna s delími vlasy a měla zabarvené, asi dioptrické brýle. Na sobě měla světlý kostým, ale přesně si to nepamatuji.

,To je vechno,” uzavřel kapitán Dostál a odloil protokol na stůl.

A co éf vlastně chce, abychom s tímhle dělali?” zeptal se nadporučík otráveně. Vdy z Berouna to prověřili a nic zvlátního nezjistili. A na tu občanku je vechno v pořádku. enský zapomenou jiný věci. Jedna občanka snad není takovej malér, ne?”

X X X

Jene malér to byl. A zřejmě takových rozměrů, e se zatím raději dělalo, jako by nic.

22

V podstatě jediné, co kapitánu Dostálovi a nadporučíku Pecháčkovi v dané chvíli zbývalo, bylo zajistit onu mírně podezřelou sázenku a předat ji k odborné expertize do laboratoří kriminalistického ústavu. Co také, zatím nic zlého netuíce  kromě toho, e měli jiných starostí dost  udělali.

Kdyby byli hrdiny detektivního filmu, hned odpoledne by jim zavolal laborant od elektronického chromatografu a řekl jim, jak se věci mají.

Kapitánu Dostálovi a nadporučíku Pecháčkovi, kteří měli k filmu nejblíe v biografu, laborant nezavolal, ale poslal jim úhledně nadepsanou a barevnou ňůrkou svázanou zprávu. A nebylo to hned odpoledne, ale o dva týdny později. Čím jim oběma dal čas, aby mohli dokončit sbírání, třídění a nalepování naftových a benzínových poukázek, a rovně postoupit dál stejně hezky nadepsanou, barevně svázanou, ale asi edesátkrát obsáhlejí zprávu. Take na protokol z kriminalistické laboratoře měli konečně trochu klidu. Jak se záhy ukázalo, klidu bylo skutečně zapotřebí.

Mnoství hledisek, jak prozkoumat takový kousek papíru, jakým je sázenka Sportky, je řada. Vzhledem k tomu, e jde o papír svým způsobem popsaný, postoupí se předevím ke zkoumání grafologickému.

Grafologií se sice obecně rozumí určování a usuzování na duevní schopnosti pisatele z charakteru jeho písma, v oboru kriminalistické techniky je její obsah ovem trochu odliný.

Usuzovat konečně na duevní vlastnosti ze způsobu zakrtnutí několika z devětačtyřiceti čísel na sázence by zřejmě dělalo těkosti i skutečným grafologům, balancu-jícím na hranici parapsychologie a parafyziky.

Bylo by tedy vhodnějí mluvit vlastně nikoli o grafologické, ale spíe o grafické expertize, neboli o znaleckém posouzení písemností a tiskovin pro potřeby kriminalistiky.

U tato první expertiza vak prokázala, e berounská výhra byla vyzvednuta na zfalovaný tiket, jinými slovy: čísla na sázence byla zjevně přepisovaná.

Ani sebedůkladnějím a sebepečlivějím grafologickým zkoumáním se ovem nedá odhalit, jakým způsobem byla původně tipovaná čísla odstraněna, jak nevhodné kříky zmizely.

V laboratořích kriminalistického ústavu se natěstí 23

skrývají přístroje, které jsou schopny optickými a fyzikálně chemickými analytickými a srovnávacími metodami odhalit takové věci, e pár přepsaných kříků pro ně nemohl být ádný problém.

Jak se záhy přesvědčili kapitán Dostál i nadporučík Pecháček  a to tak, e jim to vůbec nebylo milé - zvlátní a nanejvý účinnou roli zde sehrály předevím přístroje pracující v infračervené a ultrafialové oblasti spektra.

A aby náhodou nezáviděli svým seriálovým kolegům, dostalo se i na univerzální komparační projektor a stereoskopický mikroskop.

Co se toti s berounskou sázenkou stalo: nejprve byla vyfotografována v bílém světle a v ultrafialové části spektra. Vycházeje z předpokladu, e sázenka byla nebo mohla být přepisována, bylo nutné zjistit, jakým psacím prostředkem dolo k označení obou dílů sázenky a zejména to, zda zápisy na obou dílech sázenky byly psány takzvaně shodným psacím prostředkem.

K dosaení odpovědi na dané otázky byla pouita chromatografická metoda rozboru psacích prostředků na tenké vrstvě. Pro rozbor byly odebrány vzorky pouitých psacích prostředků přímo z tiketu.

Pokud by někdo měl pochybnosti, e tímto způsobem se dá zjistit, zda někdo něco odněkud něčím nějak odstranil nebo ne, pak mu nezbývá, ne se přesvědčit, e přístroje pracující v ultrafialové oblasti spektra fungují na principu vybuzení fluorescence zkoumaných látek. Dopadem určitého záření, čili záření o určité vlnové délce, na látky, dochází k přechodu elektronů do vyích valenčních sfér a při jejich návratu do klidového stavu se vydaná energie projeví fluorescencí. Dodané záření o nií vlnové délce  UV  se zároveň mění na záření o vlnové délce větí, u

viditelné.

Různé látky, míněno materie, nikoli manestr a flanel, pak vydávají při přechodu různé mnoství energie a tím se také mění charakter fluorescence. Charakteristická fluorescence se projevuje například při působení různých chemikálií na papír. Za určitých podmínek lze vyvolat i fluorescenci původních, domněle odstraněných záznamů. Chemické zásahy se projevují jako lokální, ohraniče-né, bílé skvrny na tmavém pozadí.

Kapitán Dostál ani nadporučík Pecháček o ničem z toho 24

v nejmenřm nepochybovali a spokojili se rovnou se závěrem, v něm stálo:

Provedeným rozborem bylo zjitěno, e ve vech sloupcích na obou dílech sázenky dolo k chemickým odstraňujícím zásahům s následným dopsáním jiných zápisů.”

To byl ovem, závěr výmluvný jako povolávací rozkaz.

Kdyby ovem neměl sluivou obrázkovou přílohu. Tvořily ji předevím dvě černobílé fotografie, zachycující oba díly sázenky.

První byla pořízena za běných fotografických podmínek, tedy za normálního, přiměřeného osvětlení. Nebylo na ní vidět nic neobvyklého, pokud měl člověk důvod fotografovat starou sázenku. Zřetelné bylo tiskové označení jednotlivých částí tiketů A a B, nápis Sportka I. a II. tah, upozornění, e se vyhodnocuje elektronicky a ádost, abychom vyplňovali inkoustem, kuličkovou tukou takto (hezky do obdélníku) ne takto (nehezky a do mezer mezi sloupce) a ne červeně! Oba díly měly shodné výrobní číslo, shodně vyznačené pořadí sázkového týdne v samostatném rámečku, stejná razítka sběrny s datem a číslem sběrny. Stejné byly i rukopis a výe vyzvednuté výhry.

V kadém sloupci bylo zakrtnuto est čísel předepsaným způsobem. Jednovaječná dvojčata.

Zcela jinak vak vypadala druhá fotografie. Námět shodný, ale odliná fotografická technika. Na první pohled se zdálo, e jde o obyčejný negativ prvého. Co bylo na první fotografii bílé, zobrazoval druhý snímek černě a naopak. Z mříky sloupců takřka zářily bílé kříky.

Po bliím prozkoumání vak hlavní potí pro kapitána Dostála a nadporučíka Pecháčka tkvěla v tom, e zářily z jiných okének, ne na prvním snímku.

Skoro smutně a zapomenuté vedle těch zářivých vypadaly kříky tmavé, jetě před chvílí hlavní a důleité.

Jene právě za ty tmavé zaplatil podnik Sazka přes čtvrt miliónu korun.

Teď u půjde jenom o to, zjistit komu,” podotkl ironicky nadporučík Pecháček.

A jenom o to, pokolikáté to bylo,” doplnil ho kapitán Dostál.

A pak u jenom o to, jak to vůbec jde udělat.”

Oba mui se na sebe podívali přes stůl v malé kanceláři.

Dělali spolu u příli dlouho na to, aby jetě mělo význam se zasmát.

25

Ale chlapci z laborky nám pomáhají,” uklidnil kolegu kapitán a otočil na poslední stránku pečlivě svázaného a orazítkovaného znaleckého posudku.

Nakonec jetě píou, e rozborem psacích prostředků bylo zjitěno, e vechny záznamy kříků jsou zhotoveny skupinově shodným psacím prostředkem, a na zápisy číslic v označení sázkového týdne.”

No tak vidí. A jsme doma,” zaradoval se nadporučík Pecháček.

Jene nám tu nepíou, e týdně se vsadí asi za dvacet miliónů, z čeho je v průměru do deseti prvních a druhých, kolem stovky třetích, přes est tisíc čtvrtých a snad sto tisíc pátých výher. Take kdy uváíme, e jen první a třetí výhru získá týdně, řekněme, sto edesát sázenek, je to jen za poslední rok přes jedenáct set tiketů. Kdy se budeme chtít podívat i na čtvrtou, máme k prověření nějakých tři sta padesát tisíc tiketů …”

X X X

Pozdně srpnové slunce u zmizelo před hodinou z oblohy, ale rozehřátý asfalt a dlaba chodníků jetě stále vydechovaly teplo, nasbírané za celý den. Farář, oblečený do lehkých plátěných kalhot a splývavé světlé koile s kulatým límečkem, jen tak naboso v sandálech, seděl na lavičce v parku před Hlavním nádraím, kouřil a sledoval při tom parkovitě v Opletalově ulici, na něm u stálo jen pár vozů.

Vlasy i vousy mu za poslední dva měsíce povyrostly tak, e jeho tvář ztratila něco z bledavě chorobného nádechu a něco ze své identity. Vypadal teď jako jeden z těch neurčitých, zarostlých mladíků, postávajících v levných automatech, posedávajících po zábradlí, k vidění v kteroukoli denní i noční dobu, nikdy nespěchající, trochu zádumčiví a leérní.

Byla u téměř tma. Byla to ale tma města, jako mlhou prostoupená oranovou září pouličních sodíkových lamp, odrazy světel z prosklené nádraní haly a reflektory projídějících automobilů.

Farář u poněkolikáté natočil zápěstí pravé ruky směrem k nádraní budově, aby rozeznal postavení ručiček na ciferníku náramkových hodinek. Do deváté scházelo sedm minut. Vrátil se pohledem na parkovitě 26

právě v okamiku, kdy Sára odemykala přední dveře své otlučené kodovky a přes střechu vozu se rozhlíela po ulici, jako by někoho hledala. Na poloprázdném chodníku se loudala dvojice milenců a vzdaloval se jakýsi voják s ohromným ruksakem někam k nádraí Střed. Pak si vimla parkovacího lístku za stěračem čelního skla a vytáhla ho. Hlídač odcházel v sedm večer, take lístek zmačkala v dlani a cvrnkla jej pod vedlejí auto. Její pohled zabloudil přes ulici k parku, odkud přicházel Farář.

Krátce na něj kývla, otevřela dveře kodovky a sedla si za volant. Sledovala Faráře ve zpětném zrcátku. Kdy u byl jen pár kroků od vozu, naklonila se přes vedlejí sedadlo a otevřela dveře.

Čeká dlouho?” zeptala se místo pozdravu.

To je v pořádku,” usmál se Farář a protáhl se kvírou dveří, které nely v uličce mezi vozy víc otevřít, na místo spolujezdce.

Dneska toho bylo hodně,” vysvětlila Sára s patrnou únavou v hlase. Jeli jsme prakticky bez přestávky a do teďka. Mám toho tak akorát dost.”

Jak to lo?”

Celkem jo,” odpověděla jako by bez zájmu, ale nedokázala zakrýt stopu nejistoty. Otočila se obličejem k čelnímu sklu a její ruce sevřely volant.

Jak  celkem?” zeptal se Farář.

No,” zaváhala Sára, nala jsem to.’

A povedlo se?”

Jo. Jako normálně.” Její pokus o úsměv byl příli

nucený a příli brzy skončil.

Nějaké potíe?” vytuil Farář.

Ani ne.”

Sára sáhla mezi sedadla pro hnědou kabelku z umělé kůe se zlatým klipsem a otevřela ji. Prohrábla její obsah a podala Faráři podlouhlé koené pouzdro, téměř kolem dokola opatřené zdrhovadlem.

Farář si ho vzal, z etuje zavěené na levé ruce vyndal tuhý sáček ze silného igelitu a pouzdro do něj vsunul.

Nehty přejel hranu dráky, take obě chlopně se spojily, a strčil ve zpátky do své etuje.

Kdy říká ,Ani ne’, nějaké jsi zřejmě měla,” řekl mírně a pomalu zatáhl zdrhovadlo.

To ani nestojí za řeč.”

Sáro, v tomhle podniku není nic, co by nestálo za řeč.

Musím vědět o vem. O kadé maličkosti.”

27

Zastavila jsem se na chvíli u vedlejího stroje. Vimly si toho enské a dostalo se to k vedoucí.”

Proč jsi la k jinému stroji? To je přece proti úmluvě.

Má čekat jen u svého.”

Na naem jsem to nemohla najít Myslela jsem, e se nic nestane, kdy to zkusím vedle.”

Co se dělo dál?”

Nic, co by se dělo,” odpověděla Sára, ale její strojený klid Faráře neoklamal.

Něco se dít muselo,” řekl Farář ostřeji.

Ale fakt celkem nic. Jen se mě zeptala, co tam dělám.”

Cos jí odpověděla?”

e nic. e se jenom dívám, jak to enským jde.”

Jak zareagovala?”

Řekla, abych se vrátila ke svému stroji. Nic víc. Tak jsem la.”

To je vechno?”

No jasně,” ujistila Faráře se zjevnou úlevou. Vdy

jsem hned říkala, e se v podstatě nic nestalo,” dodala s novým pokusem o úsměv.

Tak jeď,” řekl Farář zamyleně a opřel se pohodlněji o sedadlo.

Sára otočila klíčkem zapalování a po čtvrtém pokusu motor neochotně naskočil. Sára obratně vycouvala, objela nádraní ostrůvek zruené tramvajové zastávky a rozjela se na jih, směrem k magistrále.

Provoz u téměř ustal, take se rychle propletla itnou ulicí a dolů od Karlova náměstí na nábřeí. Od Smíchovského pivovaru u byla silnice zcela volná, take zvýila rychlost na osmdesát kilometrů v hodině, i kdy omezení končilo a za konečnou tramvají a autobusů u lihovaru.

Udělala jsi chybu, dcero,” přeruil po dlouhé odmlce ticho.

Co myslí?” obrátila se na něj Sára, po výjezdu z města u uvolněná. e to tak kalím?”

Ne, to ne, i kdy je to zbytečné,” řekl Farář tak tie, jak dovoloval hluk motoru. Ale neměla jsi chodit od svého stroje. Jasně jsme se domluvili na zásadách. Kdyby to mělo trvat měsíce.”

Vdy se opravdu nic nestalo,” snaila se ho naléhavě ujistit Sára a upřela oči na dlouhý rovný úsek před Chuchlí.

Obávám se, e ano,” pečlivě a pomalu řekl Farář.

Sára na okamik odtrhla oči od zářící bílé linky na 28

vozovce a pohlédla na Faráře. Jeho tvář k ní vak byla natočena profilem, s očima pevně upřenýma před vůz.

Chvíli nikdo nic neříkal.

Neprospívají pokladové bezboně nabytí, ale spravedlnost vytrhuje od smrti,” zadeklamoval Farář, ani by odvrátil pohled ze silnice. Na tvář mu zespoda dopadalo bledé odraené světlo, utápějící jeho oči v černém stínu.

,,Co tím myslí?” vyjekla Sára polekaně.

Farář mlčel.

Já snad nabývám bezboně a ty jsi ten spravedlnej?”

vylétlo z ní. Tak řekni!”

Farář neodpověděl. Kola zarachotila na rozbité vozovce mostu přes Berounku u soutoku s Vltavou. Vpravo se objevila světla Lahovic a vpředu probleskla Zbraslav.

Blíila se ostrá odbočka k podjezdu a Sára vyřadila rychlost.

My nasazujem kůi. A větina o tom nemá ani tuení.

A nejvíc já! Rozumí?!” vyráela překotně, zatímco projíděla prudkou levotočivou zatáčku pod dálnicí, aby se dostala na těchovickou výpadovku. Kuel dálkových světel se svezl z pilířů mostní konstrukce a na okamik ozářil kmeny topolů na horizontě. Na čelní sklo dopadlo několik velkých kapek.

Nikdo nemá představu, co je to za nervy. A musí tam trčet a do konce. Nedá se od toho utýct,” vzlykla. Tobě se nic stát nemůe. Ty se jenom vozí po řece, občas nás naloí, vyinkasuje peníze a zase nás vyklopí. Ale já u

nemůu.” Hlas se jí zlomil. U na to nemám nervy. Chci pryč. Jako Brejlička a Tom.” Slzy se jí koulely po tlustých tvářích, ale nevímala si jich.

Přijde i tvá chvíle,” promluvil Farář vlídně a otočil se k ní. A neboj se. Nebude to u trvat dlouho.”

Vdy u toho přece musí být dost,” pokračovala nezadritelně, jako by předchozí Farářova slova nevníma-la. Teď se to u nedalo zastavit. Musela mluvit a mluvit.

U to přece stačí pro vecky. I při tom hrozným kursu.

Tolik výher, paneboe. Sám jsi říkal, e je to jen prostředek, nikoli cíl.”

Na rovném úseku za Zbraslaví opět zvýila rychlost a zpomalila jen na krátkém úseku pod lomem těsně za městem, které minuli obchvatem. Prudce se rozprelo a Sára spustila stěrače.

To jsem já spatřil, říká Kazatel, e dobrá a čistá jest 29

věc jisti a piti a uívati pohodlí ze ví dobré práce své, kterou kdo vede pod sluncem v počtu dnů ivota jeho.

Nebo to jest podíl jeho,” promluvil opět Farář, odvauje jednotlivá slova.

Ale ty, dcero,” zadíval se na Sáru, jsi pohrdla svým spravedlivým podílem a jako blázen zaslepený bohatstvím jsi sela z cesty pravé, z cesty Světla.”

Vůz minul několik výbojek ozařujících chodník u Vranské přehrady a vyjel na dlouhý úsek serpentin podél nádre. Strmé kopce po pravé straně silnice vyrůstaly v kuelech světlometů přímo z krajnice. Na okamik je oslnila pozdě přepnutá dálková světla protijedoucího autobusu a pak se silnice opět prodluovala jen září jejich vlastních reflektorů, probíjejících se bouřkovým lijákem.

Sářiny oči se rozířily strachem.

Ale kdy já v ivotě nikdy nic pořádnýho …”

Pozor,” vykřikl náhle Farář a ne Sára stačila obrátit pohled zpět na vozovku, sáhl po volantu a prudce jej strhl.

Vůz se divoce zhoupl k levé straně. Sára se pokusila zachytit volant, který jí prudkým pohybem vyklouzl z rukou, ale ten se se kubnutím vrátil do středové polohy.

Auto bláznivě poskočilo. Sára dupla na pedály, ale to u se před maskou mihlo bílé odrazové sklo laminátového patníku, vzápětí zmizelo a ozval se praskavý náraz. Pár větví velkého ípkového keře lehlo do předního okna a na pár zpomalených vteřin se před vozem objevila klidná, detěm a odrazem reflektorů zářící hladina přehrady.

Farář se zapřel chodidly o přístrojovou desku.

Sára s vytřetěnýma očima zírala před sebe, neschopna pohybu. Předek vozu se naklonil k hladině a neskutečně dlouhý okamik jako ve filmu zpomaleného letu skončil.

Ozval se tupý náraz do masky a čelní sklo zalil příval vody, jako zámecká fontána prozářený reflektory. Zdálo se, e vůz se na okamik celý ponořil pod hladinu.

Náhle vak vechna voda zmizela a stěrače opět roztáhly vějíře průhledu. Několik metrů před vozem voda zelenkavě a lutě fluoreskovala, prosvícena částečně ponořenými světly.

Farář pohlédl na Sáru, která v bezmocném oku stále zírala rozířenýma očima před vůz a křečovitě svírala oběma rukama volant, jako by chtěla pokračovat v jízdě.

Zadní část vozu zatíená motorem začala klesat.

Motorek stěračů neúnavně otáčel raménky a rytmicky 30

bzučel. Farář se zapřel nohama o středový tunel na podlaze, prsty levé ruky zasunul pod páčku otevírání dveří, zapřel se palcem o opěrku a přitáhl. Ramenem vrazil do okna a výplně dveří. Západka zámku odskočila a dveře se nečekaně snadno otevřely.

Do auta se prudce začala valit voda. Studený proud jakoby teprve teď probral Sáru ze strnulé nehybností.

Něco zaječela. Viděla, e Farář je ji polovinou těla z vozu a odráí se od něj. Vrhla se za ním. Upevněný bezpečnostní pás ji strhl zpět. Tlak vody zabouchl pravé dveře a vůz se prudce naklonil maskou k nočnímu nebi. Stěrače neúnavně pracovaly.

Dva kuely ze stále svítících dálkových reflektorů na okamik vylétly k obloze a náhle zhasly. Sára se zoufale snaila najít zámek bezpečnostního pásu. Ale tápala v temnotách. Voda rychle zaplavovala vnitřek vozu.

V íleném zmatku se pokusila otevřít dveře na své straně, ale nepodařilo se jí to. Vzduchová bublina v kabině se zoufale rychle zmenovala.

Najednou se ozvala podivně dutá rána. Tlak vody promáčkl střechu a vůz zajel pod hladinu jako řeznický nů do jater.

Farář uplaval jetě několik metrů k temnému břehu a ohlédl se. Na klidnou a tichou hladinu dopadaly s tichým uměním milióny neviditelných, měkkých kapek detě.

Zvolna doplaval ke břehu, a namátral nohama v jednoduchých sandálech kameny prudce se svaujícího dna. Chvíli počkal, a se mu zklidní dech. Pozorně při tom sledoval temnou silnici. Celé ty dvě minuty tu zřejmě neprojelo ádné auto.

Vykrábal se na první mokré kameny břehu a vyčerpaně se na ně posadil. Otevřel zdrhovadlo etuje a vylil z ní vodu.

Nahmatal umělohmotné pouzdro a zkontroloval jeho závěr. Oddychl si a zadíval se na hladinu.

A bude jako ten, který spí uprostřed moře, a jako ten, který spí na vrcholku sloupu bárky,” zaeptal tie.

Po pěti minutách se zvedl a pod strmým náspem silnice začal opatrně přelézat slizké kameny na břehu, směrem po proudu řeky. Postupoval pomalu a obezřetně. Chvílemi se zastavil a poslouchal, zda se neozve zvuk projídějícího automobilu. I kdy světla reflektorů mohla stěí dosáhnout a k němu, vdy zalehl mezi kameny a počkal, a se svitění pneumatik na mokré vozovce ztratí v dálce.

31

Po několika stech metrech se břeh skláněl mírněji k hladině a kamenů ubylo. Chvílemi narazil i na úzkou rybářskou stezku, ale nalapoval jen na její okraj, lemovaný travou. Po hodině a půl se před ním objevil rozpitý obrys hausbótu.

Připlíil se postupně a s přestávkami do těsné blízkosti a čtvrt hodiny počkal. Nikde se nic nehýbalo. Ticho noci doprovázelo jen tlumené umění slábnoucího detě.

Vklouzl do vody a doplaval k lodi, zakotvené několik metrů od břehu. Vytáhl se na palubu a odemkl kajutu.

Rychle ze sebe shodil mokré aty, ve spěchu se osuil a převlékl do manestrových kalhot a tlustého svetru.

Dávala se do něj zimnice. Přehodil přes sebe pogumova-nou plátěnku a roztřesenými prsty odemkl motor. Jetě jednou se zaposlouchal do ticha a nastartoval. Crescent se tie rozběhl v pomalých otáčkách a hausbót pomaličku vyjel k protějímu břehu, směrem k soutoku se Sázavou.

X X X

Základní podmínkou toho, aby dalí vyetřování přineslo ádoucí nebo vlastně vůbec nějaké výsledky, bylo nezpů-

sobit sebemení rozruch. Kapitán Dostál ani nadporučík Pecháček zatím neměli nejmení přestavu, jak vyhodnocování sázenek v podniku Sazka probíhá. Ale dozvědět se to museli. V této předběné fázi etření ovem nesměl u ádného ze zaměstnanců podniku vzniknout dojem, e kriminálka má podezření na trestnou činnost v souvislosti s falováním výher.

Na ředitelství Sazky se proto kapitán Dostál obrátil jménem odboru vyetřování hospodářské kriminality s ádostí o monost kontroly výherních tiketů s vysvětlením, e existuje důvodné podezření z rozsáhlé trestné činnosti, která je ve sloitých souvislostech maskována zřejmě údajnými výhrami ve Sportce.

Kapitán Dostál po konzultaci s majorem Kapustou rozhodl, e v první fázi prověří z operativních důvodů pouze tikety prvního a třetího pořadí. Protoe nebylo samozřejmě moné zatíit laboratoře kriminalistického ústavu ádostí o kontrolu několika tisíc tiketů, museli se na to s nadporučíkem Pecháčkem vrhnout sami. Přestěhovali tedy několik krabic tiketů a seznamy výherců z archívu Sazky v Nekázance pod světla infralamp, a dali se do 32

práce. Vedle psaní hláení to byl přesně ten druh činnosti, který dělá kriminalistiku tak napínavou.

Kdy se na sebe ráno po probděné noci podíval kapitán Dostál do zrcadla, maně přejel rukou po skle, aby utřel ulpělý prach nebo sraenou páru, za ní se rýsovalo něco na způsob jeho tváře.

Zrcadlo vak bylo čisté a suché. Promnul si tedy oči a naklonil se, aby se podíval z větí blízkosti.

Mlný opar trochu prořídl a zarudlými, oteklými víčky, která by byla výhodou v zimě, protoe by stačilo zamrkat a byl by posypaný chodník, civěly na kapitána iroce roztaené, strnulé, zcela neakomodující skelné zorničky, chycené do sítě zanícených spojivek.

Nadporučík Pecháček přiel o hodinu později do kanceláře v černých brýlích. Vzhledem k tomu, e venku se opět chystalo na dé, působil trochu výstředně.

Na hlavě vak neměl buřinku ani v ruce hůlčičku, ale hustě potitěný list papíru, na něm byl červeným fixem výrazně zatren jeden z odstavců. Podal beze slov papír kapitánu Dostálovi a s heknutím uloil svých přesvědči-vých třiadevadesát kilogramů na kolečkovou idli za svým psacím stolem.

Kapitán Dostál pracně zaostřil a četl: ,,… při jednorázovém pouití nejvýe deset minut, s následnou třicetiminutovou přestávkou. Při opakovaném pouití zkracovat pracovní interval vdy o tři minuty s dodrením třicetiminutové přestávky, nejvýe vak třikrát za sebou! Dalí pouití za uvedených podmínek nejdříve po dvou hodinách.” Kapitán otočil list a přečetl si záhlaví:

Návod k pouití.

Koukám,” zhodnotil kapitánův vzhled nadporučík Pecháček, ,,e jsi do toho koukal taky celou noc. Tohle,”

ukázal na návod, jsem objevil a ráno.”

Jak jsi dopad’?” zeptal se kapitán a zamoural přes stůl.

Kromě přechodné slepoty mám tohle,” odpověděl nadporučík a vyndal z levé kapsy tvídového saka obálku, kterou posunul po desce stolu před kapitána.

Ten u se trochu rozkoukal a vyndal dva tikety, zasunuté v listu papíru z kroukového bloku.

Tady jsou vypsaná čísla, která byla zakrtnuta původně,” vysvětlil nadporučík a ukázal na lístek.

Já mám čtyři,” oznámil kapitán a sáhl po krabičce 33

startek. Vyndal poslední, napůl vyklepanou a smutně svrasklou, pokusil se ji bezúspěně zformovat a na konci ji trochu olízl. Lehce roztřesenými prsty si připálil a zápalku opatrně vsunul do popelníku, který poskytoval zvlátní úkaz popelníkově elevace.

Za jaké období?” zeptal se nadporučík Pecháček, který u dávno bez zájmu sledoval kapitánovy manipulace.

První je z devatenáctého sázkového týdne. To je začátek května. Poslední z osmadvacátého července. To je … týden staré,” upřesnil s pohledem na stojánkový kalendář na stole.

To sebou tedy musíme pořádně hodit,” zkonstatoval nadporučík a sesul se do idle. Zřejmě v tom jetě jedou.”

Proč myslí, e je jich víc?”

Minimálně dva. Jeden z těch mých tiketů je psaný na muské jméno. Nemohla ho tedy vybírat ta blondýna z Berouna.”

Já mám jednu enskou a dva muský. Ale kadý je na jiné jméno.”

Kapitán Dostál před sebou srovnal na stole vech est sázenek a bolavýma očima je začal studovat. Nadporučík se těce zvedl za skomíravého skřípění idle a stoupl si za kapitána.

Podívej,” zvolal kapitán téměř vzrueně. Jedno jméno se tady opakuje dvakrát!” Ukázal na dva tikety a vysunul je z řady.

Bedřich Vokoun. Z Prahy,” přečetl nadporučík kapitánovi přes rameno.

Z Prahy jsou jetě dalí dva tikety,” rekapituloval kapitán.” Jeden vybraný Tomáem Slaninou z Prahy a druhý Jaroslavem Pavlíčkem z Mělníka, ale v Praze podaný. Dalí je podaný v Plzni a vyzvednutý Marií Růičkovou ze Zbůchu.”

To je kousek od Plzně. Taková malá vesnice s nějakým dolem. Snad na hnědý uhlí,” upřesnil nadporučík. Blízko jsem tam vojákoval na letiti. Koukali jsme na kopec hluiny a zpívali chorál U sluníčko zapadá za tu zbuskou horu …” zarazil se. A tadyhleta,” navázal s nelíčeným překvapením a vzal do ruky jednu ze sázenek, které vyčlenil kapitán Dostál, je podaná v Gottwaldově. Sakra, to je rádius.”

Je to tak,” pokýval kapitán. Je přepsaná, ale výhru si nikdo nevyzvedl. To je zatraceně divný.”

34

Fííí,” hvízdl si nadporučík mezi zuby. ,,To tedy vypadá velký.”

Obávám se té,” připustil kapitán skepticky.

Jisté vak u v téhle chvíli je, e alespoň v jednom případě  tady toho Vokouna,” poklepal nadporučík na jeden z tiketů, to nemohla vybírat náhodná, v podstatě nezainteresovaná osoba. Pokud to připustíme v tom Berouně. Sázky byly podány na dvou různých místech.

V Praze a v Ústí nad Labem. Take je vyloučené, aby se dvakrát vyskytl před sběrnou, nejmíň sto kilometrů či sedmdesát minut hladkého svitění od sebe, jak praví klasik, zrovna ve chvíli, kdy si nae výherkyně z Berouna zapomněla občanku. Na toho se budeme muset zaměřit nejdřív.”

Počkej,” zarazil nadporučíkovu aktivitu kapitán. Pomalu. My si hlavně budeme muset zatraceně dobře promyslet, jak postupovat. Podívej,” napřáhl otevřenou dlaň k tiketům. Jen tohle dělá skoro půl druhýho miliónu.

A to jsme prověřili teprve část.”

Dostal jsi se v noci dál? Teda myslím do starích měsíců?” zeptal se nadporučík.

Do loňského května.”

To jse borec,” hvízdl si nadporučík uznale. A něco?”

Ne. Snad máme těstí a kápli jsme na to hned zkraje.

Tedy soudruh major Kapusta,” opravil se. Ale s jistotou to samozřejmě říct nemůeme. Navíc nevíme zatím nic o výhrách v dalích pořadích. Třeba nemusí pořád jen lejt.

Třeba u pěkně dlouho kape a prosakuje.”

A je tu jetě Mates a Sazka,” zarazil se nadporučík Pecháček. Co tedy navrhuje?”

