Uloupené Grácie - Eduard Huth

1

Pechan, příjem, představil se do telefonu.

Dozorčí útvaru. Vy si ale dáváte na čas, soudruhu podporučíku. U jsem to chtěl poloit.”

koda, e jste to neudělal.”

Náčelník nařídil, e mám zavolat vás a kapitána Černého.

Pojedete do Moravského Berouna. Hlásili, e tam mají mrtvou a e to vypadá podle veho na vradu. Výjezdovka zde sice není, ale stejně byste to pak dělali vy. Já zatím vyrozumím ostatní.”

Dobře, u jdu.”

Podporučík Veřejné bezpečnosti Karel Pechan vyskočil z válendy. Odhrnul záclonu a pootevřel okno. Cestou do koupelny zapálil plyn pod konvicí s vodou. Potom bylo slyet stříkání sprchy a vrčení holicího strojku. Jetě sloit loní prádlo do peřinové skříňky, zavřít okno, obléknout se a vypít kávu. V garsonce opět nastává noční klid. Pechan spěchá k okresnímu oddělení Veřejné bezpečnosti.

Od paneláku k oddělení VB je to pouze několik set metrů.

Kdysi tady stávaly nízké přízemní domky s dílničkami”. Kdy je zbourali, vyrostlo tu světlé sídlitě, které obepíná vysokými budovami staré náměstí. Od vchodu do paneláku vede cesta napříč malým parčíkem. Na uí straně náměstí je budova oddělení VB. Na protějí straně, na věičce domu městského národního výboru, se ozývají údery hodin. Odbila právě sedmá ráno. Náměstí je dosud skoro liduprázdné. U několik dní padá sníh a přes poledne se opět rozpoutí. V noci na dneek se rtu teploměru dostala právě pod nulu. Vude leí souvislý popraek sněhu. Křupe pod nohama.

Psí čas, viďte,” vítá Pechana dozorčí útvaru VB.

Kdy jsem začínal po válce jako čekatel a bylo takové počasí, říkával ná velitel stanice: Mladej, vemte si sluební kníku! Půjdete na obchůzku! Vy si dnes u takové éfy nedovedete ani představit. Máte vůbec těstí. Slouit pod takovým nadřízeným, jako je kapitán Černý, to by vám leckterý kolega mohl závidět.”

Máte pravdu. Jsem tu skoro dva roky, ale jetě jsem ho neslyel, e by se rozčilil nebo na někoho křičel.”

Víte, soudruh Černý o tom nikdy nemluví, ale okresák s ním byl v koncentráku. Jednou nám vyprávěl, jak nacisti na

5

Silvestra vyhnali celý lágr na mráz. Vězňové se museli svléknout do naha. Skoro půl hodiny na ně stříkali hadicí vodu. Kdo nevydrel a omdlel, toho určili odnést do jednoho baráku a ráno likvidovat. Černý měl barák zavřít a klíč odevzdat slubu konajícímu esesákovi. A víte, co udělal Černý? Odevzdal klíče a potom, co těla svých kamarádů jetě odnesli na ubikace.”

A co esesáci ?”

,,Byli tak opilí, e zapomněli, kdo měl klíč odevzdat.

A z lágru nikdo nic nevyzradil.”

Já si soudruha Černého cením jako člověka, který má rád tuhle práci. Umí jednat s lidmi a váí si jich.”

Nabízeli mu několikrát, aby dělal náčelníka krajské kriminální sluby, ale on odmítl, e chce doslouit tady.”

Nad stolem dozorčího se ozval bzučák a rozsvítilo se červené světlo. Dozorčí vyhlédl oknem k hlavnímu vchodu do budovy. Za dveřmi stál vysoký, tíhlý mu. Proedivělé, mírně zvlněné vlasy mu vyčnívaly zpod pletené lyařské čepice.

Kapitán Zdeněk Černý. Spatřil dozorčího útvaru a zavolal: Prosím tě, pojď mi honem otevřít nebo tady zmrznu.”

Kdy náčelník veel do místnosti dozorčího útvaru, postavil se podporučík Pechan do pozoru.

Bud” zdráv, Karlíčku! Taky tě vytáhli z postele? Nevypadá, e bys ses moc vyspal. Kde jsi zase ponocoval? Rande?”

Ale kdepak, soudruhu kapitáne. Troku jsem se včera večer učil. el jsem spát a ve dvě hodiny.”

Je dobré se učit, ale nic se nemá přehánět. Bude-li to takhle praktikovat, ani se neoení.”

Je mi teprve pětadvacet, soudruhu náčelníku. Na enění mám dost času.”

Soudruhu náčelníku,” vmísil se do hovoru dozorčí, ono to tady se soudruhem podporučíkem není tak zlé. Minulý týden el domů a já jsem ho prosil, aby tu místo mě chvíli počkal. Vdycky je velmi ochotný, ale ten den zrovna tolik pospíchal, e jsem si hned řekl: Rande. Nebo jsem se snad splet?”

Co mě hecujete?” bránil se Pechan. Nesmím se snad dívat po děvčatech? Nebo si mám obléknout kněskou kutnu?”

Nečerti se! My ti jenom závidíme, e jsi jetě tak mladý,”

usmál se kapitán.

6

Vám se to řekne. Kdy se mi nějaká dívka líbí a domluvím si s ní schůzku, určitě dostanu úkol a na rande nemůu přijít.

Ona se urazí a já mám co dělat, abych ji přesvědčil, e jsem opravdu nemohl. Ale přítě e u určitě přijdu. Podle zákona schválnosti dostanu slubu nebo musím na případ a nepřijdu zas. A je po známosti. Dřív ne vlastně začala.”

Musí, Karlíčku, hledat. Ne kadá ena se hodí za manel-ku kriminalisty. Nae povolání má mnoho obtíných stránek a kdo je nezná, neuvěří. Manelka kriminalisty to musí chápat a manelovi být oporou! Jinak by se manelství rychle rozpadlo.”

2

Soudruhu dozorčí, zopakuj nám celou zprávu,” poádal kapitán Černý.

V est čtyřicet pět oznámilo telefonicky obvodní oddělení z Moravského Berouna, e poručík Veselý, který vykonává obchůzkovou slubu v obci Kovářov, hlásil toto: V internátě zemědělského odborného učilitě byla nalezena mrtvá dívka. Poádal obvodní oddělení, aby okamitě zajistilo výjezdovku a telefonoval pro lékaře. To je zatím vechno, co víme. Poručík Veselý se domnívá, e podle toho, co viděl, jde pravděpodobně o vradu.”

Moc toho není. Tak, chlapci, hned pojedeme. Jak budeme postupovat, rozhodneme a podle situace na místě.” Nepříli

udrovanou a zledovatělou okresní silnicí ujídí vůz kriminální sluby Veřejné bezpečnosti. Řidič - podpraporčík Jaroslav Svoboda vyrovnává volantem smyky. Vedle řidiče sedí kapitán Černý. Na zadním sedadle podřimuje podporučík Pechan.

Vedle něho, stísněn mezi hromadami taek a kufříků s nápisy daktyloskopická brana, fotosouprava, trasologická brana, mechanoskopická souprava, souprava pro zajiování biolo-gických stop, je čtvrtý pasaér - technik. Svoboda a Černý pokuřují, osazenstvo zadního sedadla se pokouí o spánek.

Co je to za případ? Sebevrada z neastné lásky?” ptá se řidič a posteskne si:Kdy prelo nebo byla břečka se sněhem, nestála tahle silnice za nic. Ale teď, jak to zmrzlo, by bylo nejlíp chodit tady pěky.”

9

Zatím nevíme. Prostě mrtvá dívka. Sebevrada? Neastná náhoda? Ublíení na zdraví s následkem smrti nebo vrada?

To se uvidí. Kadá smrt je smutná, zvlátě kdy předčasně odejde mladý člověk, který měl ivot před sebou.”

Podporučík Pechan se probral z dřímoty, kdy zaslechl rozhovor. Sám se prvně setkal se smrtí, a kdy mu zemřel otec a krátce na to matka. Tenkrát z toho neměl jetě mnoho rozumu. Matčina sestra si ho vzala k sobě. Pečovala o Karla jako o vlastního a oba rodiče se mu snaila nahradit.

Máte pravdu, soudruhu náčelníku,” připojil se k hovoru Pechan. Pamatuji se, jak jsem u vás nastoupil po kriminalistickém kursu. Dostal jsem první samostatnou slubu na tědrý den. Vichni mi říkali: bude se ti klidně slouit, nic se nestane.

Nechtěl jsem tomu věřit. Ale soudruzi tvrdili, e v tento den mívá kriminálka klid. Proto prý dostávají slubu nejmladí, svobodní a méně zkuení přísluníci. A víte, jak to dopadlo.”

Pechan na tu první slubu nezapomene. Stál u okna v kancelá-

ři dozorčího útvaru. Díval se, jak v okolních domech svítí v bytech barevné árovky vánočních stromků. Z rozjímání ho vyruil telefon. Lokomotivní depo v Krnově hlásilo, e právě přijela z trati lokomotiva, která má na nárazníku a kolech zbytky krve. a vlasů. Strojvedoucí se domnívá, e dolo k nějakému nárazu, kdy vyjíděl z tunelu nad Domaovem.

Pechan se s pohotovostním řidičem vypravil na tra. Na místě u tunelu nali přejetého mue. Pechanovi připadl úkol oznámit rodině mrtvého, co se stalo. Vysvětlení bylo prosté.

Dotyčný spěchal domů a chtěl si zkrátit cestu chůzí po trati. Na hlavě měl uanku a neslyel hukot vlaku. Dostal se přímo před nárazník lokomotivy.

Pechan nezapomene, jak tehdy veel do domku, kde stál ozdobený stromeček. Na stole vechno připraveno ke tědro-večerní večeři. Dvě malé děti netrpělivě očekávaly příchod otce, aby mohly rozbalovat dárky a radovat se z nich. Místo otce vak přiel mladý právník-kriminalista a řekl větu, kterou si hodinu před tím dával dohromady: Paní, přijměte hlubokou soustrast, vaemu manelovi se přihodilo váné netěstí.

Jene kriminalistika je zvlátní věc. Kdo se s ní jenom trochu seznámí, u nechce jinou práci znát. Co jsou probdělé noci, soboty, neděle a svátky proti tomu, kdy kriminalista odhalí pachatele?”

Ale, ale! Představte si, e ná podporučík se zamiloval do

10

kriminalistiky. A docela nedávno mi jetě říkal, e uvauje o tom, dělat nějakou jinou práci. Kdy studoval, tak prý si představoval, jak po skončení studia začne konečně ít. A ne se zase znovu učit a učit.”

To není nedávno, soudruhu náčelníku,” brání se podporu-

čík Pechan. ,,To u je víc ne rok. To víte, na studiích jsem musel obracet kadou korunu. Kdy jsem chtěl jít do divadla, musel jsem si třeba odřeknout večeři nebo něco jiného. Dělal jsem si spoustu plánů: A vystuduji, tak … Ale teď bych u

neměnil.” ..

,,To my starí známe. Kdy skončila válka, nastoupili jsme do pohotovostního pluku SNB, potom nás bylo třeba na hranicích, tak jsme tam li. V devětačtyřicátém jsem se vrátil z hranic a nastoupil na kriminálku. Dostal jsem i byt a konečně jsme začali ít celá rodina pohromadě. Dcera se nám narodila, kdy mě odváeli do koncentráku. A tak to byla po válce vlastně první příleitost sejít se u jednoho stolu. Nejdříve si nemohla manelka zvyknout. Prý jsem doma, ale e mě vidí stejně málo jako dříve. Neměl jsem čas ani na malou Zdeničku, ani na mámu. Jene dlouho jsme společně neili.”

Odpuste, soudruhu náčelníku, já se vás nechtěl nijak dotknout.”

Já vím, Karlíčku! Nemusí se omlouvat. Dobře ti rozumím.

My jsme se tenkrát za dráty udrovali při ivotě hlavně tím, e jsme si taky dělali plány do budoucna, co vykonáme, kdy to vechno přeijeme. Po osvobození nás strana vyslala do Sboru národní bezpečnosti. Staří policajti a četníci sice dělali vechno moné, aby nám práci otrávili a abychom od ní utekli.

Jene my věděli, e musíme vydret. Nějak nám přestalo vadit, e se nám nesplní některé předsevzetí. Třeba já jsem chtěl studovat. Z měanky jsem vyel se samými jedničkami a vidí, maturitu jsem skládal a ve čtyřiceti letech. Kdekdo si udělal čas na studium, jen já pořád chodil do sluby, aby jíní mohli studovat.”

Co jste chtěl původně studovat, soudruhu náčelníku?”

Touil jsem se stát učitelem. Jene z toho selo. Jako přísluník sboru jsem se přihlásil k dálkovému studiu střední koly F. E. Dzerinského. Ve dne jsem slouil a po nocích a nedělích, kdy jsem měl volno, jsem se učil. Dalo mi to zabrat, ale kolu jsem dokončil. U mi na to hnedle nestačily síly.”

11

To přeháníte, soudruhu náčelníku. Kdy jsem byl v kursu pro budoucí kriminalisty, viděl jsem vai fotografii na Desce cti střední koly F. E. Dzerinského. A to znamená, e jste měl samé výborné.”

Jenome těm mladím stačilo, aby si prostudovali v učeb-nici látku jednou a u ji znali. Já jsem musel probírat vechno dvakrát, třikrát i vícekrát.”

Vy nám mladým, soudruhu náčelníku, vyčítáte, e chceme ít jinak ne vy?”

Vůbec ne, Karlíčku. Nemyslím, e bychom měli jiné názory a představy o ivotě. Jenome právě to, co jsme museli v mládí proít, nás vede k tomu dělat vechno proto, aby vás nic podobného potkat nemuselo. Ale teď u konec debaty. Zdá se, e jsme u dojeli.”

3

Auto kriminální sluby minulo místní označení: Kovářov, okres Bruntál. Jetě poslední pravotočivá zatáčka na okresce a u zahýbá na estačtyřicítku - pěknou, irokou a udrovanou silnici. Zanedlouho vjídí do parku okolo sloupu, na něm svítí tabulkas nápisem: Zemědělské odborné učilitě Kovářov.

Na dvou kamenných sloupech jsou zavěena tepaná elezná vrata. Dobrá kovářská práce. Jene u dávno se nikdo nenamáhal ta vrata zavřít. Od vjezdu je vidět čelní stěnu zámečku. Před vchodem postává skupina lidí. Vzrueně debatují, sledují příjezd auta a zvědavě očekávají, co se bude dít dál. Od hloučku se odpojuje uniformovaný přísluník Veřejné bezpečnosti. Přistupuje k autu a hlásí se kapitánu Černému. Přísluník obvodního oddělení VB v Moravském Berouně poručík Veselý. Spolu s ním je tu i psovod se svým čtyřnohým pomocníkem.

Kde je lékař?” ptá se cestou do zámečku Černý.

Čeká na vás nahoře v kanceláři. Je tam jetě ředitel učilitě Hájek a vedoucí farmy státního statku Novotný.”

V prvním patře, přímo proti schodům, je kancelář ředitele, okolní prostor tvoří jakousi velkou halu s mnoha dveřmi.

Větina z nich je označena nápisem lonice” a pořadovým

12

číslem. V koutě vlevo od schodů jsou umývárny. Na opačném konci haly leí klubovna.

Buďte zdráv, doktore,” vítá se kapitán Černý s lékařem.

U jsme se dlouho neviděli, viďte? Čtyři nebo pět let?”

Čert aby to vzal,” povzdechne si lékař. Jednou za pět let v celém okolí dojde k mordu a zrovna já musím mít slubu.”

Nebručte, doktore, jsem rád, e vás vidím. Hned se mi bude lépe dělat, kdy vím, e jste přiel právě vy. To je záruka, e bylo uděláno vechno potřebné a e to bylo uděláno dobře.”

No jo,” mávne rukou lékař. Náčelník se obrací k dvěma muům, kteří seděli na koené lavici a teď vstali. Navzájem se představují. Kapitán Černý prosí ředitele učilitě i vedoucího farmy, aby ho zatím nechali s lékařem o samotě.

Kdy, soudruzi, dovolíte, já bych zařídil pro vechny kafíčko,” nabízí se ředitel. Je poádán, aby ovem zůstal v budově a byl i s vedoucím farmy k dispozici.

Tak, doktore, spuste! Jak to vypadá?”

Smrt nastala téměř okamitě. Po úderu nějakým dlouhým, přiblině 8 centimetrů irokým tvrdým předmětem do krajiny čelní a temenní. Příčinou smrti je pravděpodobně krvácení do mozku, eventuálně zasaení mozku těpinami lebeční kosti.

Podle posmrtných skvrn a ztuhnutí těla usuzuji, e smrt nastala ne dříve jak ve dvacet čtyři hodiny a ne později jak v 02

hodiny. Obě pravděpodobně stála čelem k pachateli. Úder byl veden osobu, která má poměrně velkou sílu, protoe náraz vykazuje značnou intenzitu. Dalí podrobnosti vám můe říci jenom pitva. Zde máte protokol o ohledání a příkaz k soudní pitvě.”

Děkuji vám, doktore! Promiňte, ale jetě jednu otázku.

Nejde také o znásilnění?”

Nezdá se mi. Prohlíel jsem dívku pozorně, zkoumal jsem i ruce a nehty a není ádných stop, e by dolo k zápasu.

Vypadá to sice trochu divně, ale já bych řekl, e se obě vůbec nebránila. Snad ani nezvedla ruce na obranu před úderem.”

Take to je vechno?”

No, vechno jetě ne. Za prvé jsem tak utahaný, e si tu počkám na tu kávu a za druhé vás chci vidět, jak v tomhle spolku budete vyetřovat. Jeden z těch dvou je správce statku, druhý ředitel. Správce téměř obvinil toho ředitele, e to udělal on a byla z toho tady dost nechutná scéna.”

Tým kriminalistů věděl, co má na místě činu dělat. Kadý

13

z jeho členů znal základní kriminalistickou zásadu: Dát ruce do kapes a kadý předmět ohledat nejdřív řádně očima. I vstup na místo činu má svůj pevný řád, který poruí občas jenom někteří domýliví a kriminalisticky málo zkuení jedinci. Na místo činu smí nejdříve lékař. Po něm fotograf, potom následuje daktyloskop či jiný kriminalista-technik a teprve nakonec ostatní kriminalisté. Rozumný náčelník nahlédne na místo zpovzdálí a počká. A pak se dá o výsledcích informovat od svých podřízených odborníků.

Místem činu vrady byla klubovna. Od dveří k oknu stála řada stolů s idlemi. V čele klubovny dvoudílné okno, nyní otevřené. V pravém křídle okna rozbité sklo. Střepy leí částečně na okenním parapetě, částečně na podlaze pod oknem.

Pravou stěnu směrem od vchodu do místnosti zdobí pět obrazů. Olejomalby ji na první pohled značně staré. Na levé stěně visí dvě krajinky kreslené tuí, mezi nimi lze na zdi rozeznat světlejí obrys po velkém obrazu, z něho zbyla ve zdi zatlučená skoba. Nedaleko od ní zeje otvor po druhé skobě, která nyní leí na podlaze.

Mezi levou stěnou a řadou idlí zůstala na zemi mrtvola mladé dívky s rozputěnými dlouhými vlasy. Má na sobě noční koili světle fialové barvy. Vlasy a obličej zalila krev. Mezi tělem a oknem leí tři převrhnuté idle.

Fotograf provádí celkové záběry, pak záběry jednotlivých detailů. Po fotografování přichází k činnosti tětec sangento-rátem. Stříbrný práek za malou chvíli pokrývá vechna místa, kde by mohl odhalit stopy po dotyku prstů nebo dlaní. Na okraji stolu je velké mnoství daktyloskopických stop. Objevu-jí se i na skleněných částech oken. Technik zajiuje úlomky skla, na nich ulpěly červenočerné mouhy. Pravděpodobně krevní stopy.

Kapitán Černý se rozhlíí po místnosti a zrakem kontroluje, zda bylo provedeno vechno, co je třeba. Není nutné, aby něco připomínal. Jeho podřízení svou práci ovládají a provádějí důkladně. Právě si viml podporučíka Pechana, který stojí před zdí a prohlíí světlý obdélník.

Soudruhu náčelníku, tady visel obraz. Mohlo by to souviset s vradou.”

,,To zjistíme. Musíme udělat jetě pořádnou prohlídku

14

nejbliího okolí. Do čeho se pustí, Karle? Chce začít s výslechy nebo půjde na prohlídku?”

Jestli dovolíte, soudruhu náčelníku, el bych dřív na prohlídku okolí místa činu.”

4

Kapitán Černý se usadil s poručíkem Veselým v kanceláři ředitele učilitě. Po lékaři zůstal v kanceláři pouze prázdný álek od kávy.

Jako první přiel k výslechu ředitel zemědělského odborné-

ho učilitě - Milan Hájek. Obtloustlý padesátník.

To je tragédie, soudruzi. Bude mít neblahé důsledky, uvidíte. Vdy my právě teď děláme v okolí nábor do naeho učilitě. Chceme letos získat aspoň padesát ákyň.”

A kolik u máte přihláených?”

Zatím ádnou. Ale u mnoho dětí končících ZD si od nás vyzvedlo přihláku a slíbilo, e nám ji vyplní.”

Ředitel se posadil do křesla proti kapitánu Černému. Poloil si hlavu do dlaní. Jedenáct let jsem tu ředitelem. Nikdy jsme zde neměli ani kráde. A teď vrada. A jetě k tomu - Blanka.”

Té mrtvé u nikdo nepomůe. Vy ale můete pomoci vypátrat pachatele. Řekněte nám něco o vaem učiliti, o jeho organizaci, o personálu a o ákyních. A taky o sobě. Podrobně uveďte vechno o včerejím dnu a dnením ránu.”

Včera jsem byl na internátě i večer. Besedovali jsme s děvčaty o jednom milostném románu. Vlastně to ani nebyla organizovaná beseda. Po večeři se začalo mluvit o kníce a kdy jsem zjistil, e ji četl skoro celý internát, tak jsme se o ní bavili nejdříve v úzkém krouku. Pak přicházely dalí ákyně a větinou zůstaly v klubovně. Skončili jsme, teprve kdy přila vychovatelka Břízová, která měla odpolední slubu. Oznámila, e je příprava na večerku a tak se mi diskutérky rozprchly po pokojích. Břízová skončila slubu hned, jakmile zkontrolovala večerku. Noční slubu jsem měl já. U nás noční sluba znamená, e tady jenom někdo spí, ráno udělá budíček, dohlédne na rozcvičku, na snídani a zajistí odchod děvčat do koly nebo na praxi.

15

Na takovém malém učiliti, jako jsme my, bývá málo vychovatelek. U nás jsou pouze tři, take by vdy měla mít jedna slubu, jedna před slubou a jedna po slubě. Jene tak by jim nevylo ani trochu delí volno. Proto jednou nebo dvakrát v týdnu slouím noční slubu, aby se jim volno trochu protáhlo. Například Břízová skončila včera večer a správně by měla mít volno pouze dnes. Podle naí praxe má a pozítří v poledne nástup.

Odpolední sluba vyhlásí večerku, podívá se po pokojích, zda jsou vechna děvčata na lůku a potom můe odejít.

Břízová odela včera večer asi v půl desáté. Já jsem jetě asi tak do 23 hodin četl, potom jsem proel s baterkou celou budovu, abych se přesvědčil, je-li v přízemí zamčeno, jestli někdo nenechal svítit zbytečně světlo v jídelně, klubovně a podobně. Vychovatelky spí ve svém pokoji v přízemí, já jsem spal zde, ve své kanceláři.

Měl jsem budíka na zvonění na půl estou. Budíček děláme a v est hodin, ale já vdy vstávám dřív, abych se stačil oholit, umýt a obléknout. Přesně v est hodin jsem pustil internátní rozhlas. Nejdříve gramofonovou desku, potom rádio. Do hudby vdycky hlásíme, e je třeba otevřít okna, jít na rozcvičku, připravit se na snídani, prostě dáváme pokyny, co mají děvčata právě dělat.

Kdy je vyhláen nástup na rozcvičku, je třeba dohlédnout, aby některá dívka nezůstala na pokoji a neulejvala se. Ráno jsem lonice neprocházel, ale vyel jsem před budovu a sledoval cvičení, které vedla ákyně Zlámalová. Jak děvčata běhala okolo, začal jsem je počítat a zjistil jsem, e jedna chybí. Téměř hned jsem si uvědomil, e není přítomna Blanka Vlčková. Ptal jsem se, kde je, ale děvčata se jenom smála. Kterási dokonce prohodila otázku: ,Vy to nevíte?’ Kdy mu pracuje v dívčím zařízení, tak musí vdy počítat, e bude v popředí zájmu a e mu budou dokonce přisuzovat přízeň některé z děvčat. Potom jsem odeel do budovy, proel jsem učebnou a jídelnou, podíval jsem se do kuchyně, protoe Blanka dosti často chodila za naí kuchařkou. V přízemí Blanka Vlčková nebyla.

Začal jsem prohlíet první patro. V lonici jsem ji také nenael.

Potom jsem el nahlédnout do klubovny, protoe sousedí s lonicí. Kdy jsem otevřel dveře, vechno se najednou se mnou zatočilo. Blanka leela na zemi s hlavou zalitou krví.

Přiskočil jsem k ní, chytil ji za ruku, ale byla u studená. Chtěl

16

jsem jít do kanceláře zavolat pro lékaře a Bezpečnost, ale ákyně se právě vracely z rozcvičky a zůstaly stát přede dveřmi klubovny. Téměř vechny viděly, co se stalo. Některá dokonce vykřikla: On ji zabil. Myslela asi mne, ale já jí, soudruzi, opravdu nic neudělal. Blanku jsem měl dokonce ze vech děvčat nejraději. Vy si snad nebudete myslet, e bych já mohl . . ředitel se odmlčel a se zděením v očích hleděl na kapitána Černého.

Na podezírání je zatím jetě příli brzy. Nejdříve musíme znát vechny okolnosti případu. Ale co byste nám mohl říci o její rodině? Jak se chovala tady, s kým se stýkala?”

Blanka Vlčková patřila mezi nejlepí. Nikdy s ní nebyly ádné výchovné problémy. Základní kolu ukončila se samými jedničkami. Ale má nevlastního otce a ten chtěl, aby la někam, kde si bude brzy sama vydělávat. Proto nemohla jít dál studovat a přila k nám.

Učila se výborně, i při praktickém výcviku byla výborná.

ádné práce se nebála. Domů jezdila málo a velmi nerada.

Pokud jsem si viml, vdy přijela samá modřina. Kdy jsem to zjistil, tak jsem dal souhlas k tomu, aby na internátě zůstávala i přes neděli, přestoe nám to dělalo značné provozní potíe.

Bývala zde toti úplně sama, protoe vechna děvčata odjí-

děla na sobotu a neděli domů. Několikrát jsem se přiel osobně nebo některá soudruka vychovatelka přesvědčit, zda na internátě něco neprovádí nebo jestli si sem někoho nezve.

Ale vdy bylo vechno v nejlepím pořádku. Kdy tu zůstala, tak si večer buď četla, nebo se dívala na televizi. Děvčata měla Blanku dost ráda a myslím, e proti ní nikdo nemohl cítit nějaké nepřátelství. Bylo to nejhodnějí děvče, které jsem kdy poznal. Inteligentní, chytrá, pracovitá, ochotná, skromná, silně citově zaloená. Některé ákyně si někdy libují ve vulgárních výrazech, ale Blanku jsem nikdy neslyel říci nesluné slovo. Myslím, e se nepokouela ani o kouření.

Kdy se ozvalo na chodbě: On ji zabil, velmi jsem se rozčílil a vyběhl jsem z klubovny. Nevím proč, ale místo do své kanceláře k telefonu jsem letěl do přízemí a pak před zámeček.

Před budovou jsem málem vrazil do správce Novotného. el právě za mnou. Řekl jsem mu, co se stalo, a on hned telefonoval pro lékaře a na SNB.‘1

Ředitel Hájek opustil svoji kancelář. Poručík Veselý el do přízemí zavolat k výslechu vedoucího farmy Novotného.

19

Kapitán Černý vyuil chvilku volna k úvahám. Děvčata asi musela něco vědět o vztahu ředitele a Blanky Vlčkové. Nebo se alespoň domnívala, e takový vztah existuje. Proč jinak by podezírala z vrady svého ředitele a proč by ráno pičkovala, e musí on přece vědět, kde má Blanku. Hájek sice vypadá solidně a Blanka by mohla být jeho dcerou nebo dokonce i vnučkou. Ale v ivotě se stává, e lidé nevypadají a potom je celé okolí překvapeno jejich činem. Zdá se divné i to, e Hájek tak dlouho ije sám. Poručík Veselý vak tvrdí, e nikdy neslyel, e by měl Hájek nějakou známost nebo aspoň avantýru.

5

,,Josef Novotný. Já jsem správce farmy státního statku,”

představil se vstupující. Vypadal na zemědělce u od pohledu.

Chůze, rozloitá ramena, větrem olehaný obličej - to vechno naznačovalo, e tenhle člověk musí nebo dříve musel tvrdě pracovat a e práce ho nutí, aby denně trávil mnoho hodin venku, bez ohledu na počasí. Od první chvíle dělal dojem rozváného, spí méněmluvného člověka. Kapitán Černý ho poučil, e je vyslýchán jako svědek a e je povinen mluvit pravdu. Novotný kývl hlavou a začal zvolna tichým hlasem vypovídat.

Moc vám toho neřeknu. Mrtvou jsem ani neviděl. el jsem ráno poprosit ředitele Hájka, jestli by některá z ákyň nechtěla zaskočit za onemocnělou pracovnici v teletníku. Děláme to tak vdycky. Holky si aspoň něco přivydělají. Ta Vlčková chodila nejčastěji a velmi ochotně. I v sobotu nebo v neděli. Asi potřebovala peníze, které děvče jich má dost? Ale pracovitá byla, to se zas musí uznat. Nikdy neodmlouvala a udělala vechno, co dostala uloeno. Z internátu vyběhl právě Hájek.

Div, e mě neporazil. Byl hrozně rozčilený a vyprávěl, co se stalo.

Potom jsme odeli do jeho kanceláře a telefonoval jsem na SNB poručíku Veselému a na lékařskou pohotovost.”

Jetě nám řekněte, prosím, co jste dělal od včerejího večera do okamiku, kdy jste potkal ráno ředitele Hájka!”

Večer jsem byl asi tak do jedenácti hodin v hospodě. Pak

20

jsem se zvedl domů. Chlapi z hospody mě vyprovodili a

k naemu baráčku. Bydlím z nich nejblí. Oni pak li dál. Kdy

jsem přiel domů, končila televize a manelka si la taky právě lehnout. Ráno jsme vstávali jako kadý den ve čtyři hodiny.

Nejdřív jsem el do kravína. Tam bylo vechno v pořádku.

Potom do vepřína a nakonec jsem zael do teletníku. V teletní-

ku mi enské řekly, e Mrčáková měla v noci záchvat a zůstala leet. Ona dosti trpí na lučník a nedrí dietu, proto má ty svoje záchvaty často. Já pak musím hledat, koho bych sehnal do teletníku enským na výpomoc.

Přímo z teletníku jsem se pustil za Hájkem. Jinak chodím z teletníku domů na snídani a teprve potom pokračuju v práci.

Hájek sice má vdycky řečí, e děvčata musí chodit do koly, ale nakonec se vdycky nechal umluvit a někoho mi dal.

Nejčastěji právě tu Vlčkovou. Říkal, e je nejlepí ákyně a snadno kolu doene.

Víte, já nechci Hájka očerňovat, protoe on jí určitě neublíil, ale říká se o něm, e je na holčičky. Některé svobodné enské tady od nás se o něho ucházely, ale vdycky to bylo zbytečné. Nikdy si se ádnou nic nezačal. Ta Vlčková tu skoro kadou neděli zůstávala sama a já jsem mockrát viděl, jak Hájek v sobotu večer chodí za ní na internát. Holky v internátu si z ní dělaly legraci, e chodí se erifem, jak říkají Hájkovi. Také vychovatelka Břízová mi jednou vyprávěla, e přistihla Hájka, jak měl Vlčkovou v náručí.”

Správce Novotný, odcházeje z místnosti, se ve dveřích potkal s podporučíkem Pechanem. Sotva se dveře zavřou, Pechan pohodí za Novotným hlavou a poznamená: Správce státního statku a batí psy.”

,,Coe dělá?” ptá se nechápavě kapitán Černý.

,,Jí nejspí psy. Kdy toti ná psovod nasadil Argu venku na ohledání místa pod oknem, rozběhl se a skočil po Novotném, který stál na druhém konci parku. Teprve po rázné domluvě vyrazil Argo za nějakou stopou, která vede z objektu k Moravskému Berounu. V křoví u cesty Argo vyčenichal obraz. Na státní silnici stopu ztratil. Obraz teď má v práci technik, ale představte si, na plátně jsou tři grácie v zahradě.

Malované technikou 16. století. Buď originál, nebo velmi zdařilá kopie. Rám obrazu chybí.”

,.Budeme muset vyslechnout vechna děvčata, která zde nahoře bydlí, ale nejdříve bych rád začal těmi, která se nejvíce

21

s Blankou Vlčkovou znala a nejvíce nám o ní a jejím způsobu ivota mohou říci. Víte snad něco bliího vy?” zeptal se kapitán Černý poručíka Veselého.

Ředitel umístil na pokoj s Vlčkovou jenom ta děvčata, která povaoval za její dobré kamarádky. Nejvíce se prý přátelila s Olgou Hrudkovou a Věrou Zlámalovou. K těmto dvěma prý dokonce jezdila domů, kdy nezůstala na internátě.”

Zlatovláska, napadlo Černého, kdy do místnosti vstoupila Olga Hrudková. Dlouhé plavé vlasy musely upoutat pozornost kadého, komu se objevila v zorném poli. Pěkně rostlou postavu zdůrazňovalo přiléhavé oblečení. Sebevědomý pohled říkal: jsem hezká, líbím se a vím to. Nejdříve se rozhlédla, jsou-li vichni připraveni poslouchat, co si ona o tom vem myslí. Pak spustila:

Blanku musel mít kadý rád. Byla to fajn holka. Fakt, vichni ji měli rádi. Holky jí někdy nadávaly a předhazovaly jí erifa, ale to je blbost. Promiňte, to není pravda. Blanka s erifem nic neměla. On sice na ni trpěl, ale to je vechno.

Blanka se mi svěřovala s ledasčím, ale o erifovi tvrdila, e si na ni nikdy nic nedovolil. Ona by nelhala. Jednou mi dokonce prozradila, e jí řekl, e ji sice má rád, ale jinak, ne jak si Blanka myslí. Blanka tehdy trochu brečela a nadávala na něj.

Pak ji to mrzelo. Ale erif se choval, jako kdyby spolu vůbec o ničem nemluvili, a tak na to Blanka brzy zapomněla.

V tu dobu si ji začal namlouvat Radek Kohout z Moravského Berouna. To je ten televizní opravář, co dělá v komunální opravně na náměstí. Je to hezkej kluk, ale moc si o sobě myslí.

Blanka se do něho íleně zamilovala. A dokonce, aby to nikdo nevěděl, si ho zvala k sobě na internát, kdy zde zůstávala přes sobotu a neděli. Jednou mi vyprávěla, e kdy tu měla Radka, tak přiel na kontrolu erif a Blanka nestačila Radka u nikam schovat. Tak musel být celé dvě hodiny, co s ní erif kecal na pokoji, schovaný pod postelí. Kdy mi to Blanka vyprávěla, děsně jsme se tomu nasmály.

Je to asi dva měsíce, co se mezi nimi něco stalo. Blanka mi nechtěla nic bliího povědět. Kdy jsem se jí ptala, tak vdycky začala brečet a neodpověděla mi. Jednou v breku řekla, e si něco udělá. Radka u nechtěla ani vidět. Zrovna včera mě Radek potkal a říkal mi, abych Blance vyřídila, e na ni bude čekat jako vdycky. A jestli nepřijde, tak e sem vleze, vechno e zde rozmlátí a Blanku zabije. Ale to určitě nemyslel

22

váně, protoe je do ní úplně udělaný. Víte, on ji fakt má moc rád. Tak moc, e jsem jí někdy a záviděla. On vdycky dělal, co chtěla Blanka a skákal kolem ní jako blbeček. Pardon, promiňte. Ale on to neměl zapotřebí, aby mu na ní tak moc záleelo.”

Tobě se Radek líbí, Olgo?”

,,Kadý holce tady na intru se líbí a árlily jsme na Blanku.

Proto taky některá husa řekla Radkovi, e Blanka chodí s erifem, ale to fakt není pravda.”

Takové pěkné děvče jako ty a to ses ani trochu nesnaila Radka Blance přebrat?”

Nechtěla jsem jí ho přebrat, ale kdy se mu teď ty dva měsíce Blanka stále vyhýbala, tak jsem ho přemlouvala, aby se na ni vybodnul. Málem mi kvůli tomu dal pár facek. Zamilova-nej cvok. Začal zuřit, abych se o to nestarala, e mi do toho nic není, e ví, proč je Blanka taková, ale já e nemám strkat nos do věcí, kterým nerozumím. Sprosák.”

A co ví o Blančiných rodičích?”

Nikdy jsem je neviděla. Ani na rodičák nepřijeli. Blanka byla loni na vánoce u nás, protoe domů nesměla. Její matka si to nepřála. Já jsem jí dala nějaký maličkosti. erif přinesl naim fungl nový kaliopky a svetr a řekl, aby jí to dali jako pod stromeček a neříkali, e je to od něho.”

A proč nechtěla jezdit Blanka domů?”

Kvůli tomu svýmu nevlastnímu fotrovi, tedy otcovi. On je toti o málo starí ne Radek Kohout. Je mu sedmadvacet let.

Mají doma dvě malý děti, jedno tak roční a druhý asi dva a půl roku. Blanka měla ty nevlastní sourozence ráda. Z toho mála korun, co jsme dostávaly na intru, nakoupila v prvním járu vlnu a pletla jim svetříky. Pak jí matka napsala hrozně sprostý dopis, e ten nevlastní táta vechno řekl a aby se neopovaovala jezdit domů. Ten její nevlastní fotr, to musí bejt číslo.

Představte si, e Blanka jednou přijela domů a on si na ni dovoloval. Kdy náhodou nebyla matka doma, tak se jí snail znásilnit a jednou se mu to skoro povedlo. To byla Blanka doma nemocná a matka s dětmi odela něco nakoupit. On se na ni vrhnul a strhnul z ní noční koili, take zůstala úplně nahá a on ji honil. Při tom se také svlíknul a v tom přila domů matka a viděla je. On řekl, e prý mu lezla do postele a tak matka vzala řemen a straně Blanku seřezala. A taky ji hned vyhnala z domova na internát.

23

Blanka tehdy přijela straně zřízená. Byla samá modřina.

Nemohla v noci ani spát. Ale nejvíc jí vadilo, e si matka o ní myslela ty oklivý věci. Zatím Blanku mlátil předtím i fotr, kdy

na sebe nechtěla nechat sáhnout. To mi vyprávěla u před tím, ne ji vyhnali. Psala pak matce několik dopisů, kde jí vysvětlovala, jak to bylo, ale matka jí vůbec neodpovídala.

Teprve, kdy napsala, e přijede na vánoce domů, tak matka bleskově odpověděla, e se nemá opováit.

Nejvíc kamarádila se mnou. Hodně jsme taky chodily s Věrkou Zlámalovou, ale té se asi Blanka moc nesvěřovala, protoe Věrka je sice dobrá holka, ale tak trochu drbna a není moc upřímná. Vdycky něco nejdřív rozkecá a pak tvrdí, e nic neřekla. Ale jinak to s ní jde. Je nejlepí ze vech ostatních holek. Blanku určitě měla ráda, protoe Věrce moc nevoněla práce a Blanka jí kadou chvíli s něčím pomáhala.”

Chodila Blanka Vlčková ke Kohoutům domů?”

Olga Hrudková se srdečně, pobaveně rozesmála. Kdepak, to neznáte starou Kohoutovou. Ta, jak se domákla, e Radeček chodí s Blankou, hned přilítla jak fúrie a ječela před intrem, e Radeček je televizní mechanik a e ho nevychovala pro nějakou hnojařku z pochybný rodiny. To vám bylo tóčo.

erif vyběhl před intr a chtěl Kohoutové domluvit, jene to se přepočítal. Hned začala znovu a vynadala i jemu. To bylo nadávek, no hrůza. A nejlepí na tom bylo, e Kohoutová ani erif nevěděli, o kterou z nás jde. Take říďa snad dodnes ani netuí, e lo o jeho vzornou učnici. Ale Kohoutová je fakt satorie a Blanka za to nemohla. Ona přece nelítala za Radkem.

On běhal za ní, a jak.”

6

Věra Zlámalová vela do kanceláře, mačkajíc trémou kapesník. Trochu rozpačitá, hlavně vak zvědavá: jak asi vypadá ivý kriminalista a na co se bude ptát? Z kadé části jejího obličeje četl kapitán otazník a zvědavost. Černý jí stručně vysvětlil, co potřebuje vědět. Upozornil dívku, e má říci vechno, co bude povaovat za důleité. Věra Zlámalová začala mluvit. Nejdříve nesouvisle, potom ji tréma přela a vypovídala plynule.

24

Blanka byla dobrá holka, jenom se zdála trochu uzavřená, někdy i nafoukaná. Já jsem ji měla ráda. Ona byla hrozně ochotná a kadému pomáhala, mně taky. Tady vlastně s nikým nekamarádila, jenom se mnou a s Olinou.”

Proč myslí, Věrko, e se ti Blanka zdála nafoukaná? Měla být proč nafoukanou?”

No jasně, e měla. Ona vám to Olina neřekla?”

Co nám měla říci” Olina? Teď musí ty povědět, co ví.

Neohlíej se na to, co nám řekla nebo neřekla Olina.”

No přece o říďovi. To zde vechny holky vědí, e erif pálil za Blankou. Já mám postel hned u stěny klubovny. Několikrát jsem slyela, jak Blanka po večerce odela z pokoje a bavila se s říďou v klubovně. Jak mu tam říkala, e ho má ráda. Ale pak se druhý den duovala, e vůbec nic. Teď v poslední době přestala do klubovny chodit, ale včera v noci tam la zase.

Dobře jsem ji slyela. Otevřela dveře do klubovny. Potom něco zaramotilo, jako kdy spadne idle. Pak jsem usnula. Ráno, kdy jsme ly z rozcvičky, jsem viděla, jak tam Blanka leí a ředitel el právě od ní.”

Kolik bylo hodin, kdy jsi slyela odcházet Blanku a vstu-povat do klubovny?”