Předevím opatrnost. Jako vdy. Hlavně nikoho nepo-plait. I kdy to opakované vyzvednutí výhry naznačuje …

No nic. Zatím ádné předčasné závěry.”

To nejsou závěry, ale hypotézy. Co tě napadlo?”

e jsou si asi jistí. Ale tenhle pocit či úvaha se nemůe a nesmí stát východiskem. Vyetřování by myslím mělo jít po dvou hlavních liniích. Předevím se musíme podrobně seznámit se systémem, jak to v té Sportce vůbec chodí.

Má o tom nějaké povědomí?”

Já se v ivotě sázel naposled v sedmé třídě, kdo dál doplivne…”

No to je hezká zkuenost, ale momentálně asi obtíně vyuitelná. Mě vak doma naučili, e plivat je nesluné, 35

a to dokonce i v hostinci, kam odcházel můj otec řka, e je to jediné místo, kde se dá plivat na zem a mluvit sprostě, take mé zkuenosti v tomto oboru jsou stejně mizivé. Za prvé tedy musíme zjistit a nastudovat, jak je prostě celé tohle sázení organizované. Co se s kadou sázenkou stane od okamiku, kdy ji strčí do okénka ve sběrně, a do chvíle, ne si vyzvedne peníze.”

,,Já určitě,” povzdychl si nadporučík.

Jedině tak můeme objevit místo  jestli takové místo ovem vůbec je, ale zřejmě musí být  kde dochází k falování. Sakra,” ulevil si. Myslel jsem, e tyhle systémy jsou úplně neprůstřelný. Vdy musejí mít zkuenosti u z lotýnky …”

Čím dokonalejí a sloitějí systém, tím zranitelnějí,”

usoudil nadporučík Pecháček. Jako ti počítačoví banditi.”

Musíme prostě zmapovat kadou minutu a vteřinu, kde se po celou tu dobu tiket nachází. Prověřit vechny lidi, kteří ji kdekoliv dostanou do ruky. Nebo můou dostat do ruky. A pokud mono tak, aby se o tom nikdo z nich nedozvěděl.”

Jasně. Prostě jdi tam, nevím kam, přines to, nevím co.

Ale hlavně, a tě při tom nikdo nevidí. To je stejný, jak se potkaj ty dva a jeden se ptá ,Kam jde?’. ,Nikam,’ povídá druhej. Tak mě vem s sebou.’”

No,” odkalal si kapitán Dostál. Dobře. Jene je to prostě základní předpoklad. Jak se zdá, falování pořád běí, take se třeba vyskytne ance chytit pachatele, obrazně řečeno, za ruku. Kromě toho,” řekl vyčítavě, kdy začne rozruch, můou za sebou spláchnout.”

A budem v …”

Přesně.”

A druhá linie?” zajímal se nadporučík.

Stejným způsobem prověříme vechny, o nich u

víme, e nějakou falenou výhru vybrali. Evidence, výpisy, pověst, zaměstnání, majetkové poměry, ale hlavně náhlé zvýení ivotní úrovně, jednorázová vydání a tak dále.

Rutina.”

A monosti vzájemných vztahů a styků,” doplnil nadporučík. ,,Důkazy u ovem proti nim máme,” namítl napůl, napůl zkonstatoval.

Jene jetě nevíme, jestli skutečně důkazy proti nim.

Zatím je situace taková, e nevíme ani kdo, ani jak to dělá.

A popravdě řečeno, dost pochybuji o tom, e nám to tihle 36

budou ochotni nebo spíe schopni říct. Vzpomeň si jen na toho důchodce z Berouna. Tohle nevypadá na partu kluků, kteří si myslí, e objevili Ameriku.”

Řekl bych, e z toho, co víme,” navázal nadporučík, lze vyloučit několik reálných předpokladů.”

,,A to?”

Na základě znalecké expertizy můeme prakticky s jistotou vyloučit monost, e tady nejde o záměrnou a plánovanou trestnou činnost, čili e se tenhle podivný způsob vyhrávání bude moct vysvětlit nějakým přijatelným, čím myslím zákonu odpovídajícím způsobem.”

No,” zaváhal kapitán Dostál. Pro začátek bychom měli počítat i s touhle eventualitou. Je to sice asi stejně pravděpodobný, jako e budu zvolen na přítí období předsedou svazu esperantistů, ale dokud nezjistíme víc, nevyslechneme svědky …”

Dobře,” připustil nadporučík. Na světě se dějou jinčí věci,” ale hned rozvíjel svoji tezi dál. Jako nejschůdnějí cesta mi připadá monost, e to dělá někdo, kdo je přímo v Sazce nebo v návaznosti na Sazku zaměstnán a přijde tedy nejsnáze, nejpřirozeněji a nejčastěji se sázenkami do styku.”

Myslí, jako e příleitost dělá zloděje,” souhlasil kapitán Dostál.

Praxe říká, e tomu tak bývá. S čím kdo zachází…

Jestlie dělá v Sazce, pochopitelně se obává vybírat výhry sám. Nebo sama. To by bylo, jako bych si dal na vrata ceduli Pozor, zlý pes! a pak se pokousal. Take o vybrání ádá jiné, zřejmě náhodné osoby. Jako toho důchodce v Berouně.”

Řekněme. Takovýhle postup ovem přináí značné riziko.”

Riziko za jeden a půl miliónu. Jene bez toho bychom se vlastně ani nedozvěděli, e k nějaké manipulaci s výhrami dochází. Kadý plán má své slabé místo.”

To by také vysvětlovalo, proč v jednom případě nebyla výhra na zfalovanou sázenku vyzvednuta.”

K tomu nám moná řeknou více v té sběrně, řekl bych, e není tak běné, aby si někdo nedoel pro dvě stě tisíc, drobné stokoruny nepočítaje.”

Kdy nebyl náhodný Vokoun, nemuseli by být náhodní ostatně ani dalí výběrčí. V tom či onom případě by to vypadávalo ze systému,” uvaoval kapitán nahlas.

37

Náhodná mohla být zrovna ta blondýna. Smůlička.

Kikseček.”

V kadém případě musíme začít u výběrčích. Jene něco mi říká, e tak snadno to nepůjde.”

Jetě je tady jiná monost,” zarazil se nadporučík.

Si vědma, či diabol akýsi?”

e ten systém Sazky je natolik děravej, e ho prokouklo zcela nezávisle na sobě víc lidí a kadý z nich to zkouí na vlastní pěst.”

U nepij,” podotkl kapitán a odsunul od nadporučíka Pecháčka álek, na jeho dně leela rozpraskaná kávová sedlina. Raděj se jdi projít. Někam na čerstvý vzduch.

Třeba do archívu. A si uije ty brejličky.”

X X X

Zavolejte mi sem inenýra Roskovce,” řekl sue do mikrofonu ředitel podniku pro organizování sportovních sázek ing. Vávra a mírně při tom naklonil svůj původně atletický, dnes spíe prorostlý hrudník z otočného křesla nad desku stolu, aby dosáhl na tlačítko ovládacího panelu malé ústředny. Zhoupl se zpět do původní polohy a silné poltáře koenkového křesla ho s úpěnlivým vydechnutím vsály zpátky. Trochu zamyleně, trochu zasmuile se díval na kapitána Dostála, který seděl v jednom z pěti meních čalouněných křesílek u konferenčního stolu hned u dveří, spojujících ředitelovu kancelář se sekretariátem. Nikde neleel ádný popelník.

Ing. Vávra nic neříkal. Občas si nenápadným pohybem setřel kapičky potu kondenzující na horním rtu masitých tváří a na skráních pod krátce sestřienými, lehce proedivělými vlasy. Na desce jeho obřího psacího stolu stál sice přenosný větrák, lopatky se vak neotáčely. Bylo ostatně jedno, jestli se horký vzduch kolem hýbe, nebo stojí.

K truchlivému výrazu měl ředitel celkem vzato důvod.

Stručná informace kapitána Dostála o výsledku kontroly sázenek za posledních několik měsíců větila přinejmen-

ím komplikace. Proto zatím celkem rád uvítal kapitánovu ádost o maximální diskrétnost. Domluvili se, e o vyetřování bude informován pouze on a někteří vybraní vedoucí pracovníci, u nich to bude nezbytně nutné.

Prvním z nich měl být inenýr Roskovec, vedoucí technického úseku, na něj právě čekali.

38

Na ředitelově vyletěném stole se ozval bzučák.

Je tady inenýr Roskovec,” oznámil z reproduktoru příjemný enský hlas, náleející stejně příjemně vyhlíející buclaté blondýnce, která kapitána Dostála uvedla se zářivým úsměvem před půl hodinou do ředitelovy kanceláře.

Silně polstrované dveře se po ztlumeném zaklepání neslyně otevřely a veel vyisovaný, středně velký mu

neurčitého věku. Nic na něm nemělo určitou barvu.

Vypadal, jako by proel chemickou čistírnou a kapitán Dostál čekal, zda nemá na zádech cedulku, e Nelze vyčistit bez poruení látky. Dozadu učesané, řídké vlasy byly příli světlé na to, aby byly zrzavé, oči příli prázdné na to, aby byly zelené, ple příli bledá na to, aby byla zdravá, pracovní plá příli edý na to, aby byl modrý.

Inenýr Roskovec, kapitán Dostál,” představil je ředitel.

Ruka, kterou kapitán Dostál uchopil, byla měkká a ochablá.

Posadíme se?” otočil se ředitel ke kapitánovi s chtěnou upřímností a pokynul ke konferenčnímu stolku.

Raději bych se na to hned podíval,” poádal kapitán.

Jestli je to moné.”

Ředitel nedokázal potlačit výraz úlevy, který se mu na okamik mihnul tučným, zpoceným obličejem. Samozřejmě, soudruhu,” ujistil kapitána. Jaroslave,” otočil se na ing. Roskovce, tadyhle soudruh kapitán by se potřeboval podrobně seznámit se systémem zpracování a vyhodnocování sázenek. e?” pokusil se o vřelý úsměv směrem ke kapitánovi. Ale nanejvý diskrétně,” dodal jako hlavní spiklenec a chybělo maloučko, aby světácky mrkl.

Kapitán Dostál bezvýrazně přikývl. Inenýr Roskovec se na kapitána podíval s nevalným zájmem.

Ano. To je moné,” řekl pomalu hlasem o něco vyím, ne aby to byl baryton. Nic na tom člověku nebylo pravé.

Kapitána napadlo, e ho snad dělali přes kopírák.

Něco se děje?” zeptal se ing. Roskovec neadresně.

Ale vůbec ne,” pospíil si ředitel. Je jen…”

Zatím nevíme zcela přesně,” řekl kapitán Dostál.

Pokud se ovem chtěl dozvědět ve, co potřeboval, musel odkrýt karty alespoň před někým. A ředitel ho ubezpečil, e na inenýra Roskovce je spolehnutí. Kapitánovi nezbývalo, ne tomu věřit. Ale potřebovali bychom zjistit,” pokračoval, zda můe v procesu zpracování tiketů 39

dojít za určitých okolností k následné manipulaci se sázenkou.”

Za kterých okolností?”

To právě nevíme…”

A v jakém smyslu  manipulaci?” dotazoval se inenýr Roskovec s rozmyslem, ale stále bez valného zájmu. Jako bělice, napadlo kapitána.

Soudruha kapitána jen zajímá …” snail se přičinit ředitel, který zatím pokradmu vytáhl sloený kapesník a otíral si masitý zátylek, přetékající přes tvrdý límec bílé koile.

To je v pořádku,” nenechal ho domluvit kapitán Dostál.

Zajímá nás, zda prostě můe dojít po odevzdání sázenky ve sběrně k jejímu zfalování.”

No to dost těko,” zapochyboval inenýr Roskovec.

Já u jsem soudruha taky ujioval,” vloil se ředitel.

No prosím. Kdy chcete,” pokrčil inenýr Roskovec rameny a chviličku vypadal, jako kdy visí v atníku na ramínku. Jene vyhodnocování probíhá v neděli a v pondělí, take dneska nic neuvidíte,” dodal.

To nevadí,” zavrtěl kapitán Dostál hlavou. Mně to stačí tak na sucho…”

Take vem soudruha majora do strojovny,” uzavřel ředitel, a vechno mu vysvětli. Vechno, co bude chtít, mu uka,” překonával se. Já se budu muset bohuel omluvit, mám jednání na ČSTV,” napřáhl ruku ke kapitánovi.

Děkuju. Jakmile budeme vědět něco určitějího, dáme vám vědět. Spolehněte se. Ale zatím,” podíval se i na inenýra Roskovce, bych prosil, aby vechno zůstalo jen mezi námi.”

Ovem, ovem. Samozřejmě,” zajíkal se ředitel.

Janičko,” poádal inenýr Roskovec před odchodem kyprou sekretářku v předpokoji ředitelovy kanceláře, budu potřebovat klíče …”

Já vím,” zářivě se usmála na kapitána Dostála, jako by mu podávala klíče od lonice s postelí pětkrát pět metrů a dívala se za oběma mui, dokud se bílé dveře zcela nedovřely. Pak úsměv na její tváři pohasl.

X X X

40

Takzvaná strojovna byla velká místnost jedno poschodí pod ředitelstvím. Stálo zde osm velkých kovových skříní, které kapitánu Dostálovi na první pohled připomněly u

vyřazený děrnotítkový stroj. Jeden takový měli v archívu Federální kriminální ústředny. Ve své době  a kapitánovi se zdálo, e to nemohlo být tak dlouho  byl povaován za vrchol techniky. Během několika minut dokázal vytřídit podle poadovaných hledisek několik tisíc či desítek tisíc títků, take místo úmorného a z větí části neplodného prověřování stovek a tisíců záznamů v operativní evidenci vypadlo do zvlátní přihrádky pár karet se zakódovanými údaji. A podle nich se u mohlo jít mnohdy takřka najisto.

Ale hlavně hned.

Dnes u ovem takový stroj vypadá jako válečkový fonograf vedle kompaktní desky.

Zpracování tiketů je mono v podstatě rozdělit na dvě fáze,” vysvětloval kapitánovi inenýr Roskovec. První probíhá před tahem výherních čísel. To je fáze,” zarazil se při hledání nejpřesnějího výrazu, řekněme přípravná.

Druhá pak po tahu. Samozřejmě. To u je vlastní vyhodnocování výherních sázenek.”

Na těchhle mainách?” ukázal kolem sebe kapitán.

Ano,” přitakal inenýr. Ale na ty ovem přijde a po tahu.”

Mě zajímá celý postup. Take jestli můeme začít popořádku,” poádal kapitán a vyndal si z kapsy béového manestrového saka blok. Můe se tu kouřit?” zeptal se, kdy vedle bloku nahmátl v kapse krabičku.

Bohuel ne,” řekl inenýr Roskovec a v hlase nedokázal, nebo se ani nesnail, zakrýt zákmit kodolibého uspokojení. Tady platí přísné předpisy.” Ukázal rukou na stěnu, kde visela nápadná cedulka s červeně překrtnutou cigaretou. Ale jestli taky pro vás…?” řekl u bezbarvě.

Vedle je archív,” dodal. Ale u aten je kuřárna. Stejně se tam budete chtít podívat, předpokládám.”

Kapitán potlačil povzdech a pustil krabičku zpět na dno kapsy.

Ve sběrně sportovní jednoty nebo na potě při podání orazítkují oba díly sázenky a rozdělí je. Část A vám vrátí, část B si ponechají. Samozřejmě je jejich povinností zkontrolovat, zda jsou oba díly vyplněny shodně a poadovaným způsobem. Co se neděje zcela důsledně …” dodal.

41

Jak to, e ne?”

No třeba při podání větího mnoství sázenek se to bere hákem. Ale to je vcelku jedno. Teda z vaeho hlediska. Pak se na to stejně přijde a sázenka je neplatná.

Po ukončení příjmu sázenek zapečetí vechny přijaté díly B do zvlátní obálky, kterou označí a polou k nám. To se děje  pokud není nějaký zvlátní tah  vdy v průběhu soboty.”

Jinak se k vám sázenka dostat nemůe?”

Ne. To je vyloučené.”

Kdo sázenky přejímá?”

Na to je tu zvlátní pracovnice. Vedoucí provozu, v něm se převzaté sázenky uspořádají a takzvaně zakládají.”

Jakým způsobem?” zeptal se kapitán a udělal si poznámku.

Celé potovní balíčky z jednotlivých sběren se nejprve zařadí do krabic podle místa původu. Tedy podle kraje, odkud přily. Chodí nám to sem podle krajů, take kadá krabice má číslo směrovacího pásma. Praha začíná jedničkou, Středočeský kraj dvojkou a tak dále. Po tomto hrubém rozdělení se sázenky v krabicích zařazují podle podacích čísel a kontrolují se podle seitu evidence sběrny, který přichází s nimi. Take jak vidíte, dalí, nová sázenka se sem nemůe dostat. Musela by být zaevidova-ná v seitu a to není moné udělat dodatečně.”

Jene těch sázenek jsou tisíce,” podotkl kapitán.

No tak kolem jednoho a půl miliónu kadý týden,” řekl inenýr Roskovec a poprvé se v jeho hlase objevil nový tón, dávající tuit zájem. Nebo snad dokonce hrdost?

uvaoval kapitán. Snad ten pan Bělice nemá nakonec tu svoji práci rád?

A to se kadá sázenka zařazuje jednotlivě?” ptal se dál.

Přesněji řečeno,” zarazil se inenýr. Asi takhle: sázenky u jsou ze sběrny seřazené. V krabicích se vdy várka jedné sběrny oddělí zvlátní kartičkou a podle čísel se zkontrolují první a poslední sázenky. Podle deníku sběrny. Jen kdy to nesouhlasí, musí se projet celý balíček.”

Nesouhlasí to často?”

Zřídka.”

To je jak často?”

Sem tam. Jednou do měsíce. Dvakrát. Ale vdycky se to vysvětlí.”

42

Jak?”

Sázenky jsou přehozené. Číslo v deníku je patně čitelné. Ale domnívám se,” dodal tónem člověka znalého své věci, e tohle pro vás nemůe mít ádný praktický význam.”

To jetě nevím,” odpověděl kapitán Dostál a dále ryl do bloku. Zatím  jak to vidím  je teoreticky moné, e mezi sázenkami v krabici, někde uprostřed, jsou i takové tikety, nebo řekněme mohou být tikety, jejich číslo není v seitu evidence. Říkám to správně?”

Inenýr Roskovec se na kapitána zkoumavě zadíval.

Kdy se to veme takhle,” řekl po chvíli, teoreticky to moné je,” připustil.

Pokračujte,” vybídl ho kapitán.

Na těch kartičkách v krabicích je vdy uvedeno číslo té které sběrny, následující za číslem pásma. Take sběrna třeba z Hradce Králové můe mít číslo pět set dvanáct.

Jako v hotelu. Páté patro, pokoj číslo dvanáct,” pokračoval inenýr Roskovec u zase věcně a odměřeně. Konec sázenek jedné sběrny je označen kartičkou sběrny dalí.”

Orientace je tedy poměrně snadná,” podotkl kapitán.

Ovem. Proto se to dělá. Zvlá se pak zařazují jednosázky a dvousázky.”

V čem je rozdíl?”

Jde o tikety pro jeden nebo pro dva tahy. Podle toho, kolik sloupců je vyplněno. Tikety pro jeden tah se pak nemusejí sjídět znova.”

Nezlobte se, ale jak sjídět?”

Aha. Takhle se tady říká strojnímu vyhodnocení, abych byl přesný. Kdy prostě sázenky projedou strojem.”

Jen do mě, pomyslel si kapitán. Jak pro blbečka. Ale jen si poslu, ulevil si v duchu. Co se děje dál?” zeptal se nahlas.

- V zakladárně  to je místnost, kde se tikety zakládají  se zařazené tikety naloí ve zmíněných krabicích na vozíky a přepraví se támhle,” ukázal rukou na zamříované, oplechované dveře. Do trezorové síně.”

Můeme se tam podívat?”

Ovem. Mří se zamyká na tři visací zámky. Kromě kombinovaného zámku kovových dveří.” Inenýr Roskovec vyndal svazek klíčů a postupně odemkl vechny zámky. Kapitán Dostál si celý systém se zájmem prohlíel.

Kdo od toho má klíče?”

43

Přes týden jsou v sekretariátu ředitele, v trezoru. Při vyhodnocování je proti podpisu přebírá vedoucí směny.”

A duplikát?”

Ten má jen ředitel.” Dveře se otevřely a mui veli do velké místnosti bez oken. Inenýr Roskovec sáhl po vypínači. Vzápětí zablikaly dvě řady zářivek a jasné světlo odhalilo velkou místnost, obstavenou edými kovovými skříněmi se zámky v kovových klikách, lesknoucích se chromem. Skříně byly porůznu otevřené a odhalovaly prázdné kovově regály. Ze zámků v hlavách klik trčely malé patentní klíče. Kadá skříň byla označena velkým černým číslem.

Kdo a jak sem sázenky vozí?”

Na sobotní a nedělní práci bereme brigádníky.

K vozíkům výhradně mue, větinou důchodce.”

Kolik lidí tady v jedné směně pracuje?”

V zakladárně kolem třiceti, u vozíků asi est. Není to vdy stejné. Jak přijdou. A stálých zaměstnanců  dva technici a vedoucí směny.”

Tím sobota končí?”

Jo. Před tahem jsou vechny sázenky uloeny zde.

Vedoucí provozu zamkne jednotlivé skříně, hlavní dveře i mří a klíče odevzdá na ředitelství. Dostane je a zase druhý den odpoledne. Otvírá se samozřejmě a po tahu.”

Mezi tím sem tedy nemá nikdo přístup.”

Ne. A myslím si, e by to ani nebylo k ničemu dobré. Do tahu je přece kadá případná manipulace se sázenkami zbytečná.”

Jak to vypadá v době mezi tahem a otevřením trezorové síně?” ptal se kapitán dál, nereaguje na inenýrovu poznámku. Co je a není zbytečné, si s laskavým dovolením rozhodne sám.

To u je tady plno lidí. Pracovnice od vyhodnocovacích strojů u jsou převlečeny a sledují v televizi tah. Jakmile je oznámen, vedoucí zkontroluje před svědky zámky a otevře. ádná mezera nenastane. V této době vůbec nepřichází v úvahu, e by se sem někdo mohl dostat, najít svoji sázenku a upravit ji podle své potřeby. To je prostě vyloučené.”

Dobrá. Dostali jsme se tedy k fázi po tahu. Co se děje teď?”

Jak jsem řekl, před druhou hodinou nastoupí jednak brigádnice k vyhodnocovacím strojům, jednak brigádnice k ručnímu vyhodnocování.”

44

Počkejte, ony se tedy vechny sázenky nevyhodnocují strojně?” zeptal se udiveně kapitán Dostál a ruka s blokem mu poklesla.

Ne. Ale jestli dovolíte, k tomu se dostaneme později.”

Jistě,” omluvil se kapitán. Pokračujte, prosím.”

Kde jsem to přestal,” zarazil se inenýr Roskovec a promnul si roztritě kůi na čele. Jo. Brigádnice ke strojům přiřadí podle předem připraveného rozpisu vedoucí strojovny.”

Proč se rozdělují podle rozpisu? Copak záleí na tom, kdo u kterého stroje pracuje?”

Myslíme na vechno,” řekl inenýr s uspokojením. To je předpis. Jako u zkouek. Otázku si taháte z pytlíku.

Nemůete se na ni předem připravit.”

Na stroj se můete předem připravit?”

Samozřejmě, e ne. To bylo řečeno jen obrazně. Navíc sázenky jsou ke strojům přiváeny  rovně brigádníky, jak u jsem řekl  na vozících podle krajů. I tady je rozpis, take stejný kraj se nikdy nesjídí na stejném stroji. Nebo ano. Ale nikdo z pracovnic to neví předem. Jinými slovy, ádná z en nikdy předem nemůe vědět, který kraj bude zrovna ve své směně zpracovávat.”

K čemu by to mohlo být dobré?”

Osobně si myslím, e k ničemu. Je to více méně jen takové bezpečnostní opatření. Sichr. Ale i tak se plánovitě předchází spíe jen náhodné monosti, e některá pracovnice by se u vyhodnocovacího stroje dostala k vlastní sázence.”

Čili za určitých okolností, řekněme za určité shody okolností, to moné je?” zpozorněl kapitán.

No,” připustil inenýr Roskovec opatrně. Stát by se to mohlo. I kdy při těch tisících sázenek… Ale ani tak by to zase nebylo k ničemu.”

Moment. Můete mi přesně popsat, jak probíhá práce u vyhodnocovacího stroje? Se vemi detaily?” poádal kapitán.

Samozřejmě. Z trezorové síně tedy brigádník přiveze krabice se sázenkami. U stroje pracují větinou dvě eny najednou. I tím je zajitěna vzájemná kontrola.”

Říkáte větinou. Někdy to tedy dvě nejsou?”

Jen výjimečně. Kdy se sejde méně pracovnic. Ale i tak je zde pořád spousta lidí. Tedy,” navázal na předchozí výklad, eny vyjímají postupně sázenky z krabic a po 45

várkách je vkládají sem,” ukázal na schránku. Do zásobníku. Stroj je technikem nastaven tak, aby elektronicky roztřídil sázenky na výherní a nevýherní. Výherní padají na tuhle stranu,” ukázal do levé přihrádky, nevýherní na druhou. Nevýherní tikety vracejí pracovnice zpět na vozík. A ty sázenky, které stroj nemůe přečíst, vyřadí semhle. To je trasl.”

Co to znamená  nemůe přečíst?”

Určité procento sázenek stroj nevyhodnotí. Buď jsou patně vyplněné a úřednici ve sběrně to uniklo, nebo můe jít o nějakou tiskovou vadu. Třeba je nepatrně posunutý sloupec, nebo je o něco víc seříznutý okraj. Tohle jsou jemné stroje, nastavení musí být zcela přesné.”

Vyřadí je té při mechanickém pokození?”

Jistě. To bývá poměrně častý důvod. Sázenka je zmačkaná nebo natrená, to se můe stát.”

Mě ale hlavně zajímají ty výherní,” připomněl kapitán.

V prvním kole, tedy po první kontrole vech sázenek, vyřadí stroj vechny výhry, tedy první a páté pořadí bez rozdílu. Kdy je výherních dost, a to je poměrně brzy, protoe v jednom tahu vyhrává vdycky přes sto tisíc sázenek, upraví se postupně některé stroje tak, aby vytřídily sázenky v prvním a druhém, a pak postupně v dalích pořadích. Prvních a druhých u bývá jen pár desítek.”

Ty vyhodnocuje kdo?”

Stejné pracovnice od strojů. Postupně třídí výherní tikety vech osm strojů. Začíná samozřejmě ten, který je nejdřív hotov se základním tříděním, tedy nejslabí kraje.”

To jsou které?”

Obvykle Západočeský a Východočeský. Někdy Seve-ročeský.”

Hm,” okomentoval informaci kapitán a zapsal si ji do bloku. Pokračujte.”

Kadé vyřazení prvního a druhého pořadí hlásí pracovnice od stroje zvlá vedoucí směny. Ta je eviduje.

Jak vidíte, není to s tou první tak snadné.”

Mohla by pracovnice nějakým způsobem vloit do stroje mezi výherní sázenky nebo konečně vůbec do stroje svůj dodatečně vyplněný tiket?”

Ano. To by jistě mohla.”

Jake?” uasl kapitán. A to mi říkáte jen tak?”

Za prvé: musela by ho mít u na obou dílech orazítkovaný. Bianco. Před tahem.”

46

Připusme to.”

Dobrá. Jene ani to by nebylo nic platné. Díly B jsou evidované v deníku sběrny a kontrolované zde u před tahem, take i kdyby k tiketu nevím jak přila a měla ho předem orazítkovaný ze sběrny nevyplněný, nemohla by jej později, dodatečně, ke zpracování zařadit.”

Pokud by vak existovala domluva mezi pracovnicí sběrny a pracovnicí u stroje, mohla by být sázenka zanesena do deníku, ovem neodeslána, dodatečně vyplněna a řádné orazítkovaná zařazena později mezi výherní tikety zde,” argumentoval kapitán.

To naráí na řadu praktických obtíí. Předevím by se pracovnice musela dostat ke správnému stroji. Buď v kraji, nebo k prvním cenám.”

Říkal jste, e výherní tikety se nakonec sjídějí na vech osmi strojích,” namítl kapitán.

To ano,” znejistěl inenýr Roskovec. Zapomínáte ovem na kontrolu evidence po přijetí sázenek ze sběrny zde. Deník a skutečnost.”

Jene  opět vás cituji  kontrolují se jen první a poslední sázenky ze seznamu. To není těké zjistit.

Inkriminovaná sázenka se pak pochopitelně zařadí do středu a nikdo na nic nepřijde.”

Některé sběrny se kontrolují kompletně. Namátkově.

Nikdy nebyl zjitěn chybějící tiket. Ostatně, já zodpovídám za technickou stránku. Tohle není můj píseček.”

Nikdo neříká, e je,” ujistil ho kapitán. Já jen zjiuji monosti.” Zamyleně si prohlíel vyhodnocovací stroj, jako by v něm mohl nalézt odpověď na svůj problém.

Na jednom vozíku je vdy celý kraj?” zeptal se po chvíli, protoe inenýr Roskovec mlčel.

Větinou ano.”

,,Jak dlouho trvá vyhodnocení jednoho vozíku?”

Tak kolem hodiny, hodiny a půl.”

Během té doby jsou vechny pracovnice stále u strojů?”

;,Po kadých dvou hodinách nebo při úpravě stroje je přestávka. Na zakouření, svačinu a tak.”

Při práci nikdo neodchází?”

Jen výjimečně, třeba na WC a podobně. Musí vak odchod hlásit v kadém případě vedoucí směny. Take je přehled.”

Odejít od stroje tedy můe,” řekl si kapitán spíe jen 47

sám pro sebe a přejel si koncem tuky po předních zubech jako klackem po plaňkách dřevěného plotu.

Jetě by mě zajímalo,” řekl po chvíli, co se děje s těmi nepřečtenými.”

Trasl. Vyřazené tikety se ukládají do zvlátní krabice a označí se pro evidenci v případě výhry číslem sběrny nebo poty. Pak se odnesou do jiné místnosti, támhle vzadu,” ukázal inenýr Roskovec přes strojovnu, kde je dalí brigádnice kontrolují ručně, podle ablon.”

Kolik jich je?”

Tiketů nebo pracovnic?”

Obojích!”

Pracovnic asi čtyřicet, tiketů několik tisíc.”

Jak dál?”

V případě, e najdou výherní tiket, postupují stejně, jako pracovnice od strojů.”

Kam nakonec přijdou vechny výherní tikety?”

Vechny sázenky, výherní i nevýherní, se po zpracování ve strojích i traslově vrátí v označených krabicích zpět do trezorové skříně.”

Není monost, dejme tomu přepsání nebo nějaké jiné úpravy tiketu, na traslu? Dostávají se tam přece sázenky pokozené, řekl jste i patně vyplněné…”

Mezi čtyřiceti lidmi? Aby si vás nikdo neviml? Navíc uvate to, e brigádnice na traslu nemá ani tu nejmení monost ovlivnit, aby se k ní dostala na hodnocení ta sázenka, kterou si sama podala. Nehledě na to, e ani není v jejích silách zařídit, aby se zrovna její sázenka mezi traslovými vůbec objevila,” zavrtěl hlavou inenýr Roskovec rezolutně.

Stačí ji patně vyplnit,” namítl kapitán.

A na potě vám ji ani nevemou.”

Nebo trochu seříznout okraj. Toho si nikdo nemůe vimnout.”

Jasně. A pak čekat, jestli se mezi desetitisíci dalích objeví ze čtyřiceti lidí zrovna u mě …” uchechtl se inenýr Roskovec jako otrávený učitel, který je nucen poslouchat a opravovat notorického repetenta. Rychle vak nechal svůj ironický tón vyblednout. To byste měl větí anci opravdu vyhrát,” dodal u bezbarvě.