To vím úplně přesně. Bylo půl jedné pryč, schválně jsem se dívala na hodinky, sotva Blanka odela z pokoje. Překvapilo mě to, protoe jindy chodila vdycky chvíli po večerce.

Kdy jsi slyela tu ránu, proč jsi nevzbudila Olgu a nely jste se do klubovny podívat?”

Kdybych Olině řekla, e tam půjdeme za Blankou, tak by mi určitě vynadala. A taky jsem si myslela, e mi do toho nic není, kdy je tam asi s říďou. Mně jenom vadilo, e se tak vytahovala, protoe na ni erif trpěl. Ale to ví celý intr. Dokonce i vychouka Břízule se mě vyptávala, jestli si soudruh ředitel před námi něco k Blance nedovoluje. Já bych to do řídi nikdy neřekla, e by ji mohl zabít. On to udělal, protoe Blanka s ním byla určitě těhotná. Kolikrát jsem ji přistihla, jak si prohlíí břicho a kdy jsem se jí na to ptala, tak mi řekla, e jsem pitomá.”

Jak tě napadlo, e je Blanka těhotná?”

Přece jsem taky enská?! Měly jsme stejně ty nae enský záleitosti a teď u druhý nebo moná třetí měsíc Blanka nic.”

Myslí, e neměla známost s nikým jiným?”

On za ní pálil leckdo. Ten Kohoutův kluk z Berouna taky.

25

Posílal jí po mně psaníčka a myslím, e i po Olině. Kdy jsem jí ty dopisy dávala, tak se vdycky moc smála. Teda dřív. Teď co byla v jiném stavu, tak Kohoutovy dopisy rovnou trhala a zahazovala.”

A co psal Kohout v těch psaníčkách Blance?”

No, já je přece nečetla!” vylekaně odpověděla.

Věrko! Ani jednou e by ses do psaníčka nepodívala? Kdy

nám to řekne, třeba nám to moc pomůe.”

Myslíte? Tak jednou jsem se podívala, ale ony to vlastně nebyly ádné dopisy. Ten kluk je normálně pratěnej. Bylo tam napsáno třeba ,čtvrtek’ nebo .úterý’ a vedle toho byl namalován strom nebo nějaká mří. Blanka se tomu vdycky smála a kdy jsem se ptala, co jí tak veselého píe, tak mi říkala, abych si to přečetla, ale to já jsem nechtěla, aby si nemyslela, e jsem zvědavá.

Radek Kohout je sice potrhlý kluk, ale ten by to nemoh udělat. Nebo ji taky mohla zabít její matka, aby se jí zbavila.

Ona ji doma tloukla. Kdy přijela Blanka z domova, tak byla vdycky samá modřina. Ani na vánoce nejela domů, ale byla u Hrudků. A prosím vás, můe se enská taky stát detektivkou?

Já moc ráda čtu o kriminalistech a hrozně se mi vae práce líbí.”

7

Dobrý den, to je netěstí, to je hrůza. Kdo to jenom mohl tomu děvčátku udělat?” naříkala starí ena, vstupující do kanceláře. Já jsem Hummelová, Pavla Hummelová, pane SNB. Jsem tu kuchařkou. Co tady zřídili internát, tak děvčát-kům vařím. Nikdy se zde nikomu nic nestalo a teď zabili Blaničku. Nejhodnějí děvče, co znám. Já ji měla jako vlastní.

Ona si chudinka moc lásky neuila. Matka se jí zfanfrnila do mladýho chlapa, kterej by se spí letama hodil k Blaničce ne

k její matce. e ty enský nemají rozum.” Kuchařka si otírala oči a nebyla v řeči k zadrení. Blanička nesměla kvůli otčímovi ani domů. Matka na ni árlila a otčím k ní byl dotěrný a hrubý. Co já vím, tak byla doma z internátu tak dvakrát, třikrát a pak u domů nesměla. Vlastní máma ji vyhnala z domova.”

26

Vy znáte její matku, paní Hummelová?” přeruil ji kapitán.

Je to mrcha. Vdy ona Blaničku neměla ráda. Jinak by vyhnala toho muskýho. Stejně jí jednou uteče s nějakou mladí. Jenome kolik s ním do té doby bude mít dětí?

Blanička byla moc hodná holka. Ani jednu z ákyň nikdy nenapadlo, e by mi mohly přijít do kuchyně vypomoct. Kdy

měly slubu v kuchyni, tak koukaly, jak by co nejdřív zmizely.

Ale Blanička, ta mi pomáhala s nádobím, krabala se mnou brambory a vdycky jsme si přitom povídaly. Já vím, e se to nemá, ale já jsem jí koukala aspoň trochu přilepovat, protoe z domova holka neměla nic. Ani pořádný oblečení, kdy sem přila. A kdyby nechodila po sobotách a nedělích na brigádu, tak by snad neměla ani korunu do kapsy.

Kdy přijela na internát s horečkou, tak jsem ji viděla oknem, jak jde. Úplně se motala. Tak jsem vyběhla z kuchyně a vzala jsem ji k sobě. Hned jsem jí svlíkla a ona byla samá modřina a podlitina. Kdy jsem to viděla, myslela jsem, e omdlím. Já jsem zaila v ivotě moc, ale tolik … A taky mi vyprávěla, e to nebylo poprvé. e se o ni otčím pokouel, u

kdy chodila do koly.”

Dobračka se odmlčela, vytáhla z kapsy staromódních atů neensky veliký kapesník a utřela si tekoucí slzy.

Povězte nám vechno, paní Hummelová,” řekl mírným hlasem kapitán Černý. Vechno, co víte”

Moc toho nevím. Ale Blanička u rok chodila s Radkem Kohoutem, co bydlí v Berouně. Svěřila se mi, e je s ním asi těhotná. Nejdříve byla zoufalá, pak chtěla jít na potrat, ale ten chlapec prý jí vyhrooval, e jí něco udělá, jestli půjde na komisi. Rád by si ji vzal, ale k jeho matce se nastěhovat nemohli. Ta princmetálová baba by snad Blaničku zabila. Měli s tím moc starostí. Blanku to trápilo a dokonce se s ním přestala stýkat. Rozmlouvala jsem jí to, e kdy si ji chce vzít, tak jakýpak malér. Měla jsem ale dojem, e se jí něco na tom vdávání nezdá. Jene neřekla, co. Chtěla jsem jí ulehčit rozhodnutí, a tak jsem jí vyprávěla, jak jsem já kdysi otěhotněla.”

Vzpomínka na vlastní osud enu rozetkala. Celá se otřása-la pláčem. Kapitán Černý ji chvíli hladil po ruce, a se uklidnila a mohla spontánně mluvit dál. Je to u dávno. To jsem jetě byla mladá. Byly to poslední roky před válkou. Protoe jsem byla nejstarí a bylo nás doma jedenáct dětí, musela jsem jít

29

slouit. Dělala jsem v tomhle zámečku pokojskou. To jetě patřil panu velkostatkáři Fléglovi. Dokud byla milostpaní na ivu, tak to jaktak lo. Ale po její smrti začalo peklo.

Bydlela jsem v pokojíčku pod střechou, dnes je tam kabinet.

Jednou v noci za mnou přiel milostpán a i kdy jsem se bránila, musela jsem mu být po vůli. Pak za mnou chodil, kdy chtěl. A se mi narodil chlapeček.

Kdy nás obsadili Němci, tak to bylo jetě horí. Oficíři vyváděli na zámečku, pořád s Fléglem pili a nakonec to odnesla děvčata, která tu slouila.

Jednou v noci mi jeden opilý oficír vyrazil dveře pokojíčku a lezl ke mě do postele. Vedle mě leelo moje dítě. Chlapečko-vi tehdy bylo dva a čtvrt roku. Přitiskla jsem děcko k sobě, ale on mi ho vytrhnul z rukou a pratil s ním o zem. Moje dítě mi zemřelo za tři dny na vnitřní zranění. Nemohla jsem dál v zámečku vydret, a tak jsem od Flégla utekla. Ale chytili mě a protoe na to byly tenkrát nějaký paragrafy, tak mě zbili a poslali na práci do rajchu, do fabriky na letecký motory v Basdorfu u Berlína.

Kdy jsem se po osvobození vrátila, tak zde u milostpán nebyl. Prý stačil sotva utýct, kdy u byla Rudá armáda ve vsi.

Lidi hlídali zámek, aby Flégl nemohl vzít roha, ale někdo mu musel pomoct, a tak zmizel. Ale to vím u jenom z vyprávění.

Cestou z rajchu jsem se toti zastavila u sestry v Čechách a zůstala nějaký čas u ní. Kdy jsem se vrátila sem, nebyl u

zámek k poznání. Nábytek leel tam v těch kůlnách a pan vedoucí statku rozprodával jednotlivé kusy kadýmu, kdo chtěl. Já jsem si za pár korun koupila postel a almaru.

V salónech u byly nadělaný příčky, vechno se bouralo a přestavovalo na internát.

Z celýho zařízení zbylo jenom pár obrazů, ty se musely nechat na místě. Pan ředitel Hájek je rozvěsil po chodbách a v klubovně. Dříve je míval v kabinetu statkář Flégl a taky něco viselo ve velkým salónu. Pan ředitel ty obrazy nechal opravit a přerámovat.

To máte tak. Lidi umírají a mladým u jméno ,Flégl’ vůbec nic neříká. Dříve ale tady ve vsi nebylo jediné chalupy, aby z ní někdo nenádeničil u Fléglů. Velkostatek tady znamenal jediný zdroj obivy. Jenom pár lidí dostalo práci v kamenolomu a ve stáčírně minerálky.

A víte, co dneska dělá pan Flégl? Kadý rok před vánocemi

30

dostávají jeho bývalí zaměstnanci blahopřání a v něm vloenou dvacetimarkovou bankovku. I z těch lidí, co jetě dělají na státním statku, pamatují někteří velkostatkáře Flégla. Gusta Kazan býval u Fléglů kočím, teď dělá agronoma. Pan vedoucí Novotný slouil také jako čeledín u Fléglů.

Vdycky jsem si myslela, e milostpán utekl za hranice jenom s tím, co měl v kapsách. Ale asi přece jenom musel něco odnést a zařídit se tam pro sebe, kdy můe posílat takový dárky. Tady vám bylo zlata a různých perků! Dokonce vím, e i sami Němci je za války Fléglovi nosili a vyměňovali za jídlo a pití.

8

Nevím, co tady jetě chcete vyetřovat. Stal se odporný zlo-

čin a musí být potrestán. Vám přece musí u být jasné, kdo je vrahem. Tak konejte svou povinnost.” Rezolutní ena se snaila dělat dojem, e dalí vyetřování povauje za zcela zbytečné. Vychovatelka Alena Břízová nemá na prsteníčku levé ruky prsten, obvyklý pro eny v tomto věku. Ostatně i její vystoupení svědčí o tom, e jde o bytost nesmírně energickou.

Jaké ostatně bývají často eny, které se nemají o koho opřít a musí se probíjet ivotem samy. Kdy kapitán Černý udělal pokus usměrnit výpověď svědkyně, nebylo mu ani dopřáno poloit otázku. Vychovatelka Břízová věděla přesně, co má říci a co by měli kriminalisté udělat, pokud mono jetě dřív, ne

skončí její výslech.

,,V celé učňovské kole snad není jediný člověk, který by nevěděl, e Vlčková se soudruhem ředitelem Hájkem udrovali poměr. Vlčková kvůli naemu řediteli ani nejezdila na sobotu a neděle domů, ačkoliv zde v tu dobu není ádná sluba ani v kuchyni, ani vychovatelská. Soudruh Hájek za ní mohl nerueně chodit. A taky toho hojně vyuíval.

Kdekdo vak dosud Hájka kryl. Kdy byl podnikový ředitel statku upozorněn na to, co zde ředitel Hájek dělá, tak sem sice přijel. Ale potom prohlásil, e poměr mezi Hájkem a Vlčkovou je výmyslem chorého mozku. Kdyby to byl jenom výmysl, tak jak by mohla být Vlčková těhotná? To snad do ni vstoupil Duch

31

svatý? Několikrát jsem zde zůstala po večerce, kdy měl Hájek noční slubu. Myslel, e jsem odela domů. Potom jsem nenápadně vyla do prvního patra a moc dobře jsem slyela, jak se ve své kanceláři baví s Vlčkovou. Taky jsem je jednou slyela v klubovně. On jí sliboval, e si ji vezme, e ji má rád.

Ona zase brečela, e si něco udělá, kdy je těhotná. On ji konejil, e přece vydělává dost peněz, e spolu půjdou třeba někam do pohraničí, kde dostanou byt. Aby se ničeho nebála, e se o ni postará. A jak vidíte, taky se o ni postaral.

Měli jste vidět, jak se včera Hájek snail, abych u byla z internátu pryč. Dokonce mi nabízel, e udělá večerku. Jene já jsem hned neodela, a tak jsem slyela, jak se s ní zase bavil u něj v kanceláři. Ta holka byla vyloeně nestydatá. Nosila noční koili skoro průhlednou, aby muský drádila.”

9

No, tobě by nestačila k vydrádění muskýho ani ta koilka, povzdechl si v duchu kapitán Černý.

Proč ta enská tolik nenávidí ředitele Hájka? e by lo o uraenou jeitnost nebo árlivost? Třeba mu sama nabíhala a on se nedal polapit? Ten ředitel nevypadá na potenciálního zločince. Ale co to znamená, jak člověk vypadá? Někdo má obličej lidského ohavy a zatím jde o dobráka od kosti, jen by jinému peříčko přes cestu nepoloil. Jiný zase vypadá jako snůka vech lidských cností a pak se dostane do vězení pro kriminální čin.

Kapitán Černý si povzdechl. Musí věřit lidem. Bez toho by se mohl dopustit neomluvitelné chyby. Současně nemůe nechat bez podezření nikoho do té doby, ne jednoznačně usvědčí pachatele trestného činu. A tady mohlo být pachatelem mnoho lidí. Ředitel Hájek? Jistě, proč ne? Mnoho indicií svědčí proti němu. A Radek Kohout? Vdy jí vyhrooval, e ji zabije. Nelze vyloučit ani jeho matku a otčíma Blanky Vlčkové.

Dokonce i vychovatelka Břízová by mohla mít důvod k činu.

Tihle vichni a pravděpodobně i řada dalích osob, s nimi se jetě setká, mohou mít motiv, který by byl dostatečným důvodem k spáchání vrady. Kdo například odnesl do parko-32

vého křoví ten obraz? A to nelze vyloučit ani skutečnost, e mohl někdo vradit bez motivu, třeba pod vlivem duevní poruchy.

Poručík Veselý, jako by uhádl, o čem kapitán přemýlí, poznamenal: S pachateli je to jako se enami, soudruhu náčelníku. Podle vystupování a podle toho, co říkají, si můe člověk myslet, e má před sebou anděla. A zatím? Tahle poslední by byla schopna spáchat trestný čin a hodit jej Hájkovi na krk, aby se mu pomstila.”

,,To má tak patné zkuenosti se enami? Já jsem nabyl přesvědčení o bezúhonnosti své manelky, jetě ne jsem si ji vzal. A do konce jejího ivota jsem nemusel svůj názor měnit.

Kdy mi ena zemřela, tak jsem raději zůstal s dcerkou sám, protoe bych u jinou takovou určitě nenael.”

,,Vzácná výjimka. Ale třeba o podporučíkovi Pechanovi se říká, e je samá enská. Ten si asi vae názory o andělských bytostech vzal příli k srdci. “

Vidí, jak se člověk můe mýlit. Pechan je hodný kluk.

A bude z něj výborný kriminalista. Zatím jetě nezná ivot, protoe se pořád jenom učil. Na gymnáziu, na právnické fakultě, v kriminalistickém kursu a u nás také. Na děvčata mu moc času nezbývá. A e si občas domluví nějaké to rande?

Vdy je mladý. A konečně, větinou se mu ani nepovede na to rande jít a mladá děvčata nepochopí, e nemohl přijít, a tak ho u nechtějí ani vidět. Pak si domluví schůzku s jinou a dopad-ne to stejně. A pověst o Donu Juanovi je na světě.”

Zatímco kapitán Černý prováděl v kanceláři výslech svědků, ostatní kriminalisté ohledávali okolí místa činu. Práce venku byla velmi nepříjemná. Studený a vlhký vítr foukal a pronikal pod kabáty, do kalhot i do rukávů. Po několika hodinách v parku, v louích a blátě byli vichni prokřehlí.

Pozdě odpoledne začalo opět pret. Kriminalisté končili v parku. Oblečení jim nasáklo vodou, boty měli promáčené, obalené bahnem. V zámecké kuchyni začali sepisovat protokol o ohledání irího místa trestního činu a protokol o pouití sluebního psa. Byli u téměř hotovi, kdy vstoupil kapitán Černý.

Dobrý podvečer, paní Hummelová,” pozdravil kuchařku, e je odtud nevyhodíte, vdy vám sem nanesli bláto, e budete muset celou kuchyň vytírat.”

To nevadí. To musím stejně dělat kadý den. Podívejte se

33

na ty chlapce, jsou celí promočení ani jim to oblečení neuschne, tak a se aspoň trochu zahřejí. Udělám jim kapku grogu. Mohu vám taky nabídnout?”

Děkuji, jste moc hodná, ale mně bude stačit hrnek čaje.

Musíme u jet, abychom si na zítřek odpočinuli. Čeká nás moc práce.”

10

Ačkoliv celou předcházející noc nezavřel kapitán Černý té-

měř oči a čekal ho runý, namáhavý den vyetřování v Kovářově, nemohl stále usnout. Hodina utíká za hodinou, ale mozek ne a ne přestat pracovat. Útlum stále nepřichází. Černý stále před sebou vidí zavraděnou mladou dívku. Pro ádného kriminalistu není vrada běným případem. Ale vyetřovat vradu mladého člověka je zvlátě náročné.

Na Bruntálsku, pokud kapitán vzpomíná, dolo k vradě naposled před pěti lety. Tenkrát byl od začátku jasný loupený motiv. Ale proč by někdo měl zabíjet mladou dívku? Kterou, jak se zdá, měl kdekdo rád? Kdy budeme brát v úvahu její těhotenství, pokud ho pitva potvrdí, bylo by mono předpoklá-

dat, e by nastávající otec mohl záleitost řeit vradou, ale i tak se to jeví absurdní. Ten mladý chlapec? Člověk by spí

předpokládal, e bude dělat vechno proto, aby si ho vzala.

Podle výpovědí se zdá, e byl do Blanky zamilován. Mohl by ji zabít, kdyby si ho nechtěla vzít? Bude nutno se na něho podrobně podívat. Co jestli se dověděl, e Blanka čeká dítě a e dítě není třeba jeho? Byl by kvůli tomu schopen vradit?

To asi bude odvislé od jeho charakterových a morálních vlastností.

Ředitel Hájek také nevypadá na potenciálního vraha. e by se mu líbila mladá děvčata? Jestli má vychovatelka Břízová pravdu, pak byla Blanka ředitelovou milenkou. Je podezřele mnoho okolností, které tomu nasvědčují. Hájek na svá léta není oklivý mu. Spí naopak. Mui tmavých vlasů s proedivělými skráněmi jsou pro některá děvčata velmi přitaliví. Ani Hájka není mono vyloučit.

Vychovatelka Břízová umí nenávidět, e to z ní přímo čií.

34

S jakou nenávistnou zlobou mluvila o řediteli Hájkovi. Přitom není oklivá a Hájkovi zřejmě dokonce nadbíhala. Patrně si uvědomovala, e jí léta běí a nechce-li ít zbytečně, má nejvyí čas na vdávání. eny dokáí vradit ze árlivosti.

Břízová by klidně mohla zabít sokyni, určitě by neusilovala o ivot svého milovaného. Bylo by jí podobné zabít sokyni a podezření vrhnout na mue, který není ochoten vyslyet její lásku nebo který dokonce odmítl její nabídku? ena typu Břízové by byla jistě schopna lecčehos, kdyby mu urazil její enskou hrdost.

Čin byl spáchán s mimořádnou surovostí. To by mohlo spí

ukazovat na Blančina otčíma. Proč by to ale dělal? Měl snahu Blance nadbíhat, matka mu u přestávala stačit. Blanka se mu pravděpodobně vdy ubránila. Jediné, čeho otčím docílil, bylo, e dívka nesměla vůbec domů. Tenhle člověk by jistě byl schopen veho, ale nějak stále chybí motiv pro vradu. Navíc otčímovo bydlitě je přece jenom trochu daleko od místa činu.

A k tomu vemu je tu jetě obraz, který někdo odcizil nebo chtěl odcizit.

Černý si u poněkolikáté poroučel: Nepředbíhat událostem, na nic nemyslet a spát! Musím být ráno v pořádku a vyspaný, abych mohl pokračovat v práci.

A co kdy Blanka a její vrada jsou pouze náhodným efektem, který nesouvisí přímo s motivem trestného činu.

Mohlo jít stejně dobře pouze o kráde obrazu. Moná, e Blanka překvapila zloděje při činu, on ji uhodil a pak ve zmatku utekl. To by ovem znamenalo, e zloději muselo být známo, e tam ten obraz je. Má ten obraz takovou cenu, aby někomu stál za zabití člověka?

Zlámalová tvrdila při výslechu, e slyela v noci, jak Blanka jde do klubovny. Byl-li tam pachatel pak ovem to musel být někdo, koho Blanka na první pohled poznala. Jinak by asi vykřikla. Lze předpokládat, e v okolí znala Blanka pouze lidi z internátu a ze statku. Ale ti chodili do zámečku běně.

A jestlie by se někdo z nich rozhodl krást obraz, nebylo by to během dne příli obtíné. Vzhledem k způsobu hlídání internátu by bylo mono obraz odnést a přilo by se na to bůhvíkdy. Proč by tedy riskoval noční vloupání?

Aspoň na chvíli musím usnout, poroučel si Černý. Ale to u

venku začínalo svítat. Unaveně se protáhl a letmo pohlédl na hodinky. Bude est. Nejvyí čas vstávat, aby přiel včas do

35

kanceláře. Vyskočil z postele, otevřel okno. Několik cviků na čerstvém vzduchu, potom si rychle udělat něco k snídani.

Teprve po vstupu do kuchyně si vímá, e na stole leí talíř, příbor, ubrousek a sklenice. Na sporáku je připraven kastro-lek. Pohled pod pokličku prozradil, e dcera připravila tatínkovi k večeři jeho oblíbené jídlo: rotěnku. Pochoutka přečkala noc, ani se jí kdo viml. Kdy přiel Černý domů, byl tak unaven, e chtěl jenom spát a spát.

,,Zdeničko, budíček! Je est hodin patnáct minut, snídaně na stole,” volá polohlasně Černý a klepe na dveře dceřina pokoje. Pohledná, tíhlá tmavovláska, protahujíc se kočičími pohyby, něně obejme Černého: Táto, tys u přiel? Počkej, já ti ohřeju večeři!”

Bě se nejdříve pořádně umýt,” směje se Černý, ,,za chvíli musíte, soudruko učitelko, do koly.” Černý opatrně dceru odstrčil a s pokusem o přísný hlas nařídil: Tak alou,” snídaně je na stole, a dlouho nečekám!”

Tak vidí, já ti uvařila večeři, čekala jsem na tebe tak dlouho, a jsem z toho usnula i při čtení. Jetě teď mi svítí lampička a kníka leí na zemi u postele. Kdys vůbec přiel, e jsem tě neslyela?”

Říkal jsem ti, Zdeničko, e kdy se neohlásím, tak na mě nemá čekat. Jak bude ve kole dnes vypadat? Nevyspalá a unavená. To přece nemůe dělat?”

Proč ne? Maminka přece na tebe také čekávala. Podle mých odhadů jsi měl včera přijít domů včas, protoe pokud dobře funguje má výzvědná sluba, neděje se nic zvlátního.

Tak kdepak jsi se mi, tatíčku, toulal, e jsem čekala zbytečně?”

Ví, Zdeni, vyetřujeme vradu mladé dívky. Dělali jsme celý den, večer jsme se sice vrátili, ale Karel musel dokončit dokumentaci, tak jsem mu při tom pomáhal. Kdy jsem přiel domů, byl jsem hrozně unaven, a tak jsem el potichu rovnou do svého pokoje a hned jsem zalehl. Stejně jsem, holka, celou noc neusnul.”

Jsi přetaený. Proč jsi nepřiel domů hned, jak jste přijeli?

Ten tvůj podporučík je přece právník a napsat nějaký protokol je jeho povinnost. Proč musí u něho sedět? To je tak neschopný? Nebo bezohledný, e mu nedojde, e má taky u

léta a tedy právo být unaven?”

Tak u dost, Zdeničko! Karel nepotřeboval moji pomoc a práci by udělal i beze mne, ale kriminalisté vdycky byli

36

dobrá parta a jeden druhému pomáhal. Myslí, e tvůj táta by měl být první, kdo by zneuíval hezkých vztahů na pracoviti ve svůj prospěch? Karel celý den v tom lijáku běhal venku.

Nezůstala na něm nitka suchá. Já jsem zatím seděl v teple a vedl klidně výslechy, které by jako právník spí měl dělat on.

A kromě toho - dal jsem mu vybrat, chce-li dělat venku ohledání nebo uvnitř výslechy. On sám si vybral tu horí práci.

Takových schopných a pracovitých lidí, jako je Karel Pechan, bychom potřebovali víc. U teď má o něj zájem náčelník krajské kriminální sluby, ale já ho zatím brzdím. Je třeba, aby tady získal větí praxi. Rád bych ho viděl jednou jako svého nástupce, i kdy si myslím, e má ambice daleko vyí. Jsi proti němu zaujatá a to ho zná jenom z mého vyprávění. Neměl bych ho někdy pozvat k nám na návtěvu?”

Nevidím ráda, kdy i doma se svými kolegy probírá

pracovní záleitostí. Pozvi si koho chce, tatínku. Mně je to úplně jedno. Já mám dost svých známých a přátel a nestojím o to roziřovat tento okruh.”

11

Do začátku pracovní doby přísluníků okresního oddělení Veřejné bezpečnosti chybělo jetě 30 minut. V budově vak u

bzučelo jako v úle. Z některých kanceláří se ozývalo ukání psacího stroje, jinde bylo slyet hovor. Vedle dveří s nápisem Technik” svítí červené světlo. Znamená to, e technik není ve své pracovně, ale ve fotografické laboratoři, kde jej není mono vyruovat. Tento ranní shon úderem půl osmé, jako kadý den, ztichne. Kriminalisté se poradí o věcech, které je nutno zvládnout, vyslechnou si pátrací relaci kriminální ústředny nebo krajské kriminální sluby a vydají se za svými úkoly. Teď vak je čas na ranní kávu nebo na dodělání včerejích úkolů, protoe je právě několik minut po sedmé hodině.

Černý pomalu vystupoval po schodech do poschodí, ve kterém jsou kanceláře okresní kriminální sluby. Cestou potkával kolegy z jiných slueb Veřejné bezpečnosti: z do-39

právního inspektorátu, z hlídkové sluby.z evidence obyvatel-stva. Vichni přísluníci ho ji na dálku zdraví. Černý odpovídá na pozdravy, ale je na něm znát, e vlastně ani nevnímá, kdo jej zdraví. Je zamylen, a vichni, kdo ho znají, vědí, e takhle bude chodit po budově, dokud svůj případ neuzavře.

Dobrý den,” pozdravil Černý mladou enu, sedící v před-pokoji jeho kanceláře. Co je nového? Kdy jsme včera přijeli, tak jsem se na nic ani nepodíval, nic jsem nečetl a tak nic nevím.”

Soudruhu náčelníku, včera bylo na okrese pět vloupaček, ale soudruzi ze skupiny majetkových trestných činů se o to podělili a tři případy hned objasnili a dva zbývající má na svědomí jeden a tý pachatel. Majetkáři říkali, e obě vloupač-

ky pravděpodobně navazují na sérii krádeí vloupáním, co sleduje krajská kriminálka. Ale podrobnosti vám řeknou soudruzi sami. To hlavní bych zapomněla: je zde náčelník okresu a prosí vás, abyste se u něj zastavil hned, jak přijdete.

Nemám prý vám vařit kávu, e vás zve k sobě.”

Dobře, tak já jdu k náčelníkovi. Jak přijde Pechan, a

počká, a se vrátím. Soudruhům, prosím vás vyřiďte, a udělají ranní urnál bez nás.”

Náčelník okresního oddělení Veřejné bezpečnosti přivítal srdečně kapitána Černého. Byli přátelé jetě z doby, kdy oba slouili na hranicích. Černého a jeho práce si velice váil.

Nechal se informovat o případu vrady Blanky Vlčkové a nabídl kapitánovi pomoc celého okresního bezpečnostního aparátu. Obdobný postup okresního náčelníka nebývá běný.

Zpravidla dojde-li k závanému trestnímu činu, převezme sám řízení případu i práce kriminální sluby. Teď Černému de facto nabídl podřízení celého aparátu. Prakticky s pravomocí okresního náčelníka. Tato nesmírná důvěra má své opodstat-nění: V kriminálním případu je největírn odborníkem kriminalista. Náčelník, i kdy získal přísluné kriminalistické vzdělání, nemá zpravidla dostatek praxe z kriminální sluby. Černý má plnou důvěru náčelníka. Informoval jej o dalích záměrech, dopil kávu a odeel do své kanceláře.

Posaď se!” pokynul Černý Pechanovi, který při jeho vstupu do kancláře vyskočil ze idle a postavil se do pozoru. Byl jsem u soudruha náčelníka a dostali jsme zelenou. Kdy budeme potřebovat, můeme vyuít vech prostředků, které na okrese máme. Náčelník nám nechává úplně volné ruce. Kdy tak

40

o naem okresákovi uvauji, vzpomínám, Karle, na jeden velmi poučný případ. To bylo na jiném okrese. Tehdy tam nali zavraděnou mladou enu v jejím bytě. Přijeli jsme tam a začali ohledávat místo činu. Přijel tam i jejich okresní náčelník, začal vechno dirigovat a nastal tak trochu zmatek. Nikdo si mu nedovolil říci, aby na nic nesahal a nikam nechodil. Byl prostě náčelník.

Druhý den jsme seděli nad materiály a hodnotili jednotlivé poznatky. Jeden z nás si viml, e na kterési z fotografií, která zobrazovala vstup do předsíně bytu, visí na věáku klobouk.

Vichni jsme tvrdili, e při naem odchodu z bytu ádný klobouk na věáku nebyl. Skočili jsme do auta, jeli do bytu, podívali se na věák, klobouk nikde. Úplně jsme ztuhli.

Znamenalo to, e při příchodu technika klobouk na věáku visel a v době, kdy jsme ohledávali místo činu, klobouk zmizel.

Tedy i s majitelem. To by mělo znamenat, e v době, kdy jsme ohledávali místo činu, mohl být v bytě přítomen i pachatel, jeho klobouk zůstal na věáku. Kdy jsme prohledávali byt, vrah si vzal klobouk a klidně z bytu odeel.

Tak jsme lítali po obchodech a tak dále, zjiovali, kdo tento typ klobouků vyráběl, ve kterých obchodech byly v prodeji, kolik jich bylo prodáno. Nic jsme nezjistili. Asi týden po vradě jsme se jetě pořád honili za kloboukem a tu náhle přiel náčelník do kanceláře v civilu. Obvykle chodil v uniformě.

Představ si, na hlavě měl přesně ten klobouk, jaký jsme marně hledali. Pak jsme si uvědomili, e v den, kdy jsme ohledávali místo vrady, přiel náčelník také v civilu a klobouk nepatřil vrahovi, ale náčelníkovi. Kadý začínající kriminalista ví, e na místě činu nesmí na nic sahat, nic odkládat, nic přemisovat, ale náčelník na to zapomněl. Ten dotyčný u ale dávno náčelníkem není.”

Kapitán Černý vzal desky označené: Trestný čin podle § 219 tr. z. Blanka Vlčková” a rozdělil spis na dvě hromádky.

Protokoly o výsleích svědků podal Pechanovi a sám si vzal ostatní materiály.

Sluební pes chytil stopu pod oknem klubovny. Sledoval ji za roh zámečku, kde chtěl skočit na vedoucího farmy Novotného. Potom se znovu chytil stopy, ale běel na druhou stranu, směrem do parku ke stromu, vzdálenému asi třicet metrů od zámečku. Místo pod stromem označil jako stanovi-

tě, kde osoba, která nechala stopy pod oknem, přecházela.

4 i

Dále el po stopě napříč parkem pěinou a k elezničnímu přejezdu přes silnici, vedoucí do Moravského Berouna. Tam stopu ztratil,” četl Černý z protokolu o pouití sluebního psa.

Ano. Pod tím stromem musel ten člověk stát téměř hodinu.

Nali jsme tam pět nedopalků cigaret značky Start. Hned ráno, jak jsem přiel, jsem je předal pro kurýrní potu do kriminalistického ústavu. Poádal jsem o zjitění krevní skupiny kuřáka, pokud byl vylučovatelem krevní skupiny ve slinách.”

Pes pracoval za mimořádně patných podmínek. Přesto odvedl kus práce.”

Podle výsledků pouití psa směřuje stopa do Moravského Berouna, co by mohlo souviset s Radkem Kohoutem, ale kde je ten druhý protokol?” listoval kapitán Černý ve svazku papírů. Tady je to: Dále byl pouit pes na prohledání irího okolí místa činu. Při revírování nael v křoví u silnice obraz bez rámu. Obraz byl předloen řediteli učilitě Hájkovi, který v něm bezpečně poznal malbu, původně visící v klubovně. Obraz byl předán technikovi k dalímu taktickému vyhodnocení. ádné dalí předměty, které by mohly být v příčinné souvislosti s vyetřovaným případem, nebyly nalezeny.”

Soudruhu kapitáne, obraz je olejomalba, která by podle techniky provedení mohla pocházet z konce 16. století. Pokud nejde o mimořádně zdařilou kopii, bude mít obraz značnou uměleckou i odhadní cenu. Námětem jsou tři grácie, které v té době malovali téměř vichni významní malíři.”

Ozval se telefon. Patologické oddělení ústavu národního zdraví oznamovalo, e provede soudní pitvu, kterou nařídil prokurátor tého dne ve 12 hodin. Černý slíbil, e se k pitvě včas dostaví a pokračoval v jednání s Pechanem.

Musí, Karle, odjet ihned do Moravského Berouna a provést výslech Radka Kohouta. Vem si ho na obvodní oddělení a po skončení výslechu mi zatelefonuj výsledek. Telefonicky se domluvíme na dalích opatřeních. Vyzvedni od technika ten obraz, opatrně jej zabal a vezme jej s sebou. Já poádám telefonicky ředitele Státní galerie v Olomouci, aby jetě s některým odborníkem na plagiáty přijel za tebou na oddělení do Moravského Berouna. Tam jim předloí odcizený obraz a zařídí, aby si mohli prohlédnout vechny zbývající obrazy v kovářovském zámečku. Jsou-li opravdu tak vzácné, jak vypadají, neměly by viset nezabezpečeny na místě, kde si je můe kdokoliv odnést.”’

42

31

Tady je Státní galérie Olomouc, u telefonu ředitel Moudrý.”

Dobrý den, soudruhu řediteli. Volá Bezpečnost Bruntál, u telefonu kapitán Černý. Nezlobte se, e vás vytrhuji z práce, ale potřebujeme nutně vai pomoc.”

Rádi pomůeme.”

Vyetřujeme vradu mladé dívky. V souvislosti s činem chtěl vrah odcizit obraz, který vypadá podle laického odhadu na starého mistra ze 16. a 17. století. Domníváme se, e malba zobrazuje motiv tří grácií, ale potřebujeme vědět přesně, o jaký obraz jde, kdo jej maloval, jaká je jeho cena, jestli je pravděpodobné, e by o něj mohl být zájem v cizině. A taky bychom chtěli, abyste se podívali na dalí olejomalby a grafi-ky, které visí po stěnách odborného zemědělského učilitě v Kovářové.”

Mám tu vlastní auto, a tak hned vyrazíme. Vezmu sebou jetě kolegu, který je odborníkem na staré práce. Kam máme přijet? K vám do Bruntálu?

Ne, soudruhu řediteli, můj kolega podporučík Pechan na vás bude čekat na obvodním oddělení Veřejné bezpečnosti v Moravském Berouně. Kdy přijedete do města, máte po pravé straně nemocnici a asi dvě stě metrů za ní je oddělení VB, jetě před náměstím. Děkuji vám za ochotu.”

Netřeba děkovat. Za hodinku budeme na místě. Prosím vás, soudruhu kapitáne, kde se v tom Kovářově vzaly umělecké předměty, vdy je to taková malá vesnička.”

V Kovářově sídlil statkář Flégl, který sice umění moc nerozuměl, ale přesto ukládal do obrazů peníze. Zejména za války, kdy peníze neměly ádnou hodnotu. Z jeho sbírek se zachovaly vlastně jen ty obrazy, ale vechny vypadají na originály. Ale to posoudíte spí vy. Já nejsem odborník.

Budete asi okováni, a uvidíte, jak obrazy visí volně na chodbách, ve třídách a v klubovně baráku, do kterého můe kdokoliv volně vejít a odnést si, co chce.”

Tak proč, prosím vás, kvůli tomu vradili?”

To bychom také rádi věděli, soudruhu řediteli. Ale jetě to asi bude chvíli trvat.”

43

Hledám Radka Kohouta,” sdělil Pechan pracovníkovi provozovny Kovosluby v Moravském Berouně a ukázal mu svůj sluební odznak přísluníka Kriminální sluby.

Člověče, soudruhu, ten kluk se u mně učil, znám ho u léta, před vojnou, po vojně. To co se o něm íří za fámu, to je nesmysl. Tomu přece nemůete věřit. Já vám garantuju, e tu holku nezabil. Celá dílna ví o jeho lásce, i o tom, co kvůli tomu dělá za skopičiny. Ten kluk je prvně zamilovaný, copak takoví vradí? Máte rozum? Podezírat nevinnýho kluka. A ho uvidíte, poznáte sám. Ten je nevinný. Kuřeti by neublíil.”

Zatím nikoho nepodezíráme, ani Radka Kohouta ne.

Sbíráme důkazy pro i proti a o tom, kdo je vinen, rozhoduje soud, ne my.”

Já vám nechci, soudruhu, radit. Před chvílí jsem Radka poslal domů. Telefonoval jsem jeho tátovi, aby si pro něj přijel.

Kdy se Radek včera dověděl, e je holka mrtvá, tak mi tady omdlel jako palek. Jak jste to prosím vás vyetřovali, e se to otočilo vechno proti tomu klukovi?”

Pechan zná psychologii. Ví také ledacos o davové psychó-

ze. Ví, e někdo vytvoří fámu, rozíří ji. Dalí lidé si k ní něco přidají nebo ji podle svých úvah přetvoří a dají ji do oběhu dalím lidem. Vůbec si neuvědomují, e mohou někomu hrozně ublíit. Kdybychom tak jednali my na kriminálce, bylo by mnoho nevinných lidí neastných, myslel si Pechan.

Kdy se podporučík vydával do bydlitě Radka Kohouta, věděl, e ho nečeká nic příjemného. Mnohokrát musel zvonit u bytu Kohoutových, ne se konečně za dveřmi ozval plačtivý hlas: Ná Radek nic neudělal. Jděte pryč! Nechceme nikoho ani vidět! Jděte pryč!”

Paní Kohoutová, jsem pracovníkem Kriminální sluby a musím s Radkem mluvit. Je to v jeho zájmu. Prosím, otevřete mi!”

Jděte pryč, nechceme nikoho ani vidět!” Za dveřmi bytu se rozhostilo opět ticho. Pechan znovu a znovu vytrvale zvonil.

Po dalích minutách zvonění se ozval za dveřmi muský hlas: Kdo je to?”

Jsem podporučík Pechan, Kriminální sluba. Musím mluvit s Radkem …,” jetě neřekl celou větu a dveře se pootevře-ly. Mu za dveřmi beze slova vpustil Pechana do bytu. Pokynul, aby ho podporučík následoval do jedněch z dveří, ústících do předsíně. Veli do jakési pracovny.

44

Pane podporučíku, vysvětlete mi, prosím vás, co se stalo?

A co s tím má společného ná Radek?”

,,Pane Kohout, vá syn je plnoletý a odpovídá sám za svoje činy. Nemohu jednat místo něho s vámi. Mojí povinností je vyslechnout ho. Neměl bych to pravděpodobně dělat, ale protoe chápu, e vám je jako otci těko, řeknu vám, o co jde.

Prosím vás, aby vechno, co vám řeknu, zůstalo jen mezi námi.

Předevčírem v noci byla v Kovářově zavraděna dívka, se kterou u několik měsíců chodil vá syn. Musíme vědět, co Radek dělal předevčírem večer a v noci. Tak a teď prosím, abyste mi umonil mluvit se synem!”

Jistěe, můete s ním hovořit, ale nejdříve se ho já mezi čtyřma očima něco zeptám, abych mu mohl případně zajistit k vaemu výslechu advokáta.”

Jak myslíte, pane Kohoute. Podle trestního řádu soudního má být obhájce přítomen a po vznesení obvinění. Já proti vaemu synovi obvinění vznáet nehodlám. Potřebuji od Radka pouze některá vysvětlení, abych mohl pokračovat v pátrání. Vá syn mi samozřejmě nemusí odpovídat, ale tím jenom prodlouí dobu pro vypátrání skutečného vraha. A dokud nebude zjitěn vrah, není nikdo schopen očistit z podezření vaeho syna.”

Mohu tomu rozumět tak, e nevěříte, e by můj syn byl vrahem té dívky?” rozjasnil tvář otec.

Pane Kohoute, já musím věřit jenom důkazům, abych neublioval nevinným lidem. Nemohu proto jednoznačně říci, e není pachatelem, a u si o tom sám myslím cokoliv, zatím ho nelze vyloučit z okruhu podezřelých. Jak rychle bude mono dokázat, e je nevinen, to bude záleet předevím na něm.”

Pane podporučíku, ná Radek je jetě mladý a trochu vznětlivý. Ta událost jej okovala. Prosím, posuzujte jeho jednání podle toho. Syn není v jádru zlý chlapec, ale teď se nechce s nikým vůbec bavit. Já vám ho sem přivedu a popoví-

dejte si!”

Pane Kohoute, vá syn musí jít se mnou. Výslech se musí konat v úřední místnosti a za přítomnosti nezúčastněné osoby. Nemohu jej vyslýchat tady.”

Vy jste ho přiel zatknout?”

Ne, zatím bude pouze vyslechnut jako řada dalích lidí, kteří nám mohou pomoci případ objasnit. Zadret můeme

45

teprve tehdy, je-li důvodné podezření, e by mohl být pachatelem, a to jetě jen na nezbytně nutnou dobu. Potom musí o uvalení vazby rozhodnout prokurátor. Ale nemyslím, e by bylo nutné přikročit k zadrení nebo uvalení vazby v případě vaeho syna.