Já nesázím,” řekl kapitán sue. Ale asi začnu, pomyslel si v duchu. Třeba mě něco napadne.

Jak jsou na tom pánové od vozíků?” poloil dalí 48

otázku s pohledem upřeným do svého poznámkového bloku.

No, ti prostě vozí sázenky z trezorové síně ke strojům a zpátky. Pokud sázejí, je tu pravděpodobnost asi jedna ku osmi, e během pracovní doby tlačí tu svoji sázenku před sebou. Ale to je asi tak nejblií kontakt, jaký s ní mají..

Vyndavají krabice ze skříní,” upozornil kapitán. ,,A krabice jsou označené. Neříkal jste, pokud si vzpomínám, e by i oni byli přiřazováni k jednotlivým skříním?”

Ne, jen kraje ke strojům,” potvrdil inenýr Roskovec.

Mohou si tedy vybrat?”

Do jisté míry ano. Mohou se s vozíkem postavit před určitou skříň. V průběhu zpracování si do jisté míry mohou zvolit i stroj, od něj tikety odváejí. Ale víte, jak to v praxi vypadá?”

Kapitán Dostál jen nadzvedl obočí.

Vedoucí směny, která odemkne trezor, řekne ,Pane Horáček, vemte to na jedničku.’ A pan Horáček to veme na jedničku, zatímco vedle něj dalích est nebo sedm důchodců nakládá krabice z ostatních skříní, větinou, jak jim řekne vedoucí. A teď si představte, e pan Horáček se na půli cesty zastaví, začne otvírat krabice, hledat číslo své sběrny, átrat v tiketech …”

No jo,” povzdychl si kapitán.

A kdybychom připustili i to, co by s tím tiketem pan Horáček mohl udělat? Vydřít původní kříky a namalovat nové? Vrátit ho někde nenápadně,” a na slově nenápadně si dal inenýr Roskovec obzvlá záleet, do traslu?”

Kapitán Dostál zpozorněl. Vidíte, sám říkáte do traslu.

To je jediné místo, které vypadává ze zaběhnutého a promyleného strojního systému. Berlička. Improvizace.

Výpomocné řeení. Jediné místo, kam se dostávají divné sázenky.” Tentokrát si zase dal záleet na slově divné kapitán Dostál. A zpracovávají se ručně.”

Kdy myslíte,” odvětil inenýr Roskovec skepticky.

X X X

A kapitán Dostál myslel. Myslel tak usilovně, a se mu z hlavy kouřilo. Nebylo to vak z mozkovny, ale z vytouené startky v ústech. Protoe u zase seděl ve své milé, útulné kanceláři, ze vech stran obklopen svým krásným, bakelitovým popelníkem. Usilovně kouřil a usilovně koukal 49

do svých poznámek, podle nich si vytvářel a s výrazně estetickým cítěním jako i vysokou tábní kulturou vykresloval kombinovaný, situačně chronologický plán vyhodnocování sázenek Matesa a Sportky, v něm hodlal najít mezeru dostatečně irokou a hlubokou na to, aby v ní někdo stihl najít, vytáhnout, odnést, vyzmizíkovat, přepsat a zase zařadit svůj tiket tak, ani by si někdo ze stovky lidí kolem viml. Nebo najít dobu a odhalit způsob, jak by se prostě, nebo i sloitě, mohla upravená sázenka dostat do regulérního vyhodnocování. Určitá monost se sice na-bízela  lo ji o s inenýrem Roskovcem diskutovaný případ bianco orazítkované a dodatečně vyplněné sázenky. I tento způsob měl vak vedle inýenýrem Roskovcem naznačených nedostatků jetě dalí slabiny. O těch vak inenýr nemohl vědět, respektive nemohl je v argumentaci pouít, protoe neznal to, co kapitán Dostál. Předně  zkoumané zfalované sázenky byly přepisované.

K tomu by v případě razítkování nevyplněných tiketů nedocházelo. Za druhé  zadrené tikety byly podány na různých místech republiky. Znamenalo by to, e do podvodných výher by musela být zapojena celá sí

pracovníků ve sběrnách, co bylo méně ne pravděpodobné. Ani tuhle eventualitu vak není moné nechat stranou.

Kapitán cítil, e řeení hlavolamu bude někde jinde.

Kdy se v podvečer otevřely dveře jeho kanceláře a veel nadporučík Pecháček, nemohl kapitán věřit svým očím. Ne, e by na nadporučíkovi bylo kromě tmavých brýlí v est večer něco tak výjimečného, aby to kapitána uvedlo v nelíčený úas, ale překvapující byla sama o sobě nadporučíkova přítomnost.

Pozdravil, unaveně přeel poněkud klátivou chůzí místnost a sloil se do své idle za stolem. Sundal si černé brýle a opatrně si promnul oči.

U vidí?” zeptal se kapitána.

Celkem to ujde,” odvětil kapitán Dostál a zvědavě si nadporučíka prohlíel.

To je dobře,” prohodil unaveně nadporučík. Protoe asi bude koukat… Máme kafe?” dodal.

Vechno jsem vypil,” odpověděl kapitán, ale kdy

spatřil nadporučíkův výraz osiřelého včelaře, vstal, otočil vypínačem na vařiči pod stále připravenou konvicí s vodou a přemístil ze sáčku v plechovce od indického čaje dvě vrchovaté ličky kávy do těké zabrouené sklenice s masívní stopkou.

50

Tak povídej,” vybídl nadporučíka Pecháčka.

lo to tak rychle,” začal nadporučík, ,,a se mi protáčely panenky. Nejdřív jsem si na evidenci vytáhl toho Vokouna. Nejvíc jsem si od něj sliboval. Čtyřicet dva let, částečný invalidní důchodce, zaměstnán jako telefonista manipulant v Mezinárodní telefonnní ústředně Praha.

Svobodný, dosud netrestaný.”

A dál?” zeptal se kapitán a poslouchal, jak voda v konvici začíná ode dna brumlat.

Nezklamal mě. Před necelým měsícem spáchal sebevradu. U jsem si vyádal vyetřovací spis.”

Kapitán se zrovna natahoval, aby zalil kávu ve sklenici, ale ruka mu poklesla dřív, ne dosáhl na konvici.

No to je malér,” protáhl zaraeně.

Nadejchni se,” varoval nadporučík.

Co jetě?” optal se kapitán u s napjatým očekáváním.

Zalej mi to kafe.”

Jo, jistě,” řekl kapitán roztritě a dokončil pohyb.

Opatrně postavil před nadporučíka vonící kávu a sedl si na roh stolu.

Dalí pán. Tomá Slanina,” pokračoval nadporučík Pecháček. Třicet let, zaměstnán jako nákupčí v prodejně antikvariátu národního podniku Kniha v Praze. Rozvedený, dvě děti u manelky, tedy bývalé…” odmlčel se.

No co je s ním?”

Nadporučík se nadechl. Před čtrnácti dny se měl vrátit ze zájezdu Čedoku do Rakouska a Itálie,” uchechtl se vyčerpaně.

A nevrátil se,” doplnil nevěřícně kapitán Dostál.

Jo. Teda ne,” ujistil ho nadporučík. Nevrátil se.”

Naklonil se nad stůl a hluboce nasál.

To je přes est set tisíc,” řekl kapitán nepřítomně a civěl na svůj barevný grafikon.

To nejmíň,” ubezpečil ho nadporučík.

Jak to, nejmíň?” odtrhl svůj strnulý pohled kapitán a zaostřil na kolegu.

Protoe jestli to celé iniciovali tihle dva, nebo jen jeden z nich,” připustil, mohl toho odvézt daleko víc. Můe to u

být vechno v tahu.”

Nestra,” poádal ho kapitán.

Budu pokračovat,” varoval nadporučík Pecháček a opatrně vysypal na plovoucí vrstvu kávy ličku cukru.

Bílé krystalky pomalu hnědly a propadávaly se pod hladinu, strhávajíce s sebou kávový prach.

51

Jaroslav Pavlíček, Mělník. Padesát osm let, vedoucí mechanizační dílny strojně traktorové stanice v Horňát-kách. Člen strany, vedoucí BSP. enatý, tři děti.”

Proboha,” vyděsil se kapitán Dostál. Snad taky nejel na zájezd?”

,,Ne. Něco horího,” zkonstatoval nadporučík, zamíchal kávu a opatrně upil z horké sklenice.

,,Je taky po smrti,” vyvalil oči kapitán a poposedl.

Ne. Dva týdny před tím, ne byla proplacena výhra sto padesáti osmi tisíc čtyř set čtyřiceti pěti korun na jeho jméno, ohlásil na místním oddělení VB v Mělníce ztrátu občanského průkazu,” pečlivě sděloval fakta nadporučík Pecháček. Toho, jeho číslo je samozřejmě zazname-náno u příjemce na jedné ze zfalovaných sázenek.”

Kapitán se naklonil nad stůl a roztřesenými prsty začal přerovnávat sázenky. Konečně nael tu, o ní právě byla řeč a přečetl datum: Pátého května. To je zatím nejstarí.”

Ano,” potvrdil nadporučík. Vypadá to tak. Vyzvednutá dávno před tím, ne odjel Slanina do Rakouska a zemřel Vokoun.”

A ta Růičková? Ta je přece pozdějího data,” zeptal se kapitán Dostál asi s takovou nadějí v hlase, jako opoděný cestující na peróně venkovského nádraí, hledící za vzdalujícími se koncovými světly posledního vagónu.

Kdepak, éfe,” potěil ho nadporučík. Ta se nám do toho jetě pořád krásně vejde. Jedině snad to, e její sázenka, přesněji řečeno sázenka, na ní byla vyzvednuta výhra v Plzni, je z doby, kdy byl jetě Vokoun naivu.

A Slanina před cestou,” doplnil, aby nebylo mýlky, e vechno je patně.

A jak k té sázence přila ona? To jsi taky stačil zjistit?”

Jo, ta byla jediná, za kterou vlastně mělo význam jet osobně. Ostatek jsem vyřídil od stolu.”

Co jsi zjistil?”

Známá písnička,” povzdychl si nadporučík odevzdaně a upil. Řekl jsem jí, e jsem z úřadu důchodového a sociálního zabezpečení a kontrolujeme, jestli důchodci dostávají včas a správně vyplácenou penzi. Nechtěl jsem ji zbytečně plait. Je to taková chudinka stará, růová, čisounká babička. Musel jsem si vyslechnout story o jejím staroukovi, co jezdil čtyřicet let na dráze s párou a nevynechal ani jednu ichtu…”

52

Dobře,” přeruil ho kapitán. Nepochybuji o tvých psychologicko-taktických schopnostech, ale tohle snad můe vynechat aspoň ty. Rád bych se dozvěděl něco o tom tiketu …”

Vdy to povídám,” bránil se nadporučík dotčeně a pokračoval: Přes vnuky jsme se dostali a ke sportce, ale naposledy vyhrála ambo ve dvaadvacátým. Jedna sousedka jí vyloila ze snáře a tak koupila dědovi třípláové remontérky.”

Teď u nesází?”

Je prý spokojená s tím, co má. Starý člověk u toho prý tak moc nepotřebuje.”

Jéi,” ulevil si kapitán. A co dál?”

V květnu byla v Plzni na hřbitově. Jako ostatně kadý týden. V trolejbuse ji pustila sednout na zpáteční cestě nějaká mladá paní a daly se trochu do řeči. O počasí, o dědečkovi a tak. Cestou se jí prý mladá paní svěřila, e si jde vyzvednout výhru ze Sportky, potkalo ji prý velké těstí. Vystupovaly na stejné stanici a mladá jí jetě pomohla ze schůdků na chodník. Rozloučily se, ale po pár krocích ji prý mladá dohonila, celá neastná, e prý někde ztratila občanský průkaz, aby jí ho tak jetě někdo, nedejboe, ukradl A bez něj jí výhru nevyplatí. Poádala tedy paní Růičkovou, zda by jí laskavě nepomohla.

Babička byla celá ráda, e můe být někomu platná, zvlá, kdy jde o takové těstí a výhru vyzvedla. Nikdy v ivotě prý takových peněz pohromadě neviděla.”

To já taky ne,” povzdychl si kapitán. Pamatuje si aspoň, jak ta enská vypadala?”

Myslí tu příjemnou mladou paní? To ví, e jo.

Dostala prý od ní tisíc korun, take to z paměti hned tak nevymizí.”

Blondýna?”

Nikoli.” Nadporučík otevřel svůj poznámkový blok.

Střední postava, spíe silnějí, vlasy dlouhé na ramena, tmavě hnědé, obličej oválný a kulatý, oči veselé,”

nadporučík se na kapitána tázavě podíval, světlý plá, hnědá kabelka. Venkoncem má babička pamatováka, ne?”

Brýle?”

,,ádné.”

Kruci,” ulevil si kapitán. O nějakém Vokounovi nebo Slaninovi samozřejmě v ivotě neslyela.”

53

Nadporučík potvrdil kapitánův předpoklad zavrtěním hlavy a zamyleně se kousal do spodního rtu. Zmínil jsem se o nich, e to jsou jako moji kolegové z práce, tedy z úřadu, ale s nikým takovým se zřejmě v ivotě nesetkala.

A v Praze prý měla kdysi akorát sestřenici, ale ta u je dvanáct let po smrti.”

To jsme se tedy moc daleko nedostali,” povzdychl si kapitán Dostál. Jeden výherce v kytičkách, druhý za horama, jeden okradený o občanský průkaz, dva náhodní důchodci, jedna záhadná blondýnka, jedna záhadná tmavovláska a jedna nevyzvednutá výhra, o kterou zřejmě nikdo nemá zájem. To je přehlídka!”

Jene ta nevyzvednutá výhra je právě z týdne, kdy u

byl Vokoun po smrti a Slanina venku. Oba jsou z Prahy.

V Sazce nikdy nedělal ani jeden z nich. Leda brigádně, to se u nedá zjistit. Ale ne v poslední době. To měli kadý své zaměstnání. Pokud v tom není nic jiného, o čem zatím nemáme páru, museli tam teda mít někoho, kdo jim k výhrám pomohl. Protoe je jasné, e jinde ne v Sazce k manipulaci dojít nemohlo.”

Řekl bych toté.”

A já si myslím, e ten někdo tam jetě můe být. Nebo rozhodně v době jejich zmizení byl,” upřesnil nadporučík.

Sedím tady nad tím celý den,” pokynul kapitán Dostál k barevnému grafu, a zdá se mi, e ze vech míst připadá v úvahu prakticky jedině strojovna. Strojovna nebo trasl.

Jedině tam snad můe dojít k tomu, aby někdo vyhledal po tahu svoji sázenku, upravil ji a zařadil zpět. Jinak si to neumím vysvětlit. Pojď se na to podívat.

X X X

Vyetřovací spis, týkající se případu sebevrady Bedřicha Vokouna, byl poměrně tenký.

Dvaačtyřicetiletý, svobodný, po úraze kyčelního kloubu v dětství v částečném invalidním důchodu, telefonista.

Tichý, v práci spolehlivý, kolektivu se spíe stranil, nikoli vak neoblíbený. Samotář, údajně bez přátel. Veřejného ivota ani v zaměstnání ani v místě bydlitě se neúčastnil, nikde neorganizován. Kontakt se enami nevyhledával.

Pověst v místě bydlitě dobrá. Spořádaný, podle vyjádření sousedů nepřijímal ádné návtěvy, il osaměle. Alkoholu neholdoval.

54

, MěínJk,

Mělník, Plovku

 Mělník, Podolí, ŤMnícť.-

Mělník, Podolí, pivovar …

Milník, aut. ťt

‘ od ílK

Mělník. Podolí, pivovar …

…

Mělník. Podolí, nemocnicŤ .

… 503 …

Mělník. R y b á ř e

4 45 … 505 …

xHořín. Brozánky

4 Ť

5ai …

i

520

xDolnf Beřkovice, Posadovice

4 51 … 512 …

j

…

Dolní Beřkovice. VlinivŤť ..

%53 … 5 a … 5 ť 1 … 535

xDolní Beřkovice, c u k r o v a r…

455 … 5 Ť … J

}

53 a

Dolní Beřkovice, obec

4 *

5 li

521 525

5to …

625

Horn? PoČaply, Křivenice …

505

52Ť

…

627

7 iť

Horní PoČaply, Porobeton…

1

i

1 A. 5 Ť

5 48

632

7 Ť

Horní PoČaply. e l e k t r á r n a II. .

5os … 52ť … .529 531

5so

5 Ť 634

7u

7*>

Horní Počaply. e l e k t r á r n a I. .

Homl Počaply

SoŤ

531 … 530 532

552 … 550 635

715 7tí

8Ť

5 ti … 534 … 5 ť 535

555

63ť

720 7tí

8*7

19 I 1 8

i 19 Horní Polaply. el. zaťt

512

8ť

xStětl. Hněvice. tank. ťt

xStětí. Hněvice. obec

::: ,<

53ť :::

Stětí, Hněvtce. el. ťt

Stětf. aut. st.

… 6oo

602

5tí

Bechiín. MNV

5iť

…

…

…

Bechiín. u č t v r t e č k ů

525

…

Bechiín, Předonín. Vinice

527 … …

…

Bechiín. Předonín

5 ť …

… … … … … …

xDobříft. rozc. (0,8)

xRoudnice, Bezdfikjv, Masiř průmyť! 532 … …

… … … ..T

1535 … … … …

… …

Roudnice. Bexděkov. el. $t, .

Ť537

…

… A 

xRoudoice, Bezděkov. kola …

<539

…

…

… … …

D ^ i . ^ n ^ * M I liit niAf

áSf?

…

Byl nalezen v malém přízemním domku v Kamenicích, kam v létě pravidelně odjíděl autobusem a vlakem na víkendy. Domek zdědil před osmi lety po své matce, místní rodačce, rolnici. Od konce druhé světové války s ní il sám, bez otce, který se nevrátil z totálního nasazení v Německu, ani by o něm dostali zprávu.

O domek ani o malý přilehlý pozemek se příli nestaral.

Jeho mrtvolu objevila v neděli ráno sousedka Anna Langová, která mu jako obvykle nesla vajíčka a nějakou domácí buchtu. Podle její protokolované výpovědi nejprve klepala na dveře, které vak byly zamčené. V sobotu večer ovem viděla Bedřicha Vokouna svítit, take se jí zdálo divné, proč neotvírá, kdy by měl být doma. Přela k oknu, aby se podívala, zda jetě nespí. Nahlédla do jediné přízemní místnosti.

Vokoun seděl za stolem, zády k oknu a hlavu měl v podivné poloze opřenou o ruce, spočívající na desce stolu. Jako kdy spí. Zaukala na zavřené okno, ale Vokoun nereagoval ani po té, co silně klepala i do rámu a volala. Běela tedy k nejbliím stavením pro pomoc.

Dveře domku byly posléze násilně vylomeny tajemníkem místního národního výboru Josefem Sumcem. Otevření domku byly přítomny jetě dalí osoby: sousedka Anna Langová a její manel, důchodce, a bývalý agronom místního drustva Jaroslav Hlávka.

Po zjitění, e Bedřich Vokoun nejeví známky ivota, uvědomil Josef Sumec Veřejnou bezpečnost. Na místě zůstali sousedé Lang a Hlávka, kteří vyčkali do příjezdu výjezdové skupiny. Nikdo dalí do místnosti ani do zahrady domku do této doby nevstoupil a ve zůstalo nedotčeno v původním stavu tak, jak bylo v době nálezu mrtvého Bedřicha Vokouna.

Lékař vyslovil domněnku, e příčinou smrti bylo selhání srdeční činnosti. ádné zjevné známky násilí na mrtvém ani stopy po zápase či po násilném vniknutí do domku  vyjma vypáčení dveří sousedy  nebyly zjitěny. Proto byla mrtvola po zajitění vech potřebných stop odvezena k soudní pitvě za účelem přesného zjitění příčiny smrti.

Na stole, u něho seděl mrtvý, byl nalezen a zajitěn dopis tohoto znění:

U nemůu dál. Nemá pro mě smysl ít. Z mé smrti nikoho neobviňujte, odcházím dobrovolně. Bůh mi od-pus!” Podepsán Bedřich Vokoun. Dopis byl psán rukou, 56

plnicím perem. Na stole stála z poloviny vyprázdněná láhev Staré myslivecké, jedna sklenka od hořčice a prázdná tuba od práků proti bolestem.

Místnost byla zamčena zevnitř a klíč byl zastrčen z vnitřní strany dveří. Tři dvojdílná okna byla podle protokolu o ohledání místa činu rovně zajitěna kličkami z vnitřní strany.

Součástí spisu byla samozřejmě i fotografická dokumentace, zachycující interiér zjevně zanedbané místnosti.

Jednotlivé předměty, o nich se zmiňoval protokol, byly na snímcích opatřeny stojánky se títky a výraznými čísly.

Závěr pitevního protokolu stanovil jako příčinu smrti selhání srdeční činnosti v důsledku otravy, způsobené poitím nadměrné dávky trankvilizéru ve spojení s alkoholem. V krvi bylo zjitěno 1,3 promile alkoholu, přepočtené na pravděpodobnou dobu smrti.

Na pouité sklence, láhvi, tubě od léků i na dalích předmětech byly zajitěny daktyloskopické stopy, druhově souhlasné s papilárními liniemi mrtvého. Otisky prstů, patřící dalím osobám, nebyly v místnosti zjitěny, vyjma míst, jich se dotkly osoby, vniknuví po nálezu Bedřicha Vokouna do domku.

Předběným porovnáním dopisu, nalezeného na stole u mrtvého, s dalími písemnostmi, objevenými v domku a v bytě mrtvého v Praze, doli pracovníci Bezpečnosti k závěru, e byl psán B. Vokounem.

V jeho praském bytě byla nalezena různá náboenská a mystická literatura, v několika případech ve strojopisech či cyklostylovaných brourkách, která naznačovala sklo-ny mrtvého a do jisté míry vysvětlovala jeho navenek uzavřenou povahu. Kromě toho vak byl v bytě zjitěn dalí předmět, vymykající se běnému zařízení a vybavení, a z toho důvodu té uvedený ve vyetřovacím spisu, souprava, umoňující nitroilní aplikaci látek.

Domácí lékárna Bedřicha Vokouna obsahovala běné mnoství trankvilizérů a barbiturátů, odpovídající zdravot-nímu stavu B. Vokouna a vyjádření jeho oetřujícího lékaře. Mezi léky byla ovem i některá léčiva na bázi anfetaminu a fenmetrazinu … Z těch je při jistých znalostech mono extrahovat omamné látky nebo jich ve větím mnoství zneuít jako toxinů. Při pitvě byly zjitěny určité stopy po nitroilní aplikaci a na některých orgánech, zejména na játrech, byly zjitěny změny, odpovídající dlouhodobému zatíení toxiny.

57

Tato okolnost mohla podle vyjádření znalce z oboru psychiatrie vést k psychické nevyrovnanosti a v případě deprivace k depresivním stavům, s moností přechodu do manického stadia, vyúsujícímu v některých případech v suicidní reakce. Jinými slovy  ve nasvědčovalo tomu, e Bedřich Vokoun byl toxikoman, člověk závislý na poívání omamných prostředků, a v případě, e je neměl k dispozici, přepadaly ho deprese a melancholické stavy, které mohly vyústit sebevradou. Tím se vysvětloval jeho konec i mnohé okolnosti z jeho ivota.

Nadporučík Pecháček vak přesto, nebo snad právě proto, poádal o povolení k opětovné domovní prohlídce, zdůvodněné souvislostí s dosud neobjasněnou trestnou činností hospodářského charakteru, na ní měl Bedřich Vokoun účast.

I kdy majetkové poměry Bedřicha Vokouna neukazova-ly na to, e by v poslední době disponoval větí finanční částkou, ne odpovídalo jeho běným příjmům v zaměstnání, spíe naopak  jene jaké jsou odpovídající příjmy u narkomana  doufal nadporučík Pecháček nalézt v jeho dosud zapečetěném bytě něco, co zde zatím nikdo nehledal, nebo neměl důvod. To, co hledal nadporučík Pecháček, asi těko zajímalo vyetřovatele, zabývající se sebevradou, ale mohlo vnést alespoň trochu světla do spojení Bedřicha Vokouna s podvodnými výhrami ve Sportce. V bytě vak nic takového nenael.

Co se týče Tomáe Slaniny, dopadl nadporučík stejně.

Byla zde vak přece jen jedna zajímavá okolnost. V bytě Bedřicha Vokouna i Tomáe Slaniny zůstaly různé spisky náboenského charakteru, velmi si podobné nebo dokonce shodné. Ti dva se mohli znát.

X X X

Do této chvíle probíhalo vyetřování v podstatě v tajnosti. Nedělat kolem moných podvodů rozruch bylo v zájmu vyetřovatelů i zasvěcených zástupců podniku.

Pro kadou stranu ovem z jiných důvodů.

Mezi tikety posledního sázkového týdne byla opět zjitěna sázenka s přepsanými výherními čísly. Zní to absurdně, ale kapitán Dostál i nadporučík Pecháček si oddychli, e trestná činnost pokračuje. V kontrole sázenek z posledního sázkového týdne vlastně spočívala jediná 58

jejich naděje. Zdálo se, e čas začíná pomalu hrát pro vyetřovatele. Podezření, e falovatel sázenek pokračuje v činnosti, se změnilo v jistotu. A to poskytovalo příleitost.

I naději, e dosud vyzvednuté podvodné výhry nemusejí být spjaty pouze s Vokounem a Slaninou.

Sběrna, v ní byla zfalovaná sázenka podána, zůstala od této chvíle pod stálým dohledem. Pracovnice sběrny byly nejprve prověřeny a posléze instruovány, jak postupovat v případě ádosti o výplatu. Jeliko hrozilo nebezpečí, e pachatel či iniciátor trestné činnosti opět pouije náhodné nebo nastrčené osoby, rozhodl kapitán Dostál, aby byla výhra vyplacena s určitou prodlevou.

Nezbytné zdrení, nutné pro předání informace a bezprostřední akci kriminalistů, mělo být vysvětleno nepostačující hotovostí v pokladně sběrny, ovem s ujitěním, e ve bude v malé chvíli zařízeno. Tato varianta nebyla podle ujitění pracovníků sběrny ničím nápadná a neobvyklá, take by neměla vzbudit pochybnosti nebo podezření.

Nebylo toti jasné, jakým způsobem je skutečný majitel zfalovaného tiketu  pokud si nepřijde sám  domluven na předání s výběrčím výhry. Hrozilo tudí nebezpečí, e za změněných nebo jen neobvyklých okolností při inkasu zmizí. Jedna nevyzvednutá výhra u konečně o takové opatrnosti svědčila. Neexistovala zde také záruka, e výběrčí či člověk, který o vyzvednutí poádá náhodnou osobu, je skutečným iniciátorem a původcem, organizátorem a hlavou celé rozsáhlé trestné činnosti. Jeho zadrením by mohlo dojít k varování a k přetrení nepochybně existujícího spojení, co by dalí vyetřování a objasňování značně zkomplikovalo.

Oba vyetřovatelé se tak samozřejmě ocitli ve značném napětí. Čas běel a spolehnout se pouze na to, e pachatelé vběhnou do pasti sami, nebylo moné. Situace se stávala delikátní. Blíil se tedy okamik, kdy vyetřování pod pokličkou udret nepůjde. Prověřit desítky lidí, pracujících po dobu několika posledních měsíců v takzvané strojovně Sazky a na traslu, ani by to vzbudilo pozornost, bylo samozřejmě vyloučené. Zatím vak vzhledem k taktickému postupu nezbytně nutné.

Kapitán Dostál usiloval o to, aby před tímto nezbytným krokem měl v ruce něco konkrétnějího. Něco víc, ne se jen spoléhat na moné odhalení styků někoho ze 59

zaměstnanců Sazky s Vokounem či Slaninou. Něco, co by mu pomohlo odhalit způsob falování tiketů dřív, ne bude pachatel varován a začne zahlazovat stopy.

Nadporučík Pecháček s ním sice jeho názor sdílel, nevěděl vak dost dobře, jak k jeho splnění prakticky přispět. Kriminalistická zkuenost v takovém případě napovídá, e je nejlepí zastavit se a počkat, a člověka políbí múza. Líbá-li ovem některá z devíti Múz. také kriminalisty, pokud zrovna nehrají na housle. A je-li ovem také čas čekat. A ten větinou není.

Barevný grafikon kapitána Dostála vak kromě vymezení nejpravděpodobnějího místa a času, kde mohlo dojít k zfalování sázenek, nakonec ovem inspiroval jetě k jednomu nápadu.

Práce v Sazce měla svůj přesný a neměnný systém.

Systém tedy musel mít i podvodník. Jeden systém musel nutně vycházet z druhého. Stačilo jen zjistit, kde se obě soustavy překrývají. Znělo to a nepravděpodobně prostě.

Víme,” vysvětloval kapitán Dostál o poznání rychleji, ne mluvil obvykle, ,,e ve strojovně se pracuje na osmi strojích. Kadá výherní sázenka projde strojem dvakrát.

Poprvé při vyhodnocování vech sázenek, podruhé při třídění pořadí.”

Neprojde vak stejným strojem,” namítl nadporučík Pecháček. Výherní sázenky přece jdou do strojů, kde u

skončilo základní vyhodnocení.”

Správně,” zaradoval se kapitán a rychle si zapálil novou cigaretu. Nestačil ani vypustit kouř a pokračoval: Tím jen stoupne pravděpodobnost, e se ke stroji dostane sázenka, kterou si podal normálním způsobem někdo z obsluhy. Budeme-li předpokládat, e si některá pracovnice u stroje podá kadý týden jen jednu sázenku v jedné sběrně  víc čísel tiketů by bylo dost obtíné si zapamatovat  můe dojít v podstatě k tomu, e jednou za měsíc bude hodnotit u svého stroje svůj vlastní tiket.”

Neví ovem, ke kterému stroji bude zařazena,” namítl nadporučík.

To na věci nic nemění. Při daném cyklu obsazování v práci v neděli a v pondělí k tomu stejně zhruba s touto pravděpodobností, vlastně jistotou dojde.”

A kdy se sázenky podají na více místech …”

Přesně. To mě napadlo, jakmile jsem si vzpomněl na přirovnání toho inenýra Roskovce ze Sazky, řekl, e je to 60

jako u zkouky. Tahá si otázku z pytlíku. Jsou studenti, kteří se připraví na polovinu otázek a riskují, e jim to vyjde a vytáhnou si to pravé číslo. Ti mají pravděpodobnost úspěchu padesát procent. Ale jsou i takoví studenti, kteří neriskují. Naučí se vechny otázky . .

Podají si sázenky ve vech krajích … To je fantazie,”

vydechl nadporučík. Sázenky se ke strojům rozdělují podle krajů. Kdy se podá sázenka v kadém kraji, je prakticky jisté, e se dostane ke svému majiteli u stroje. Co ale dál?”

To zatím bohuel přesně nevím. Ale je to základ. Kdy

toti podle záznamů v evidenci pracovních sil o směnách v jednotlivých týdnech porovnáme, kdo pracoval u strojů, na nich byly zpracovány falené výherní tikety …”

X X X

árka Gregorová. To bylo jediné jméno, které figurovalo na seznamech brigádníků pracujících u vyhodnocovacích strojů ve vech týdnech, kdy vyhrály zfalované tikety.

A vdy pracovala u stroje, jím výherní tiket proel. Nebylo nejmeních pochyb, e ve vech zatím zjitěných případech pracovala s upraveným tiketem právě ona.

Sám o sobě to samozřejmě jetě nebyl důkaz. Ale podobalo se mu to jako vejce slepici.

Zdálo se, e z rovnice o esti neznámých ubyly dalí dvě: Kdo? a Kde?, Co?, to bylo zřejmé více ne dost. Zbývalo tedy zjistit a prověřit Jak? a upřesnit Kdy?, respektive kolikrát a jak dlouho, a do jisté míry i Proč? nebo pro koho.