Jestlie syna zadríte, ádám, abych byl o tom informován, abych mu mohl poslat advokáta.”

Za dveřmi pokoje bylo slyet vzruený rozhovor, v něm

dominoval hlas Radkova otce. Po chvíli vstoupil mladý mu

a zamračeně se díval na Pechana. Snědý, tmavovlasý, kudrna-tý, s trochu delími vlasy. Světle modrý dínsový oblek, upravený podle poslední módy: uměle odrbané rukávy a spodní okraj kabátku i nohavic. Na první pohled mírný, hloubavý obličej. Teď vak oči vyjadřovaly smutek a chvílemi i nenávist.

Hezký kluk, řekl si Pechan, není divu, e ho vechna děvčata na internátě Blance záviděla.

Radku, to je vyetřovatel z kriminálky. Odvede si tě na stanici, ale bude-li tě chtít z něčeho vinit, neodpovídej na otázky, dokud mi neoznámí, e proti tobě vznesli obvinění a dokud za tebou nepolu pana doktora Pavlíka.”

Nestarej se!” utrhl se na otce Radek Kohout. Mám ji na svědomí. A je mrtvá kvůli vám. Kvůli tobě a matce. Pro vás nebyla dost nóbl, co vám záleelo na tom, jestli se máme rádi.

A teď se budete starat. Do smrti si budu vyčítat, e jsem se na vás nevykalal a neoenil se s ní. Jetě mohla být naivu.”

Obrátil se na Pechana: Pojďte! V base nebo tady mezi nimi, ono je to pro mne úplně stejný. Nikdo tomu nemůete rozumět!”

Co to říká, Radku? Mlč! Tohle nesmí říkat!”

Prosím tě, dejte mi vichni pokoj!” křičel Kohout mladí.

V kanceláři mimo podporučíka Pechana seděl jetě nadstrámistr VB.

Radku, musí k nám mít důvěru a říci přesně vechno o co tě poádám … , ” začal mírným tónem Pechan, ale mladý Kohout jej přeruil: Pro vás jsem pan Kohout. Jetě jste mi nic nedokázali a ani mi nic nedokáete.”

Tak dobře, tedy pane Kohout. Vyetřuji vradu Blanky Vlčkové. Prosím, abyste mi řekl vechno, co o ní víte a jaký byl mezi vámi vztah!”

Dejte Blaničce pokoj. Blanka byla nejlepí děvče na světě a já ji měl rád. Ona mě taky. A co je vám do toho?” Radek

46

Kohout přeel z vyzývavého a nenávistného tónu do vzlykání.

Vnitřně se zlomil a začal bez zábran brečet. Pechan si přisedl blí k němu a začal se znovu vyptávat. Ani v nejmením nepochybuji o tom, e Blanka byla hodné děvče. Jene u

není. Je mrtvá. Někdo ji zabil. Vím, e jste se měli rádi, ale tím spíe byste nám měl pomoci, abychom nali toho, kdo ji zavradil.”

Já myslel, e to víte. Vichni přece říkají, e jsem to byl já.

Co jetě chcete?” Kdy si Pechan viml, e Radek Kohout hledá po kapsách, přistrčil mu k ruce naletěnou mosaznou dózu, kterou měl náčelník obvodního oddělení v Moravském Berouně na eventuální nabízení cigaret svým návtěvám.

Z odkládacího stolečku vzal čistý popelník a poloil jej před Kohouta, který mu věnoval vděčný pohled a lačně se vrhl na cigaretu. Kdy si třesoucí se rukou zapálil, začal se jej Pechan znovu vyptávat.

Blanka je u mrtvá a nikdo jí u nepomůe. Ani vae srdceryvné scény. Já vás chápu, ale je třeba, abyste se trochu vzpamatoval a odpovídal na moje otázky. Musíte mi podrobně říci, co jste dělal v noci z předvčerejka na včerejek.”

Chtěl jsem vidět Blanku. Chtěl jsem s ní mluvit. Byl jsem celý večer v Kovářově.”

Měli jste dohodnutou schůzku?”

Neměli. Dřív jsem posílal Blance lísteček, kdy přijdu, po nějaké holce od nich z intru a bylo to. Ale teď se na mě zlobila a vechna psaníčka rovnou zahazovala. A na schůzky nechodila.”

Jak jste si dopisovali? A proč se na vás zlobila?”

Měli jsme domluvené takové ifry, protoe jsme si psaníč-

ka posílali po různých holkách a nechtěli jsme, aby tomu rozuměly. Třeba jsem napsal úterý a namaloval k tomu okno.

To znamenalo, e v úterý budu čekat po večerce pod oknem klubovny a Blanka mi, a vechny usnou, otevře okno a budeme spolu chvíli sedět v klubovně. Kdy bylo hezky, tak jsem nakreslil strom a potůček a to znamenalo, e budu v těch místech na ni čekat. Jene já jsem Blance straně ublíil. Slíbil jsem jí, e budu dávat pozor a najednou zjistila, e je v jiném stavu. Řekl jsem jí, e si ji vezmu, e se třeba odtud odstěhujeme, e si najdu práci i nějaké sluné bydlení. Jene ne jsem to stačil říct doma naim, tak matce někdo donesl, e chodím s Blankou. Matka se vypravila do internátu a ztropila

49

tam hroznou scénu. Blanka se rozzlobila, e kdy podle mojí maminky není pro mě dost dobrá, tak abych zmizel, e mě u

nechce ani vidět, a mi maminka vybere nějakou lepí. Říkal jsem jí, a neblbne, e to nemá cenu, kdy čeká dítě a já si ji chci vzít. e přece jde o nás dva a ne o moji matku. Ale Blanka začala uvaovat o tom, e by la na potrat. Já jsem jí řekl, e jestli to zkusí, e ji zabiju … ale já ji opravdu nezabil.”

Potřebuji přesné vědět, co jste dělal v Kovářově celý večer.”

Odpoledne jsem jí poslal lísteček, e večer přijedu, aby otevřela okno. Přiel jsem u před sedmou hodinou a oni mají večerku a v devět. Čekal jsem v parku pod tím velkým katanem, protoe prelo. V klubovně se svítilo, a tak jsem přistavil k oknu ebřík, který leí opodál u zdi a díval se dovnitř.

Seděl tam ředitel Hájek a několik děvčat, mezi nimi i Blanka.

Tak jsem zase slezl a čekal, a bude večerka. Kdy u vude zhaslo světlo, tak jsem zase lezl po ebříku k oknu, jestli třeba Blanička nečeká. Jene byla tma a nebylo nic vidět. Tak jsem po tom ebříku lezl nahoru a dolů několikrát. Pak mi dolo, e Blanka buď můj dopis zahodila, nebo zase schválně nepřila.

Dostal jsem najednou vztek. Pratil jsem pěstí do okna, a se vysypalo sklo. Byl to v tom tichu hrozný rámus. Lekl jsem se, e mě tam někdo chytne, a tak jsem sjel po ebříku dolů a utíkal pryč. Ani jsem ten ebřík u neodstavil. Kdy jsem doklusal domů, byla skoro půlnoc.”

Viděl vás někdo cestou z Kovářova domů?”

Nevím, ale spí ne. Prelo a já celou cestu klusal. Nikoho jsem neviděl.”

Jak jsi přiel k těm krábancům na ruce?”

Bouchnul jsem pravou pěstí do okna a trochu jsem si při tom pokrábal hřbet ruky. Ale věřte mi, já bych na Blaničku ani nesáhl. Já ji opravdu nezabil!”

Třeba dělám chybu, kdy věřím tomu, e vy jste Blanku nezabil, ale má důvěra je málo. Musíte mi pomoci najít vraha, protoe teď skoro vechno mluví proti vám. Měl byste mi něco říci o Blance. Třeba kdo ji neměl rád, jestli se jí někdo nechtěl za něco pomstít. Prostě řekněte mi vechno, co by mohlo pomoci při vyetřování. Někdy i zdánlivá maličkost můe hodně přispět k odhalení.”

O Blaničce toho nikdo neví tolik jako já. Neměla přede mnou ádná tajemství a vechno mi říkala. Ale určitě neexisto-50

val nikdo, kdo by jí chtěl ublíit. Matka a otčím ji snad neměli v lásce. Ale zabít ji, to určitě ne. Nemůu to pochopit. Kdo ji znal, měl ji rád. Jak se to mohlo stát? Kdybych tam byl jetě zůstal a nenavztekal se, nerozbil okno a neutekl jako uličník, třeba by se ani Blaničce nic nestalo.”

Takhle to nemůete brát. Nedávejte si vinu. Spí uvaujte, co by nám mohlo pomoci.” Do kanceláře vstoupil náčelník obvodního oddělení a poloil před Pechana papír, na něm

bylo napsáno pár slov.

Pane Kohout, buďte tak laskav a pojďte se soudruhem nadstrámistrem do vedlejí kanceláře. Za chvíli budeme pokračovat.”

Kdy se mladík přemístil, vstoupil do kanceláře znovu náčelník oddělení v doprovodu dalího mue.

Dobrý den, soudruhu prokurátore,” pozdravil Pechan příchozího. Co byste si přál? Vyslýchám právě jako svědka Radka Kohouta.”

Vím, soudruhu podporučíku. Vypadá to na pachatele?”

Ne, soudruhu prokurátore. Naopak, jeví se mi sluně, i kdy musím po pravdě říci, e mnoho stop svědčí nebo jetě bude svědčit proti němu. Ale ten kluk není typem vraha.”

Prokurátor pokrčil rameny.

Soudruhu,kolik vrad jste u vyetřoval?”

Dosud ádnou, soudruhu prokurátore.”

Tak tedy vyslechněte jednu dobře míněnou radu. Jste kriminalista a k tomu právník. Tak se drte důkazů a indicií a svoje sympatie a city si nechte pro sebe. Prohlaujete, e je nevinen a přitom jste mu, jak vidím, podstrčil kouření, aby vám nechal na dóze otisky prstů a v popelníku krevní skupinu na nadopalcích cigaret. To je správné, právník se musí řídit fakty a ne city. To by nikam nedoel. A teď v mé přítomnosti dokončíte výslech a já na něj uvalím vazbu.”

Je to nutné? Myslím, e to skutečně neudělal a e dokonce nejsou ani důvody vazby.”

Myslím, myslím … ” ironicky opakoval prokurátor. Račte si,soudruhu,uvědomit, e máte vyetřovat. Já si zase myslím, e dokud nedokáete, e Vlčkovou nezabil, nemůe běhat na svobodě.”

Jeho otec si přál, abychom mu oznámili, kdyby bylo proti němu vzneseno obvinění. Musím mu zatelefonovat do bytu.”

Tak dost! Trochu to přeháníte. Předně, dosud jsem

51

obvinění nevznesl, ale vznesu, o tom buďte ujitěn. Kohout je plnoletý a já vznesu obvinění proti němu a ne proti rodičům.

K tomu nepotřebuji advokáta. Dalí výslech s ním zatím dělat nebudu, dokud nepřijdou výsledky expertiz. Do té doby zůstane ve vazbě. A ho odvezu do vazby, můete to rodičům oznámit. Dřív ne.”

Pechan přivedl Kohouta.

Přečtěte si protokol a chcete-li něco doplnit, tak mi to hned sdělte, abych mohl protokol ukončit. Vedle mě je okresní prokurátor a provádí dozor nad vyetřováním případu vrady.”

Soudruhu podporučíku, doplňte, e výslechu byl přítomen prokurátor, který na závěr poloil otázku: Cítíte se vinen a přiznáváte, e jste a u úmyslně nebo z nedbalosti zabil Blanku Vlčkovou?”

Odpovězte, pane Kohout!”

Ne, já jsem Blance neublíil.”

Zapite, soudruhu podporučíku, do protokolu, e jsem se usnesl vznést proti Radku Kohoutovi obvinění pro trestný čin vrady Blanky Vlčkové a současně jsem rozhodl uvalit na obviněného vazbu.”

Pane obviněný, od tohoto okamiku máte právo hájit se vemi prostředky, máte právo odmítnout výpověď, máte právo radit se o vem se svým obhájcem, kterého si můete sám zvolit. Pokud tak neučiníte, bude vám obhájce určen ex offo.

Rozumíte mému poučení?”

Ano, rozumím. Mým obhájcem bude doktor Pavlík.”

Přiznání je, pane obviněný, polehčující okolnost. Chcete se přiznat nebo chcete jetě něco doplnit do protokolu?”

Nechci. Já jsem Blanku nezavradil.”

13

Pracovníci Státní galérie se přili rozloučit s Pechanem na oddělení Veřejné bezpečnosti do Moravského Berouna.

Není téměř pochyb o tom, e jde o originál, ale raději si obraz vezmeme a provedeme vechny znalecké zkouky, aby posudek byl bezchybný.”

Řediteli galérie skočil do řeči jeho mladí kolega:

52

Je to neuvěřitelné. Copak takové obrazy lze jen tak nechávat na chodbách? Více jak polovina obrazů patří do státních sbírek a pod ochranu. Nedovedu pochopit, e někdo mohl nechat tak cenné exponáty v zemědělské kole. Hned podáme na odbor kultury KNV návrh, aby vechny obrazy z Kovářova byly převezeny k nám k expertize a po jejím provedení aby byly eventuálně zařazeny do majetku státní galérie, pokud bude zjitěno, e jde o originály.”

A nezapomeň zdůraznit, e jsme přesvědčeni, e jde o originály, a to velmi cenné. Jestli se nemýlíme, tak jenom ,Tři grácie’ jsou tak významným objevem, e by patřily do Národní galérie.”

Ty obrazy by měly být střeeny, ne je stačíme odvézt.”

Jak je chcete hlídat? Do zámečku lze vlézt oknem, a já nevím, kudy jetě. Obrazů je příli mnoho na to, abychom je mohli dočasně uloit na bezpečné místo a zabezpečit tak, abychom je sami nepokodili neodborným skladováním.”

Vlastně máte pravdu. Teď je na nás, abychom rychle zaúřadovali. Budeme dělat jetě dnes a třeba celou noc. Zítra byste mohl dostat znalecký posudek. A pozdravujte soudruha kapitána Černého. e mu děkujeme.”

Prosím vás, soudruhu řediteli, jakmile budete mít posudek hotov, předejte ho laskavě olomoucké kriminální slubě. Ta nám ho pole kurýrní potou.”

Prokurátor si odvezl Radka Kohouta. Pracovníci galérie odjeli a Pechanovi zbýval jetě úkol informovat Kohoutovy, e jejich syn byl prokurátorem vzat do vyetřovací vazby. Rozhodl se pro pěí cestu. Cestou zpět na oddělení Veřejné bezpečnosti, které bylo a na druhém konci městečka, uvaoval Pechan, jak se vechno vlastně mohlo stát.

Blanka Vlčková nemohla vstoupit do klubovny hned po rozbití okna. Jestlie je pravda, e Radek Kohout doel domů před půlnocí, pak byl v době vrady u doma. V kadém případě zloděj obrazu musel mít dost času na sundání Tří grácií” ze stěny. Zda jetě před vstupem Vlčkové do klubovny, či a kdy byla mrtvá, se zatím nedá zjistit. Proč tam vůbec chodila? Myslela si, e tam najde Kohouta?

Vrah ovem mohl být v klubovně, u kdy Kohout rozbil okno. To by vak musel vstoupit do klubovny dveřmi. Proč ne?

Vdy pes nael stopu od okna ke kraji parku jenom po Kohoutovi. Obraz nael pes a při revírování. Vrah mohl vejít

53

i odejít z místa vrady dveřmi. Jestlie také ukradl obraz a chtěl se ukrýt, nemusel opustit ani budovu. Do násypky je mono cokoliv vyhodit z budovy oknem. Z přízemí by to lo obtíněji, protoe násypka má zvýený kraj. Při troce ikovnosti by vak bylo mono obraz vyhodit ze vech oken jídelny a ta bývá celou noc odemčena. V prvním patře by lo zcela snadno vhodit obraz do násypky z okna ředitelovy kanceláře. Méně snadno, ale přece jenom by lo pouít v téme patře oken záchodu a umyvárny.

Po návratu do Bruntálu zastihl podporučík Pechan svého představeného na pracoviti. Předal mu protokol o výslechu Radka Kohouta a také jeho zdravotní dokumentaci, kterou vyzvedl v berounském zdravotnickém středisku.

Tak co tomu říká?” ptal se náčelník, kdy si prohlédl vechny materiály.

Přivezl jsem kontrolní otisky Kohoutových prstů a nedopalky cigaret, které kouřil v kanceláři obvodního oddělení.

Zatím vechno nasvědčuje tomu, e by mohl být pachatelem, ale jaksi vnitřně jsem přesvědčen o tom, e není. Nedovedu ale najít ádný jiný motiv. Prokurátor ovem rozhodl o vazbě.”

Je to příli jednoduché na to, abychom mohli být přesvěd-

čeni, e máme pravdu. Jeden velmi moudrý člověk řekl i na adresu nás kriminalistů: Chladnou hlavu, planoucí srdce a čisté ruce. Musíme brát v potaz nejen rozum, ale i cit pro chápání lidí. Chyba v naí práci by mohla snadno ublíit nevinnému člověku. Má-li z tebe být dobrý kriminalista, nesmí se ukvapovat ve svých úsudcích.”

Jene co soudruh prokurátor? Kdy jsem mu říkal svůj názor, tak mi hned dal co proto.”

Prokurátora z toho vynech. Jetě ho dobře nezná, ale mohu tě ujistit, e je to velmi schopný a zkuený člověk.

Kohoutovo zadrení je moudré. Jestlie nic neudělal, máme jistotu, e se na pár dní, co stráví ve vazbě, nebude plést do vyetřování a nebude zbytečně kalit vodu. Je-li pachatelem někdo jiný ne Kohout, tak zadrením Kohouta se skutečný pachatel vrady uklidní, stane se méně ostraitým a budeme mít lepí ance ho odhalit. A je-li pachatelem Kohout, jako e vechny stopy, které dosud máme, svědčí zcela jednoznačně proti němu, pak je lépe, kdy zůstane ve vazbě, protoe by mohl třeba provést nějaký nepředloený čin. Prokurátor postupoval správně, hochu.”

54

31

Uplynul třetí den od vrady Blanky Včkové. V noci byl na oddělení VB klid. Venku fičel divoký vítr a proháněl po ulicích okresního města proudy padajícího detě, smíchaného se sněhovými vločkami. Psí počasí. V jiné dny bylo touto dobou ohláeno několik dopravních nehod. Dnes nic. Lidem se asi skutečné nechtělo od kamen. Časně ráno se liduprázdnou ulicí, vedoucí k okresnímu oddělení Veřejné bezpečnosti, blíila tíhlá, zachumlaná postava. Chodec postupoval v mír-ném předklonu, aby se chránil před větrem a detěm. Kdy se přiblíil k budově okresního oddělení, objevila se z druhé strany ulice dalí postava a klusem uháněla k té první, která ji

stačila dojít ke vchodu do budovy a zazvonit na dozorčího útvaru.

Dobré jitro, soudruhu náčelníku, to máme počasí, co?”

,,Buď zdráv, Karlíčku, taky jsi nemohl dospat?”

Dozorčí útvaru otevřel dveře a vrčel na příchozí: Večer tu zacláníte bůhví dokdy a ani ráno si nemůete dát pokoj? Nebo má zas kriminálka poplach?”

Kapitán Černý a podporučík Pechan se usadili v kanceláři.

Pechan nejdříve uvařil silnou kávu a potom si oba kriminalisté rozloili materiály k případu Vlčkové. Začali se radit o dalím postupu.

Horká stopa nám, Karlíčku, pomalu chladne. A my nejsme o moc dál ne první den. Musíme uválivě stanovit verze a začít na nich dělat. Já prohlídnu kurýrní potu a ty se podívej na pitevní protokol.”

Pechan pozorně pročítal pitevní protokol. Současně srov-nával svoje představy s objektivními nálezy patologů. Obě

zemřela nedlouho po úderu. Úder byl veden značnou silou, kterou by mohl vynaloit pouze mu nebo těce pracující ena. Pachatel musel být vyí ne obě, to znamená, měřit více ne 165 cm. Úder směřoval ikmo dolů. Rána byla způsobena tvrdým předmětem s ohraničenými okraji. Při úderu dolo k proraení lebky, její úlomky se dostaly hluboko do mozkové tkáně, co mělo za následek okamitou smrt.

Dívka byla necelé tři měsíce těhotná. Její krevní skupina byla A, rh faktor negativní. Vzhledem k tomu, e mrtvá leela celou dobu v teplém prostředí, předpokládají soudní znalci, e k smrti dolo mezi půlnocí a jednou hodinou ranní.

55

Jsou rovně vyhodnoceny první materiály z místa činu.

Okno klubovny bylo skutečně rozbito z venkovní strany. Na nerozbité polovině okna a také na střepech druhého okenního křídla jsou daktyloskopické stopy vech pěti prstů. Podle daktyloskopů se osoba opřela vemi deseti o okno jetě před jeho rozbitím. Vechny jsou ideálně upotřebitelné a průkazné.

Dle názoru technika jde o otisky Kohoutových rukou. Také na vnitřní straně okna jsou některé daktyloskopické stopy upotřebitelné. Na vrchních deskách stolů v klubovně jsou vechny sejmuté daktyloskopické stopy upotřebitelné, ale budou pravděpodobně větinou děvčat z internátu. Dnes pojede technik a daktyloskop do Kovářova a poádají tam vechny přítomné osoby o sejmutí kontrolních otisků, aby mohl daktyloskop porovnat, čí který otisk je.

Krevní stopy na podlaze klubovny a na stěně klubovny patří pravděpodobně oběti, protoe mají shodnou krevní skupinu.

Krevní mouha na vypadlém kusu okenního skla byla identifikována jako krev skupiny AB rh negativní. Stejnou skupinu tedy má i Radek Kohout. Nedopalky cigaret, zajitěné pod stromem v zámeckém parku, jsou zbytky cigaret značky Start.

Jejich kuřák je vylučovatelem krevní skupiny ve slinách a má skupinu AB, rh faktor negativní. Kontrolní ověření s cigareto-vými nedopalky, které se zajistilo při Kohoutově výslechu, do-kazuje, e v cigaretách byla stejná krevní skupina. Je také ověřeno, e Kohout si kupoval výhradně cigarety značky Start.

Vechna zjitěná fakta odpovídají tomu, co vypověděl při výslechu. A1e rovně vlastně svědčí proti němu.

Tady má, Karle, jetě jednu zajímavost, které se bude

muset trochu věnovat. Máme zde u osobní spisy z ředitelství státního statku. Vechny jsem si prohlédl a podle nich nikdo ze zaměstnanců zemědělského učilitě ani kolní farmy nemá v minulosti ádný prohřeek. Vichni jsou kladně pracovně hodnoceni za celá léta, co je osobní evidence vedena. Správce farmy má vak ve spise něco zvlátního, co mě upoutalo a přimělo k dálnopisnému provedení lustrace v naí ústřední evidenci pachatelů a podezřelých osob. Dnení správce farmy Novotný byl několik let ředitelem státního statku a pak se najednou vyskytuje jako vedoucí farmy. Ve spisu k tomu není ádné vysvětlení.”

A co s ním tedy bylo?”

Nebuď nedočkavý! Ústřední evidence má u jeho jména 56

poznámku, e byl stíhán podle § 125 trestního zákona.

Bliího nic, tak jsem si nechal přinést spis od soudu a tady ho má. Je to hrozný balík. Prohlédni si ho, abychom věděli, o co lo. Třeba bude stačit přečíst si jenom alobu.”

Hned se podívám, co to je podle trestního zákona. Určitě druhá hlava - hospodářská trestná činnost, ale ten paragraf?

Aha, tady to mám: Odpovědný hospodářský pracovník, který v úmyslu zajistit státní nebo jiné socialistické organizaci neoprávněné výhody uvede ve výkazu nebo hláení slouících k řízení, plánování nebo kontrole národního hospodářství, anebo ke stanovení cen o závaných skutečnostech nepravdi-vé nebo hrubě zkreslené údaje atd. To si rád přečtu. Hospodářská kriminalita byla vdycky moje slabá stránka, tak se alespoň poučím a dozvím něco nového.”

Prostuduj spis. Třeba se nám něco z něj bude hodit. Zatím nemůeme vyloučit jednoznačně ani pana správce alias exředitele Novotného. I kdy nemám z vyetřování hospodář-

ské kriminality mnoho zkueností, přece jenom vím, e rozkrádači, úplatkáři, meloucháři a jiní příivníci na společ-

nosti jsou v podstatě zbabělci. Kdy provádějí hospodářskou trestnou činnost, jsou přesvědčeni jednak o své rafinovanosti a jednak o neschopnosti orgánů Bezpečnosti. Ale jakmile je jim dokázána jejich trestná činnost, přestanou být domýliví.

Ale na vradu obvykle nemají. To jenom v detektivkách - aby se dokázala mravní zvrácenost rozkradače nebo aby děj měl větí napětí, udělá autor z fuera surového vraha,” mávl rukou kapitán Černý.

15

Studium spisu nepřineslo podporučíku Pechanovi ádnou potřebnou informaci. aloba byla sepsána velmi obecně. Spis měl pro Pechana pouze jednu výhodu, e se v něm uvádělo, který pracovník hospodářské kriminálky tehdy případ vyetřoval. Jeliko lo o věc starou ji mnoho let, soudruh, který se jí tehdy zabýval, odeel u před několika lety do důchodu. Bylo nutno vydat se za ním. Bude si ale jetě pamatovat, o co lo?

Vdy takových případů jistě etřil v tehdejí době desítky?

těstí Pechanovi přálo. Bývalý kriminalista il v Olomouci

59

a podporučík ho zastihl doma. Sotva mu řekl, oč jde, byl pozván dál. Důstojník SNB je sice 8 let v důchodu, ale na případ Novotného si dobře pamatuje.

Kdy dolo po osvobození ke konfiskaci zemědělské půdy a majetku zrádců a kolaborantů, připadla tehdy Národnímu pozemkovému fondu péče o mnoho hektarů půdy. Začaly se vytvářet státní statky. Tehdy se nedostávalo odborníků a bylo nutno pracovat s lidmi, kteří byli k dispozici. Tak se stal ředitelem státního statku také Novotný. Neměl sice zkuenosti z řízení, avak zemědělství rozuměl a tak se dostal do vedoucí funkce. Krátce potom se ukázalo, e dosavadní rozdělení půdy nevyhovuje a je třeba provést zcelení a hospodářskotechnic-kou úpravu. Tím vlastně začala trestná činnost Novotného.”

V čem vlastně spočívala? Ze spisu je zřejmé, e úmyslně vykazoval podstatně mení výměru, ne měl ve skutečnosti.

Jak to bylo moné? Copak lze,ztratit skoro dvě stě hektarů?”

Mladý příteli,” usmál se kriminalistický důchodce, moné je leccos, ale tady to vechno bylo velmi sloité. Novotný poíval důvěru na okrese a také jeho podřízení za ním li. Uměl to s lidmi. I kdy se stal ředitelem, tak nezpychnul jako mnoho jiných. Chodil za svými zaměstnanci na pole, do stájí a kravínů a lidé se za jeho řízení měli dobře. Státní statek za pracovní výsledky dostal několik uznání, pracovní kolektiv bral velké premie za překračování výnosů a mimořádnou uitkovost dobytka.”

Tak jak k jeho trestné činnosti dolo a proč? ” netrpělivě se snail dovědět Pechan. Bývalý kriminalista se jen usmál.

Kdybych vám to, soudruhu, vechno nevysvětlil a neřekl, jaká tehdy byla doba, leccos z toho byste nemusel pochopit.”

Důchodce se na chvíli odmlčel a el si vzít lék.

Vidíte to! Jsem jedním z mála přísluníků, kteří se sice doili důchodu, ale přece jenom mě srdíčko u zlobí. Infarkty jsou u nás nemocí z povolání. A nae ivotospráva bohuel vytváří pro vznik srdečních onemocnění ty nejpříznivějí podmínky. Ale nač mluvit o nemocech.”

Bývalý kriminalista postavil před Pechana álek kávy a před sebe sklenici vychlazeného mléka. A pak pokračoval: Po provedení hospodářskotechnické úpravy půdy dochá-

zelo ke změnám výměry. patně obdělatelná půda se vyčlenila na pastviny. Lány se spojily rozoráním mezí. Drobné kousky soukromé půdy, které zasahovaly do lánů státního statku, se

60

spojily do celku a soukromník dostával náhradou za svůj pozemek jiný kus půdy na okraji lánů. Dodrovala se zásada zachování stejné bonity, tedy kvality půdy, ale tuto zásadu nebylo mono vdy dodret. A tak se náhradou za půl hektaru lepí půdy dával třeba hektar trochu horí půdy. Tím nastal v pozemkové dokumentaci tak trochu nepřehledný stav.

A právě v tu dobu se ve výkazu státního statku stala chyba v uvádění celkové výměry orné půdy. Namísto správné výměry 2 971 hektarů bylo ve výkazu uvedeno 2 791 hektarů. Nepodařilo se nám u zjistit, zda lo o úmyslnou přesmyčku nebo jenom o přesmyčku z nedbalosti. Fakt je, e jsme úmysl nemohli dokázat a já sám jsem tehdy nabyl přesvědčení, e Novotný neměl jetě tolik zkueností, aby mohl vědět, jaké to pro něho a pro celý státní statek, který řídil, bude mít důsledky.”

Bývalý kriminalista se odmlčel, aby se nadechl a trochu si odpočinul od vyprávění, které ho znatelně namáhalo.

Jestli, soudruhu, cítíte únavu, mohu přijít jindy,” omlouval se Pechan.

To není třeba. Jenom u nejsem zvyklý tolik přemýlet a mluvit. Tak mě to trochu unavuje. Ale úplná bábovka zase nejsem.”

Prosím vás, třeba se vám to bude zdát směné, ale já vůbec nerozumím zemědělství a řízení nějakého podniku. Jaké tedy ten podvod ve výkazu mohl mít důsledky?”

Nepouívejte termínu podvod! Jednak jsme nedokázali podvodný úmysl a jednak v té době z nezkuenosti a v dobrém úmyslu udělal chybu leckdo. I my na kriminálce jsme nebyli bez chyb. Nikdo nám nic nevysvětlil, nikdo nepředal zkuenosti. A tak jsme se vechno museli učit sami. Někdy jsme se, bohuel, také učili teprve a chybami.”

Promiňte, prosím, já to tak nemyslel.”

Nic se neděje, mladý kolego! Vy mladí si někdy mnoho věcí příli zjednoduujete. To vás pak vede k nesprávnému chápá-

ní a hodnocení toho, co se dělo, kdy jsme se stali státem, v něm si pracující vládnou sami. Věřte, nebylo to nic lehkého.

Ale nepřijel jste sem na kolení. Abych se vrátil k tomu statku.

Hospodářskotechnická úprava půdy se prováděla nejen na státních statcích, ale i v jednotných zemědělských drustvech a taky ve státních lesích. Aparát zemědělských odborů národních výborů byl zbrusu nový a bez zkueností. Starý

61

aparát nemohl řídit socialistické zemědělství. A tak tehdy na okrese sečetli výkazy o výměrách zemědělské půdy a zaslali je na kraje a odtud na ministerstvo. Moná, e někdo přiel nato, e chybějí nějaké hektary. Moná, e se takové chyby vyskytly i jinde. Moná, e někde jinde udělali zrovna opačnou chybu, take výsledek byl opticky stejný. A taky moná, e si chyby někdo viml a z pohodlnosti nebo proto, e nevěděl, jak ji najít a kde ji hledat, pustil nesprávný výkaz dál.”

Kdy to teď říkáte, tak si uvědomuji, e já bych tu chybu asi taky nedokázal najít. Nebo by mi to trvalo dost dlouho. Jak se pak divit lidem, kteří nebyli zvyklí pracovat v kanceláři a najednou měli povinnost být úředníky nebo dokonce účetními pracovníky.”

Tak vidíte,” smál se bývalý kriminalista, dnes by vám ochotně někdo pomohl. Ale tehdy jste to nemohl očekávat. Ti, kdo tomu rozuměli, proívali kodolibou radost, kdykoli se nám něco nedařilo. Ale i tehdy mezi námi byli chytří lidé. U

tehdy přemýleli o tom, jak je moné, e při stejných půdních podmínkách, při stejných pracovních výkonech a stejné péči, věnované polím, jsou rozdílné výsledky ve dvou či více sousedních zemědělských závodech. Tito lidé mezi námi neuměli vechno spočítat, ale věděli ze zkuenosti, e v tom kterém roce je hektarový výnos ječmene nebo brambor přiblině tolik a tolik metráků. Věděli to z celé řady půdních lánů. A pak najednou slyeli, e průměrné hektarové výnosy jsou o pět, est metráků vyí. Nejdříve nad tím přemýleli a divili se, pak začáii uvaovat, jak je to moné.

Tehdejí předseda statkového výboru strany byl patrně první, kdo Novotného upozornil na to, e zde něco není v pořádku. Dokonce mu řekl, e má pocit, e nehrají výměry.

Novotný mu při této příleitosti prozradil, jak dolo k tomu, e hospodaří na větí výměře půdy, ne jakou skutečně vykazují.

Předseda chtěl po Novotném, aby oznámil změnu výměry zemědělské půdy. Jenome to bylo právě v době, kdy okres nebo přesněji řečeno někteří funkcionáři se v naem statku viděli. Několikrát se o něm psalo. Lidé na statku se přesvědčili, e pracují-li dobře, jsou také podle toho odměňováni.”

Pan ředitel ovem bral nejvíce?”

Pravděpodobně ano. Ale Novotný se snail udělat hodně pro zaměstnance. V průběhu vyetřování jsem s ním hovořil mnohokrát a vím, e si uvědomil svoje provinění. Ale omlouval

62

se, e kdyby přiznal chybu, byla by to ostuda. Zdálo se mi, e neměl odvahu říci pravdu. Kdy jsme zadali případ vyetřovat, měl jsem dojem, e se mu ulehčilo a hned se ke vemu přiznal.”

Jak se vůbec stalo, e případ vyetřovala kriminální sluba, kdy statek měl tak dobrou pověst a ředitel také? Vdy

v takovém případě by byla pravděpodobnějí snaha řeit záleitost jinak?”

U jsem vám říkal, e tehdejí předseda statkového výboru chtěl po Novotném, aby při nejbliím výkazu o půdě upravil počty tak, aby odpovídaly skutečnosti. Novotný to odmítl udělat, a tak předseda informoval zemědělského tajemníka okresního výboru strany. Ten si mě pozval, abych proetřil, zda jde o úmysl, nebo o nedbalost. Uloil mi, abychom přitom zbytečně neukodili pověsti statku a ředitele Novotného, kdyby se ukázalo, e obvinění je liché. Při vyetřování vylo najevo, e obvinění bylo důvodné, ale motiv a počátek trestné činnosti vlastně vylučovaly trestnost ředitelova činu. Trestně odpovědný byl vlastně proto, e kdy sám a navíc i na upozornění zjistil, e dolo k chybě, neměl v ní pokračovat a dalí následující výkaz opravit.”

Prosím vás a co mi můete jetě říci o Novotném jako o člověku? Jaké má charakterové vlastnosti? Mohl by eventu-

álně někoho zabít? Jak se jevil tehdy při vyetřování?”

Čekal jsem tuto otázku. Nemohu se zaručit. Bylo by to ode mne příli nezodpovědné, ale nepovauji Novotného za potenciálního vraha. Tehdy se přiznal hned, jakmile jsem mu řekl, o co jde. Kdy byl odvolán z funkce ředitele a přemístěn za vedoucího farmy, dělal na mě dojem, e je rád, e to tak dopadlo. Dokonce tvrdil, e v Kovářově začne dělat něco, čemu rozumí. Při jeho odvolání bylo na statku dost velké pobouření. Jeho obliba mezi lidmi neklesala. Divíte se, e v Kovářově vichni uvítali, e se Novotný vrací právě k nim, odkud vyel?”

Já správce Novotného, soudruhu, nepodezřívám. Ale chtěl jsem o něm jenom vědět něco bliího. Z písemného materiálu se to vyčíst nedalo a mimo vás u asi nikdo není schopen vysvětlit, jak to vechno tehdy bylo. Moc vám děkuji a nezlobte se, e jsem tak dlouho zdroval.”

63

31

Podporučík Pechan rozřízl kapesním noíkem obálku, kterou přinesla do kanceláře kapitána Černého pracovnice podatel-ny okresního oddělení VB. Vyňal z obálky desky, rozevřel je a začal číst nahlas: ,,Obraz, předloený znalcům, představuje tři grácie. Tři grácie, někdy také nazývané charitkami, byly podle antické mytologie dcerami boha Dia a Eurynomy.

Grácie se jmenují Aglaia, Eufrosyné a Thalia a byly bohyněmi půvabu, krásy a slavnostního veselí.

Téma tří grácií inspirovalo mnoho malířů, například Rafae-la, Sandro Botticelliho, Tintoretta, Rubense a dalí. Inkrimo-vaný obraz pochází, podle názoru znalců, nesporně z dílny Pavla Petra Rubense. Znalci bez porady s odborníky z jiných zemí nemohou jednoznačně určit, zda jde o dílo Rubensovo, o dílo jeho áků zhotovené pod Rubensovým vedením, nebo zda jde o velmi zdařilou dobovou kopii. V kadém případě jde o obraz značné umělecké a historické hodnoty. Jeho cenu v penění jednotce lze vyjádřit přiblině minimální sumou 200 000 Kčs.”

V kanceláři se rozhostilo ticho. Pechan vydechl: Soudruhu kapitáne, to je úasné, co?! To by skutečně mohl být Rubens.

O Pavlu Petru Rubensovi je známo, e v jeho dílně pracovalo mnoho malířů a častokrát vichni malovali stejné téma. Jenom královské zakázky, a to jetě pouze na výslovné přání, prý maloval Rubens sám.”

Kolik Rubensových obrazů u nás máme? Neví to ná-

hodou?”

Vědět údaje o tak významném malíři přece patří ke veobecným znalostem kadého vysokokolsky vzdělaného člověka,” pochlubil se podporučík. Pokud vím, tak v obrazár-ně Praského hradu mají obraz nazvaný ,Slavnost bohů na Olympu’. V Národní galérii visí dva obrazy: ,Smrt svatého Tomáe a ,Svatý Augustin . V Karlovarské galérii je malba na dubové desce, nazvaná ,Skupina postav v zahradě’. O tento obraz se vleče u několik let spor. Část odborníků soudí, e jde o Rubensův obraz, jiní tvrdí, e sice byl malován v Rubensově dílně, ale e autorem není sám Pavel Petr Rubens. Zdá se, e se u asi nikdy nedohodnou. A teď dalí Rubensovo dílo u nás.”

Nedělej si iluze, e jde o Rubensův obraz. Asi bude znát

64

anekdotu, která říká, e Rubens namaloval na 3000 obrazů.

Avak ,Rubensů je 10 000 jen v USA a téměř o vech znalecké posudky potvrzují, e jde o originály, malované rukou Mis-trovou.”

,.Dobře, to ale neznamená, e by se u nás nemohl objevit dalí skutečný Rubens. Takový obraz by pochopitelně mohl někomu stát za leccos, i za vradu.”

Jistěe, má pravdu, e by se mohl objevit dalí Rubens i u nás. Určitě vak ví, e obraz ,Tři grácie’ Pavla Petra Rubense je majetkem obrazárny Dulwich College Gallery na předměstí Londýna.”

Pechan překvapeně a s úctou vzhlédl na svého představeného. Odkud to víte, soudruhu náčelníku?”

Kapitán Černý se usmál. Mít vědomosti patří k základním předpokladům pro nai práci. Měl by je mít kadý kriminalista, a u má vysokou nebo jenom střední kolu.”

Promiňte, soudruhu kapitáne, já to tak nemyslel,” začervenal se Pechan.

Nic se nestalo. To přece nestojí za řeč. Rubensovy ,Tři grácie’ byly toti, Karlíčku, v roce 1966 z Dulwich College Gallery odcizeny a s nimi jetě dalí vzácné obrazy v hodnotě dvaapůl miliónu liber.”

A naly se?”

Kráde v Londýně vyetřovala zvlátní brigáda Scotland Yardu pro boj proti krádeím uměleckých a historických předmětů. Pomáhal jim dokonce Interpol.

Interpol a Scotland Yard se nemohly dohodnout. Jedni tvrdili, e obrazy musel odcizit sběratel jenom pro sebe, protoe tak slavné obrazy a v takovém mnoství není nikdo schopen prodat, ani by nevzbudil podezření. Pracovníci zvlátní brigády Yardu to odhadovali na mezinárodní bandu specialistů. Pachatelé se toti dostali do galérie vyříznutím dolní dveřní výplně, přičem na horních výplních a v zámcích dveří bylo zainstalováno poplané zařízení. Lupiči překonali bez problémů i nálapový kontakt, umístěný kousek za dveřmi. To vechno svědčí o dobré přípravě. Pracovníci Yardu prohlásili, e jestli nechce Interpol spolupracovat, a to řekne jeho zástupce otevřeně a nezesměňuje se svojí verzí.”

Take se Interpol a Scotland Yard dostaly do sebe?” usmál se Pechan A kdo měl vůbec pravdu? Jak to dopadlo?”

Nakonec bylo vechno úplně jinak. Nelo o organizovanou

65

bandu, nýbr o pachatele, který pracoval úplně samostatně.

Dokonce nebyl ani sběratelem obrazů či staroitností. Byl to, představ si, učeň, dosud netrestaný. O poplaném zařízení neměl ani potuchy. Dopaden byl pouze zvlátní náhodou: Nějaký anonym zatelefonoval policii, aby si prohlédla jeho byt.

Kdy tam detektivové přili, nali drahocenné obrazy, opřené o zeď.”

Tak to je pěkná útěcha. Já si myslel, e prověříme pár sběratelů obrazů, eventuálně nějakého překupníka a případ uzavřeme. Ale teď vidím, e to můe být jednotlivec i meziná-

rodní banda.”

Nebo něco docela jiného. Zkus vypočítat, kolik verzí budeme muset prověřovat.”

Předně si myslím, e bychom měli pátrat mezi sběrateli obrazů. A také mezi překupníky, o nich je známo, e uměleckými předměty pokoutně obchodují. Zatím nemůeme vypustit z podezření ani Radka Kohouta, ani ředitele Hájka. Za podrobný pohled stojí také otčím Blanky Vlčkové. A to je tak asi vechno.”

To by asi bylo velmi jednoduché, Karlíčku. Mohlo by také jít o pachatele, postieného sexuální aberací úchylnou láskou k objektu na obraze. Za nejnadějnějí povauji verzi, podle ní

nebudeme k obrazu vůbec přihlíet a vycházet z toho, e se dostal do zločinu jenom náhodou.”