Nejsnazí by asi bylo vyzvednout árku Gregorovou a poádat ji, aby na dvě zbývající klíčové otázky odpověděla sama.

Kapitán Dostál vak neměl ke snadným věcem důvěru.

Je to s nimi jako s levnými věcmi  nestojí skoro nic, ale taky za nic nestojí.

Kadý výslech pachatele nebo podezřelého je svým způsobem interview. A čím je tazatel lépe informován a připraven, tím je interview lepí. Jít se zeptat pachatele: Dobrý den, pane. Prosím vás, jak to děláte, e vám na to nemůeme přijít?” je asi stejně japné a účinné, jako dotázat se před obecenstvem mistra černé magie, čím to je, e z té přeříznuté slečny nikdy neteče krev.

Helena Kovaříková pak přímo vnukala mylenku, e 61

někdy je přece jenom lepí jít napřed ke kováříčkovi ne

hned ke kováři. Pracovala toti se árkou Gregorovou ve dvojici u vyhodnocovacího stroje nejčastěji, i kdy větinou  a na jeden či dva případy  nikoli v termínech, kdy vyhrávaly upravené tikety.

K práci paní Gregorové nemůu říct nic zvlátního,”

odpověděla kapitánu Dostálovi, který dal v této fázi vyetřování pochopitelně přednost osobní návtěvě před zdlouhavým předvoláním ke svědecké výpovědi.

Je pravda, e spolu občas pracujeme a střídáme se v zakládání a u gumičkování.”

Počkejte,” přeruil ji kapitán. ,,U gumičkování?” zpozorněl.

No při balení traslových tiketů,” vysvětlila paní Kova-

říková a rozpraskanou dlaní uhladila drobnou vlnku na igelitovém ubrusu kuchyňského stolu. U zakládání se musí stát, take je to práce trochu náročnějí. A to víte,”

zasmála se spí smutně, mně ty nohy u tak neslouejí.

Ale kdy o tom mluvíte, sportku sází. Matesa ne. Tvrdí, e tam je malá pravděpodobnost výhry. Já nevím. Já tomu nevěřím. Kdy vidím ty milióny tiketů . .

Aspoň něco, pomyslel si v duchu kapitán Dostál, který si představil dalí tisíce sázenek pod infralampou. Neřekl vak nic a souhlasně pokýval hlavou, těstí… Co je těstí…”

Na to přijdete, panáčku, a kdy je pozdě. Dokud ho máte, tak o tom ani nevíte. Ale v těch tiketech ho nehledejte.”

Take paní Gregorová ho v nich hledala,” připomněl kapitán.

Ta jo. Ale té skoro nic jiného nezbývalo. Byla to chudák holka. Ta si zrovna moc těstí v ivotě neuila … Ani s tím sázením jí to nevycházelo.”

Mluvily jste o tom někdy spolu?”

Za směnu se semele ledacos. Ale v práci si občas kontrolovala svoje tikety.”

Jak, ,svoje?” zbystřil kapitán pozornost.

Ty, co si nosila z domova.”

Měla s sebou v práci tikety, co si podala?”

Hodně enských od strojů sází.”

Ukázala vám někdy některý z těch tiketů?”

Ne. Proč? Kontrolovala si je sama podle ablony.”

Podle těch, co se pouívají na traslu?”

62

Aha, vidím, e u to znáte.”

Trochu,” připustil kapitán.

U kadého stroje je kontrolní ablona. Tedy kdy se sjídějí výhry.”

Zmínila se někdy, e by vyhrála?”

Kdepak,” zasmála se stará paní vysokým hláskem. To by byla sláva!”

Vyhrál někdy někdo z osazenstva směny?”

Stalo se to. Ale první nikdy. To se nepamatuju.”

Je tedy běné, e si pracovnice kontrolují vlastní tikety během vyhodnocování na strojích?”

Kdepak! enské buď svoje čísla znají, protoe sázejí pořád stejná, take to hlásí u předem, hned po oznámení tahu, nebo a v atně.”

árka Gregorová si tedy kontrolovala svoje tikety tajně?”

Tajně?” zamyslela se Helena Kovaříková. Vlastně tak trochu. Hlavně, aby to neviděla vedoucí.”

Kde je nosila?”

Někdy si brala ke stroji kabelku. I kdy se to nemá.

Měla ale nějaké dýchací potíe. Občas musela něco čichat.

Mentol nebo něco takového. Nebo je měla prostě v kapse.”

Bylo jich tedy víc?”

Já nevím, viděla jsem ji vlastně jen jednou nebo dvakrát. Kdy si vimla, e ji pozoruji, hned je schovala a řekla, e stejně zas nic nevyhrála. Kdy tak o tom přemýlím, nemohla bych odpřisáhnout, e to byly opravdu tikety. Třeba měla jen napsaná čísla na kartičkách …” znejistěla.

Říkala jste ale, e si je kontrolovala podle ablony.”

No jo. To ano. Asi to tak bylo.”

Vracela ty tikety, nebo lístky,” upřesnil kapitán, vdy zpět do kabelky nebo do kapsy plátě?”

To ano. Určitě. Dávat díly A do traslu nebo do stroje by nemělo ádný smysl.”

Take to byly díly A?” zeptal se kapitán.

No jistě … Teda já nevím. Jak jinak?”

Dobře. Není tedy obvyklé, aby si pracovnice u strojů kontrolovaly vlastní nebo dalí tikety? Tedy samozřejmě kromě těch, které byly ke stroji dovezeny na vozících z trezoru?” rekapituloval kapitán Dostál.

Po pravdě řečeno, není,” řekla Helena Kovaříková 63

a naklonila se blíe ke kapitánovi, jako by je ve vyletěném a navoskovaném vinohradském bytě mohl jetě někdo slyet.

Nebylo vám to divné?”

Ani snad moc ne. Já se o jiný lidi nestarám. Konečně co je na tom? Vdy je to jedno, jestli se podívá hned, nebo zjistí, e nic nevyhrála, a za chvíli. Nemám pravdu?”

Kapitán sice její názor tak zcela nesdílel, ale nevyvracel jí ho.

Zvlá kdy měla těch sázenek víc. ablonou to jde ráz dva.”

Take to přeci jen byly sázenky?”

Co jiného?”

Byla při práci nějaká monost vzdálit se od stroje?

Třeba přecházet po strojovně?”

To ne. Kdepak. Kromě přestávek a odchodů na toaletu vůbec. Zrovna minulý týden, nebo e by to u bylo dýl?”

zamyslela se paní Kovaříková, no to je jedno, prostě pracovala jsem u stroje a najednou jsem uslyela enské od jiného stroje, myslím, e to byla Marečková, jak na Gregorovou křičí a vykazují ji od svého stroje. Proč prý se jim hrabe v sázenkách!” líčila pohoreně.

Jak to vysvětlila?”

Ale,” mávla paní Kovaříková rukou. Moc se s nima nebavila. Něco v tom smyslu, e se jen dívá, jakým způsobem jsou u nich sázenky zařazeny.”

Sázenky nejsou řazeny u vech strojů stejně?”

Jsou.”

Take její vysvětlení moc přesvědčivé nebylo?”

Vdy je to kadému jedno. Proč by se nepodívala?”

Co si myslíte vy, e ji k tomu vedlo. Jaký mohla mít důvod.”

To já nevím. Nepřemýlela jsem o tom. Prostě se la projít po strojovně a třeba jen tak mimochodem zalistovala ve sběrači. Vdy pracuje v Sazce u dlouho, tak to musí vechno znát. Co by tam tak zajímavého mohla vidět?”

No, to bych taky rád věděl. Co se dělo dál?”

Na smůlu si toho vimla vedoucí směny. Novačka. Na něco se jí ptala a pak ji poslala zpátky k naemu stroji.”

Přecházela takhle k jiným strojům u dřív?”

Asi ne. Nevzpomínám si na to. Ale kdy se upravuje maina, tak co má člověk dělat?”

Vzpomeňte si, paní Kovaříková, kdy se tahle příhoda stala,” pokusil se kapitán naléhavě.

64

Počkejte,” zamyslela se. Moc dlouho to být nemůe.

Teď jsem dělala s paní Douovou… tak asi před týdnem.

Kdy si to tak uvědomím, naposledy jsem Gregorovou v Sazce ani neviděla.” Usilovným přemýlením se jí prohloubily pěinky vrásek na čele.

Take v poslední srpnovou neděli?” upřesňoval kapitán a díval se do svého diáře.

Myslím, e ano. To by tak mohlo být.”

Pak u árka Gregorová do Sazky nepřila?”

Mám takový dojem, e od té doby jsem ji tam neviděla.

Ale to je běné. Hodně enských vynechává. Zejména teď v létě. Hlavně ty mladí. To víte, co já bych dělala na koupaliti …”

Nemohlo to být kvůli té příhodě?”

Á kdepák,” zasmála se. To kdyby měli vyhazovat lidi kvůli takovejm maličkostem, mohli by si to za chvíli kontrolovat sami. Von se jim tam nikdo dvakrát nehrne.

Nebýt nás, starejch bab …”

Ale jděte,” zasmál se kapitán.

Jen nechte na hlavě. Já dobře vím,” pokývala paní Kovaříková edivou hlavou, ale s úsměvem, a bylo jasné, e opravdu ví.

Jindy tedy Gregorová od stroje neodcházela,” vrátil se kapitán k tématu.

K ostatním strojům snad ani ne.”

A jinam?”

No,” zrozpačitěla. Jako kadý…”

Jinak ne?”

Čas od času se jí nějak pohorily ty dýchací potíe a nestačila jí ani ta lahvička. Tak chodila na vzduch.”

Během směny?”

Taky.”

A kam na vzduch?”

Do chodby, k atnám. Já nevím.”

Na jak dlouho odchází?”

Na chvilku. Já to nikdy tak nesledovala …”

Na dvě minuty?”

Moná, asi víc.”

Na pět minut?”

Tak nějak.”

Stalo se někdy při práci u strojů jetě něco neobvyklého, mimořádného, co by vybočovalo z běného průběhu?”

65

Prosím vás. Co, se u takovýhle práce můe stát mimořádnýho? Leda, e se zvrhne krabice s tikety a je pak chvilka zmatku. To je asi tak vrchol vzruení,” zasmála se.

To se stává?”

Tak, stane se to. To se ví. Kdybysme pekli housky, spálily bysme je. To by bylo horí.”

Vám se to s árkou Gregorovou taky stalo?”

Taky. Ale to není ádný netěstí. Tikety se jen trochu pomíchají, ale on to stroj zase srovná. Prostě je tam pustíme jetě jednou, a je to.”

Paní Kovaříková,” kapitán se naklonil blíe, take vypadal, jako kdy chce vyzradit nějaké tajemství, chtěl bych se vás jetě na něco zeptat. Ale to bude skutečně jen mezi námi.”

Nedočkavě si poposedla a sklonila hlavu v pozorném očekávání.

Připadá v úvahu, aby si pracovnice u stroje vytáhla mezi sázenkami k vyhodnocování z krabice svůj vlastní tiket, který podala normálně ve sběrně? Dá se najít?”

Helena Kovaříková se na kapitána zkoumavě zadívala a chvíli váhala s odpovědí, jako by si říkala, e policajt je přece jenom policajt.

Asi bych to neměla říkat,” rozhodla se nakonec, ale mluvily jsme v Sazce se enskejma o tom. Jedna kolegyně mi kdysi u stroje ukázala sázen ku, kterou sama podala a zase ji vrátila zpátky do krabice. Nic na ni tenkrát nevyhrála. Ale bavily jsme se i o tom, e by nakonec nebylo tak obtíné vyhrát… Ale nemyslete si…”

Já si nic nemyslím, paní Kovaříková,” uklidňoval rychle kapitán. Zajímá mě to jako technický problém.”

Ale myslíte,” nedala se zmást stará paní. Jinak byste tady nebyl a nevyptával se na to,” zasmála se.

No, svým způsobem,” připustil kapitán.

Na starou enskou si nepřijdete, panáčku. Někde to smrdí, co? Snad ne kolem Gregorové? Holka smůlovatá.”

Take by to lo?”

Konec konců… Teda v případě, e bych sjíděla stejnou sběrnu, kde jsem tiket podávala, na svém stroji.

Ale já nesázím.”

Co dál?”

Musela bych znát podací číslo sázenky. Co je vyraené na boku. Je to est čísel. Jako telefon. Pak bych na ni musela zákonitě přijít v době, kdy bych dávala sázenky do 66

stroje. A kdy bych na ni nenarazila hned napoprvé, určitě bych ji nala při přelizu.”

Proboha, co to je?”

Přeliz?” zasmála se. Druhé třídění. My tomu tak v Sazce říkáme. To je pak otázka několika vteřin.”

Bylo by moné takovou sázenku vytáhnout a vzdálit se s ní z místnosti strojovny?”

Vlastně jo. ádná kontrola tam není. Stačí, abych ji strčila do kapsy a ohlásila, e jdu třeba na toaletu.”

Nebo se nadýchat čerstvého vzduchu, pomyslel si kapitán.

X X X

Poznatky, které měl kapitán Dostál k dispozici, sice jetě nebyly nezvratnými důkazy. Byly to vak takové indicie čili důkazy nepřímé, e jejich spojením se ji vytvářel řetěz prokazující, e k trestné činnosti prakticky nemohlo docházet způsobem jiným. A prokazovat spáchání trestné-

ho činu logickou argumentací, v ní nejsou slabiny, a nepřímými důkazy  to není nic neobvyklého a právu se příčícího.

Bylo zde sice jetě několik nejasných bodů a slabích míst. Ta vak nenaruovala hlavní články řetězu a kapitán Dostál byl přesvědčen, e to, co ji ví, mu v přímé konfrontaci s árkou Gregorovou bude stačit k tomu, aby mu zbylé detaily a podrobnosti vysvětlila sama. Konec konců  sebepevnějí řetěz indicií se nevyrovná důkladně prověřenému a zdokumentovanému doznání.

Z urny se vak doznání dostává těko.

O poznání výmluvnějí byly výsledky domovní prohlídky v bytě árky Gregorové, od její smrti zapečetěném.

Barevná televize, hifi souprava, koená sedací souprava, ve skříni za prádlem 358 500 Kčs, vkladní kníka na 48 900 Kčs, 3000 západoněmeckých marek. Alespoň z toho hlavního. Chudák holka… A několik orazítkovaných sázenek Sportky, díly B. A trochu náboenské literatury, a trochu fetu. A dvě paruky. Hnědá a blond.

To je sen,” povzdychl si kapitán Dostál a roztritě rozbaloval dalí krabičku kuřiva znalců. Kdykoliv v tomhle případě přijdeme na něco slibného nebo pracně najdeme člověka, od něho bychom se mohli dozvědět zbytek, je o fous pozdě. Spáchá sebevradu. Emigruje.

Zabije se v autě.”

67

Nadporučík Pecháček zaujatě sledoval nový vzor na omítce světlíku protějího domu a přemýlel o kapitáno-vých posledních slovech. Přemýlel by o nich, i kdyby je kapitán nevyslovil nahlas.

,,Nebo spáchá vradu, zabije někoho v autě a emigruje,”

pronesl po chvíli, ani otočil hlavu od okna.

Coe?” vyskočil kapitán Dostál a odhodil krabičku cigaret na desku stolu. Člověče! My jsme hospodářská, jestli o tom neví. ádná mordparta z Bronxu.”

Jó?” protáhl nadporučík. Tak to máme na těch pár lidí mrtvol a zmizelých nějak trochu moc, nezdá se ti?”

Kapitán Dostál zůstal stát u svého stolu s pohledem upřeným do prázdna. Oba ty případy,” recitoval strojově, Vokoun i Gregorová, byly řádně vyetřeny a vyetřování bylo skončeno. Nebo téměř skončeno. Pochybuje snad o tom,” otočil se a namířil na nadporučíka Pecháčka vztyčený ukazováček jako hlaveň pistole, e specialisti z kriminálky nepoznají sebevradu? Má snad za to, e při vyetřování takové nehody, jaká se stala Gregorové, by se nepřilo na to, kdyby jí do té vody někdo pomohl?”

Nepochybuju o práci vyetřovatelů jiných odborů a oddělení,” odpověděl nadporučík klidně, protoe to bych stejně musel pochybovat o práci svojí.”

Tak o co ti sakra jde?” vztekal se kapitán.

e za těchto okolností se oba případy dostávají do nových souvislostí a tím i do jiného světla. Take je nutno je posuzovat z jiných hledisek.”

Jene sebevrada zůstane sebevradou.”

Pokud je jako sebevrada vyetřována, pak ano.”

Ne. Vdycky,” odpověděl kapitán rezolutně. Dobře ví, e k vyetřování kadé sebevrady se přistupuje tak, jako by to byla vrada.”

,,Nepopírám. Přesto vak záleí na okolnostech. Rozho-dujícím bodem prokazování při vradě i sebevradě je motiv. Pokud se najde dostatečný a přijatelný a pravděpodobný motiv pro sebevradu, jemu navíc neodporují technické skutečnosti, je nasnadě, e i závěr orgánů činných v trestním řízení vyzní v tomto smyslu. Zvlá kdy

uváíme, e vrada  a mluvíme-li o nezbytném splnění určitých technických podmínek  tedy vrada dokonale připravená a technicky zvládnutá, je mimořádnou a vzácnou událostí.”

Kadá násilná smrt je mimořádnou událostí. Zvlá

v ivotě člověka,” odsekl kapitán Dostál sarkasticky.

68

,,Ovem. Obecně vzato je vak větina násilných smrtí v dnení době spí zabitím. Výsledkem jednání v rozčilení, v afektu, z náhlého popudu nebo hnutí mysli, v hádce nebo v opilosti. Kdy jsi naposled slyel o promylené, důkladně připravené, rafinované a s rozvahou provedené úkladné vradě?”

Tak vidí,” opáčil kapitán Dostál s jistým uspokojením, ale ji zdaleka ne tak útočně. Sám si odpovídá.”

Jene to neznamená, e se takové případy nestávají vůbec,” nedal se nadporučík odradit. Kdybychom moná věděli, co se skrývá za mnohými neastnými náhodami …”

Take chce naznačit, e Tomá Slanina zavradil v zavřené místnosti Vokouna, donutil Gregorovou, aby v zavřeném autě sjela do přehrady a utopila se, a nakonec zdrhnul do Rakouska, jo?”

Tímto způsobem bych to samozřejmě neformuloval.

Pouze jsem jinak seřadil slova, která jsi řekl ty sám.

Netvrdím, e jde o dvě vrady, které má na svědomí Slanina. Pro to zatím nemám ani ten nejmení důkaz.

V tom druhém případě tu, tuím, Slanina u ani nebyl.

Taky si dobře uvědomuju, e jsme tady na hospodář-

ské kriminálce. Jene si taky dobře uvědomuju to, e vyetřujeme důkladně promylenou a dobře organizova-nou rozkrádačku, jaká tu zatím neměla obdoby, v ní jde o milióny. Tak bych nerad něco přehlédl nebo pohodlně zanedbal. A za daných okolností a za daného vývoje situace mi nepřipadá tak absurdní, e takovýhle balík mohl někomu stát případně i za vradu. I kdy je to jiný resort.”

Místností se rozhostilo ticho. Kapitán Dostál si zamyle-ně třel patně oholenou bradu a druhou rukou poklepával krabičkou cigaret o hranu stolu.

Něco na tom je,” připustil po chvíli a konečně si zapálil.

Nakonec ani smrt pravděpodobného pachatele nás nezbavuje povinnosti dokončit vyetřování a řádně uzavřít trestní řízení. Naopak. U jen proto, aby se podobný případ nemohl opakovat. Já se tedy pustím do Gregorové a ty se spoj s lidma, co dělali Vokouna. V kadém případě se pokus zjistit něco víc o tom, jaké existovalo spojení mezi ním a Gregorovou … A podívej se i na ten motiv,”

dodal po krátkém zaváhání.

x x x

69

Na úvaze nadporučíka Pecháčka nepochybně něco bylo. Bedřich Vokoun byl dosud jedinou známou osobou, která vyzvedla obě výhry na zfalované tikety. A není mezi ivými. Ten, kdo tikety dozajista faloval, byla árka Gregorová. A není mezi ivými. Vyloučíme-li náhodné výběrčí, kdopak nám tu zůstává?

Ale proti sebelepí úvaze a dedukci stojí fakta. Dvě samostatná, prakticky ji uzavřená vyetřování, s jedno-značnými závěry. Jestli chyba těch závěrů ovem není právě to, e vyetřování byla vedena samostatně, uvaoval kapitán Dostál. Ale tak u to chodí. Není moné zkoumat kadou dopravní nehodu v moných souvislostech se vemi dalími případy, je se vyetřují na jiných odborech, v jiných městech a krajích…

To vechno si ovem kapitán Dostál říkal cestou na dopravní inspektorát Praha-západ, který vedl vyetřování automobilové nehody árky Gregorové.

Nadporučík Kos, který vyetřování osobně řídil, u

kapitána Dostála očekával.

To ví,” seznamoval ho s okolnostmi. ,,Auta nám nepadají do jezera kadý den. A je kolem toho velký divadýlko. Potápěči, jeřáb, sanitky, vdy to zná. Tak jsem se toho ujal sám.”

,,To jsem moc rád,” ujistil ho kapitán Dostál.

Má na tom nějaký zvlátní zájem?”

Do jisté míry. Ta holka nám figuruje jetě v něčem jiném. Tak bych chtěl znát vechny podrobnosti.”

To chápu. Kde začnem?”

Spis jsem sice u četl. Řekl bych, e je vyčerpávající.

Ale rád bych si to s tebou projel celé jetě jednou. Přímo na místě.”

Ovem,” souhlasil nadporučík Kos. Zajímá tě něco zvlá?”

Abych pravdu řek, ani přesně nevím,” přiznal kapitán.

Ale něco se mi na tom vem nezdá.”

Nehoda to sice byla poněkud neobvyklá, ale nic zvlátního  tedy co by se vymykalo popsanému průběhu  jsme nezjistili. Holka vzala před jízdou nějaké uklidňující práky, jak zjistil doktor, zřejmě na ni přila únava, mikrospánek a hupla do vody. Ne se stačila vzpamatovat, bylo pozdě. To je vechno. Kdyby tam místo vody bylo pole, nic by se jí nemuselo stát.”

Kdyby…” povzdychl si kapitán. Já vím. Objektivně 70

vzato to tak jistě bylo. Nepochybuji o tom, e jste vechno vyetřili důkladně. Stopy, brzdnou dráhu ..

Tam ádná brzdná dráha nebyla,” přeruil ho nadporučík Kos. Nehledě na dé. Ani v hlíně za krajnicí.”

To stojí v protokolu. Není to divné?”

Podle mě vůbec ne. Naopak to přesně podporuje teorii o mikrospánku. Zřejmě si vůbec nestačila uvědomit, e letí do vody.”

Kdo to ohlásil?”

Nějaký chatař z protějího břehu. Je to v záznamu o hláení nehody. Volal z hospody, e viděl nějaké auto cáknout do vody a potopit se.”

Nic víc?”

Jak  víc?”

Nic jiného neviděl?”

Co by mohl vidět? Upoutal ho prý a náraz vozu o hladinu a záblesk reflektorů. Navíc dost silně prelo.

A byla noc.”

Mohl třeba vidět jiné auto na silnici, dalí světla …”

O tom nic nevím,” zarazil se nadporučík. Myslí, jestli ji z vozovky někdo nevytlačil?”

Nevím. Moná …”

To je vyloučené,” tvrdil nadporučík Kos. Auto jsme samozřejmě důkladně prohlédli. Kromě jasných rámů, způsobených prokazatelně o patník a křoví, nebyly na voze ádné dalí čerstvé stopy po případné kolizi s jiným vozem. To se zjiuje automaticky. ádný cizí lak. ádné cizí střepy. Nic.”

Starí rámy tedy ano?” zajímal se kapitán.

Jéje!” zvolal nadporučík. Měla to naklepaný jak tatarák. Ze vech stran. Konečně, stojí nám to jetě na dvoře, můe se přesvědčit sám.”

Nadporučík Kos rozhodně nepřeháněl. Na odstavném parkoviti vedle inspektorátu stála v řadě s několika zánovními vraky značně selá koda 100 poněkud neurčité edavě zelenkavé barvy, s nejedním rámem a promáčklinou snad na kadém exponovaném místě.

Ta střecha se provalila a ve vodě,” vysvětloval nadporučík. Tlakem vody. To se stane vdycky. Ale jinak u to takhle vypadalo před koupelí. A tady na tu prohlubeň,” ukázal téměř přesně do středu masky, lehce pomačkané, a na vyhnutý, oprýskaný nárazník. Tudy vzala patník.”

Jinak zůstalo vechno tak, jak jste to vytáhli?”

71

Vozidlo prohlédl technik. Kvůli brzdám, řízení a tak.

Jestli k nehodě nedolo z technických příčin.”

Ve spise stojí, e nedolo.”

Kupodivu  po technické stránce na tom ta popelnice nebyla tak zle. Brzdy měla rozhodně v pořádku. Jen jich nestačila pouít, chudák.”

Při prohlídce vozu zřejmě zotvíral dveře, viď?”

No jistě. Nějak se do vozu dostat musel.”

Vechny?”

To ti nepovím. Ale jestli je to pro tebe tak důleité, snadno to zjistím.”

Během krátké chvilky se zjistilo, e technik otevíral pouze levé přední u řidiče a zadní dveře, aby se dostal k motoru.

Byl jsi u toho,” dotazoval se kapitán Dostál dále nadporučíka Kosa, kdy jeřáb auto vytáhl?”

Ovem. Sám jsem celou akci řídil.”

Vechny dveře byly v té chvíli zavřené, e?”

Ano. Vypadalo přesně, jako kdyby zrovna sjelo ze silnice. Ta enská měla jetě zapnutý bezpečnostní pás, který ji přidroval na sedadle.”

A co ten druhý?”

Byla ve voze sama …”

Myslím pás. Na místě spolujezdce.”

Počkej, ten leel na vedlejím sedadle. Nebo tak nějak.”

Nebyl tedy upnutý do háčku na sloupku?”

‘Počkej, počkej,” zakryl si nadporučík oči dlaní a vzpomínal. Ne, určitě ne.”

Mrtvou jste vyndali hned na břehu, e jo?”

Hned ne. Celý průběh fotografoval technik. Ale lékař byl na místě, jestli myslí tohle. Vyndali jsme ji hned po zajitění stop.”

Jakých stop?” podivil se kapitán.

Teda,” zrozpačitěl nadporučík Kos. Po zdokumentování polohy a tak. Přece bys nechtěl, abychom tam snímali otisky prstů.”

Právě, e chtěl,” povzdychl si kapitán. Ale z toho si nic nedělej. Já vím, e to není normální. Stejně by tam po těch pár hodinách ve vodě nic nebylo k pouití.”

Tak vidí,” ulevilo se nadporučíkovi, který očividně znejistěl, zda něco neopomněl.

Jde mi o ty dveře,” otočil se k vozu kapitán. Byly zamčené?”

72

Nepamatuju se přesně,” přiznal nadporučík Kos. Ale určitě byly normálně zaklapnuté.”

Vzpomeň si. Je to pro mě velmi důleité. Kdy jste vyndavali mrtvou z vozu, pomáhal někdo z druhé strany?

Jako od spolujezdce?”

Počkej,” zamyslel se nadporučík. U to mám,” pleskl se do čela. Jasně. Dva ji dreli nahoře za podpaí a jeden z druhé strany pomáhal vyprostit nohy.”

A byly ty dveře před tím zamčené. Zajitěné?”

To nevím. Asi ne, kdy tamtudy pomáhal.”

Kdyby byly zamčené, musel by se někdo natáhnout přes mrtvou na místě řidiče a uvolnit zámek. Nebo vyndat klíčky a odemknout zvenčí. Udělal to někdo?”

Ne. To určitě ne. Teď  jaks to řekl, jsem si docela jistý. Takovou věc bych si docela určitě pamatoval. A od vozu jsem se po celou dobu nehnul.”

Bylo okénko spolujezdce zavřené?”

Ne, bylo sputěné asi o dva a tři centimetry. Jako je teď. Nikdo s tím nehýbal. Ale stále nechápu, co je na tom důleitého. Co z toho chce vyvodit?”

Jde zapalování?” zeptal se místo odpovědi kapitán.

Teď u snad jo. Za tu dobu to snad vechno vyschlo.

Jestli nevytekla baterka.”

Má klíčky?”

Nadporučík zalovil v kapse blůzy a natáhl ke kapitánovi ruku s otevřenou dlaní. Tři klíče byly spojeny na krouku s přívěskem ve tvaru malé pneumatiky. Vedle něj byl na krouku jetě identifikační títek.

Kapitán zasunul klíček do zámku a s jistými obtíemi jím otočil. Pojistný kolíček v rámu dveří se neochotně vysunul a po krátkém trhnutí za zaputěnou kliku dveře povolily.

Kapitán přejel zkusmo dlaní po čalounění sedadla, aby se přesvědčil, zda není příli nasáklé a posadil se za volant.

Zasunul klíč do zámku skříňky zapalování a pootočil o jednu polohu.

Matně a pomalu se rozsvítily kontrolky mazání, dobíjení a paliva. Ručička palivoměru se nepatrně vychýlila z nulové polohy a s námahou se dotlačila na horní hranici červené výseče.

Jak dlouho myslí,” zeptal se kapitán Dostál přihlíejícího nadporučíka, e můe trvat, ne se takovéto auto potopí?”

Chvilku.”

73

Jakou chvilku? Minutu?”

Snad.”

Půl minuty?”

Já nevím. To bude asi různý. Jak dopadne na hladinu, jestli je naloený, jestli jsou otevřený okýnka ..

Mluvím o tomhle voze. Padesát vteřin?”

Nadporučík Kos jen pokrčil rameny.”

Rád bych se podíval na místo nehody. A promluvil si s tím člověkem, co tu nehodu ohlásil.”

X X X

Klíče od domku Bedřicha Vokouna si nadporučík Pecháček vyzvedl u tajemníka kamenického národního výboru, který mu podrobně vysvětlil, e stavení snadno pozná podle zarostlé zahrady a podle toho, e stojí na rozcestí u kapličky. V domě stojícím o něco ní na druhé straně silnice prý bydlí Anna Langová, která mrtvolu objevila. Bylo patrné, e smrt Bedřicha Vokouna na místní lidi silně zapůsobila a ani po určité době to nepřestával být případ. A u je tady zase kriminálka!

S popisem zahrady tajemník rozhodně nepřeháněl.

Nízký domek s kdysi snad lutou, nyní vak vybledlou omítkou, připomínající ivě barvu pukavce, kombinovanou ve títu s břízolitem límečkové edi, stál hned u silnice a mezi řídkými plaňkami starého dřevěného plotu se drala neprodyná změ trnitých ípků, bezinek a ostruiní.

K domku se vcházelo přes malý dvorek s bránou přímo proti rozpadávající se kapličce, ji milosrdně ukrývala hradba černého bezu. Kdysi pevně udusanou hlínou dvorečku se u protlačily nezmarné listy jitrocele a mochny. O boční stěnu domku se opíral zborcený dřevník s částečně propadlou střechou. Za ním se rýsovaly obrysy torza karosérie Pragy-Alfa ročník 1932, prorostlé vysokými kopřivami a divokou mátou. Za domem se povalovalo za léta nashromáděné harampádí, bohatě zarostlé bující kumpou a kopřivami. Nálety listnáčů vytvořily na straně odvrácené od silnice téměř neprostup-ný, tmavý prales.

Nadporučík Pecháček se na jeho okraji zastavil, rozhrnul několik větví a začal se drát ke zbytkům pletiva, které u jen zcela symbolicky uzavíralo pozemek v mírném svahu. V jeho pokračování se do nedohledna táhlo pole 74

dvoumetrové kukuřice. Zdravé, avnaté kopřivy lehaly skrz látku tesilových kalhot, jako by el nadporučík nahý.