To by ale znamenalo, e vůbec neznáme motiv spáchání vrady. Pak bychom museli prověřovat vechny, i ty nejnesmy-slnějí poznatký a ztrácet zbytečně mnoho času.”

Je vidět, e dělá prvně na vradě. Jak můe předem poznat, která verze nebo který poznatek má smysl a který ne?

Půjde-li po jedné verzi, můe se ti stát, e bude na konci a výsledek ádný. Pak ti nezbývá ne začít od začátku a prověřovat zase dalí verzi. Představ si, jakou anci bys dával pachateli, kdybys dělal třeba týden na kadé verzi u vědomí, e teprve ta třetí nebo čtvrtá se ukáe správnou.”

Mně se i přes to zdá úplně jasné, e pachateli lo o obraz.”

Jak tedy vysvětlí, e obraz pohodil v parku? A proč odstranil rám? A kde je ten rám?”

Pachatel s vradou nepočítal. Byl překvapen během krádee a vrada se stala pouze neuváenou reakcí na strach z odhalení. Vyndal obraz z rámu, stočil jej jako kus plátna a ukryl. Stejně se domnívám, e se pro něj chtěl vrátit a vrátí.

66

Ostatně-nemůe vědět, a neměl by vědět, e jsme ho nali.”

,,Vidím, e bys raději pracoval na verzi,kráde obrazu,’ viď?

Bude mít monost. Připrav na ráno do dispečinku zprávu o případu a co potřebuje od jinách útvarů. Máme na zítra slíben vstup na dobu pěti minut pro celostátní pátrací relaci.

Já se tedy budu zatím věnovat dalím verzím.”

17

Několik minut před osmou hodinou, jako kadý den, zapíná kapitán Černý malý přístroj na konferenčním stolku v kancelá-

ři. Vedle přístroje mikrofon, spojený kabelem. V křeslech u konferenčního stolku sedí kapitán Černý s podporučíkem Pechanem. Je přesně za minutu osm.

Zde kriminální sluba Severomoravského kraje. Bruntále, jsi připraven?” ozvalo se z reproduktoru přístroje.

Zde kriminální sluba okresu Bruntál. Jsme připraveni na celostátní relaci,” ohlásil kapitán Černý. Přístroj se na několik desítek vteřin odmlčel.

Zde federální kriminální ústředna. Zahajujeme pravi-delnou ranní relaci. Podle naeho včerejího pokynu mají být dnes napojeny vechny okresy. Prosím kraje, hlaste se!”

Zde kriminální sluba Středočeského kraje. Vechny okresy naeho kraje jsou na příjmu.”

Postupně se hlásili vechny kraje v přesně určeném pořadí.

Zde federální kriminální ústředna. První vstup do celostátní pátrací relace má kriminální sluba okresu Bruntál. Prosím mluvte!”

Zde kriminální sluba okresu Bruntál. Před třemi dny byla v zemědělském odborném učiliti v Kovářově na okrese Bruntál zavraděna učnice Blanka Vlčková. Ve stejnou dobu byl z klubovny učilitě odcizen obraz ,Tři grácie’, který, podle názoru znalců, můe pocházet z dílny slavného malíře Pavla Rubense. Pachatel vyjmul obraz z rámu a malbu ukryl v okolí objektu, kde byla nalezena.

Zavraděná pravděpodobně pachatele na místě činu překvapila a byla jím udeřena do hlavy tak, e na místě zemřela.

Jako jednu z pravděpodobných verzí hodláme prověřovat monost, e lo o pokus krádee vzácného obrazu.

69

Po dohodě s Federální kriminalistickou ústřednou v Praze ádáme vechny kriminální sluby, aby prověřily alibi vech osob, které se v minulosti zabývaly zprostředkováním krádeí uměleckých předmětů. Dále ádáme o prověření vech osob, které na území vaich útvarů sbírají obrazy a jiné umělecké předměty. Prosíme o provedení ádaných opatření ihned a o podání i negativní zprávy o výsledku etření v průběhu zítřejího dne. Pokud budou zjitěny kladné poznatky, prosí-

me o okamité podání zprávy, abychom mohli s přísluným útvarem dohodnout dalí společný postup. Předáváme slovo Praze.”

Zde federální kriminální ústředna. ádáme vechny útvary, aby postupovaly podle pokynů Kriminální sluby Bruntál, která i nadále bude řídit vyetřování případu. Některé útvary obdrí jetě konkrétní úkoly, vyplývající z vyhodnocení centrální evidence bývalých pachatelů. Úkoly budou uloeny dnes během dopoledne dálnopisně.

Dnes dalí celostátní informace a úkoly nebudou. Zítra budou na příjmu pouze kraje. Kraje, máte souhlas k vypojení z celostátní sítě.”

Jednotlivé kraje jetě dalí minuty konferovaly se svými podřízenými kriminálními sluebnami o případech celokrajo-vého významu.

Od celostátní pátrací relace neuplynula jetě ani půlhodina a na případu ,Tří grácií’, jak byl pojmenován případ vrady Blanky Vlčkové, pracovaly u desítky zkuených kriminalistů v celé republice.

18

Matka Blanky Vlčkové vypadala u na první pohled jako ena, kterou střední věk dávno opustil. Určitě má blí k padesátce ne ke čtyřicítce, řekl si kapitán Černý, kdy ji spatřil.

I kdy oblečením a zejména krátkostí sukně a hloubkou výstřihu se snaila vyvolat dojem, e se má dosud čím chlubit.

Jako matka, které před několika dny někdo zabil dítě, vak nevypadala.

,,Nevím, po kom Blanka byla. To jí určitě udělala nějaká enská, který svedla mue. Víte, já v jejím věku… já jsem ani

70

nevěděla, co je to muský. A ona? Nevěřil byste jak rafinovaně mi sváděla mýho novýho manela. Tak dlouho na něj doráela, a si dal říct. Pak se s ním prala, e chce jetě. Na těstí jsem přila zrovna domů já. No co tomu říkáte? Vlastní matce svádět muskýho?!”

Kde teď je vá manel, paní Vlčková?”

Je na cukrovarský kampani. U budou končit. Vak se u

nemůu dočkat, a bude zase doma. Kdepak, enská má mít pořád svýho muskýho u sebe. A s muskýma je to stejný. Jak nemá vedle sebe tu svou, tak za něj nemůe nikdo ručit. A ten můj zvlá. To víte, je to jetě mládí. A takovýho mladýho kdy si chce enská udret, to se musí snait.” Vlčková rozváděla své teorie. Černému se z jejích řečí dělal zvlátní pocit nevolnosti okolo aludku. Bylo mu tak divně vdy, kdy se setkal s lidmi, kteří mezilidské vztahy mezi muem a enou degradovali pouze na pudový vztah intimní. Chudáci lidé, kteří neznají jiných hodnot, říkal si v takových případech Černý a necítil se dobře.

Prosím vás, a jak to přijde, e jste jej pustila na kampaň?

Přece kdy cukrovar jede, tak on nemůe domů ani v sobotu, ani v neděli?”

Oni bydlej v ubytovnách. Já tam za ním dvakrát v tejdnu jedu. Večer dám děcka spát a ráno se vrátím. To víte, mladej muskej chce svý. Musím se snait, aby neměl roupy, a

odjedu.”

Jezdíte za ním pravidelně v určité dny? Kdy jste tam byla naposledy?”

Vlčková se domýlivě usmála, napřímila a snaila se zdůraznit své enské vnady. Proč se tak vyptáváte? Dnes je to u čtyři dny, co jsem za ním byla. Večer pojedu zase.”

Kapitán Černý mlčel a prohlíel si očima byt. Konečně Vlčkové dolo, e důvodem vyptávání pracovníka kriminálky není zájem o její osobu, ale něco, co se dotýká spí mrtvé dcery. Kapitán zaregistroval, e vlastně Vlčková potvrdila své-

mu druhovi alibi. Jestlie se prokáe, e je tomu tak, jak uvedla, má alibi i ona. Černého nejvíce zaráí lhostejnost, s jakou reaguje matka na zavradění vlastní dcery. Ani trochu smutku a bolesti. Jenom cynické, chladné prohláení: U nikoho svádět nebude!

Kdy se Černý s Vlčkovou rozloučil, hned se mu lehčeji dýchalo. V její přítomnosti měl pocit, e se zalkne. Vlčková je

71

zřejmě enská, schopná veho. Za necelou hodinu přijíděl kapitán Černý k ubytovně cukrovaru. Okolo dřevěného, bíle natřeného přízemního baráku se rozprostíralo jedno převeli-ké, nelibě páchnoucí smetitě. Uivatelé ubytovny s největí pravděpodobností nepovaovali za nutné namáhat se s odná-

ením odpadků do nádob, k tomu určených. Plechovky od konzerv, láhve od nejrůznějích druhů alkoholu, papírové krabice, stejně jako různé zbytky oblečení. To vechno na místě, kam bylo mono určitý předmět vyhodit přímo otevře-ným oknem. Pod odpadky prosvítající písek napovídal, e jetě nedávno, zřejmě před započetím cukrovarské kampaně, bylo okolí domku čisté, vysypané jasně lutým pískem. Teď vak převládal dojem, e jde o jakési smetitě, uprostřed něho někdo omylem umístil lidský příbytek.

Kapitán Černý zastavil a zaparkoval na okraji obce. Neměl rád, kdy byl při práci středem pozornosti. Přijede-li cizí auto a v něm člověk, který není z vesnice, stane se ihned středem zájmu.

Řev rádia bylo slyet daleko od ubytovny. Jako by jeho majitel chtěl vyvrátit základní fyzikální zákon o íření zvuku a dokázat, e existuje způsob, který můe donést zvuk snad a

do nekonečna. Černý se hrozil jenom z představy, e by mohl být v takovém prostředí ubytován. Třeba jen pár dní nebo hodin.

Vchod do ubytovny byl otevřen. Nějaký pozdní příchozí neměl asi dost trpělivosti k odemčení dveří klíčem nebo prostě klíč neměl, a tak si otevřel dveře tím, e je vylomil. Za normálních okolností by nebylo zvlátním problémem rozbité dveře opravit, ale teď v kampani mají údrbáři plno jiných starostí. Stejně by oprava dlouho nevydrela. Dveře větiny pokojů jsou opatřeny mimo dózických zámků jetě petlicemi.

Petlice na dveřích prvního pokoje mu zůstala volně v ruce a dveře se otevřely. Zámek zde plnil pouze morální funkci.

Vytvářel dojem, e do pokoje se nelze dostat.

Ondřeje Kočího, otčíma Blanky Vlčkové, nael Černý hned ve třetí místnosti.

Vypadni,” ozvalo se z kavalce. Po dalím zatřepání se spáč rozhodl, e se ruitele spánku zbaví radikálnějím způsobem.

Co otravuje, vole! Já mám po noční ichtě a dnes jedu nanovo. Potřebuju se vyspat. Vypadni, nebo se neznám.” Ne

mohl Černý něco podotknout, zvrátil se Kočí zpátky na lůko

72

a začal hlasitě chrápat. Konečně se Černému podařilo přivést spáče do takového stavu, kdy pochopil, e ho vetřelec nenechá spát. Černý se představil a ukázal sluební průkaz.

Potřebuji vědět, kdy u vás byla naposledy vae ena!?”

Copak ona něco provedla? Sakra, já zapad do pěkný rodinky. Ani vychrápat se kvůli nim nemůu. To jako jste přijel kvůli tomu, e tu mrchu někdo zadlábil? Ta si o to stejně říkala u dlouho.”

Chci od vás vědět, kdy jste se v posledním týdnu viděl se svou enou a co jste dělal kadou noc uplynulého týdne.”

Poslyte, tohle na mě nezkouejte. Já vím, e Blanka byla zabitá před čtyřma dny, protoe stará mi to hned přijela říct, jak dostala telegram, a kdy za ní přijel ten aek z internátu, co si říká ředitel. To bylo předevčírem a od tý doby tu nebyla.

Já mám u pět dnů noční ichtu, a tak mám úplný alibi.”

To bych tak netvrdil, pane Kočí. Vae manelka na to má jiný názor. Tvrdila něco jiného.”

Coe? No, dneska má přijet, tak to teda uvidí. Sama přila s nápadem, e bude tvrdit, e jsme byli tu noc spolu, kdy

někdo zamordoval Blanku. A teď bude něco házet na mě?”

Jak to, e dnes přijede večer za vámi, kdy máte noční ichtu, jak jste mi před chvílí tvrdil?”

To je jednoduchý. Já si ji beru do cukrovaru. V noci není tolik práce, a tak je moný někam se zaít do tepla.”

Jak často sem za vámi jezdí vae ena?”

Jak kdy, po dvou a třech dnech. Naposledy tady byla předevčírem a dnes zase přijede.”

Viděl ji někdo z vaich spolupracovníků?”

Jistě. Pokadý, kdy sem některá enská přijde na noc, tak o tom víme vichni. Bereme si enský dozadu do skladu.”

Kapitán Černý jetě navtívil osobní oddělení a stráné cukrovaru. e by se někdo mohl dostat v noci do cukrovaru, ani by o tom na vrátnici věděli, odmítali. Parák z Kočího směny po chvíli dohadování kápl boskou. Přiznal, jak to v noci s enskými návtěvami dělají. Kousek od vrátnice je u jednoho sloupku povolené drátěné pletivo. Člověk můe dírou projít pohodlně. Na noc, kdy dolo k vradě Blanky Vlčkové, potvrzoval parák Kočímu alibi. Noc po vradě měl skutečně Kočí enskou návtěvu a byl s ní ve skladu. Proč si ale Vlčková zajiovala u svého mue alibi na noc, kdy dolo k vradě? Černý se rozhodl, e navtíví cestou zpět Kovářov.

73

31

První, s kým se Černý setkal, kdy pěky kráčel k zeměděl-skému učiliti, byla kuchařka Hummelová. Táhla dvě obrovské nákupní taky plné potravin. Kdy ji Černý pozdravil, lekla se tak, e jednu z taek upustila. Černý jí pomohl posbírat vysypané balíčky, chopil se obou taek a nesl jí je k internátu.

,,Pane náčelníku, tak jsem se vás lekla, e se mi klepou kolena. Po smrti Blaničky mám nějaký pocuchaný nervy. Snad jste nám nepřivezl zase nějakou zlou zprávu?”

Co vás nemá, paní Hummelová. Přijel jsem se jenom podívat na Kovářov. Zajímá mě, jestli se snad někomu lépe dýchá, kdy Blanka u není na tomto světě.”

Tomu určité nevěříte. Blaničku měl kadý rád a nikdo by jí neublíil. ” Kuchařka se zamyslela a najednou její tvář zpřísně-

la. Z očí bleskl smutek a nenávist. Asi budete mít pravdu. Mně taky říkával pan Flégl, e jsem koátko, kterému by nikdo nedokázal ublíit. Pak mě sám znásilnil, předhodil svým německým kumpánům a jetě mě poslal na robotu do rajchu.

Tenhle zámeček by se snad měl zbourat. Je prokletej. Jetě nikomu nepřinesl nic dobrého. Kdo se tenkrát nechal, toho Flégl ulapoval čím dál tím víc. Kdo se mu postavil, ten patně dopadl. Za války bylo z Kovářova pozavíráno lidí! Gestapáci tady řádili a vichni jsme věděli, e to má na svědomí Flégl.

Nejdřív li ti ze stávky. Pak dalí a dalí.”

Černý projevil zájem, o jakou stávku vlastně lo. Jene právě vstupovali do kuchyně internátu a kuchařka ho odbyla: Teď mám kalup a nemohu se s vámi bavit, ale přijďte odpoledne na kafíčko a já vám to vechno povím.”

Jetě ráno naletěné polobotky a naehlené kalhoty s puky teď vypadají, jako by v nich Černý hrál kopanou na dně vyputěného rybníka. Právě dorazil po jedné cestě, vedoucí z Kovářova k teletníku státního statku. Měl těstí, první pracovnice, na kterou se obrátil s dotazem, kde by nael paní Mrčákovou, se přiznala, e toto jméno nosí právě ona. Začali spolu hovořit o práci na farmě, o děvčatech z internátu, a

hovorná ena přila i na Blanku Vlčkovou. O neastném děvčeti slyel jenom samou chválu: pracovitá, ochotná, sluná. Mrčáková potvrdila, e právě tu noc, co dolo k zavradění Blanky Vlčkové, ji chytil lučníkový záchvat a musela volat pro pohotovost do Moravského Berouna.

74

Já jsem na zámku pracovala jetě za Flégla. Byla jsem tam a do konce války. Tady dřív nebyla iroko daleko ádná pracovní příleitost. Kdo chtěl dělat u Fléglů, musel si nechat vechno líbit. Jinak el. A to tady znamenalo chcípnout hlady.

Kdyby vám vyprávěla Hummelová, co se jí stalo a jak přila o dítě! Nedivil byste se, e po válce jsme se vichni třásli na to, a si budeme moct s Flégrem vyřídit účty. Ale ten lump na nás vyzrál. Frnknul, ani jsme nevěděli jak.”

Jak ale ten Flégl mohl zmizet? Copak jste si ho nehlídali, kdy se přiblíila fronta?”

Mrčáková, jako pravá enská, uvítala monost, e můe někomu něco vysvětlovat. Začala ze iroka líčit historii Fléglovy rodiny. Jetě za paní Fléglové to lo. Ta ho trochu mírnila a kdy nebyl právě moc opilý, tak ji poslechl. Ale jinak byl hrubián a násilník. Nikdo ho zde neměl rád. Chudák enská, která mu padla do oka. Musela být jeho za kadou cenu. Chlapi nesměli ani ceknout.

V třicátým estým roce prohlásil Flégl, e bude patná úroda a e mu to málo vynese. Nabídl, e buď budou vichni pracovat za poloviční plat, nebo musí polovinu lidí propustit.

Nám, co jsme dělali přímo na zámku, se tak zle nevedlo. Ale chasa na polích a okolo dobytka, to byli chudáci. Nás taky platil málo, za to jsme si museli nechat leccos líbit. Ale aspoň jsme se najedli. Ti ostatní chudáci uili hladu víc ne dost.

Čeleď ze dvora se tehdy rozhodla, e bude stávkovat, dokud statkář neslíbí, e ponechá vechny v práci a za plnou mzdu.

Druhý den přijelo do statku nákladní auto, plné nádeníků, najatých kdesi na Opavsku za jetě mení mzdu, ne jakou měli dostat nai lidi. Ráno, ne měli ti cizí vyjet na pole, sela se čeleď před branou, aby vozy nemohly vyjet. Flégl choval tehdy dvě obrovské dogy. Přivedl je a potval na nae lidi. Devět lidí ty bestie pokousaly. Ostatní pak utekli. Celé léto nesměl nikdo ve vsi dostat práci na statku. To byl snad nejhorí rok v Kovářově, mysleli jsme si tenkrát.

A jetě horí časy nastaly za okupace. Paní Fléglová onemocněla a brzo umřela. Od té doby s Fléglem nikdo nic nesvedl. Celou válku chlastal s gestapáky na zámku. Kdy se opili, honili po domě sluky a děvečky. Která se nenechala chytit nebo která se příli bránila, odnesla to obyčejně nejvíc.

Flégl ji udal na arbajtsamt a musela na práci do říe.”

A to po válce nechali lidé Flégla jenom tak odejít?”

75

Kdy se začala ozývat kanonáda od Ostravy, organizovali nai chlapi hlídky okolo statku, aby Flégl nemohl vzít roha jako jeho berountí kumpáni - gestapáci. Ale nějak to nevylo.

Tehdy chlapi podezírali jeden druhého za to, e se Fléglovi podařilo zmizet. Vichni přísahali, e nikdo na hlídce ho neviděl utíkat. Dodnes se neví, jak mohl Flégl uniknout.”

Jedině, e by mu někdo zdejí pomohl. Ale kdo?”

Proč by to kdo dělal? Tady ve vsi nebylo člověka, ke kterému by se Flégl choval sluně. Nejzajímavějí na tom je, e Flégl si nemohl nic odnést. Určitě utíkal narychlo. Kde tedy zůstalo vechno jejich zlato a ty perky po neboce paní Fléglové? Flégl měl zlata hodně. Jednou mi ukazoval, jak vypadá zlatý prut. Říkal, e kdy je dobrý rok, tak mu statek vynese tři takové pruty. A to zlato ukazoval nejen mně. Kdy

zmizel, společně jsme prohledali s předsedou MNV celý zámek, ale nenala se ani jedna zlatá náunice.”

Po válce u o Fléglovi nikdo neslyel?”

Tady v Kovářově určitě nebyl. Před několika lety začaly bývalým stálým zaměstnancům chodit z Bavorska od Flégla pozdravy k vánocům. A teď po tři roky máme v kadé vánoční gratulaci vloenu dvacetimarkovou bankovku.”

A co v těch gratulacích píe? A komu vemu je posílá?”

Je to jenom obyčejné přání veho nejlepího k vánočním svátkům a hodně zdraví v novém roce. Končí to: S poděková-

ním za vechno, co jste pro nai rodinu udělali, Vá Flégl.

Přání dostávají vichni bývalí zaměstnanci. Mimo pana správce Novotnýho. Ten první gratulaci roztrhal a poslal prý Fléglovi dopis, který si určitě pan velkostatkář za rámeček nedá,”

Velmi nerada se Mrčáková loučila s kapitánem Černým. Ale kategorické volání spolupracovnic, e u dlouho mluví a nic nedělá, ji přece jenom přimělo, e podala kriminalistovi ruku na rozloučenou. Kapitán Černý zamylen odcházel. Historie zámečku, by pohnutá, patřila minulosti. Leč vrada Blanky Vlčkové zůstává krutou přítomností.