Zámek hlavních dveří, k nim se dostal po urychleném ústupu, el odemknout nečekaně hladce. Hřebíky v kování kolem kliky byly poněkud uvolněné a na hraně dveří svítilo obnaené dřevo, jak se odtíply třísky při násilném otvírání. Pásky pečetí sue praskly.

Nadporučík veel do tmavé předsíňky, nasycené nikoli nepříjemným sklepním pachem vlhka a plísně. Úzké dveře po levé ruce vedly do malé komory, matně osvělené úzkým okénkem bez výplně, ale tak malým, e by se jím dospělý člověk neprotáhl. V dřevěném paení pod chatrným schoditěm na půdu byla dvířka do sklepa.

Nadporučík Pecháček do nich nahlédl. Chvíli se snail přizpůsobit oči čiročiré tmě a pak zamátral podél rámu po vypínači. Jeho ruka nahmatala staromódní porcelánovou krabičku s křidélkem. Otočil. Nestalo se nic.

Obrátil se a veel do zeřelé místnosti, kam slepá okna a křoviska za nimi propoutěla jen minimum světla. Zůstal stát na prahu a přelétl očima typické venkovské zařízení, sdruující na dvanácti čtverečních metrech kuchyň, obyt-nou místnost, jídelnu i lonici, velký kuchyňský stůl se čtyřmi bílými idlemi uprostřed, kredenc s porcelánovými přihrádkami na koření, cukr, rýi, mouku a kávu, zdobené modrým růičkovým dekorem, vysouvací dřez na nádobí, kachlová kamna se sporákem, polička s hrnečky, kanape pod okny a těkou dubovou skříň. Místnost a její zařízení byly stejně selé, omelé a zanedbané, jako okolí domu.

Nadporučík Pecháček přistoupil k oknu na straně k silnici a pozorně si ho prohlédl. Letmo zkontroloval sousední a přeel na protějí stranu, k oknům vedoucím do zahrady.

Vechna okna byla stejného typu: dvojdílná, přičem

vnitřní křídla se otvírala do místnosti, vnějí ven. Nebyla opatřena výsuvnými rozvorovými tyčemi na olivu, ale zajiovala se kličkami. Kličky přidrující vnitřní okna byly upevněny v zárubni, vdy jedna dole a druhá nahoře.

Kličky vnějích oken byly zaroubovány přímo do rámu okna, do jeho pravého křídla, opět jedna dole a jedna nahoře. Z obou stran pak ze zárubně vyčnívaly asi dvoucentimetrové trny, kovové jazýčky, za ně se kličky zahákly. Křídla oken do sebe zapadala tak, e kličky postačovaly vdy jen na jedné straně a okno bylo 75

bezpečně uzavřeno. Vnějí okna byla navíc opatřena háčky, které se v otevřené poloze zachytávaly do kovových oček v zárubni.

V místnosti tedy byla celkem čtyři okna s osmi páry okenních křídel, vybavená estnácti kličkami. Vechna okna byla sice uzavřena, jen jedenáct kliček ze estnácti vak bylo v poloze, kdy přidrovaly křídla tím, e byly zaklesnuty za trny. Větina oken byla zajitěna pouze dolními kličkami, co vak bohatě stačilo k tomu, aby nela zvenku otevřít. Vzhledem k výce oken a vzrůstu a pohybovým potíím Bedřicha Vokouna toto polovičaté zajitění nepřekvapovalo. Z domku nakonec nebylo stejně co ukrást a pokud se sem někdo chtěl dostat, jistě by se mu to podařilo, i kdyby okna měla kliček dvaatřicet.

Poručík Pecháček rozhodně nepatřil postavou k nejmením, kdy vak chtěl dosáhnout na horní kličku vnějího okna, musel se pořádně natáhnout a stoupnout si na pičky. Člověk mení postavy  jako byl Bedřich Vokoun  si nutně musel při zavírání oken dávat něco pod nohy. Takové vynakládání námahy bylo dost nepravděpodobné.

Jedno ze dvou oken směřujících do zahrady bylo zajitěno u vnitřního páru křídel horní kličkou, vnějí pár byl mezi okny zajitěn dolní kličkou. Dolní klička na vnitřním rámu visela nefunkčně dolů a opírala se o parapet, stejně jako horní klička vnějího okna.

Nadporučík Pecháček sevřel mezi prsty porcelánovou olivu a zacloumal vnitřním oknem. Klička okno zcela spolehlivě udrela. Se stejným výsledkem vyzkouel i vnějí okno. Zavrtěl hlavou a zamyleně si celý systém prohlíel, přecházeje od okna k oknu.

Po chvilce se vrátil k oknu do zahrady a otevřel jeho vnitřní křídla. Horní klička v zárubni, jí nebránil rám okna, sklouzla do dolní polohy. Nadporučík Pecháček ji nadzvedl prstem, přitlačil křídlo okna a pustil ji. Klička sklouzla do dolní polohy a okno zajistila. Nadporučík okno opět otevřel a chvilku si s kličkou hrál. Po chvíli nael bod, v něm klička zůstala sama v horní poloze, ani by se o cokoli opírala. Opatrně zavřel okno a dlaní udeřil do rámu křídla. Klička spadla.

Nadporučík okno opět uvolnil a otevřel i vnějí křídla.

Vyel z domu a prodral se křovím k otevřenému oknu z druhé strany. V jeho stopách prudce zavoněly křehké stonky rozdrcené máty.

76

Sáhl do okna a nastavil dolní kličku vnějího křídla do horní polohy tak, aby mohl okno zavřít. Opatrně k sobě přitlačil obě křídla okna a domáčkl je. Klička zůstala v horní poloze.

Sevřenou pěstí začal nadporučík poklepávat na spodek rámu. Klička se nehýbala. Zesílil údery a sledoval, jak se klička pomalu začíná sesouvat k jazýčku. Opřel se do okna plnu vahou ramenem a bouchl. Klička zapadla za jazýček.

Okno bylo zavřené.

Je tu někdo?” ozval se v tom okamiku opatrně enský hlas na druhé straně domku.

Nadporučík Pecháček obeel dům a představil se mení, bělovlasé paní v květované zástěře.

Já jsem Lankojc, támhle odnaproti,” vysvětlovala překotně, ale s jistou úlevou. Zahlédla jsem otevřené dveře, tak se du podívat, kdo to přiel k Vokounom. Co tu kdo hledá. Teda promiňte,” dodala trochu v rozpacích.

Naopak. To je v pořádku,” ujistil ji nadporučík. Stejně jsem k vám chtěl zajít.”

Tak pojďte,” vyzvala ho. Zrovna jsem dodělala koláč.

S klevendou …”

Ale to snad…” nedořekl pro změnu nadporučík, ale podmíněný reflex byl silnějí, take musel polknout.

Jen pojďte,” zarazila nadporučíka hospodyně rezolutně a na důkaz, e to myslí váně, se otočila a rázně vykročila ke svému domu, ani se ohlédla.

Jen to tady zamknu,” stačil jetě zavolat nadporučík, ale mluvil ji jen do vzdalujících se zad.

Znala jste Bedřicha Vokouna dobře?” zeptal se po chvíli, u nad hrnečkem bílé kávy, klevendový koláč s drobenkou v ruce, ve vycíděné kuchyni Anny Langové, z ní hleděl malými okénky přes květy pečlivě oetřených mukátů do malé zahrádky s jahodami, salátem, cibulí a několika keříky rybízu, lemovanými růemi, měsíčky a floxy.

Béďu? Jak by ne!,” zvolala a sedla si proti nadporu-

číkovi. Berte si,” vybízela. Od malička. Bylo to trochu takové neastné dítě. O tátu přiel za války, ani ho pořádně nepoznal. Kamarádů nic moc neměl a po tom, co spadl z podvalu Hobelantovic stodoly a pochroumal si tu nohu, u vůbec ádné. To víte, na vesnici. Jak nemůe s klukama lítat po mezírkách a dělat vylomeniny, nikdo o něj nestojí,” povzdychla si. A to máte stejný, a ste 77

starej nebo mladej. Já pořád říkám svýmu tátovi: ,Nech u

toho, zůstaň sedět doma, strhne se a pes po tobě netěkne.’ Ale depa on. Jak někdo příde, u strká fanku do taky a kde je mu konec… Ale to vás asi nezajímá,”

zarazila se.

Nadporučík se omluvně zasmál a polkl zbytek koláče.

,,A máma, ta mu vechno vynahradit nemohla. Byla, chuděra, ráda, kdy je dokázala zaopatřit. A to víte, po válce, to nebylo lehký ani pro chlapa, nato pro samotnou enskou s děckem.”

Nadporučík pokýval hlavou a ruka směřující k talíři s koláčem se mu v půli cesty zastavila.

,,Jen si berte, kdy vám chutná. Budu zítra zase dělat.

Makovej … Zavřel se do sebe, Beďa,” pokračovala. ,,Ani pořádně nevim, o čem pořád koumal, ale Vokounová si často stěovala, e kluk jí jen leí v knihách a na nic doma nesáhne. Měla strach, aby nebyl ňákej divnej. To víte, ona na čtení moc nebyla, kdy taky. A jedinej, kdo tady v tý době měl knihy, byl farář. Take nejvíc chodil k němu. Ne

ho dali pryč a začli jsme chodit do kostela ve Vlastiboři-cích. V kostele jsem ho ale nikdá neviděla,” dodala.

,,Moná, kdyby tam chodil,” zamyslela se, ruku by na sebe nevztáhl. Vdy je to proti Pánu Bohu.”

Jak často sem jezdil, teď, v posledních letech?” zeptal se nadporučík.

Přes léto skoro kadou neděli.”

Jezdíval sám nebo s někým?”

Kdepak,” mávla paní Langová rukou. Vdycky sám.

Vdy on snad ani nikdá ádnou neměl, jestli myslíte tohle.”

Návtěvy za ním nejezdily?”

Ani si nevzpomínám. Ale počkejte. Tak před dvěma třema roky. To se tu občas objevil nějaký jeho kamarád.

Párkrát.”

Nevíte, kdo to byl?”

Viděla jsem ho jen zdálky. Přivezl vdycky Bédu autem a zůstal tu s ním někdy do druhého dne.”

Nejezdili zpátky společně?”

Myslím, e ne. Ten druhej se vracel sám. Béďa jezdí vdycky v neděli večer autobusem. Vlastně jezdil,”

opravila se a zahleděla se z okna směrem ke kapličce na rozcestí.

Co to bylo za člověka?”

78

Ten kamarád? To opravdu nevím,” duovala se.

Přijíděli větinou v pátek navečír, kdy u se smrákalo, zalezli do stavení a nebylo jich vidět. V sobotu časně ráno odjídělo auto toho druhého pryč. Brzo. To víte, já vstávám se slepicema,” zasmála se.

Vimla jste si, jaké to bylo auto?”

To ne. Pro mě jsou vechny auta stejný. Ale moc nové asi nebylo. Ráno to nikdy nemohl nastartovat.”

Zmiňoval se o něm někdy Bedřich Vokoun?”

Ptala jsem se ho. Ale vdycky jen něco zabručel. Jako e to je jen jeden známý.”

Od té doby u jste ho neviděla?”

Co já vím, u tady pak nebyl.”

Ani třeba ten večer, ne …”

Ne,” odpověděla paní Langová trochu zaraeně.

ádné auto tady ten večer, nebo přes den, nestálo?”

Ne. Myslím, e ne.”

Kdy pan Vokoun přijel?”

Jako obyčejně. V pátek odpolední linkou.”

Sám?”

Ano. Snad jo.”

Viděla jste ho přicházet?”

Musí jít kolem nás. Vdycky v pátek se dívám, jestli přijel. V sobotu ráno mu nosím vajíčka nebo kdy něco upeču.”

A el sám?”

Vdy říkám. el.”

Mluvila jste s ním?”

Zdravili jsme se. Z okna.”

Říkal něco? Tedy kromě pozdravu?”

Ne. Nevzpomínám si.”

Třeba, e čeká nějakou návtěvu?”

ťťNe.”

Pak u jste ho neviděla?”

Ne. A ráno …”

Myslím jetě ten večer. Jestli někam neel, nebo tak.”

Kdepak. Celý večer byl doma.”

Jak to víte s takovou určitostí?”

Viděla jsem svítit. Koukněte,” vybídla nadporučíka a ukázala z okna. Nadporučík Pecháček se naklonil.

Z jejího místa bylo vidět na zarostlé průčelí Vokounova domku.”

Tady já večír sedávám. Koukám na telku. Teď není 79

vidět skoro nic. Ale kdy svítí, světlo probleskuje skrzevá křoví.”

,,A ten večer svítil?”

,,Svítil. Jetě kdy jsem la spát.”

,,V kolik to bylo hodin, vzpomenete si?”

To u přesně nevim.”

V devět?”

Nevím, opravdu,” kroutila hlavou v rozpacích.

V deset?”

Asi později. Koukala jsem na telku a asi jsem u toho na chvíli zdřímla,” omluvně se zasmála. Kdy jsem se probudila, program u neběel. Obrazovka u jen hučela.

Vypnula jsem ji a la jsem spát.”

A vimla jste si světla u Vokounů?”

No právě. Jetě svítilo, říkala jsem si v duchu, co tam tak sám ponocuje.”

Nadporučík Pecháček chvíli přemýlel a nepřítomně hleděl do drobenky na koláči, jako by z ní hodlal vyčíst tajemství ekliptiky.

Kdy jste druhý den ráno ukala u Bedřicha Vokouna na okno, svítilo uvnitř jetě světlo?” zeptal se po chvíli.

Co by svítilo? Vdy u byl den,” podivila se paní Langová.

X X X

Je to vechno podivné,” usoudil kapitán Dostál a zkrabatil si obličej do bezvýchodné grimasy. Nezjistil jsem sice nic určitého a převratného, jak se taky dalo čekat,” podotkl se zadostiučiněním, ale stejně je tu řada zvlátních maličkostí a okolností, které mě lehce znepokojují. Jsou to spí jen takové monosti. Pár detailů, které samy o sobě nic nedokazují, nevyvracejí, ale z určitého hlediska připoutějí i jiný výklad.”

Například?” ádal upřesnění nadporučík Pecháček, soustavně a soustředěně rozvrzávající sluební idli.

Tak předevím,” řekl kapitán a odmlčel se. K nehodě árky Gregorové dolo v neděli večer.”

To víme,” utrousil nadporučík.

Ano, to víme,” zopakoval kapitán kousavě. Ovem právě tée neděle dolo v Sazce během odpolední směny k drobné příhodě, árka Gregorová byla přistiena svými spolupracovnicemi a posléze vedoucí, lépe řečeno vi-80

děna,” opravil se, při vyhodnocování sázenek u jiného stroje. Nastala tam mení výměna názorů mezi pracovnicemi u stroje a Gregorovou a posléze k jejímu napomenutí ze strany vedoucí směny.”

A dál?”

Gregorová nebyla v dané chvíli schopna podat uspoko-jivé vysvětlení, co u stroje dělala.”

To by se asi divily,” uchechtl se nadporučík.

Příhoda vak skončila bez následků. Alespoň pro tu chvíli. Gregorová normálně dokončila směnu a kolem jedenadvacáté hodiny opustila pracovitě a budovu Sazky.

Ve dvacet jednu hodinu třicet osm minut převzalo místní oddělení VB ve těchovicích nad Vltavou hláení, e dolo k dopravní nehodě, při ní jakýsi vůz spadl do nádre Vranské přehrady.

Nehodu oznámil chatař z protějího břehu, který el k telefonu do hostince asi pět minut vzdáleného. K nehodě tedy dolo asi v devět třicet, plus minus minuta, dvě.

Z toho vyplývá, e Gregorová jela přímo ze Sazky směrem na těchovice a cestou havarovala.

Od hlídače na parkoviti v Opletalově ulici, kde stál pravidelně její vůz, mám zjitěno, e zde tento den parkovala asi od třinácti hodin. Pamatoval se dokonce na ni, protoe zde stávala skoro kadou neděli.”

Čekal tam někdo na ni večer?” zeptal se nadporučík Pecháček netrpělivě a poposedl si blí ke stolu.

Hlídací sluba na parkoviti končí v devatenáct hodin.”

Kruci,” ulevil si nadporučík.

Co je vak podivné,” pokračoval kapitán, pravé přední dveře vozu Gregorové nebyly po vyzvednutí z jezera zamčené.”

Neříkej,” chytil se nadporučík. To znamená, e někoho vezla.”

Ne,” opravil ho kapitán. To znamená, e je pravděpodobné, e někoho vezla. Vyjdeme-li z předpokladu  ověřeného  e parkovala celý den v Opletalce, jistě měla auto zamčené. Těko pak najít jiný důvod pro otevřené dveře spolujezdce, ne e někoho vezla. Navíc byl sejmutý bezpečnostní pás pravého předního sedadla a částečně sputěné boční okénko u spolujezdce.”

To u je něco,” pochvaloval si nadporučík.

Ani bych neřekl,” zůstával kapitán Dostál skeptický.

Není to stále nic jiného, ne dohad a monost.”

81

Těko brala v neděli večer směrem ven z města stopaře. A zvlá v tom deti.”

V tu dobu teprve začínalo pret. Ale to není tak podstatné. Vyloučené to vak není. Mohla vézt jakoukoli náhodnou osobu. Se Sazkou to nemuselo mít vůbec nic společného. Mohla vzít stopaře, ten ji začal obtěovat…”

To sem neple. Ví dobře, e podle pitevního protokolu nebyly zjitěny ádné stopy násilí. V plících měla vodu.

Take se utopila ivá a zdravá …”

Moc hezky řečeno,” pozastavil se kapitán. Ale to je přesně to, co jsem ti od samého začátku připomínal,”

argumentoval. Ty pořád hledá jiné vysvětlení, ne

náhodné selhání unaveného řidiče a následnou nehodu s tragickým koncem.”

V takovémhle případě u se zdráhám věřit jenom náhodám,” odporoval nadporučík.

Dobře,” připustil kapitán Dostál. Zjistil jsem ale jetě jednu celkem zajímavou věc. I kdy opět značně spekulativní. Má vak myslím z určitého hlediska větí význam, ne

koumat, zda jí do té vody někdo nepomohl…”

O co jde?”

V nádri vozu zůstalo jen na dně benzínu. Tak čtyři nebo pět litrů. Pokud nevytekl do vody, a to by neměl, protoe nádr nebyla pokozena a víčko dokonale těsní, nemohla jet příli daleko. Čerpací stanice ve těchovicích má jen denní provoz, na tu spoléhat nemohla. Dá se tedy předpokládat, e s těmi pěti litry se jetě chtěla vrátit zpátky do Prahy.”

Mohla ovem taky mít v plánu zůstat někde přes noc a dotankovat ráno,” namítl nadporučík Pecháček.

To je nepravděpodobné hned ze dvou důvodů. Zaprvé mohla vzít benzín hned na kraji Prahy u pumpy na Zlíchově, tam jsou nepřetritě, stejně jako u pumpy pod mostem před Chuchlí. Zadruhé  nezapomínej, e měla doma malé dítě. Těko by nechala hlídat sousedku celou noc. Je tedy téměř jisté, e počítala s brzkým návratem domů. Sousedka konečně i potvrdila, e bývaly domluvené maximálně do jedenácti večer.”

No jasně. Musela tedy mít váný důvod jet po skončení směny v Sazce někam na těchovice a jetě se v noci vrátit!” zvolal nadporučík uasle.

Jene tentokrát nedojela …”

A proto si výhru z posledního týdne nikdo nevyzvedává!”

82

Vypadá to tak. Musíme se tedy pokusit zjistit, za kým jela. Jsem přesvědčen, e by to neměl být takový problém.

Přítel…, příbuzní, kamarádky. Cestovala takhle u moná víckrát, take v rozsahu, vymezeném jejím akčním rádiem, který vyplývá z časových moností a mnoství paliva, by si té její otlučené kodovky měl někdo vimnout.”

Vyrozumíme vechny okrsky v celé oblasti. To by v tom byl čert…”

Spojovacím článkem mezi Vokounem a Gregorovou byl kromě falených sázenek jetě celkem shodný druh náboenské literatury,” připomněl kapitán Dostál. U

Vokouna by to bylo vzhledem k jeho zájmům a vlivům z dětství pochopitelné. Gregorovou ale musel k té mystice někdo přivést. Okázalý přepych, minulost servírky a broury o prostotě na cestě k věčnému ráji na onom světě. To jde těko dohromady.”

Okázalý přepych je ovem výrazně posledního data,”

upozornil nadporučík Pecháček. Před tím střídání tací, ivot svobodné matky a řekněme málo vydařený exteriér.

Take kdy to najednou lo, raději ráj u na tomhle světě.”

Máme vak nějaký styčný bod mezi Gregorovou a Slaninou nebo Slaninou a Vokounem?”

Slanina byl podle vyjádření spoluzaměstnanců z antikvariátu něco jako psychopat. Introvert, podléhající nárazově nejrůznějím vlivům. Pseudointelektuál, ijící ve svém vlastním snovém světě představ a vztahů. Někdy prý chodil celé dny jako by v transu, kdy mu bylo vechno jedno. Vyprávěl si při chůzi po ulici, neregistroval známé, někdy se prý ani nedostal domů. Není divu, e se s ním ena rozvedla. I přes ty dvě děti.”

Drogy?”

Dost moná. Některé projevy by na to ukazovaly. Sklon k alkoholismu určitě. Přesně to u vak těko zjistíme.”

Literatura?”

U nákupčího z antikvariátu? Tam najde vechno.

Respektive vechno, o co je na trhu zájem. Říkají tomu peky. Dějiny umění, Jalna, wallaceovky a verneovky, Zane Grey, telepatie a jasnovidectví, Jitro kouzelníků, Meyrink a Freud. To nám asi moc nepomůe.”

Jene mystika a náboenství tedy taky,” uvaoval kapitán Dostál nahlas.

Vechno moné. Prohibita a soukromé tisky nevyjíma-je. Obávám se vak jiného spojovacího článku mezi ním a Vokounem.”

83

Kapitán Dostál tázavě pozvedl obočí.

- Téměř klasická záhada zamčeného pokoje. Vokoun byl nalezen uvnitř a zevnitř zamčené místnosti, kterou je vak mono při troe vynalézavosti, snahy a ikovnosti stejným způsobem zavřít i zvenku.”

Tys tu snahu projevil?

Dokonce i ikovnost. Okna Vokounova domku byla sice zajitěna zevnitř. Ale velmi nedbale. I kdy tak, e zvenku u se tam nikdo dostat nemohl. Je to sice rovně

poněkud spekulativní, jak říká, ale je to monost, e někdo jiný ne Vokoun zamkl dveře a nechal v nich trčet klíč zevnitř, potom vylezl oknem a poměrně jednoduchým fíglem ho za sebou zavřel. Před tím Vokounovi ovem samozřejmě namíchal do pití tu nadměrnou dávku barbiturátů. Na první pohled tedy vechno vypadalo jako sebevrada.”

Ale co ten dopis na rozloučenou?”

Jetě nejsou výsledky písmoznalecké expertizy. Zatím tedy písmo dopisu pouze vypadá jako Vokounovo. Jestli je skutečně psáno jeho rukou, to se teprve ukáe. Jene je tu jedna důleitějí maličkost…” odmlčel se nadporučík a nechal dramatickou pauzu.

Jaká?Udělal mu radost kapitán.

Jetě pozdě večer toho kritického dne se ve Vokounově domku svítilo. Kdy ho ráno nala sousedka, světlo bylo zhasnuté,” řekl významně.

A co má být?” nechápal kapitán Dostál.

Co má být?” opáčil nadporučík triumfálně. Představ si sebevraha, který v noci napíe dopis na rozloučenou, vysype si do krku tubu práků, zalije ji půlkou lahve tvrdého alkoholu, pak se zvedne, dojde zhasnout, aby světlo zbytečně nesvítilo, a potmě se dojde ke stolu posadit k smrti.”

X X X

Hospodine, Boe spasení mého, ve dne i v noci k tobě volám. Vstupi před obličej tvůj modlitba má, nakloň ucha svého k volání mému.”

Farář se odmlčel a sklonil hlavu k tiché modlitbě, ruce sepjaty na prsou. Hausbót se tie a mírně pohupoval.

Pravidelný pohyb jemně rozkmitával plamínky dohoříva-jících svící, jejich blikavé světlo mihotavě ozařovalo sklopené tváře Danyho a Blechy.

84

Nebo jest naplněna trápeními due má, připodobněn jsem člověku beze ví síly. Spustils mě do jámy nejspod-nějí, do nejtemnějího a nejhlubího místa. Dolehla na mne prchlivost tvá a vím vlnobitím přikvačil jsi na mne.

Daleko vzdálil jsi mé známé ode mne. Zrak můj hyne trápením.

Dívce se po tváři skutálela ohromná slza a dopadla na její sepnuté ruce. Tie vzlykla.

Zdali před mrtvými učiní zázrak. Aneb vstanou-li mrtví, aby tě oslavovali? Vzdálil jsi ode mne přítele a tovarye, a známým svým jsem ve tmě.

Ale na věky milosrdenství vzdělávati se bude,” zvolal Farář náhle změněným, zvučnějím hlasem. Na nebi utvrdí pravdu svou a čas radosti veliké a věčné nastane.”

Dívka pozvedla hlavu a v extatickém vytrení upřela na Faráře oči zalité slzami, v nich se zářivě odráely a násobily mihotavé záblesky svící.

Ty panuje nad dutím moře, kdy zdvihají se vlny,”

hřměl Farář. Ty je zkrocuje. Spravedlnost a soud jsou základem trůnu tvého. Velký Demiurg poskytl naí sestře navdy trvající stav nejdokonalejího těstí, je je dáno v jeho bezprostředním patření, věčném zření Světla.

Proče ve jménu jeho plesati budeme kadého dne a v spravedlnosti jeho vyvýíme se.”

Kajuta ztichla. Dany se pomalu zapřel rukama o desku stolu a namáhavě se postavil. Zaostřil na Faráře skelné, staené zorničky.

Kdy to skončí?” dostal ze sebe s námahou. Brejlička je pryč. Tom je pryč. Sára je mrtvá.” Hlas mu sklouzl do nekontrolovaného vzlyku. Co bude s náma?”

I nae chvíle se blíí, Dany,” řekl Farář konejivě, jako by mluvil k malému dítěti. Musíme vak nejprve dokončit Poslání.”

Poslání,” zamumlal Dany. Já chci mít poslání tam, kde je Tom a Brejlička,” vypravil ze sebe těce.

Pamatuj, e není důleité, kudy vede cesta ke Světlu.

Protoe cesta je křivolaká a plná nástrah. Ale hlavní je stále po této cestě kráčet. A věz, e spatřil-li bys člověka an jest kvapný ve věcech svých, lepí jest naděje o bláznu, ne o takovém.”

Dany se svezl zpět na lavici a s hlavou v dlaních nepřítomně zíral do desky stolu.

85

Ale i ná čas se přibliuje,” řekl Farář a oba jeho posluchači zpozorněli. Nae Poslání se chýlí. Zůstali jsme sami, ale ne osamoceni. Tady jsou vae pasy,” řekl a na stole se objevily dva padělané západoněmecké pasy, na jejich deskách se matně leskly zlaté orlice, vytlačené do kůe.

Dany natáhl ruku, ale nedosáhl.

Musíme vak nejprve dokončit úkol,” řekl Farář a schoval oba pasy pod záhyb svého taláru. Danyho ruka bezmocně klesla zpět.

Poselství je nekonečné. Vyvolení odcházejí do ráje věčné blaenosti, ale Poselství trvá. Podívejte se,” vyzval oba Farář a zvedl do světla svící kartičku papíru.

Co je to?” zeptal se unaveně Dany.

Poslední tiket. Tiket, který mi dala Sára, ne spatřila Světlo. Tumá, Dany. Vem si ho.”

X X X

Takhle si kapitán Dostál konec obtíného, svým způsobem rozsáhlého a neobvyklého případu nepředstavoval.

Dokázal odpovědět na vechny hlavní otázky: JAKÝ

trestný čin byl spáchán. KDY a KDE k jeho páchání docházelo. KDO jej spáchal a JAK. Věděl dokonce zcela přesně i ČÍM a víceméně PROČ.

Kontrolní prověrkou výherních tiketů ze dvou týdnů po smrti árky Gregorové byl ověřen předpoklad, e jejím odchodem ze Sazky falování tiketů skončilo.

Pátrání přísluníků místních oddělení Veřejné bezpečnosti v úzké součinnosti s přísluníky pomocné stráe VB  důleitá byla předevím znalost místních poměrů  po obou březích Vltavy v délce padesáti kilometrů jině od Prahy, kam či za kým árka Gregorová v neděli večer jela nebo jezdila, bylo bezvýsledné.

Vedoucí restaurací U kotvy v Davli a U Peků ve těchovicích sice připustili, e podobná kodovka mo-hIa někdy stát na přilehlém parkoviti, jejich informace vak byly stejně mlhavé a tudí prakticky bezcenné, jako domněnky z několika dalích míst. Ve ukazovalo na to, e árka Gregorová nenavtěvovala pravidelně a opakovaně jedno stejné místo, tudí její poslední cesta mohla být z hlediska vyetřování trestné činnosti náhodná a s rozkrádáním v Sazce nemusela souviset.

86

Byli zjitěni výběrčí vech zfalovaných a vyzvednutých tiketů a prokázána jejich návaznost na trojici Gregorová, Slanina, Vokoun. Prakticky hodnotě důkazu o jejich roli v celém rozsahu páchání trestné činnosti se rovnala skutečnost, e výhra na zfalovaný tiket z poslední směny árky Gregorové v Sazce jetě stále leela ve sběrně, i kdy díl A vyhrávajícího tiketu nalezen nebyl.

Starost o to, aby v podniku pro organizování sportovních sázek přijali opatření, zamezující v budoucnosti monost manipulace se sázenkami, nebyla u záleitostí kapitána Dostála a nadporučíka Pecháčka. Technický princip průběhu falování objasnili do nejmeních podrobností.

Výsledky vyetřování, včetně expertiz a fotodokumentace, byly postoupeny ředitelství Sazky.

Osud větiny neoprávněně vyzvednutých výher byl zjitěn, případné dalí kroky v tomto směru u nespadaly do jejich působnosti a kompetence. lo toti do jisté míry o řeení otázky, kdo byl vlastně okraden  zda podnik, který nakonec svou jistou polovinu ze vsazené částky dostane vdy, nebo tisíce výherců, jejich výplaty byly kráceny právě o faleně získané částky. Právnickým oříkem tedy bude, zda kvalifikovat tuto trestnou činnost jako rozkrádání majetku v socialistickém vlastnictví. To vak vyetřovatele u trápit nemuselo.

Přesto měl kapitán Dostál  o nadporučíku Pecháčkovi ani nemluvě  neurčitý pocit, e tu stojí s prázdnýma rukama a s uzavřením případu se dostali do slepé uličky.

A nebylo to jenom z toho důvodu, e před jeho skončením nemohl kapitán jako obvykle sednout ke svému psacímu stroji a vyukat:

Podle § 163 odst. 1. tr. ř. vznáím obvinění proti X. Y.

z trestného činu rozkrádání majetku v socialistickém vlastnictví podle § 132 odst. 1, písmeno c, odst. 2, písmeno b…, proti Z. . obvinění z pomoci k tr. č. rozkrádání majetku v socialistickém vlastnictví podle §10/1c k § 132…, protoe na základě zjitěných skutečností je dostatečně odůvodněn závěr, e výe jmenovaní obvinění ..

Jediné, co v dané chvíli mohl kapitán Dostál proti tomuto pocitu udělat, bylo trvat i nadále na opatřeních, přijatých pro případ, e by se někdo přece jen přihlásil o poslední výhru. Ve sběrně leí pět týdnů …

X X X

87

Intuice nepatří k metodám, popsaným v Kriminalistické příručce. Přesto vak patří k téhle profesi stejně, jako bílá hůl ke slepci.

Výhra čeká se seznamem čísel vyhrávajících tiketů v kadé sběrně pět týdnů ode dne slosování. Patnáctý den od smrti árky Gregorové zazvonil v kanceláři kapitána Dostála telefon.

Kromě intuice musí mít kriminalista občas taky trochu těstí. Třeba v tom, aby byl v pravé chvíli na pravém místě, i kdy třeba jen ve vlastní kanceláři.

Moná, e kdyby kapitán Dostál seděl v okamiku usilovného vyzvánění telefonu na jiné idli, v té chvíli u

třeba doma a lepil nový vagón do modelu své eleznice, vzal by sluchátko nadporučík Pecháček. Pokud by ovem právě nepostřikoval na zahrádce čajové růe Pirimorem.

Moná, e by ale taky mohl zvonit marně.

Určitý druh těstí vak někdy můe spočívat i v tom, e někdo příli dlouho prodává na příli mnoho faktur příli

mnoho zboí, a kapitán Dostál a nadporučík Pecháček pak příli dlouho sedí ve své kanceláři a počítají, kolik to hodilo a kolik to vynese. To prvé ovem v korunách, druhé v letech.

Kdy tedy kapitán Dostál sáhl roztritě po sluchátku a uslyel: ,,Tak u tady ty formuláře máme, soudruko,”

nedolo mu hned, o co jde.

Coe? Jaké formuláře?” zeptal se, ale v té chvíli u se dostavilo spojení, take upustil tuku a vyhrkl: Ano, rozumím.”

Přivezli je před chvíli. Tak si je můete vyzvednout,”

oznamovala bez jakékoli stopy vzruení v hlase vedoucí sběrny TJ Bohemians ve Slezské ulici v Praze na Vinohradech.

Do deseti minut jsme tam,” vychrlil kapitán. Nevyplate ho!” zavelel a prásknul sluchátkem do vidlice.

Fofr! Jedem!” spíe křikl na nadporučíka a ve spěchu sbíral své manestrové sako z opěradla idle. Někdo si právě doel pro poslední výhru Gregorové,’ vysvětloval u

ve dveřích kanceláře.

Rychle seběhli po schoditi ze třetího patra a v přízemí narychlo vyzvedli jednoho mue ze sluby. Přidal se k nim vysoký tíhlý mladík v brýlích s kovovými obroučkami, který odhodil zbytek krajíčku chleba na papír s nedojede-nou klobásou a vyrazil s nimi. Kapitán ho zde jetě nikdy 88

před tím neviděl. Na dlouhé představování vak nebyl čas.

Vichni tři mui nasedli do bílého iguli 1600, zaparkovaného před domem, ňídil nadporučík Pecháček.

Pneumatiky zahvízdaly na ulové dlabě a vůz vyrazil v protisměru na Betlémské náměstí, těsně se vyhnul vjídějící Avii a s kvílením zahnul Na Pertýn. Prolétl křiovatku u obchodního domu Máj a řítil se Spálenou ulicí, směrem ke Karlovu náměstí.

Kapitán Dostál zatím vyndal z náprsní kapsy přeloený blanket sportky a podal ho mladíkovi: Půjde do sběrny Sazky na Slezské. V klidu a beze spěchu přistoupí

k okénku a podá tenhle tiket. Úřednice ho zkontroluje a pak ti ho vrátí, e je nepřesně vyplněný. Podá ti jiný, abys ho vyplnil znova. A teď pozor. V místnosti bude čekat jetě jedna osoba. Nevíme, jestli to je mu nebo ena. To je signál pro pokladní, e u jsme na místě. Pozná ho nebo ji podle toho, e nebude vyplňovat ádný tiket, jen tak čekat.

Moná bude trochu nervózní.”

Vůz u strojní fakulty vysokého učení ostře zabočil doleva a těsně před projídějící tramvají uhnul do Ječné ulice.

Řidič tramvaje skočil na magnety a začal divoce zvonit. Při tom se jetě stačil plácat dlaní do čela. V Ječné ulici vjel nadporučík Pecháček na tramvajový pás a podél dlouhé řady čekajících aut se blíil ke křiovatce se těpánskou.

Vrátí se zpět k pultu a bude si hrát s tiketem tak dlouho, a pokladní vyzve někoho uvnitř sběrny, aby si vyzvedl výplatu výhry. To je ná člověk.

Dobře, ale nenápadně si ho očíhne. Nesmí si tě ale vimnout víc, ne je zdrávo. Jasně, e se otočí, kdy

uslyí o výhře, ale nic víc. Jakmile si prachy vyzvedne,’

moment počká, ale ne dlouho, aby se ti neztratil, a pověsí se na něj. Rozumí?”

Jasně,” ujistil kapitána mladík, ale příli přesvědčivě nevypadal.

U jsi někdy dělal esko?” zeptal se kapitán podezříva-vě. No,” zaváhal mladík.

,,Á jé,” zabědoval kapitán. Nedělal. No, jednou to musí být poprvé. Tak to nezvoř!”

Nadporučík Pecháček právě objíděl náměstí Míru a vjíděl na třídu Wilhelma Piecka. Na druhé křiovatce zabočil ostře doleva a ji klidně dojel na roh křiovatky Sázavské a Slezské ulice.

89

Je to druhý nebo třetí dům po levé straně,” upozornil mladíka kapitán. My teď najedeme na to parkovitě naproti a přikryjeme tě. O nás se ale u nestarej. Jse tu sám. Kdybychom se museli rozdělit, jak bude moct, podá hláení do Konviktu. Pecháček tě bude jistit.

Jasné?”

Mladík přisvědčil a vyskočil z vozu. Volným krokem zabočil za roh a zmizel muům v autě z dohledu.

No, snad to zvládne,” zadoufal nadporučík Pecháček.

A je to tady.” Podíval se na kapitána. Co budeme dělat?”

Zatím zajeď za roh. A máme přehled. Chci vidět, kdo to je.”

Rozkaz, éfe,” ucedil nadporučík a pomalu vjel do křiovatky. Počkal, a přejedou dva vozy směrem od Vinohradské trnice a zajel do volného místa na parkoviti před nějakým úřadem pro investiční rozvoj. Sběrnu T.J.

Bohemians měli přímo před sebou. Kapitán se podíval na hodinky. Bylo 17.42.

Z vrátnice úřadu se vyřítil člen závodní stráe a hnal se k jejich vozu. Nadporučík si ho zavčasu viml ve zpětném zrcátku a vystoupil z auta. Ne mohl malý tlustý člověk v edé uniformě spustit křik  čemu nasvědčovaly jeho naduté, začervenalé tváře a důleité gesto, jím si přidroval na opasku pouzdro s pistolí  přitočil se nadporučík k němu, něco mu tie řekl zblízka do tváře a ve výi pasu, otočen zády do ulice, ukázal dlaň. Muík se postavil do pozoru, chviličku napjatě poslouchal a vzápětí odběhl na tenkých nokách, těce vyvaujících nesouměr-ný trup, zpět do své kukaně.

Sbalíme ho?” zeptal se nadporučík, kdy se posadil zpět do vozu ke kapitánu Dostálovi.

Kapitán Dostál neodpověděl a soustředěně pozoroval dveře sběrny. Právě z nich vycházela drobná, tmavovlasá ena v bílém pracovním pláti. Rozhlédla se na obě strany ulice a vydala se Slezskou vzhůru. Přela Sázavskou a u druhého domu po pravé ruce vela do Drogerie. Mladý kriminalista vak stále zůstával uvnitř sběrny.

To u musí být poslední,” naléhal nadporučík. Nikdo jinej u tu nemůe být. Kdy ho sbalíme, nic se nezkazí.

Vechny trumfy máme v ruce.”

Počkej,” přeruil ho kapitán.

Do sběrny právě vcházel statný mu v pocákaném pracovním oděvu s těkou koenou branou přes rameno.

90

Ve dveřích se takřka srazil se zarostlým, kudrnatým mladíkem v koené bundě. Mu v montérkách o krok ustoupil a mladík vyel na ulici. V pravé ruce drel modrou sportovní kabelu. Zahnul směrem k náměstí Míru a svině vykročil. Neuel ani třicet kroků, kdy se ze sběrny vynořil brýlatý mladík z kriminálky, rychle se rozhlédl a dal se rovně vlevo, za vousáčem v koené bundě.

Kdy jsme čekali takhle dlouho,” rozhodl konečně kapitán Dostál, můeme počkat jetě chvíli. Teď u se nám neztratí.”

Doufejme,” vzdychl nadporučík.

X X X

Hodinky kapitána Dostála ukazovaly 21 hodinu 15 minut.

Bakelitový popelník na jeho pracovním stole obligátně přetékal a kancelář usilovně větraná světlíkovým oknem se utápěla v zářivkové mlze cigaretového dýmu. Od půl sedmé večer, kdy se kapitán vrátil do Konviktské, se u

podruhé netrefil zmačkanou krabičkou od startek do koe na papír v rohu místnosti.

Nadporučík Pecháček v kanceláři jetě nebyl. Jistil sledovatele sluebním vozem pro případ, e by vousáč posléze pouil nějakého dopravního prostředku. Telefon mlčel.

Podle údajů na sázence, opsaných z občanského průkazu, vyzvedl výhru Daniel Klaus, bytem Praha 5-Koíře, Vrchlického ulice. Podle informace z centrální evidence obyvatel věk dvacet osm let, svobodný. Základní vzdělání, povoláním instalatér, zaměstnavatel OPBH.

Výka 183 centimetry. Oči hnědé. Vlasy katanové.

Zvlátní znamení: plnovous. Bez záznamu v rejstříku trestů. Není registrován v OTE.

Kapitán si mohl výběrčího výhry prohlédnout jen na poměrně krátký okamik. Viděl ho vlastně jen ve chvíli, kdy vycházel ze sběrny. Po té Klaus  protoe se zdálo, e je skutečně tím, za koho se vydává  odeel na náměstí Míru a spolu se sledovatelem odjel tramvají číslo 16

směrem do centra. Pak kapitán nadporučíka Pecháčka opustil a vrátil se do sběrny a zpět do Konviktské, jak bylo dohodnuto na začátku akce. Nemohli riskovat, e vousáč později pouije vlastní nebo jakýkoli dalí dopravní prostředek a zmizí s celou výplatou. Tak jako tak bylo 91

ovem v postupu, o něm rozhodl kapitán Dostál, dost značné riziko. Kapitán ani nechtěl pomyslet, e by musel zdůvodňovat zmizelých 158 tisíc 655 korun … Uklidňoval se vak faktem, e výběrčí je skutečně osobou, její

nacionále má před sebou.

Jeho vratkému klidu vak nebylo dopřáno dlouhého trvání. A zvrátilo mu jej právě zvonění telefonu, na ně

s takovou netrpělivostí čekal.

Pecháček,” ohlásil se nadporučík. Stal se malér. Ten kluk nám zmizel,” sděloval udýchaně.

Coe?” vytěkl kapitán.

Nedalo se nic dělat, váně. Vechno probíhalo v pohodě. Mladej se snail. Nedá se mu nic vytknout. Ale ten chlápek nám ujel po vodě. Čím nás pěkně převez.”

Po vodě? Co to mele?” křičel kapitán Dostál rozčileně do sluchátka.

Do setmění seděl v hospodě naproti Smíchovskýmu nádraí. V devět se zvedl a el pěky k Císařský louce. Ná

mladej el za ním, ale to ví, v těch místech nemohl moc blízko. Pak chlápek najednou seel z cesty dolů k vodě a ztratil se v té tmě v křoví u břehu. Pak u mladej prý slyel jen zvuk lodního motoru, něco ne moc silnýho, určitě závěsnej, a rozeznal odjídět nějakej větí člun. Mohl to prý být i hausbót.”

Propána,” zabědoval kapitán.

Prolítli jsme jetě celej břeh, ale co to v tý tmě bylo platný,” omlouval se nadporučík. Prostě pech.”

Prostě pech, říká,” křičel kapitán. No to si jetě povíme.”

Nerozčiluj se, prosím tě. To nám teď není nic platný.

Radi mi řekni, co máme dělat dál?”

To se ptá mě, jo?”

Jo. Tebe. Ty jsi tvrdil, e máme času dost. Já ho chtěl sebrat hned ve sběrně. S rukama na penězích.”

Jasně. Tak za to vlastně můu já. Jene to jsem v tý chvíli jetě nevěděl, e dělám s babrákama.”

Na obou stranách linky zavládlo na okamik ticho.

Jse tam?” zeptal se po chvíli kapitán, který přes rozčilení u zase chladně uvaoval.

Jo,” oznámil nadporučík smířlivě.

Vrate se zpátky.”

To ho máme nechat plavat?” zvolal nadporučík Pecháček. Vdy má u sebe vechny ty prachy. To si nemůeme vzít na triko!”

92

Říkám, abyste se vrátili,” zopakoval kapitán ji vyrovnaným hlasem.

Můeme zalarmovat říční a pročesat celý doky,”

naléhal nadporučík, který nečekal, e by se v takové chvíli měli vzdát.

A rozloučit se s těma penězma navdycky,” namítl kapitán. Ví, kolik je v Praze na Vltavě loděnic, přístavi

a doků? Ví, kolik set hausbótů, plachetnic a velkých člunů v nich kotví?” pokračoval metodicky. Ví, co má vlastně hledat? A ví, jaký rozruch by vyvolalo, kdybychom je začali v noci prohledávat a kontrolovat? To jako bychom ty peníze rovnou hodili do řeky. V tace s pěkně velkým balvanem.

A i kdybychom se do toho pustili, tak s kým? Kolik myslí, e dáme touhle dobou dohromady lidí? Kdo nám to povolí? To se máme jít dobrovolně přihlásit a prohlásit se za blbce, který si před nosem nechali odejít kluka s plnou takou kradených peněz? To se přidáme k těm, co přetahovali mrtvolu před cukrárnu …”

Co chce teda dělat?” zeptal se nadporučík rezignova-ně.

Víme, kdo je ten kluk, co peníze vybral. A toho u si najdeme. Vrate se,” uzavřel a zavěsil.

Přes vypjatost chvíle na něj přilo nezadritelné zívnutí, ale ne sklapl čelisti, uvědomil si, e tuhle noc tedy určitě spát nebude. A to v té chvíli netuil, e nejen tuto noc. Teď se čas zrádně obrátil proti němu. Zásadní vak bylo zachovat si čistou hlavu a neudělat ádnou dalí chybu.

Co bylo moné jen jediným způsobem: postupovat přísně metodicky. A to byla kapitánova parketa. Utřídit fakta, vypracovat operativní verze a stanovit dalí postup.

Verze první: Výběrčí výhry se dostal k tiketu náhodně, výhru vyzvedl pro sebe. O trestné činnosti neví. Trestná činnost nepokračuje.

Otázka: Jak tiket získal.

Otázka: Proč si výhru vyzvedl s prodlevou 15 dnů.

Verze druhá: Výběrčí výhry dostal tiket jetě za ivota árky Gregorové, a to

a) od árky Gregorové

b) od neznámé osoby

aby pro a) či b) vyzvedl výhru, ale o trestné činnosti nic neví.

Otázka: Proč výhru vyzvedl se zpoděním 15 dnů.

93

Verze třetí: Výběrčí je

a) vlastníkem tiketu

b) podílníkem tiketu

V případě a) je výběrčí iniciátorem trestné činnosti, v případě b) je výběrčí spolupachatelem trestné činnosti.

Závěr: Trestná činnost pokračuje.

Otázka: Souvisí odjezd lodi s trestnou činností?

Kapitán Dostál si přečetl znění vech tří verzí a usoudil, e vyčerpal vechny moné alternativy. Jetě jednou si nechal kadou z nich projít hlavou. Vzhledem k tomu, e výběrčí odjel přímo  jen s přestávkou v restauraci  ze sběrny s celou hotovostí na předem domluvené místo schůzky, je mono odpovědět na otázku třetí verze ano.

První bod postupu společný pro vechny tři verze je zajistit výběrčího. Za současného vývoje událostí je kadé dalí experimentování a vyčkávání příli riskantní.

V případě platnosti třetí verze pak hrozí akutní nebezpečí úniku výběrčího, případného spolupachatele či pachatelů a nenávratná ztráta podvodně získané částky. Při tomhle pomylení poskočil kapitánovi aludek, jako kdy lápne o schod ní a ádný u tam není. Nadechl se a rychle vypsal seznam opatření, která je třeba neprodleně učinit: 1. Vyhlásit celostátní pátrání po D. K.

2. Informovat hraniční přechody.

3. Sledovat trvalé bydlitě D. K.

4. Sledovat místo zaměstnání D. K.

5. Prověřit registraci malých plavidel, zda majitelem není D. K. V případě, e ne, vyádat porovnání registrace majitelů s operativně-taktickou evidencí, a to a) osob s majetkovou trestnou činností obdobného charakteru

b) osob proputěných z výkonu trestu v posledním roce před květnem t. r.

Kdy se vrátil nadporučík Pecháček, u sám, protoe usoudil, e ,mladej’ by raději neměl kapitánovi na oči, mohli se do toho pustit. Co ovem stále neznamenalo, e v pondělí ráno nebudou oba muset podat hláení náčelníkovi, majoru Kapustoví…

X X X

Říká se, e nikdy není tak zle, aby nemohlo být jetě hůř.

Je vypracována celá teorie o tom, e co se můe pokazit, 94

p p

to se taky pokazí, a co se nemůe pokazit, pokazí se rovně.

Jednou vak musí i zubař vypnout vrtačku. Alespoň kapitán Dostál měl ten pocit, kdy ho operativní pracovník vytrhl z pročítání stohu registračních karet majitelů malých plavidel, z něj po zjitění, e Daniel Klaus dritelem ádného z nich není, sestavovali s nadporučíkem Pecháčkem jmenný seznam k vyhodnocení v OTE.

Ve dveřích jejich kanceláře toti stanul vyí, vousatý, kudrnatý, hnědovlasý mu v koené bundě, asi tak kolem třicítky. Přes rameno měl modrou sportovní branu.

Kapitán si promnul unavené oči a rázem byl ochoten uzavřít sázku, i kdy normálně se nesázel, e mu je vyučen instalatérem, zaměstnán u OPBH a bydlí v Koířích. Kdyby nadporučík Pecháček nevěděl, e přímo ve Vrchlického ulici, byl by to od kapitána pěkný kousek.

Byly čtyři hodiny 36 minut ráno, nebo spí stále jetě v noci, ale kapitán by Daniela Klause poznal třeba o půlnoci pod zhasnutým lampiónem. Tady pod zářivkou ho to vak potěilo neskonale víc.

,,Co to má znamenat?” pozdravil mladý mu způsobně a ignoroval kapitánem nabízenou idli.

Kapitán Dostál pouil svoji oblíbenou fintu, připravenou pro podobné případy. Beze slova si mladíka zkoumavě prohlíel: nerozčesané vlasy, neupravený plnovous, naloutlá bělma hnědých, ale zvlátně tvrdých očí, protkaná zanícenými spojivkami, naběhlé váčky, nepříli

čistou kostkovanou koili, oprané díny, selapané mokasíny. Na 158 tisíc 665 korun československých na první pohled nevypadal.

Na Klause vak kapitánova exkurze po jeho schránce nezapůsobila. Přehlédl se od zdrhovadla bundy ke pičkám bot a zeptal se: ,,Chcete si mě napíchnout do sbírky?”

Prosím?” zeptal se kapitán udiveně.

Koukáte na mě jak entomolog na brouka,” odvětil mladík pohrdavě a bez respektu.

Dobrý,” ocenil poznámku kapitán. Tak se posaďte,”

zopakoval nabídku, učiněnou prvně jen gestem.

Klaus se s povzdechem a výrazem nesmírné únavy posadil vedle kapitánova stolu a otráveně přijal nabízenou startku, jako by chtěl naznačit: Normálně takovýhle seno nekouřím. Ale abych neurazil…” Jeho ruka vak nebyla 96

zdaleka tak klidná a jistá, jako úvodní postoj k celé situaci.

,,Vy jste vodák?” přijal nabízenou hru kapitán Dostál a zvolil lehký konverzační tón.

Jak ste na něco takovýho přili?” opáčil Klaus. To chcete říct, e ste mě sem vytáhli uprostřed noci jen proto, abyste se dozvěděli, jestli jsem sjel Lunici?”

Ale ne. Jen, e máte promáčené boty.”

Klaus sjel pohledem k nohám. Jeho mokasíny byly suché jak martini. Přimhouřil oči a zkoumavě se na kapitána zadíval.

Plavat ale umíte, ne?” pokračoval kapitán stejně lehce, jako před okamikem.

Jo.”

Co jste dělal dnes večer a v noci?”

Tak je to konečně tady. To sem si voddych,”

okomentoval dotaz mladík. Říkal jsem si, co je to za manévry.”

K věci,” připomněl kapitán, který u nebyl na mladíko-vu slovní exhibici zvědav.

Pokud se nemejlím, je to moje věc, ne? Ale jestli vás můu uklidnit,” naklonil se ke kapitánovi, nekoupal jsem se,” dodal u taky natvaně.

Můu se zeptat, co máte v té tace?” ukázal kapitán na modrou branu, leící na zemi vedle Klause.

Co byste nemoh. Dy je to vá háking, ne? Kadej si vyděláváme kváru jináč.”

Taky mám ten pocit,” souhlasil kapitán. Tak copak to v té tace máme?”

Co vy, vo tom mi není nic známo. A co se mý vosoby tejče, momentálně nic.”

Kdyby se kapitán Dostál přihlásil v té chvíli jako dobrovolný dárce krve, museli by honem sehnat nějakou krevní konzervu na transfúzi. Sehnul se k zemi a roztáhl zdrhovadlo. V tace bylo pusto jako ve spíi po tematic-kém zájezdu termitů.

Tak jestli je to vechno, já bych zase el,” usoudil Klaus, zamáčkl oharek o okraj přeplněného popelníku a zvedal se k odchodu. Kapitán mlčel, ale ádná psychologická finta to rozhodně nebyla.

Pomalu,” zarazil Klause nadporučík Pecháček a poloil mu zezadu ruku na rameno. Klaus se oil, ale dosedl zpět na idli.

Jetě odpoledne jste v ní ovem něco měl,” vzpamatoval se kapitán.

97

Sakra,” řekl Klaus uznale, vy tady fakt nesedíte marně. Jakou dedukcí jste přiel na to, e si člověk nevyrazí jen tak s prázdnou takou?” zeptal se posměně.

Dobře,” řekl kapitán, ale tentokrát u neměl na mysli ocenění vtipné Klausovy poznámky. Já vám to tedy připomenu. Sto padesát osm tisíc, est set padesát pět korun,” odříkal kapitán, pečlivě artikuluje kadou jednotli-vou číslovku.

Pro změnu se jako herpetolog na zajímavého, ale jedovatého hada zadíval Daniel Klaus na kapitána Dostála a zcela nečekaně  i kdy váhavě  připustil: Můe být.”

Take ano,” konstatoval nadporučík Pecháček.

Neříkám ani tak, ani tak,” zkoumal půdu Klaus.

Přestanem si hrát na schovávanou,” řekl kapitán Dostál věcně. Dnes v 17.42 jste předloil ve sběrně T. J.

Bohemians sázenku Sportky a po předloení občanského průkazu a vyřízení náleitých formalit vám byla vyplacena zmíněná částka.”

Tak kdy to víte …” řekl Klaus otráveně. Kvůli tomu mě snad ale nemusíte tahat v noci z postele, ne? Sázet a vyhrát snad není trestný, ne? Aspoň mně se do týhle chvíle nic neřeklo.”

Za normálních okolností samozřejmě.”

No a co má bejt? Bylo snad u po zavírací době nebo co? Já jsem vyhrál za normálních okolností,” ohradil se dotčeně.

Tím lépe,” řekl kapitán.

Sázíte často?” zeptal se nadporučík.

Celkem ano.”

A s úspěchem? U jste někdy vyhrál?”

Párkrát. Ale takovýhle chechtáky to nebyly nikdy.”

Tu sázenku jste vyplňoval sám?”

Jestli mi někdo nepomáhal, jo?”

Ne. Jestli jste si třeba nevsadil s někým. To se dělává.”

Sám,” pohodil Klaus hlavou.

A podával taky sám?”

Ne, s drůičkama.”

Tak dost,” plácl dlaní kapitán Dostál do stolu. Jestli jste se jetě neprobudil, a nevíte kde jste, tak my vám dáme čas, aby vám to dolo. Zařízený na to jsme a času máme taky dost,” zalhal přesvědčivě.

Snad jsem tak moc neřek,” bránil se Klaus, ale jeho jistota byla rázem pryč.

98

Podával jste sázenku sám?” zeptal se nadporučík.

Ano.”

Kde?”

U nevim. Asi někde na potě.”

Vy to nevíte přesně?”

Takový drobnosti si nepamatuju.”

Ale jděte. e jste si ale vzpomněl, kam si máte dojít pro výhru?”

Klaus zaváhal. No jo, vlastně. To jsem ji asi podal taky tam, e jo?”

Co jste udělal s výhrou?”

Klaus se nepatrně zasmál. Nemůu si pomoct, ale to je snad moje čistě soukromá věc. Kadej občan tohohle státu si můe kdykoli a kdekoli vsadit, kdy má těstí snad i vyhrát, a pak si se svojí výhrou udělat co chce, třeba si koupit půl miliónu eskym, a nikomu nemusí skládat účty.

Take ani já ne.”

Byla by to samozřejmě vae soukromá záleitost,”

souhlasil kapitán Dostál, ,,kdyby ovem výhra nebyla vyplacena na zfalovanou sázenku,” nasadil těí kalibr nadporučík Pecháček, který nezachytil kapitánův vý-

straný pohled.

Zfalovaná?” zopakoval Klaus pomalu a zvrátil hlavu ke stropu. Tak to ne. Takhle mě vo ty prachy nepřipravíte.

Pokud si neděláte legraci…”

Legraci? Teď, v pět ráno? Vypadáme snad na to?”

zeptal se kapitán unaveným hlasem. Jeho smysly vak byly ve střehu. V rychlosti si rekapituloval: Jestli Klaus sázenku skutečně podával sám, nemohl na ni vyhrát, ani

by věděl, e s ní něco není v pořádku. I díl A přece musel být upraven a po tahu. V tom by mohlo být jeho slabé místo. Pokud jen nesonduje, kolik vlastně víme. Po Pecháčkově otázce se u ale couvnout nedá. Budi, rozhodl se.

Nebývá to sice obvyklé, ale seznámím vás s výsledky dosavadního vyetřování. Konečně,” dodal po krátké úvaze, máte na to právo hned, jakmile proti vám bude vzneseno obvinění a zahájeno trestní stíhání. To je otázka kratičkého a formálního administrativního opatření. Já vám vak nabídnu tu výhodu, e vás s nimi částečně seznámím u teď. Myslím, e nám to vem uetří čas i námahu.”

Klausovi mimovolně zakubalo v levé tváři a prsty od 99

nikotinu zaloutlých rukou se bezúspěně snaily proplést.

Kapitán vytáhl zásuvku svého psacího stolu, vyndal tenké zelené desky a podal z nich Danielu Klausovi kartu se zvěteninami infrasnímků doličné sázenky.

Klaus je vzal do rozechvělých prstů a přidrel si je blízko u očí.

Vy dobře nevidíte?” zeptal se kapitán.

Ale jó,” zabručel Klaus. Jene nechápu, proč mi ukazujete tyhle fotky. Co na nich mám vidět?”

Ale pane Klausi,” řekl nadporučík Pecháček káravě.

To jsou infrasnímky zfalované sázenky, na ni jste dnes, vlastně včera odpoledne, abych byl přesný, vyzvedl svou výhru. Kdy vám to mám přeloit,” vysvětlil trpělivě.

To není moný,” řekl Klaus roztřeseně a hleděl na snímky. Jeho údiv vypadal velmi opravdově.

Proč ste mě tu výhru tedy nechali vybrat? Kdy ste dopředu věděli, e …”

No, dopovězte,” vybídl ho kapitán. Co jsme věděli?”

Klaus si nervózně hryzal rty. Nechali jste mě do toho namočit. Já nic nefaloval.”

Co jste tedy udělal s tou výhrou?”

U ty peníze nemám.”

Kde jsou?”

Nevím.”

Vy nevíte, kde je přes sto padesát tisíc, které jste měl jetě před pár hodinami u sebe?”

Prohrál jsem je.”

Prohrál? Sto padesát tisíc?” ujioval se nadporučík Pecháček znova. Kde? Jak? S kým?” vychrlil ze sebe.

Ve skořápkách.”

Kde?” zopakoval otázku nadporučík.

V jedný loděnici na Císařský louce.”

S kým?”

Nevím.”

Tak počkat. U nám to lo docela hezky. Ale ,neznámého pána’ nám sem netahejte. To u je straně únavné. Přece nechcete, abychom vám věřili, e nevíte, kdo vás oholil o sto padesát tisíc!” vloil se do výslechu kapitán Dostál.

Já ty lidi váně neznám,” skomíral Klaus a ruce se mu křečovitě pokubávaly. Začali jsme v hospodě u nádraí a kdy začalo přituhovat, navrhli mi, e se stáhnem do ústraní. Prohrál jsem do té chvíle tolik, e u jsem je nemohl nechat jen tak zmizet.”

100

Kdy jste začali?”

Včera odpoledne. Vlastně ne. Předevčírem. Já nevim,”

rozklepal se a sevřel si hlavu v dlaních.

Tak kdy?”

Snad předevčírem. Já zapomněl, e u je dneska. U

jsem z toho celej zblblej. Co po mně chcete? Nechte mě u

bejt.”

Nadporučík Pecháček se zvedl a v koutě u výlevky natočil sklenku vody. Klaus po ní lačně sáhl a klokotavě se napil.

Myslíte tedy to odpoledne, co jste vyzvedl výhru,”

pomohl mu kapitán a zkoumavě si prohlíel stále nepřirozenějí Klausovo chování. Na jeho reakcích, spíe tedy fyzických, se mu něco nelíbilo.

Ne. Den předtím.”

Kapitán si uvědomil taktickou chybu ve výslechu. Ale u

se nedalo nic dělat. Jasné ovem bylo, e Klaus nemluví pravdu. Nebo aspoň úplnou pravdu. Co by bylo nakonec dobře, protoe zůstává kousek naděje, e výhra není nenávratně v tahu. Ten chlapec na těch penězích asi skutečně lpí, pomyslel si.

Poznáte to místo?”

Nevím. Kdy jsme tam jeli, byla tma.”

Kdo  my?”

Já a ten člověk, co řídil člun.”

Toho člověka jste nikdy před tím neviděl?”

Ne.”

Jak jste teda věděl, e s ním máte jet?”

Řekli mi, kdy a kde mám čekat. e si mě někdo vyzvedne.”

Poznal byste toho člověka?”

Snad ano. Byla tma.”

Jak vypadal ten člun?”’

Jéi, já nevim. Co mi bylo po člunu? Potřeboval jsem vyhrát zpátky svý peníze.”

Tak jste si kvůli tomu vzal s sebou dalích sto padesát tisíc. Pro kadý případ, e jo? K lidem, které jste neznal, nikdy před tím neviděl, a nechal se odvézt v noci na neznámé místo nějakou lodí do nějaké loděnice! Sakra, pane Klaus! Já vám něco poradím. A dávejte zatracenej pozor. Vy nám teď pěkně povíte, co to bylo za lidi. Jinak vám toti asi nebudu věřit, e ňáký takový lidi vůbec existujou. A to by pro vás nebylo dobrý!”

101

,,Já ale dovopravdy nic nefaloval,” vzlykl Klaus. Pokud předstíral, byl výborný. Ruce se mu chvěly tak, e kartón se zvěteninami mu vypadl na zem a jeho roztřesené prsty ho nedokázely z podlahy znovu sebrat. Zákuby ve tváři byly stále častějí. Na čele mu vyvstaly husté krůpěje potu, ale zdálo se, jako by spí dostával zimnici.

V případě, e si stojíte za tím, co jste nám řekl,”

upozornil Klause kapitán, ale nebyl si jist, zda ho Klaus skutečně sleduje a hlavně chápe, ,,není jiná monost. To jistě uznáte sám.”

Klaus poádal sevřeným hlasem o dalí cigaretu.

Chvějícími se prsty si ji přidrel u úst a čekal, a se nadporučíkovi podaří rozkrtnout zápalku. Nadporučík Pecháček si dával na čas. Kapitánovi se vak celá situace nějak přestávala líbit. Pokud se vůbec dá říci, e se mu kdy líbila.

,,Já věděl, e mi ty prachy nepřinesou těstí,” řekl konečně Klaus a s prvními slovy se mu vydral s povzdechem i hluboce a dlouze vtaený cigaretový dým.

,,Tu sázenku mi dala jedna známá, abych jí v případě výhry vyzved peníze,” začal vyprávět.

Kapitán zpozorněl. Zdálo se, e konečně přiel okamik, který dřív nebo později přijde vdycky. Klaus byl vak natolik divný a jeho reakce tak zvlátní a netypické, e si kapitán nebyl úplně jist, zda jeho výpověď se dostala do spontánní fáze. Vypadalo to tak.

,,Která známá?” zeptal se a doufal, e povzbudivě.

,,Ňáká árka Gregorová,” rezignoval Klaus a znova dlouze natáhl z cigarety. Zvrátil na okamik hlavu a se zavřenýma očima absorboval nikotin.

Znáte se s ní dobře?”

Ani ne. Chodil jsem občas do hospody, kde dělala.”

Blí jste se s ní neznal?”

Vdy říkám.”

A to vás, celkem neznámého člověka, jen tak poádala o vyzvednutí výhry?”

Ne. Tenkrát přece jetě nemohla vědět, jestli něco vyhraje. Jen mi prostě dala tiket.”

Věděla, kde bydlíte?”

Asi ano.”

Věděla?”

No jó. Párkrát u mě byla. No a co?”

Proč jste tedy výhru vyzvedl a dnes? Respektive 102

včera,” opravil se nadporučík, kterému minulá noc taky scházela v časoprostorové kontinuitě, take si Klausovými slovy neuvědomil, e u je dneska. Patnáct dní po tahu?”

Nemoh jsem ten tiket dřív najít. Zapomněl jsem na něj.

Zaloil jsem si ho do jedný kníky a zapomněl jsem na to.

Objevil jsem ho a včera.”

A jak jste přiel na to, e skutečně vyhrál?”

Ach bóe…” promnul si zarudlé, skelné oči. Nael jsem si na potě výherní listinu z toho tejdne. Visela tam na nástěnce.”

Neřekla vám to u dřív árka Gregorová?”

Ne.”

Ona u vás neurgovala výhru?”

Ne.”

Není to divné? Vyhrát přes sto padesát tisíc a nehlásit se o ně?”

Já se tý hospodě pak vyhejbal.”

Kdy pak?”

Kdy sem nemoh’ najít ten tiket.”

Pročpak? Vdy jste přece do včerejka nevěděl, kde ho máte, a e dokonce vyhrává!”

Daniel Klaus neodpověděl. Nezaostřeným pohledem zíral na přeplněný popelník a rytmicky se kýval na idli.Ť

Kapitán se tázavě nad jeho hlavou podíval na nadporučíka Pecháčka, ale ten jenom pokrčil rameny. Pak otočil sevřenou pěstí, jako kdy se utahuje roub.

Nesháněla Gregorová vás?” pokračoval kapitán ve výslechu.

Nevím. Asi ne,” vytrhl se Klaus.

Asi ne? Vdy věděla, kde bydlíte! Nemělo vae zdráhání s výběrem výhry jiný důvod?”

Klaus mlčel.

Třeba ten, e árka Gregorová u v té době nebyla mezi ivými?”

Jo,” řekl Klaus tie a dál se kolébal na idli ve stále rychlejím rytmu. Bál jsem se, e na ty prachu nebudu mít nárok. Nechtěl jsem o ně přijít.”

Na co jste čekal?”

Nevím.”

Byl někdo dalí přítomen tomu, kdy vám Gregorová předávala tiket?”

Ne.”

Tak čeho jste se bál? Do výhry je přece sázenka 103

anonymní. Nikdo nemůe poznat, kdo ji podal.

A i kdyby…”

Nevěděl jsem, jestli to třeba někomu neřekla … Mohla znát čísla ze sázenky zpaměti. Nechtěl jsem prostě vo ty prachy přijít. Aspoň jednou v ivotě bejt ve vatě …”

Take smrt árky Gregorové vám vlastně přila náramně vhod!” vybuchl nadporučík Pecháček, kterému u netečné Klausovo kývání straně lezlo na nervy.

Probůh, to ne!” lekl se Klaus.

Ale ano,” tlačil ho nadporučík ke zdi. Teď jste právě řekl, e jste o ty peníze za ádnou cenu nechtěl přijít!”

Neřekl jsem za ádnou cenu. To ne. Tak jsem to nemyslel.”

A jak jste to myslel?”

Měl jsem strach, aby nenastaly ňáký potíe po tý nehodě.”

Po jaké nehodě?”

No,” zarazil se Klaus a usilovně se snail srovnat si mylenky v hlavě. Měla přece nehodu. S autem.”

Odkud jste se to dozvěděl?”

Říkali to tam u ní v hospodě.”

Tvrdil jste, e jste se jí vyhýbal.”

Kdy jsem nael tu sázenku, tak jsem tam el, e ji vrátím.”

Vdy jste ji nael a včera. V kníce,” připomněl nadporučík Pecháček. Nebo to bylo jinak?”

.ťNo, já…”

Kdy vám Gregorová předala tu sázenku?”

U přesně nevím. Nějak v tom tejdnu předtím.”

Kdy přesně? Vzpomeňte si. To je moc důleité.”

U se nepamatuju. Ňákej den …”

Ve středu?”

Je to moný.”

Nebo ve čtvrtek?”

Váně nevím. Tak nějak.”

Tak já vám to připomenu přesně,” vybuchl nadporučík Pecháček. Bylo to v neděli. V neděli večer. V devět hodin večer. V jejím autě. Tentý večer, kdy tohle auto i s ní skončilo na dně přehrady!”

X X X

Kdy byl Daniel Klaus odveden slubou do cely předběného zadrení, bylo ji jasné sobotní ráno.

104

Kapitánu Dostálovi a nadporučíku Pecháčkovi zbývalo rovných osmačtyřicet hodin. Čtyřicet osm hodin do pondělního rozdílení u majora Kapusty. Čtyřicet osm hodin, které se rozhodli nechat na rozmylenou Danielu Klausovi, ne poádají prokurátora o uvalení řádné vazby.

Čtyřicet osm hodin, během nich museli zruit celostátní pátrání. Získat souhlas prokurátora k domovní prohlídce v bytě Daniela Klause. Objevit majitele záhadného hausbótu. Poádat o spolupráci říční oddíl VB. Najít pochybnou loděnici s hráčským doupětem. Vyhledat známé skořápkáře a falené hráče, kteří by mohli potvrdit Klausovu nepravděpodobnou výpověď. A díky tomu vemu snad dohnat zmizelých 158 655 Kčs. Bylo nutné prověřit také Klausovo alibi na osudný nedělní večer, v něm árka Gregorová přila o ivot. Zatím.

V místnosti podatelny v přízemí Správy SNB Středočes-kého kraje a hlavního města Prahy leela od pátku večer v přihrádce nadporučíka Pecháčka silná kartónová obálka formátu A4.

Obsahovala protokol o výsledku grafické expertizy dopisu na rozloučenou, nalezeného na stole v domku Bedřicha Vokouna. Byl porovnán s dalími písemnostmi, zajitěnými v jeho praském bytě, které psal prokazatelně on, vlastní rukou.

Ke zprávě byly přiloeny makrosnímky zkoumaného dopisu a části rozsáhlejího rukopisného textu. Na první pohled bylo písmo obou dokumentů stejné. V textu vak byla označená některá místa a písmena, k nim protokol podával toto vysvětlení:

Grafickou expertizou zajitěného dopisu (A), psaného údajně Bedřichem Vokounem, a porovnáním s dalími předloenými písemnostmi (B) bylo zjitěno: v textu A je písmeno ,s’ psáno na začátku slov i uvnitř slov shodně.

V textu B je písmeno ,s’ na začátku slov a po hlásce ,p’ a ,u’

uvnitř slov psáno tiskací minuskulí, uvnitř slov a po ostatních hláskách psací minuskulí.

Písmeno ,z’ v textu A je psáno archaickým způsobem s kličkou pod základní linku řádky, v textu B jde o stejný typ písma, ovem klička je psána pouze jednoduchou čarou.

Text A a B se lií dotahováním koncovek u jednotlivých liter a dále způsobem drení pera a tahem písma.

Obsahovým rozborem bylo v jednom případě zjitěno, 105

e se lií gramatická transkripce shodných slov (pro mě a pro mne).

Texty byly dále zkoumány fyzikálně chemickými, analytickými a srovnávacími metodami. Chromatografickou metodou zkoumání psacích prostředků na tenké vrstvě, prováděných odebranými vzorky pouitých psacích prostředků ze zkoumaných textů, bylo zjitěno, e záznamy textu-A jsou provedeny skupinově odliným psacím prostředkem ne záznamy textu B.”

S dopisem na rozloučenou tedy Bedřichu Vokounovi někdo pomohl.

X X X

Nepříli potěující skutečností je, e kadý vyetřovatel můe reálně vycházet z předpokladu, e větina osob, proputěných z výkonu trestu, pokračuje ihned nebo v krátké době v trestné činnosti. Kdyby byl tento předpoklad doveden ad absurdum, páchali by trestnou činnost jedni a tití lidé. Statistiky vak připisují recidivis-tům jen dvě třetiny z objasněných trestných činů.

Ovem na celkovém objemu obecné kriminality se kadoročně podílejí téměř třetinou mladiství. Tím vím samozřejmě není dáno, e kdo jednou uklouzl a stanul před senátem, je nadále povaován za závadovou osobu.

K tomu se musí dopracovat dalím způsobem ivota a společností, v ní se pohybuje, aby skutečně nedával záruku, e se znovu dopustí trestné činnosti.

Na druhou stranu vak tento předpoklad přináí praktické výsledky, je součástí metodiky a taktiky vyetřování, a proto kriminalisté zahajují vyetřování větiny případů právě v operativně-taktické evidenci, zkráceně OTE.

Svých zatraceně krátkých osmačtyřicet hodin zde tedy načal i kapitán Dostál, zatímco nadporučík Pecháček se s předchozím souhlasem prokurátora (který na rozdíl od vyetřovatelů povauje sobotu za den pracovního volna, ale přemohl se), vypravil do bytu Daniela Klause, doprovázen oním obrýleným mladíkem ze sledovačky, který se spolu s ním rozhodl trávit osobní volno praktickým samostudiem, hnán zřejmě do jisté míry výčitkami svědomí a pocitem viny. Podle výsledku prohlídky pak nadporučík hodlal navtívit hned dopoledne pár podniků 106

se stoly se zeleným suknem, mezi nimi i takové, kde přes něj měli pro kadý případ přehozený ubrus.

Hazard sice není sám o sobě postaven mimo zákon, větinou je vak úzce svázán s obecnou i hospodářskou kriminalitou, take nadporučík Pecháček dobře věděl, kam a na koho se obrátit. Odborně se tomu říká ,místní znalost.

Z několika set registrovaných majitelů malých plavidel v Praze a okolí vyčlenil počítač operativně-taktické evidence v 11 hodin 16 minut 57 jmen lidí, vedených v základní jmenné evidenci vech evidovaných pachatelů.

Těchto 57 lidí u někdy ve své minulosti přilo do styku se zákonem z té nepříjemné stránky.

Podrobnějí lustrací v součásti OTE  archívu kriminálních spisů osob (KSO), který obsahuje materiály o trestné činnosti a dalí poznatky o kriminálně závadových osobách, se ve 13 hodin 42 minut počet vhodných kandidátů zúil podle hledisek stanovených kapitánem Dostálem na est lidí.

Vzhledem k tomu, e vyřízení lustračního listu trvá za běného provozu zhruba týden, zdálo se (a bylo to předevím zásluhou kapitánova armu a umělecké pře-tvářky, jimi zlomil operátorky přísluného oddělení, přičem se vyhnul snad jen slibu manelství), e prvních sedm hodin rozhodně neztratil.

Nadporučík Pecháček ho u v 10 hodin 22 minut informoval o výsledku domovní prohlídky v bytě Daniela Klause. Jak se dalo očekávat, byl hubený. ádné peníze na hotovosti ani na vkladních kníkách, po nepřiměřeném přepychu ani stopy, ádné vyisované obdélníky na zdech a kobercích, ádná sázenka Sazky, Sportky nebo Matesa.

Přece vak něco: čtení o Cestě k věčné blaenosti, Říi světla a několik výtisků Strání věe. A chromovaná schránka s Bunsenovým kahanem, chromovanou lící, injekční stříkačkou, třemi jehlami, vatou, ajatinem a pěti zatavenými ampulkami morfia. Jinak jen pína, neumyté nádobí, plné popelníky a nepořádek.

Ve 14 hodin 43 minut se kapitán Dostál v pátém z esti vybraných kriminálních spisů dočetl, e Václav Krytof, majitel plavidla ČSPV 32061-H od května t. r., byl v dubnu t. r. proputěn z výkonu trestu v trvání dvou let, který mu byl vyměřen obvodním soudem pro Prahu 1 za poruování předpisu o oběhu zboí ve styku s cizinou podle § 124 tr.

zákona.

107

V minulosti byl vak Václav Krytof vyetřován a odsouzen k odnětí svobody na est měsíců za zneuívání náboenské funkce podle § 101 tr. zák., a to za činnost laického funkcionáře, která nepříznivě ovlivňovala věci obecného zájmu”, ve státem neuznané církevní společnosti. Bylo prokázáno, e po subjektivní stránce byl úmysl a čin pachatele motivován nepřátelstvím k socialistickému společenskému a státnímu zřízení republiky. To také vysvětlovalo jeho zařazení do evidence přezdívek a falených jmen, kde figuroval jako Farář.

Kapitánu Dostálovi se lehce přitíilo. Ve ukazovalo na to, e u ptáčka lapají. Kapitán Dostál byl vak prost hudebního sluchu. Musel tedy postupovat jinak.

Neměl příli na vybranou. V kadém případě bylo nutno pokusit se zastihnout Václava Krytofa doma. Pravděpodobnost, e se tam bude vyskytovat v srpnu v sobotu odpoledne byla za těchto okolností nevelká. Něco by ale mohli vědět sousedi.

Je-li Krytof skutečně hledanou osobou z člunu, který odvezl v pátek večer Daniela Klause, je třeba hledat ho zde. Znamená to tedy spojit se okamitě s říčním oddílem Veřejné bezpečnosti a člun najít. Kdy ne na kotviti uvedeném v registrační kartě, tak někde na řece, i kdyby se mělo jet a na Lipno.

Pak si ovem kapitán Dostál uvědomil jednu poněkud nepříjemnou věc. Najít Václava Krytofa a prověřit dalí dvě osoby, které jetě přicházejí v úvahu podle údajů ve spisech z KSO, je nezbytné. Stejně nezbytné vak je pečlivě uváit dalí postup. Zatím toti hledá pouze záhadnou osobu, je podle neověřené výpovědi rozporu-plného mladíka ví o mlhavém hráčském doupěti. To, e by mohl zastávat v celém případě jetě jinou roli, jsou jen kapitánovy  i kdy zajímavé  domněnky, pro ně nemá v dané chvíli prakticky ádný seriózní důkaz.

Krytof navíc nebyl ádný zelenáč. Měl za sebou dva výkony trestu, nic primitivního, a dalo se tedy očekávat, e si bude vědět rady. Kapitán se nemohl opětně zesměnit třeba dotazem, zda v pátek večer převáel jistou osobu na Císařskou louku. Tak by se daleko nedostal.

Pak kapitánovi bleskl hlavou nápad. Podíval se na hodinky. Bylo 15.55 hodin. U sluby v Konviktské nechal vzkaz nadporučíku Pecháčkovi, aby zařídil potřebné, a vyrazil.

108

X X X

Plzeň-Bory jsou příjemná okrajová čtvr krajského města, s mnostvím zeleně. Jsou zde vak místa, kde můe pobyt za příjemný označit pouze člověk trpící těkou agorafobií, chorobným strachem z velkých prostor, a zároveň člověk libující si v přísně vybrané společnosti.

Kapitán Dostál zmáčkl tlačítko zvonku u plechem obité branky bez označení v 17 hodin 12 minut. V mírném záklonu obdivoval skrz ostnatý drát vypnutý na vrcholu okrově omítnuté zdi mohutnou kopuli rozlehlého komple-xu nápravného zařízení.

V 17 hodin 33 minuty seděl ve strohé hovorně proti hubenému proedivělému mui v edomodrém pracovním stejnokroji.

Kolik je vám let, pane Záruba?” zepal se kapitán.

,,tyryaedesát,” zachrčel mu a namáhavě si odkalal.

Upřeně hleděl na krabičku cigaret a zapalovač, leící na stole mezi ním a kapitánem. Kapitán je mírně posunul.

Mu zvedl tázavě obočí a kdy zachytil kapitánovo kývnutí, rychlým pohybem vyňal jednu cigaretu, v polovině ji přetrhl, půlku si strčil do kapsy blůzy a druhou zapálil.

Lačně vdechl dým a téměř současně se rozkalal bublavým chrchlotem. Cigaretu ovem nepustil.

Po kolikáté sedíte?”

Po sedmý,” uklíbl se Záruba. ,,To snad víte, ne?”

No, do due vám mluvit nehodlám. To u asi dělali jiní,”

usoudil kapitán bystře. Dělal jste někdy v Sazce?” zeptal se rovnou k věci.

Záruba překvapeně zvedl pohled od rychle se krátící startky: Dělal. A co z toho?”

Zajímá mě to,” odvětil kapitán Dostál a rovně si zapálil.

Jestli si myslíte,” řekl mu a přitom zmáčkl na místní poměry jetě nebývale dlouhý oharek do popelníku, zatímco druhou rukou vrátil na původní místo před kapitána krabičku a zapalovač, e mi něco přiijete, tak to se mejlíte. A u vám neřeknu ani slovo. Já jsem jednou vodsouzenej a znám svý práva. Chci mít svůj pokoj.”

To by se dalo zařídit. Samotek je tu dost, myslím,”

vyjelo z kapitána, aby hned mohl své poznámky litovat.

Podíval se na hodiny: 17.46.

Jako bych nic neřekl,” omluvil se smířlivě a vrátil 109

cigarety zase před Zárubu. O vás vůbec nejde. Váně.

Jen si potřebuju něco ověřit. Vy mi můete pomoct. I kdy

si asi myslíte, e zrovna nemáte moc důvodů, co?”

Mu nic neříkal a nabídnutých cigaret si nevímal.

,,Znáte Václava Krytofa?” zkusil to kapitán jinak.

Nevzpomínám si,” zabručel Záruba nepřátelsky.

No tak,” přemlouval ho kapitán. Vdy jste s ním seděl.”

Tak co se ptáte,” připustil Záruba zdráhavě.

Co si nechal říkat Farář?”

S jiným sem neseděl,” potvrdil mu neochotně.

Sblíili jste se nějak? Teda mluvili a bavili jste se spolu,” upřesňoval rychle kapitán, kdy zahlédl Zárubův pohled po první půlce otázky.

Nijak zvlá. Byl to takovej přizdisráč. Furt se nám snail něco kázat. Vo věčný blaenosti. A vo ňákým světle.

Samý takovýhle voloviny.”

A co vy?”

Co my?”

Jestli jste mu taky něco vyprávěli?”

U ste někdy seděl v díře? Asi ne, e jo? e se ptám.”

O čem?”

Vo vem moným. Tady za chvíli kadej ví, kdy ste si naposled nadělal do gatí a kolikrát vám stará zahnula s kterým Pepou Hoblíkem.”

Měl Farář, tedy Krytof, o něco speciální zájem?”

Vo vechno. Chtěl, abysme mu vo sobě řikali vechno.

Jako u zpovědi. Blb. e nám dá rozhřeení.”

Co jste dělal v Sazce?”

Záruba se najeil: Co s tim furt máte? Já V ničem nejedu. Sem sólista. ádnej typař.”

Nejde o vás. Ale zajímá mě to. Fakt můete být klidný,”

ujistil ho opětně kapitán.

Tahal jsem tam vozejky s krabicema.”

Kdy se vyhodnocovaly tikety?”

Jo.”

Z trezorové skříně ke strojům?”

Jo. A zpátky.”

Mluvil jste o tom tady?”

Nevim. Moný to je. U jsem vám to vysvětloval.”

Před Krytofem?”

Nevim. Moný to je. V cele to říkáte vem.”

Sázel jste taky někdy sportku nebo něco?

110

Nikdy,” zabručel Záruba a mohutně se rozkalal. Já sázím na jiný věci,” dodal a podíval se na své velké, vrásčité ruce. ,fNa takový pitomosti jsem neměl kdy,” řekl a v hrudi mu zabublalo. Jeho plíce se draly na vzduch.

O velkým balíku peněz jste mluvili?”

Nevim, co byste chtěl slyet. Ale vo balíku prachů se v lochu kecá furt. Kvůli tomu jsme tady.”

Jeho definice účelu nápravného zařízení byla neobyčejně pregnantní. Vřetivý bzučák odtroubil nástup v 18

hodin. Záruba se podvědomě napjal.

Jetě okamik,” zarazil ho kapitán.

Nedostanu večeři,” zabručel Záruba. ,,Ne, e by to bylo dvakrát k rádlu, ale nic lepího u dneska podávat nebudou.”

To zařídím. U jen okamik, opravdu. Vyprávěl jste o tom, jak jste dělal v místě, kde jde o statisíce, moná milióny?”

Jasně.”

Asi vechny zajímalo, jak to chodí, ne?”

Jo.”

A řekl jste jim to?”

Jak jsem řek. Moný to je,” projevil Záruba náhlou sdílnost.

V 18 hodin 24 minuty zaklapl za kapitánem Dostálem zámek oplechované branky bez označení.

X X X

V Praze, kam dorazil v 19.37 hodin, čekalo ovem kapitána Dostála opět tuze málo radostí. Krytof podle očekávání ve svém bytě k zastiení nebyl a podle vyjádření sousedů se zde po návratu z výkonu druhého trestu zdroval jen zřídka.

Jeho člun  o něm u bylo díky správci loděnice aspoň známo jak vypadá  v kotviti samozřejmě nestál a správce si ani nedokázal vzpomenout, kdy ho tu viděl naposled. Byl ovem tak přesvědčivý, e nadporučík Pecháček měl sto chutí zajet se podívat do loděnice večer znovu. Jene neměl sto padesát tisíc do banku.

Přes léto jsou loděnice i kotvitě prakticky prázdné, lodě kotví větinou v zálivech na přehradách a v docích zůstávají jen sportovní joly a belugy. Do zimního kotvitě se vichni vracejí a na podzim. Hledání jednotlivého 111

plavidla bylo vak i teď stejně obtíné, jako výlov kousku masa z hovězího vývaru v kterékoli praské restauraci.

Přísluníci říčního oddílu VB pečlivě pročesávali a do setmění zbylá praská kotvitě, zálivy a slepá ramena řeky, zkontrolovali desítky podobných plavidel, ale bez úspě-

chu. Pátrací akce mohla v součinnosti s místními odděleními na dolním i horním toku Vltavy pokračovat a

v neděli ráno.

Nadporučík Pecháček nasákl nikotinem a mastnotou nesčetných praských putyk, peluněk a zapadáků, v nich skončil po nezdarech ve větích hernách U Nováků, na Střeleckém ostrově, u minigolfu v Motole a taxíkářské výspě U Krále Václava v Krčském lesíku. Ze zoufalství u se chystal ráno navtívit výčep Na váze, v těsné blízkosti Císařské louky, kde se ,nočňátka’ scházejí u od půl páté. Natěstí ne v neděli. Tady sice vidí větí částku ne ,děvín’ jen po výjimečně dobře udané fůře briket, a hazard zde spočívá hlavně v tom, vůbec sem přijít, moc dalích moností ale nadporučíkovi u nezů-

stávalo.

O tajemné herně v loděnici na Císařské louce nebo v odstaveném říčním člunu nikdo nevěděl, nebo raději nechtěl vědět. Nikdo nikde výjimečně neutrácel. Co bylo skoro nejhorí.

Sto padesát osm tisíc, est set padesát pět korun se začínalo ztrácet v mlhách. Z ibeničního limitu bylo vyčerpáno třináct hodin. V ádném případě nebyly ztracené.

Po hektickém dni se najednou nedalo dělat nic jiného, ne čekat. Svou postel opustil v pátek v 6 hodin 15 minut ráno. Neviděl ji tedy třicet devět hodin. Docela ho zajímalo, jak vypadá.

X X X

Jetě v deset hodin nedělního dopoledne přemýlel kapitán Dostál truchlivě o tom, jestli bachratý bausbót můe hermeticky uzavřít poklopy a parkovat jako batyskaf na dně Vltavy pod Vyehradskou skálou, nebo s dvojitým motorem Mercury odstartovat jako kluzák z Císařské louky na Orlickou přehradu. V úvahu sice přicházelo jetě nepřehledné mnoství různých plechových a dřevěných vodních garáí a přístavků, rozesetých v okolí loděnic 112

a doků ve slepých ramenech Vltavy, vzhledem k registrovanému parkingu u mola v praském Prasečáku, jak se obecně říká zálivu u Císařské louky, byla vak tato monost značně nepravděpodobná.

Za jiných okolností by tedy projíďka rychlým motorovým člunem ve svěím, slunečném nedělním dopoledni naplnila dui kapitána Dostála bezmála klukovským nadením ze svitivé jízdy, do ní měl chu z pusté bujnosti zakřičet si proti větru a třítivým kapičkám vody, duhově zářícím v ostrých paprscích, do nich se řítili. Momentálně vak tie klel a otráveně otíral postříkaná skla triedru, jím

nad čelním sklem vyhlíel proti proudu řeky jako oběti zakotvená plavidla.

Nadporučík Pecháček seděl poskládaný na zadních sedadlech a moural do sluníčka. Pokud měl chu také křičet, nebylo to bujarou a nesmyslnou radostí z jízdy, ale aludeční nevolností, která by se ho zmocnila, i kdyby seděl na hektarové palubě parníku Vyehrad. Dnes vak nemělo nejmení smysl přesvědčovat kapitána Dostála o výhodách pozemního pozorování a tak chmurně hleděl vstříc nebetyčným výinám betonové stěny hráze Vranské přehrady, v jejích útrobách se skrývá úděsné, tmavé a slizké zdymadlo.

Cesty kapající achtou byl vak nadporučík Pecháček na poslední chvíli uetřen. Před vjezdem do plavební komory u na ně čekal přísluník místního oddělení říční Bezpečnosti se zprávou, e před hodinou nalezli hledané plavidlo. Ihned chtěli předat kapitánovi zprávu, ale dostali informaci, e u je na cestě sem. Druhý člun čeká nahoře na přehradě.

Kapitán Dostál s nadporučíkem Pecháčkem tedy opusti-li člun, který se hned vydal na zpáteční cestu do Prahy, úlevně sledován nadporučíkem, a vyjeli zdvií ke koruně hráze. Tam je v bílé blůze stejnokroje očekával nadpraporčík Klapka.

,,Hausbót jsme nali v Haďáku,” hlásil. ,,To je zátoka támhle za tím ostrohem,” ukázal na strmou, do vody vybíhající skálu na protějí straně jezera.

Někdo na palubě?” zeptal se kapitán Dostál.

Ne, soudruhu kapitáne. Loď je oputěná a zamknutá.”

Ani nikdo poblí?”

Nikdo.”

Hlídkuje tam někdo?”

113

Ne,” zarazil se nadpraporčík. To ne. Nevěděl jsem …”

To je v pořádku,” mávl rukou kapitán.

Ale odjet, ani bychom o tom věděli, se tam odtud nedá.”

Zajedem se tam podívat,” rozhodl kapitán.

Je to nutný?” zaprotestoval chabě nadporučík Pechá-

ček, který byl rád, e konečně stojí na pevné zemi.

Představa, e by se měl opět posadit do skořápky, vratce plující nad kdo ví kolika desítkami metrů hlubiny, ho vůbec nelákala.

Kapitán Dostál se ani neotočil a lehce se přehoupl do ukotveného člunu. Nadporučík se neochotně a opatrně nasoukal za ním, váhavě přemísuje jednotlivé údy ze soue nad hladinu.

Chce udělat prohlídku?” zeptal se, kdy se jaktak

usadil, s rukama po obou stranách pevně zaklesnutýma za bočnice.

A co jiného bys chtěl dělat?” opáčil kapitán nevrle.

Já myslel, e předevím potřebujeme Faráře.”

Samozřejmě. A ty peníze.”

Co kdy ale nejsou na hausbótu?”

O tom se právě jedu přesvědčit.”

Člun se s dueným brbláním výfuku odpoutal od hráze a náhle vyrazil kupředu. Příď se prudce zvedla, tah motorů stlačil záď a nadporučíkův aludek se zvedl jako v rychlozdvii.

Co kdy tam nebudou?” zakřičel do větru, který mu rval slova od úst, kdy zase nabral dech.

Kapitán Dostál pokrčil rameny. Pak naznačil nadpraporčíku Klapkovi u volantu kormidla, aby zpomalil a tázavě se otočil přes přední opěradlo k nadporučíkovi. Tak co?”

Napřed bych jen tak projel kolem. Jestli se náhodou něco nezměnilo. Nikdo tam teď nehlídal. Jen si to obhlédneme a uvidí se.”

To bude děsně nenápadný,” usoudil kapitán.

Běný průjezd hlídky,” namítl nadporučík.

Je to stejně pra jako uhoď,” odmávl kapitán a kývl na nadpraporčíka. Ten přidal plyn a člun se začal rychle přibliovat k ostrohu. Kdy se objevila úzká zátoka, sníil otáčky motoru a volně projel podél strmých, kamenitých břehů, jen řídce porostlých akátovým křovím. Zátoka ve tvaru nepravidelného písmene U byla po obou stranách 114

sevřena nepřístupnými skalami, ve svém vrcholu pak končila průrvou, v ní bylo mono vysledovat stezku podél potoka. Po několika metrech se ztrácela ve vysokém smrkovém lese v hustém podrostu maliní a visnágy.

Tmavohnědou barvou natřený hausbót byl ukotven v místě, kde končila krátká část přístupného břehu.

Vypadal oputěně, člun projel v jeho těsné blízkosti a nadporučík Pecháček ukázal směrem na dveře jakuty, zajitěné masívním visacím zámkem s řetězem. Zavrtěl odmítavě hlavou.

Jeďte,” zavelel kapitán Dostál a člun vyrazil ze zátoky.

Tak co?” zeptal se kapitán znova a opět se otočil přes rameno na nadporučíka, kdy se člun octl opět na prozářené hladině jezerní plochy.

Kdy tam peníze budou,” začal nadporučík, spadne nám sice jeden utr ze srdce, ale varujeme tím Faráře.

S tím by se nakonec dalo něco dělat. Ale jestli tam nejsou, nebudeme mít ani peníze, ani Faráře…”

Počkat?” zeptal se kapitán Dostál trochu nevěřícně.

Nadporučík Pecháček přikývl. Je to na tobě. Jsou to sice nervy, ale já bych počkal. Stejně teď nemůeme dělat nic jiného. Kde ho chce hledat? Jestli tu něco má, přijde si pro to. A to bude ta tvoje ruka na penězích.”

Kapitán váhal. Čekání bylo zrovna to poslední, na co měl po posledních zkuenostech náladu.

Kam vede ta stezka ze zátoky?” zeptal se Pecháček nadpraporčíka.

Přes les. K hlavní silnici.”

Jiný přístup do zátoky není?”

Viděl jste. Kolem jsou samé skály. Jinak jedině po vodě.”

Take bude stačit jeden chlap s vysílačkou v křoví nad zátokou a neproklouzne ani my,” konstatoval nadporučík.

Kapitán Dostál stále váhal. Měl téměř nepřekonatelnou touhu ukončit svou trýznivou nejistotu a přesvědčit se, zda v hausbótu nejsou pohřeované peníze, ale nadporučík měl asi pravdu. Jestli toti na lodi nejsou, můe je k nim dovést jedině Farář. S těkým srdcem přikývl.

X X X

Kdy se o esté hodině po poledni začalo smrákat, bylo u kapitánovo srdce těké jako dělová koule. A začínal 115

pomalu svého rozhodnutí litovat. U hausbótu se po celý den neukázala ani noha. Za celou neděli se téměř nedostali z místa a pondělní ráno se nezadritelně blíilo.

Celý případ sice nebyl rozpracovaný patně, ale ve patnou dobu a ve patné konstelaci. Alespoň pro kapitánské výloky vyetřovatele Dostála. Předběná výpověď Daniela Klause sice skýtala svými rozpory a nejasnostmi nadějné vyhlídky, její ověřování a dokazo-vání vak bude zcela jistě velmi zdlouhavé a pracné. To sice není nic neobvyklého a znepokojujícího, pokud ovem člověk zrovna není v situaci kapitána Dostála. A přitom by stačilo tak málo… Jene na to málo právě neměl ani kapitán Dostál ani nadporučík Pecháček v dané chvíli nejmení vliv.

V sedm hodin večer obdrel kapitán Dostál zprávu sluby, e Daniel Klaus ádá o naléhavý rozhovor.

Víkend v cele předběného zadrení někdy neobyčejně urychlí průběh vyetřování…

Naděje, e se Farář objeví jetě tého dne večer u hausbótu, byla mizivá. Take lepí, ne čekat a přecházením po kanceláři na místním oddělení VB

trénovat na sluební přeřazení, bylo sednout do vozu a zkusit, jestli se had nedá chytit za ocas.

Kdy vak spatřili Klause ve své kanceláři, zděsili se.

Nejstranějí byly Klausovy oči. Jejich tvrdost se rozplizla, propadla do achet rozířených zornic, které svou strnulostí téměř vytlačily duhovku. Bělma se zaloutly ztrácela v slzách. Jeho ruce s dokrvava okousanými nehty se chvěly a prsty bezvýsledně hledaly pevný bod, jeho by se mohly zachytit. Vzájemně se proplétaly a jejich bolavé konečky se ohledávaly jako tučné bílé housenky.

Jste v pořádku?” zeptal se kapitán.

Klaus se sesunul na idli a v horečnatém třesu přikývl.

Zavolej doktora,” obrátil se kapitán na nadporučíka Pecháčka, který rychle vyel z místnosti.

Cigaretu?” nabídl kapitán Klausovi, jeho ruka se rozechvěle natáhla k nastavené krabičce. Nemotorně si roztřesenými prsty jednu vytáhl. Kapitán mu přistrčil krabičku zápalek, ale Klaus nebyl schopen sirku vyndat.

Na čele měl sice pot, ale odhalené ruce ukazovaly husí kůi.

Potřebuju injekci,” zajektal Klaus.

Jste nemocný?” zeptal se kapitán.

116

Jjo. Mám astma. Potřebuju kodein,” zasípal.

Tak nekuřte,” varoval kapitán.

To je jedno,” řekl Klaus a silou potlačil zívnutí. Pevně skousl a soustředěně si zapálil cigaretu. Lačně do sebe vtáhl dým. Kapitán si rovně zapálil a beze slov Klause pozoroval. Ten jako by zapomněl, kde a proč je. Po několika dalích minutách se konečně otevřely dveře a vstoupil nadporučík Pecháček, doprovázen doktorem ímou.

Lékař Klause zběně prohlédl, zkontroloval bělma, tep, odhrnul nosní dírku a zeptal se: Co berete?”

Klaus se na doktora úzkostně podíval a zaeptal: Kodein.”

Ukate mi ruce,” řekl doktor a zkontroloval Klausovo předloktí. Bylo čisté.

Břicho.”

Klaus si neochotně vyhrnul koili. Na obou stranách břicha měl tmavé skvrny a stopy po vpichu jehly.

Morfium?” zeptal se doktor íma.

Klaus přikývl.

Doktor íma zalovil ve svém kufříku a vyndal injekční stříkačku. Natěstí tu mám Demerol.” řekl. To mu na nějakou chvíli pomůe.” Proti světlu natáhl z malé lahvičky s gumovým uzávěrem, vydesinfikoval Klausovi místo na předloktí a vpíchl injekci. Ne si sloil zpět své věci, mladíkovy oči se zjasnily, zornice získaly normální velikost a třes pomalu ustoupil. Do Klausovy tváře vplouval klid.

Můeme začít?” zeptal se kapitán a jeho otázka byla adresována doktoru ímovi i Danielu Klausovi. Kapitán na okamik zapochyboval, zda mu Klaus skutečně chce a má co říci. Jeho ádost o rozhovor mohla být pouze důsledkem krize a abstinenčních příznaků, zoufalství toxikomana, který potřebuje svou dávku a udělá ve pro to, aby se k ní dostal. Nebylo by to ostatně ani poprvé, co zadrený poádal o předvedení ke změně či doplnění výpovědi jen proto, aby na chvíli unikl samotě a nejistotě vyetřovací vazby.

Ano,” řekl Klaus jetě trochu nepřítomně a vypadalo to, jako kdy myslí na něco jiného. Jako kdy se propadá do nějakého vlastního, vnitřního světa, o něm okolí nemá ponětí a v něm nehraje téměř ádnou roli.

Sledujete mě?” zeptal se kapitán.

Jo,” usmál se Klaus.

117

Tak co jste mi chtěl říct? Něco o těch penězích?”

Toti…” začal Klaus a zadrhl. Neřekl jsem vám pravdu. Teda ne celou pravdu,” dodal.

To kapitán věděl taky, ale do výpovědi nezasahoval.

Vynucováním odpovědí by v téhle chvíli asi ničeho nedosáhl.

Ty peníze jsem neprohrál,” rozhovořil se po chvilce Klaus a mluvil o sobě, jako by se ho to netýkalo, vzdáleně a odtaitě. Řeknu vám, komu jsem je dal. A čí je ten člun.”

S očividným úsilím zaostřil na kapitána a zeptal se: Pomůe mi to?”

Kapitán zaváhal. Tohle vypadalo spí jako pokus o obchod ne kajícné přiznání. Nejasně věděl, e lidé závislí na drogách mají neuvěřitelnou fantazii, vymýlejí si a s lehkostí lou, jen aby dosáhli svého cíle. Takhle by se daleko nedostali.

Václavu Krytofovi. Zvanému Farář. A jeho je i ten tmavohnědý hausbót,” řekl kapitán nevzrueně.

Klaus ohromeně vytřetil oči. Zorničky se mu na okamik stáhly do velikosti pendlíkových hlaviček a jestli byl do této chvíle v nějaké euforii, rázem z něj spadla.

Vy … vy to víte?” zakoktal.

Ovem,” opáčil kapitán. Máte jetě něco?”

Klaus si zničeně přejel rukou po obličeji a prsty sevřel zjeený plnovous. Bylo vidět, s jakým úsilím se snaí srovnat si v hlavě mylenky. Na čele se mu opět objevil pot. Kapitán se tázavě podíval na doktora ímu, ale ten přivřel oči a nepatrně zavrtěl hlavou, e je ve v mezích.

Já v tom nejedu,” vyhrkl Klaus. Tu sázenku jsem nedostal od Gregorové. Ale od Faráře. V pondělí odpoledne. Na hausbótu,” vyráel ze sebe překotně.

V pondělí odpoledne?” ujistil se kapitán. Tohle pondělí?”

Jo.”

Ale to u byla Gregorová…” nedopověděl.

Právě,” vzlykl Klaus, řek mi, e sázenku dostal od Gregorové, ne odela na cestu Světla. e je to poselství.”

Prosím?” zeptal se nadporučík Pecháček.

Ne se zabila. Farář nás to tak učil.”

Koho?”

Vechny. Vokouna, Slaninu, árku, vechny, řek’ mi, abych výhru vyzvedl a donesl mu ji. Nevěděl jsem, e je ňák zfalovaná. Tvrdil, e má systém. Rozpis. My jsme pro 118

něj výhry jenom vyzvedávali. Ale teď, kdy jsem vo tom přemejlel, je mi jasný, e to nebylo jen tak. Tu sázenku mi dal Farář, věřte mi. Já sem se s Gregorovou tu neděli fakt neviděl. Věřte mi!” zaúpěl.

Proč bych vám měl věřit?” opáčil kapitán navenek klidně. Zrovna teď. Jak mám poznat, e teď to je pravda a před tím nebyla?”

Já vám to dokáu!” vyrazil ze sebe Klaus. Jestli není pozdě,” zarazil se.

Pozdě?” podivil se kapitán. Na co?”

U ho máte?”

Koho?”

Faráře.”

Ale, ale. Na to vám přece nemůu odpovědět.

Nemůete nám dávat tu vai pravdu po kouskách. Podle toho, jak se vyvíjí situace.”

Ale ne, proboha,” zajíkl se Klaus. Na tom vechno závisí.”

Kapitán si myslel toté, ale zatím neviděl ádný důvod, proč by měl tomuhle polohysterickému, psychopatickěmu mladíkovi podávat informace ohledně postupu vyetřování.

Mám se s ním dnes večer v jedenáct sejít,” řekl Klaus.

S kým? S Farářem?”

Jo. Proto jsem poádal o rozhovor s váma. Nenechám to na sebe shodit. Tak blbej nejsem.”

Kapitán se rychle podíval na hodinky. Bylo čtvrt na deset.

Doktore, mrkněte se na něj. A dejte mi ho dohromady.

Za hodinu ho potřebuju na nohou.”

X X X

Daniel Klaus měl čekat na Faráře ve 23.00 hodin před Slovanským domem Na Příkopech. Bylo potřeba dbát dvojí opatrnosti: Farář nesměl mít tuení, e s Klausem je něco v nepořádku, ale zároveň nesměli dát kapitán Dostál a nadporučík Pecháček Klausovi příleitost, aby vyuil situace a zmizel.

Nikdo  ani Klaus  netuil, odkud, kdy a jakým způsobem se Farář na místo schůzky dostane, zda u

třeba na smluveném místě nečeká o půl nebo o hodinu dřív, anebo je nesleduje z výhodného úkrytu, aby měl 119

jistotu, e vzduch je čistý. Nemohli si o něm myslet, e je naivní. S tím vím se muselo  měla-li akce přinést ádaný výsledek  počítat.

Vůz taxisluby s nadporučíkem Pecháčkem a Danielem Klausem zastavil tedy ve 22.46 hodin před hotelem Ambassador na dolním konci Václavského náměstí, těsně sledován sluebním vozem kapitána Dostála. Nadporučík Pecháček a Klaus zde vystoupili, rozloučili se a Klaus, po chvíli z povzdálí následován nadporučíkem, zahnul z Můstku a po Příkopech směrem k Prané bráně k místu plánované schůzky. Kapitán Dostál pokračoval v jízdě a zaparkoval pár metrů za kanceláří indické letecké společnosti, odkud měl dobrý výhled na osvětlený chodník před Slovanským domem.

V pasái kina Sevastopol na protějí straně ulice zaregistroval mladího kolegu, jemu se v pátek večer podařilo ztratit Klause u řeky. Měl co napravovat. Zatím se ale opíral o roh výkladní skříně knihkupectví tak otráveně, e to vypadalo, jako by se opravdu nudil, a s nezájmem moural na nesourodou společnost nočních chodců, stahujících se k posledním otevřeným barům a stánkům s občerstvením v průjezdu vedle Slovanského domu.

Příčná ulička, za ní kapitán Dostál zaparkoval svůj vůz, byla Nekázanka. Druhý dům od rohu patřil podniku pro organizování sportovních sázek. V těchto místech vechno začalo. Za chvíli se uvidí, zda to tu vechno taky skončí.

Kapitán Dostál si natočil zpětné zrcátko tak, aby viděl na chodník za sebou a na okamik v něm zahlédl Daniela Klause, pomalu přecházejícího od Dětského domu. Na tomhle člověku teď závisí moc, napadlo kapitána. A příli

moc. Teď u se vak zase můe jen dívat a čekat. Nic víc.

Nervy vak měl napjaté jak abí stehýnko při vivisekci.

Otevřely se dveře na pravé straně vozu a nadporučík Pecháček si sedl vedle něj. Udiveně pohlédl na nezapálenou cigaretu mezi kapitánovými rty.

Jestli Farář skutečně dal tu sázenku Klausovi a

v pondělí odpoledne,” říkal kapitán s pohledem strnule upřeným před Slovanský dům, ,,a mně se zdá, e ten kluk mluví pravdu,”

pak je Farář posledním člověkem, který mluvil s Gregorovou před její smrtí,” doplnil ho nadporučík.

Co od Klause jetě můe chtít?” uvaoval nadporučík nahlas.

120

,,Nemám představu,” zamumlal kapitán, nespoutěje oči z Klause, který právě dorazil před vchod Slovanského domu a nervózně se rozhlíel. Ale nic dobrého to nebude.”

Provoz na ulici pomalu řídl. Z pasáe vyvrávorali dva vzájemně se podpírající mui, s obtíemi artikulující, ale o to halasněji komentující přednosti lehce obstaroní krasavice, rozráející pomyslný dav obdivovatelů mohutným a jistě důmyslně vyztueným poprsím, jako zaoceán-ský parník. Mui s úklebky odpadli a krasavice vznosně vplula do doku nočního baru, jeho svíce milosrdně vyhladí zvadlou ple. Začínala noční.

U výlohy s koeným zboím na druhé straně vchodu si dva mladí lidé neúnavně okusovali obličeje a zjevně si nedělali ádné starosti s pondělním rozvrhem hodin.

Ale doufám, e to bude stát za to,” navázal kapitán po krátké odmlce, při ní rozdýmal zvlhlou startku. Jetě pět minut.”

Jestli nás nevodí za nos.”

Co by tím získal? Ten z toho chce být venku.”

Právě. Kdo ví, co se mu vylíhlo v makovici.”

Myslím, e ne. Cítí, e se na něj valí něco moc oklivýho, zatím asi sám přesně neví, co to je, ale chce z toho ven.”

Před vchodem do Slovanského domu zastavil taxík a vyvalila se rozjařená společnost. Pro ně noc teprve začínala. Pro mue v zaparkovaném voze taky. Vichni si od nadcházejícího programu slibovali hodně.

Daniel Klaus se co chvíli obracel k nároním hodinám u Prané brány a roztěkaným pohledem sledoval blíící se chodce. Pár minut po jedenácté prudce vykročil směrem k Hybernské ulici, pryč od muů v zaparkovaném voze.

Mladík z pasáe kina Sevastopol se odlepil od vitríny s fotografiemi z filmu Čtyři vrady stačí, drahouku a vykročil přes ulici. Nadporučík Pecháček rozrazil dveře vozu a kapitán Dostál otočil klíčkem zapalování. Daniel Klaus se po pěti krocích zastavil, okamik zůstal stát a pohledem sledoval mladího mue, který se blíil jeho směrem, a otočil se zpět.

Sakra,” ulevil si kapitán a vypnul motor. Nadporučík Pecháček dosedl zpět na své místo a mladík z pasáe se doklátil k obchodu s parfumerií, kde ho neobyčejně zaujala souprava očních stínů a nočních krémů.

121

Ve čtvrt na dvanáct se kapitán Dostál podíval u po sté do zpětného zrcátka. Z nároí Nekázanky pomalu přicházel vyí, tmavovlasý mladík v černých kalhotách a lehké, tmavomodré bundě. Volně přeel kolem zaparkovaného vozu s kapitánem Dostálem a nadporučíkem Pecháčkem uvnitř a blíil se k Danielu Klausovi. Ten ho zpozoroval a váhavě mu vyel vstříc. Oba mui se setkali na úrovni průchodu s občerstvením, a ani by si podali ruce, chvíli spolu hovořili. Zarostlý mladík  snad Farář  vyndal z vnitřní kapsy bundy obálku a podal jí Klausovi.

Řekl mu jetě několik slov, provázených klidnými, ale důraznými gesty pravé ruky, náznakem pokynul na pozdrav a veel do vozovky o dva vozy před kapitánem.

Klaus se otočil a pomalu vykročil směrem k Prané bráně.

Od výlohy parfumerie se odlepil třetí kriminalista a loudavě vykročil stejným směrem, od Klause si vak udroval několikametrový odstup.

První vůz, stojící za křiovatkou na stejné straně jako kapitán Dostál, rozsvítil tlumená světla a odrazil od chodníku. Vzápětí je minul a zastavil u zarostlého mue, který jetě stále čekal ve vozovce. Kapitán si viml, e malého Fiata 850 Berlíne řídí ena nebo dívka. Farář  teď u ho poznali  si rychle otevřel pravé dveře a nastoupil.

Jetě ne se dveře zcela zavřely, fiat se čile rozjel směrem k náměstí Republiky. Kapitán u měl hodnou chvíli nastartováno, take jenom pustil spojku a vyrazil za ním.

Vzápětí přibrzdil o pár metrů dál, kde stál u okraje chodníku Daniel Klaus.

Nadporučík Pecháček jetě za jízdy otevřel zadní dveře a Klaus nastoupil. Kapitán opět prudce pustil spojku, pneumatiky pískly na hladké hmotě zebry a vůz vyrazil.

Je to on?zeptal se nadporučík.

Klaus přikývl. Vypadal vyčerpaně, ale drel se.

Co chtěl? zeptal se kapitán, ani spustil oči z vozovky před sebou.

Dal mi tohle, řekl Klaus a podal dopředu obálku.

Nadporučík po ní sáhl a otevřel ji. Vyndal dva vyplněné tikety posledního sázkového týdne. Toho, jen byl právě zpracováván. Tázavě se podíval na Klause. Co s tím?

Přítí týden mu mám vyzvednout výhry.

A dál?

Odvézt je na hausbót,dodal Klaus po chvilkovém zaváhání.

122

Tomu teda moc nerozumím,” zamumlal nadporučík Pecháček polohlasně a otočil se zpět do směru jízdy.

Fiat směřoval k nábřeí Kyjevské brigády. U paláce Vltava odbočil doprava a na dalí křiovatce hned vlevo, podél řeky k nemocnici Na Frantiku. Kapitán se stále drel v přiměřené vzdálenosti, na rovince před mostem Svatopluka Čecha se dokonce nechal předjet vozem taxisluby, který je od fiata oddělil. Provoz u byl v tuto dobu minimální, take jejich vozu by si Farář mohl po chvíli vimnout. Zatím vak bylo vidět daleko, ulice byly v těchto místech přehledné a fiat se nemohl ztratit. U hotelu Interkontinental odbočili na most a pokračovali ve stejném směru na nábřeí kpt. Jaroe na druhém břehu. Za Klárovem musel kapitán Dostál zmenit odstup, protoe fiat zabočil do Valdtejnské a dostali se do změti úzkých a krátkých uliček Malé Strany. Fiat vak pokračoval obvyklou objízdnou trasou přes Malostranské náměstí a v Karmelitské ulici se kapitán opět nechal předjet taxíkem. U Tyrova domu vechny tři vozy zastavily za tramvají, která zde měla zastávku. V malé koloně pak vichni odbočili na Újezdě směrem do centra a na most 1.máje k Národnímu divadlu. Těsně před mostem vak fiat odbočil vpravo, do Zborovské a pokračoval směrem ke Smíchovu.

,,S kým to jede?” přeruil mlčení kapitán.

Klaus pokrčil rameny, co vak kapitán nemohl vidět.

Nemám tuení. To auto neznám. Ale ta holka, to by mohla být…” nedořekl.

Kdo?” zeptal se nadporučík Pecháček, který se opět natočil dozadu.

Snad Blecha.”

Blecha? Kdo to je?”

Jedna holka z naí party. Ani vlastně nevim, jak se dovopravdy menuje.”

Jedou na hausbót?” napůl se ptal, napůl konstatoval nadporučík.

Klaus opět jen pokrčil rameny.

Najídějí na zbraslavskou,” řekl nadporučík u směrem ke kapitánovi.

Spoj se s operačním,” rozhodl kapitán Dostál. A pro kadý případ uvědomí těchovice. Na tohle bychom sami stačit nemuseli. Teď není čas na hrdinství,” dodal pejorativně. Při řeči zpomalil a opět si zvětil odstup od koncových světel fiata.

123

Nadporučík zapnul vysílačku a hovořil s operačním důstojníkem.

A na nás počkají na odbočce k hausbótu. Za ní,”

upřesňoval pokyny kapitán. Nesmějí o nich vědět předčasně. A pro kadý případ zesílit hlídku u hausbótu.

A se v noci nehoníme někde po lesích. Ale rychle. Mají na to…” odmlčel se, tak deset minut. Nadiktuj jim poznávací značku.”

Za Smíchovským pivovarem zvýila řidička fiatu rychlost a udrovala ji na osmdesátce a ke staveniti barrandov-ského mostu. Za ním se vozovka opět rozířila do dvou jízdních pruhů v kadém směru. Kapitán si musel pospíit, nechtěl-li ztratit fiata z dohledu. V okamiku se ručička tachometru vyplhala ke stovce. Kdy se oba vozy dostaly na dohled k benzínovému čerpadlu pod mostem před Chuchlí, dojeli skupinu pěti esti vozů. Auta v obou jízdních pruzích postupně sniovala rychlost na předepsaných osmdesát, edesát a nakonec čtyřicet kilometrů v hodině.

Hbitý fiat vak nebral omezení rychlosti příli váně a několika zručnými manévry se propletl spořádaně se plíícími auty. Kapitánovi nezbývalo nic jiného, jene právě na čtyřicítce pod mostem ho vpředu jedoucí řidiči zamkli a nehodlali opustit své jízdní pruhy ani po zběsilém přepínání dálkových světel. Naopak. Odpovědí vlevo jedoucího řidiče byla jen zaatá hrozící pěst, ostře se rýsující v kabině ozářené kapitánovými světlomety.

Tak sakra uhni,” vztekal se kapitán, kterému se rychle začal vyplavovat adrenalin. Takřka visel přednímu vozu na nárazníku.

Co se rozčiluje?” ozval se nadporučík Pecháček.

Jak to? Proč, hrome, neuhne?” vybuchl kapitán, který měl kam svést svůj vztek. Koncová světla fiata se u

pomalu ztrácela za dostihovým závoditěm.

Proč by nám měl uhýbat?” zavrtěl nadporučík hlavou.

Jak to, proč?” zuřil kapitán, snaící se vmanévrovat do pravého jízdního pruhu, čím vyvolal jen troubení. Takhle chytíme leda …”

Co jim je po tom? Je tady čtyřicet?” zeptal se nadporučík a sám si odpověděl: Je. Skončila obec?

Neskončila. Můou jet v libovolném pruhu? Můou Auta natěstí projela krátkým úsekem omezené rychlosti a kapitán, týrající motor ve vysokých obrátkách 124

druhého převodového stupně rychle přeřadil, vecpal se do mezírky v pravém jízdním pruhu, podjel rozzlobeného řidiče, který na ně neopomněl zablikat dálkovými světly, a vyrazil za fiatem. Jeho světla vak u nebyla vidět ani v dálce. Sto čtyřicítkou proletěli kolem závoditě, na chvilinku zmírnili u odbočky k Radotínu, ale vzápětí plnou rychlostí nadskakovali na rozbitém betonu mostu přes Berounku. Kapitán se prosmýkl prudkou zatáčkou podjezdu před Zbraslaví a na poslední chvíli stačil přibrzdit před hlubokou louí vody, která se po deti nasbírala v nejniím bodě podjezdu. Přesto se voda iroce rozstříkla do stran a na okamik zcela zalila přední sklo.

Vůz se smykem svezl a k bočnímu pilíři a přední kola v posledním okamiku zabrala na krajnici krátkého stoupání dřív, ne se vůz rozbil o betonovou stěnu.

,,Uf,” ulevil si nadporučík Pecháček, kterého napadlo, zda to po vodě přece jen nebylo bezpečnějí.

Daniel Klaus se křečovitě drel opěradel předních sedadel a vyděeně zíral před sebe. Auto se vyhouplo na horizont právě v okamiku, kdy v oblouku u tenisových kurtů zmizela červená světla fiata. Kapitán sníil na devadesát a vzápětí spatřili sledovaný vůz v polovině dlouhé rovinky obchvatu u Zbraslavi. Vichni mlčeli, ale kadý jinak.

A teď je necháme dojet k hausbótu. A spadne klec,”

spíe se ujioval kapitán. ,,Konec experimentů. ádná velká hra. Pěkně po česku.”

Před Davlí se silnice začala vlnit, take červená světla fiata jim co chvíli zmizela z dohledu. Teď u vak bylo zřejmé kam jeho posádka směřuje, take kapitán si mohl dovolit zachovávat větí odstup. Nechtěl Faráře předčasně vyplait. Na nějaké noční honičky u neměl ani náladu, ani sílu.

U Vranské přehrady lemuje silnice nádr v irokém a povlovném levém oblouku, s výhledem na několik kilometrů. Zhruba v jeho vrcholu měl Farář se svou partnerkou zastavit, sjet ze silnice a lesní pěinkou se pěky zadem  tak, aby obeli strmé skály u ústí zálivu  dostat k výběku Haďáku, kde kotvil hausbót.

Kapitán tedy zastavil jen pár desítek metrů za přehra-dou, zhasl světla s běícím motorem sledoval vůz, který se blíil k zátoce. Jiné auto nebylo v dohledu. Kdo by tu taky v neděli o půlnoci co hledal.

125

Tři páry očí  a patrně jetě dalí v druhém voze těchovického oddělení, který měl být někde poblí

schován v záloze  pozorně sledovaly dva ostré, jasné kuely světlometů, je se provázeny červenou vlečkou nehlučně sunuly nocí k tuenému bodu v temnotě.

Vichni tři, protoe i Daniel Klaus musel vědět, kde hausbót kotví, si na kratičký okamik připustili, e v čiročiré tmě ztratili odhad, ne jim díky posměnému bliknutí koncových světel v oblouku dalí zatáčky dolo, e fiat nezastavil u zátoky, ale svití si to s pěkným náskokem kdo ví kam.

Co je zas tohle?” vzpamatoval se kapitán a odpíchl se od krajnice, a zarachotil koly odhozený těrk. Rozsvítil světlomety a vyřítil se s vozem na silnici. Měli ztrátu nějméně tří kilometrů. Nadporučík Pecháček u neříkal nic. Několik desítek metrů za tuenou zátokou se v lese rozsvítila světla dalího vozu, který vyjel jejich směrem.

To by mohli být kluci ze těchovic,” usoudil kapitán.

Trochu pozdě.” Rychle se k druhému autu přiblíili a za okamik rozeznali luto-bílé zbarvení volhy. Kapitán zablikal dálkovými světly a přehnal se kolem ní. Volha se na ně vzápětí přilepila.

árka Gregorová,” řekl nadporučík Pecháček zamyle-ně.

 C o . . n a č a l kapitán Dostál, ale zarazil se. Jei, ty myslí …” vyhrkl a v jeho hlase se objevil strach. Naklonil se blí k čelnímu sklu, jakoby chtěl dohlédnout dál, ne

kam dosahují světla reflektorů, dál do hlubin vod i přítích chvil. Ručička tachometru sebou kubala v krajním vypětí, jako by dostávala krátké elektrické oky.

Máme sotva est, sedm kilometrů,” uvaoval nahlas, kdy se vůz vyrovnal za smykem vymetenou zatáčkou.

Stačí, kdy za sebou uvidí světla,” řekl nadporučík naléhavě, jako by přání mohlo postrčit auto rychleji kupředu.

Daniel Klaus se u opět křečovitě drel sedadla a vyděeně zíral, co se to zas děje. Nic nechápal.

Jene tady je to samá …” Vůz se v zatáčce přetočil do strany, posunul se do vrcholu oblouku bokem a za souběného brzdění a prudké akcelerace se jako vyhozen skrytou pruinou vytáhl ven. Zatáčka,” dokončil kapitán.

Zastavte,” zavyl ze zadního sedadla Klaus. Ale u bylo pozdě, i kdyby kapitán skutečně zastavit chtěl. Překotné 126

dávení se nedalo zadret. Vůz sebou hodil v dalím smyku a vrhl Klause na boční dveře. Klaus zůstal skrčen na sedadle s hlavou vraenou do čalounění a přerývaně skučel.

To nestihnem,” propasíroval kapitán skrz sevřené zuby. Támhle za tím ohybem to je.”

Per to tam,” nevzdával se nadporučík. Takhle ta holka jet nemohla, krucinál,” ulevil si. Třeba ji jetě…”

Auto se vřítilo do poslední zatáčky před krátkou rovinou, na jejím konci nalezla smrt árka Gregorová. Pneumatiky se téměř svlékaly z ráfků a brousily o podběhy. Motor vyl v nejvyích obrátkách přes moc natlačené trojky a v meziplynu si krátce vystřelil do výfuku.

Kapitán zail onen zvlátní zlomek vteřiny, v něm je čas přemýlet i přát si. Věděl, e by se musel stát zázrak, aby za zatáčkou spatřil dvě červená koncová světla. A přál si, aby tam byla.

Najel si do protisměru, udrel rychlost a do kritického bodu, aby udrel motor v tahu, na okamik ubral a pak selápl pedál plynu a na podlahu.

Tři sta metrů před ním se na silnici objevila dvě červená světýlka, lapená do záře jeho dálkových světlometů jako oči nočního ptáka. Fascinován se do nich vpíjel pohledem, a se mu rozlila ve strnulých očích do krvavé mlhy. Rychle zamrkal a najel do levé poloviny vozovky. Dálková světla neztlumil.

Teď se drte,” varoval a myslel tím vechny. Přehnal se kolem fiata a v závěru rovinky měl náskok asi sto padesáti metrů. Přiblíil se těsně k levému svodidlu a pak jedním pohybem strhl levou rukou volant doprava, pravou zatáhl ruční brzdu, levou nohou dupl na brzdový pedál a otočil vůz napříč přes vozovku, čelem téměř proti směru jízdy.

Motor zhasl a náhlé ticho v téme okamiku prořízlo kvílení brzdících kol fiata, jeho nárazník se zastavil pár centimetrů před nimi. Nepřirozeně bílé obličeje čtyř lidí na předních sedadlech obou vozů, ozářené reflektory, na sebe strnule zíraly. Nikdo se nehýbal. Vechno se odehrálo příli rychle, ne aby byl kdokoli schopen bezprostředně reagovat.

Tomuhle říká pěkně po česku, jó?” zeptal se konečně nadporučík Pecháček a přejel si oběma dlaněmi obličej.

Za zatáčkou se vyhoupla světla dalího vozu a za fiatem zastavila volha těchovického oddělení.

127

Tak jdem na to,” spustil kapitán Dostál oči z protějího vozu a pohlédl na zadní sedadlo, kde seděl Daniel Klaus s rukama v dlaních a otřásal se vzlyky.

Přísluníci těchovického oddělení VB u stáli na silnici a zvědavě čekali, co se bude dít. Z fiatu vystoupil pouze fousatý mladík, Václav Krytof. Dlouhovlasá dívka zůstala sedět za volantem, který stále křečovitě svírala oběma rukama, jako by čekala, e jetě půjdou titulky.

Co to má znamenat?” otočil se Krytof k uniformova-ným přísluníkům a pokynul bojovně hlavou ke kapitánovi.

Málem nás zabil.” Nadýchl se, aby pokračoval, ale jeho pohled náhle utkvěl za nadporučíkem Pecháčkem, který pomalu přicházel. Kapitán Dostál se ohlédl, aby zjistil, co se děje.

Z vozu vystupoval Daniel Klaus.

Konec