76

20

Cestu z teletníku do učňovského Internátu si kapitán Černý zkracoval přes lesík, jen obklopoval zámecký park. Ji

z minulé návtěvy si pamatoval, v kterých místech je zeď zámeckého parku polorozpadlá.

,,Co zde hledáte?‘4 oslovila přísným hlasem Černého starí urostlá ena ve stejnokroji správy spojů. Otázku provázela zjevným odhodláním zakročit z moci úřední.

Chci si jen naloupat perníček, babičko,” napadla Černého zlomyslná odpověď. Ale se zlou se potázal.

Co si to dovolujete, vy individuum jedno? Kdo je u vás babička? Já vám ukáu! Tady se, člověče, vyetřuje vrada!

A vy se tady podezřele potulujete. Půjdete okamitě se mnou do zámku a zavoláme pro SNB. Vak vás ty pohádkový srandičky přejdou. Tak jdeme, jdeme!” Doručovatelka začala postrkovat rukama Černého před sebou vpřed. Popohánění jí dělalo značné potíe. Krátké ruce, větí objem pasu a nacpaná brana bránily tomu, aby mohla do Černého pořádně strčit.

Babičko, já nejsem tak docela obyčejné individuum. Kdy

mě pustíte, tak vám splním tři přání.”

Potovní doručovatelce vak právě dola trpělivost. Rozhodla se postupovat maximálně energicky. Chytla Černého za ruku a snaila se mu ji zkroutit za zády, jak to viděla v nějakém filmu. Černý si nechal vechno líbit. Spravedlivá odhodlanost potovní doručovatelky jej přímo fascinovala. Byl zvědav, co se bude dít dál. Doli k polozbořené kamenné zídce. Bylo třeba přelézt vybourané balvany a zbytek zdi.

Teď přelezte tu zeď a na druhé straně na mě počkejte,”

nařídila poácká uniforma.

Kdepak, za tou zdí je něčí zahrada a já do cizích zahrad nelezu. Tam mě nedostanete. Co jestli tam mají zlé psy a oni mě pokouou? Ne, ne, za zeď nejdu.”

ádní psi tam nejsou. Ale kdy se bojíte, tak já polezu nejdřív a vy pak za m n o u ! “

No jo, ale co kdy vám zatím uteču?”

To si nedovolíte! Já si pamatuju vá obličej a popis!”

Tak dobře, neuteču. Ale vy mi za to budete povídat o té vradě. Celou cestu a k tomu vaemu zámku! Platí?”

Doručovatelka si prohlédla znovu Černého. Kapitán se konečně představil a podal doručovatelce svůj sluební

79

průkaz. Kdyby v tomto okamiku udeřil blesk do nejbliího stromu, nemohlo by to doručovatelku více překvapit. Zírala do legitimace, ale rozruením nebyla schopna přečíst ani řádku.

Teď mi opravdu řekněte, co se o té vradě mezi lidmi říká?”

vyvedl ji Černý z rozpaků.

Hned ten první den vichni podezřívali mladého Kohouta, protoe za tou Vlčkovou chodil. Teď se zase říká, e to děvče mělo být těhotné s ředitelem Hájkem a e ji zabil, protoe chtěla udat, e dítě bude mít s ním. Jediný člověk, který tomu nevěří, je snad stará dobračka Hummelová. Víte, ona je kuchařkou na zámku. My jsme jako mladý holky spolu slouily u Fléglů, ale já jsem se potom vdala a ze sluby jsem odela.

Můj dělal v granitolce v Berouně, a tak se nám dařilo celkem dobře. Ti, co byli odkázáni na milost Flégla, si zkusili. A víte, co teď ten darebák dělá? Posílá vem lidem, kteří u něho pracovali, psaníčka k vánocům a do obálek přikládá bankov-ky. Asi se mu nevede patně. Takoví si to vdycky umějí zařídit.”

Dostávají ta psaníčka opravdu vichni?”

Víte, ono jich u moc ivejch není. Sám jste mě nazval babičkou a to já patřila k nejmladímu sluebnictvu. Zajímavý je, e vloni jsem nesla psaní taky staré Houdkové, co letos v listopadu zemřela. Letos u pro ni psaníčko nepřilo. Jako by Flégl měl úplně čerstvé zprávy.”

Tak se na mě u nezlobte pro tu babičku. Já to opravdu říkal jenom proto, abych vás trochu pozlobil. Ale teď u se musím s vámi rozloučit. Slíbil jsem, e jetě navtívím paní Hummelovou.”

Vy jdete za Pavlou? Já touhle dírou v plotě vlastně chodím taky jenom kvůli Pavle. Mám hrozně neikovný rajón. Nejdříve doručuji v Sedmi Dvorech a potom končím v Kovářově.

Nejdříve se stavím v zámku u Pavly, ona mi uvaří od cesty kafíčko a pak táhnu zase dál. Nebude vás to ruit, kdy tam půjdu taky?”

Jistěe ne. Já tam nejdu sluebně. Jsem taky pozván na kávu. Ráno jsme tak trochu vzpomínali a museli jsme toho nechat, protoe paní Hummelová musela jít vařit a neměla na mě čas. Teď u jsou děvčata po obědě, a tak snad nebudeme zdrovat.”

U ode dveří kuchyně Černý zvolal: Paní vedoucí, prosíme o dvě kafíčka.”

80

Jenom pojďte. U jsem si říkala co to, e ani jeden nejdete, ale e přijdete spolu, to by mě ani ve snu nenapadlo. Kdepak -jste, pane náčelníku, přiel k naemu benjamínkovi - vevědo-vi? Představte si, e tahle kulička bývala nejhezčím děvčetem v Kovářově. Natěstí odela včas od Fléglů. Kdy budete něco chtít vědět, a u to bude pravda, nebo jenom lidský drby, tak se zeptejte naeho vevěda. Benjamínek ví vechno a to, co neví dnes, můe zjistit zítra.”

Ké by to byla pravda, paní Hummelová. U bych moc rád věděl, kdo Blanku zabil.”

V tom vám, pane náčelníku, asi nepomůeme. A přemý-

lím, jak chci, nic mě nenapadá.”

Prosím vás, nevíte, jestli někdo neviděl v posledních letech Flégla? Tady v Kovářově nebo jinde v Československu? Nebo třeba při turistickém zájezdu do zahraničí?”

Určitě ne! Aspoň o tom nikdo nemluvil, protoe to by se hned po vsi rozneslo. Ledae by se s ním někdo setkal tam venku a měl důvod o tom nemluvit. Od nás byl v zahraničí na rekreaci u kdekdo.”

Za okny kuchyně se začalo stmívat. Doručovatelka vypila svou kávu a oznámila, e musí doručit zbytek korespondence.

Kapitána těilo, e získal dalího spojence, který je ochoten pomáhat při dopadení pachatele.

21

Černý stoupal po schodech budovy, ve které sídlila okresní kriminální sluba, jí je náčelníkem. Věděl, e spolupracovníci na něho určité čekají. Oceňoval jejich vztah k nelehké slubě.

Kriminalistika je povolání pro ty, kdo mu jsou ochotni obětovat vechen čas a síly. Jinak by sotva dokázali dělat tuto práci ve dne i v noci. A třeba i několik dní nespat. Nevědět, co je to volná sobota a neděle. Třeba několik týdnů za sebou, kdy ostatní pracující poívají právo na neruený odpočinek. Černý měl dobré spolupracovníky. Vichni milovali svou práci a dělali ji se zápalem. Váili si také svého náčelníka a činili ve, aby ho nezklamali.

Hned na počátku chodby byly pootevřeny dveře do kancelá-

81

ře. Z místnosti zazníval vzruený hovor. Uvnitř sídlí psovod okresní kriminální sluby, který současně vede otéčko. Otéč-

ko říkají kriminalisté operativně taktické evidenci, v ní je mono najít spoustu potřebných informací o trestných činech a jejich pachatelích. Prostě informace, bez nich by kriminalisté měli ztíenou práci.

Okresní psovod, poručík Jiří Rakouský se právě přel s podporučíkem Karlem Pechanem, jen sice sídlí ve vedlejí místnosti, avak dveřmi spojené s kanceláří psovoda. Rakouský právě popichoval Pechana:

Posly, doktore, nechtěl bys k tomu psaní na stroji půjčit sluebního psa, aby ti aportoval písmenka? Takhle tu zprávu pro éfa nestihne napsat.”

Podporučík věděl, e kdy ho chtějí kolegové pozlobit, začnou mu říkat doktore. Byl mezi nimi jediný právník. Oni si ho vak nechtěli kvůli tomu dobírat. Naopak, měli ho rádi.

Kadý člověk vak čas od času cítí potřebu být vůči někomu ironický, trochu si do někoho rýpnout. Dnes přila řada na Rakouského. A protoe měl po ruce právě Pechana, stal se objektem on. Kromě toho bylo Pechanovo psaní na stroji terčem veobecného veselí. Právnická fakulta naučí své absolventy leccos, co třeba ani v budoucí praxi neuplatní.‘Ale stejně tak její absolvent postrádá mnoho věcí, které potřebuje velmi nutně. Pechan se osobně seznámil s psacím strojem a

po nástupu ke kriminální slubě.

,,To by ovem musel být sluební pes a ne ten tvůj čokl, který nenajde ani buřta. Nato pak písmenko nebo dokonce pachatele.”

,,Já jsem ho u tak zmrenýho převzal. Já za to přece nemůu, e musím dělat se psem, kterého měl u někdo jiný a zkazil ho. Přece si před něj nekleknu a nebudu ho prosit: Tak čmuchej, vdy jsi sluební pes!”

Podporučík nemá Rakouského příli v lásce, protoe díky svému mládí bývá často předmětem Rakouského chuti z ně-

koho si utahovat. Pechan se rozhodl k protiútoku.

Na fakultě nám přednáel psovod kriminální ústředny o práci sluebního psa. Tvrdil, e kdy je schopný psovod, je schopný i pes. Ale asi to musí být psovod a ne Rakouský.”

Nečekaný útok vyvedl poručíka z míry. Právě se nadechl, aby patřičně odpověděl, kdy do kanceláře vstoupil Černý: Tak co je nového, soudruzi? O čem vedete řeč?”

82

Rakouský zrozpačitěl a chtěl předcházející diskusi zahrát do autu. Bavili jsme se, soudruhu náčelníku, o vyuití sluebních psů.”

Jestlipak u jsi, Jirko, vyprávěl Pechanovi, jaký jsi byl doveda, kdy jsi k nám přiel? Třeba jak jsi zajioval místo činu na té vloupačce do samoobsluhy ve Valově. To byl, Karlíčku, případ. Při ohledání místa činu se zajistilo velké mnoství daktyloskopických stop. A ví, komu ty otisky patřily? Tehdejímu strámistru Rakouskému, který místo činu zaneřádil. Člověk by neřekl, jak někteří lidé zapomínají na své začátky. Tak buď zdráv, Rakouský! A nezdruj podporučí-

ka, čekám na jeho zprávu.”

Promiň a buď zdráv,” rozloučil se Rakouský, utědřiv Pechanovi tulec do boku.

Vdy se nic nestalo. A ty taky promiň!” Konečně Pechan dopsal zprávu a odnesl ji kapitánu Černému. Náčelník poádal podporučíka, aby mu ústně sdělil její obsah.

Máme u informace ze vech okresů. Zcela negativní hláení poslalo 72 okresů, tři okresy nám poslaly typy, které podle nich vyadují dalí ověřování, protoe vytypovaní nemají na uvedenou dobu alibi. U jednoho z nich byly dokonce zjitěny poznatky, nasvědčující k tomu, e byl v poslední době v Kovářově.”

Tys to vzal nějak krátce. Co je to za lidi? A odkud jsou?”

Ladislav Macourek, starý 59 let, je z Karviné. Bývalý obchodník s obrazy, nyní zaměstnán v prodejně s ovocem a zeleninou. Dosud netrestán, ale ji několikrát byl v podezření, e pro cizince organizuje překupnictví uměleckých předmětů. Nikdy se vak nepodařilo něco mu prokázat. V kritický den večer odjel svým vozem mimo Karvinou a vrátil se a druhý den odpoledne.

Druhý je Bohuslav Richtr z Prahy. Je starý 62 let. Vlastní rozsáhlou sbírku obrazů, ale nemůe u vech prokázat způsob nabytí. Ty, které má ve svém bytě, neprocházejí evidencí odcizených obrazů. Je podezřelý, e se přiivuje překupnictvím. V poslední době je značně aktivní a podle důvěrných informací sliboval několika zájemcům obstarání hodnotných obrazů. ádné finanční zálohy si od nikoho nebral a zatím také není zjitěno, e by někomu obraz obstaral.

Třetím typem je Jaroslav Broek z Brna, 51 let, nyní pomocný dělník na výstaviti. Pro krádee uměleckých před-83

mětů byl u trestán. Vztah k umění nemá a ani umění nerozumí. V kritickou dobu nebyl v Brně. Nezdroval se v bydliti ani nebyl na pracoviti. Místo pobytu není zjitěno.”

Tedy přece se máme čeho chytit. Prověrky vech tří musíme zvládnout rychle. Ty pojede do Karviné a já si udělám výlet do Brna. Toho Praáka zatím necháme. Stejně jeho prověrku bez soudruhů z praské kriminálky, kteří ho lépe znají, nedokáeme sami udělat.”

To jsem rád, soudruhu náčelníku, e mohu někam vyrazit.

U mi dnes bylo z těch papírů nanic. Představte si celý den číst: Nic jsme nezjistili. Rozdíl je pouze v tom, e někteří napsali stručně, e se u nich osoby, zabývající se podobnou trestnou činností, nevyskytují. Jinde zas obírně vysvětlují, jaká trestná činnost se naopak vyskytuje a e se nepodařilo zjistit osoby, je by bylo mono podezírat z činu, který jsme jim oznámili.”

Prosím tě,” smál se Černý, čte odpovědi na doádání, která pro jiné okresy provádíme my? Mohu tě ujistit, e i od nás odcházejí zprávy obou druhů, které jsi mi předváděl. I u nás jsou soudruzi, které mimochodem povauji za výborné kriminalisty a kteří ústně podávají perfektní a věcné zprávy. Ale jakmile mají něco dát na papír, stávají se z nich spisovatelé a domnívají se, e na papír je třeba psát vzletně. Já je za to neodsuzuji. Dokonce si jich nesmírně váím. Třeba ti, kdo ti posílali ona mnohomluvná hláení, jsou přesně takoví jako nai pracovníci. Patrně ti tak jenom chtěli sdělit, e naemu případu věnovali maximální čas.”

Já si nechci dělat legraci. Jenom jsem chtěl říci, e je otrava číst stovky řádků pouze proto, abych se na konci povídání dozvěděl, e jejich zjitění nám nepomůe.”

Jak to, e nepomůe? Kdybys měl sám prověřovat vechny ty lidi, jimi se nai kolegové v celé republice dnes zabývali, musel bys na to mít aspoň tři měsíce. A to si vůbec nedovedu představit systém, jakým bys to dělal. Při práci na kriminálce musí být, hochu, nejen trpělivý, ale hlavně musí být uznalý k práci jiných a musí si jejich práce váit. Protoe sám nejsi nic a bez pomoci kolektivu bys nevyetřil ádný sloitějí případ.”

Víte, soudruhu náčelníku, e jsem el vlastně pracovat na kriminálku z mladické touhy stát se jednou velkým detek-tivem?”

84

Doufám, e teď si to u nemyslí?”

Proč? U nás přece také jednotlivé případy objasňují jedinci a taky díky jim jsou dopadeni pachatelé.”

Jistěe! Má pravdu. Ale jde o méně sloité případy. Boj proti zločinu vak nikdy nemůe být záleitostí individuálních osob.”

Spisovatelé detektivek to zkrátka mají jednoduí.”

To jistě. My vak nejsme detektivové. V době vědeckotech-nické revoluce nelze jednotlivci ani zvládnout vechny vědní obory, které pomáhají kriminalistice. Vem si jenom lékařství, biologii, chemii, psychologii, psychiatrii, technické vědy a tak dále. Moderní socialistická kriminalistika je nemyslitelná bez kolektivní práce. Ovem umění je v tom: vědět, jak které vědy vyuít a co od ní chtít.”

Na náčelníkově stole zazvonil telefon.

Jde k vám prokurátor, soudruhu kapitáne!” hlásil Černé-

mu dozorčí útvaru.

22

Tak a teď klidné nervy,” upozornil Černý Pechana. Nezapomeň, e prokurátor bude chtít důkazy. A právem. My je vak dosud nemáme. I kdy vechno děláme proto, abychom pachatele zjistili a usvědčili. Jene on se domnívá, e se asi činíme málo. Pak se nesmí divit, e vidí vyetřování a výsledky naí práce zjednodueně.”

Čest, soudruzi! Jdu se podívat, jak jste daleko s případem toho Kohouta. Ukate mi celý spis!”

Proč případ Radka Kohouta, soudruhu prokurátore?”

opáčil Pechan, snad případ vrady Blanky Vlčkové. Co kdo můe vědět o pachateli? Zatím ze vech podezřelých je Kohout tím nejméně podezřelým. Ostatně, zítra se uvidí.

Jedeme do Brna a do Karviné a moná, e po dobré stopě.”

Přinesl jsem vám příkaz k provedení rekonstrukce trestné-

ho činu. Po skončení rekonstrukce provedeme společně výslech Kohouta a uvidíme, zdali se přizná nebo ne. Vzhledem k jeho mládí lze očekávat, e by mohl spontánně vypovídat.”

Má jetě nějaké pokyny pro zítřejí rekonstrukci, soudruhu prokurátore?” dotázal se kapitán Černý.

85

Opatřete nějakou figurínu a bylo by dobře mít sebou psa, aby náhodou nedostal ptáček chu nám ulítnout.”

To je úplně zbytečné. Kohout neuteče. A v kolik hodin začneme?”

V 10.00 hodin dopoledne. Jde pouze o připomenutí děje rekonstrukcí, ne o vyetřovací pokus. Nemusíme proto dodr-

et přesně dobu, kdy dolo k činu.”

Kdy ráno vyzvedával Pechan Radka Kohouta ze zajiovací vazby, měl smíené pocity. Při zahájení rekonstrukce byl Kohout v hluboké depresivní náladě. lo-li o smutek po mrtvém děvčeti, o strach z odhalení spáchaného trestného činu nebo o vazbovou reakci, těko říci, protoe psycholog ani psychiatr se rekonstrukce nezúčastnili. Výklad prokurátora, jak podle předpokladů dolo k trestnému činu, Kohout pravděpodobně příli nevnímal. Také nevnímal příkaz, aby zopakoval to, co dělal kritické noci, kdy dolo k vradě Blanky Vlčkové.

Tak bude to, obviněný?!” vyzval zvýeným hlasem prokurátor. Kohout jenom zvedl hlavu a upřeně se na něho zadíval.

V tom se to stalo. Kohout vyrazil, zvolal něco nesouvislého a sehnutou hlavou prudce udeřil prokurátora do spodního okraje hrudního koe a do vrchní části aludku. Prokurátor upadl na zem a ztratil vědomí. Vichni přítomní se jej snaili zvednout. Mezitím Kohut zmizel, ani si jej kdo viml. První prokurátorova slova, které pronesl, kdy přiel k vědomí, kapitána příli nepotěila.

Utekl vám. To je celé vae jednání a uvaování: Hleďte, a

ho máte rychle zpátky.”

Pechan a Černý se beze slova na sebe podívali a pustili se stíhat Radka Kohouta.

To jsme to vymňoukli, co?” opáčil Černý. Ten kluk nám dá jetě zabrat, to tě ujiuji. A co schytám od prokurátora, o tom raději ani nemluvím.”

Za moji nedbalost, viďte? Můete mi prominout?”

Posly, Karlíčku, přece si nemyslí, e bych s tebou souhlasil, kdybych byl jiného názoru ne ty? Jestli mě neklamou moje dlouholeté zkuenosti, Radek Kohout není vrahem. Ale to nám teď není nic platné. Musíme ho rychle sehnat.”

Oba kriminalisté zamířili, ani se domluvili, k nádraní restauraci v Kovářově, odkud právě odjíděl vlak.

86

Prosím vás, neznáte náhodou Radka Kohouta z Moravské-

ho Berouna? Byl oblečen v modré kalhoty a světlou balono-vou bundu. Neviděl jste ho tady?”

To víte, e viděl, dokonce před chvílí. Stál tady na rohu nástupitě. Díval se na vlak, co přijel od Krnova a čekal na křiování s vlakem od Olomouce. Kluka Kohoutovic znám dobře, opravoval mi televizor. A dobře. Moc mě překvapilo, e prý zabil tu holku z internátu. Ani se mi tomu nechce věřit.”

Starý nádraní zřízenec kroutil nechápavě hlavou. Jeho výpověď byla nejpřesnějí. Ostatní zaměstnanci nádraí Kohouta viděli, ale nic podrobnějího říci nedokázali. Do kterého vlaku Kohout nastoupil, zda směrem na Olomouc nebo na Opavu a zda vůbec do vlaku nastoupil, nikdo přesně říci nedokázal.

Soudruhu kapitáne, já bych se raději neviděl!”

Nedělej z toho tragédii. Pokud se nestane něco horího,”

odtuil Černý. Jenom aby kluk něco nevyvedl.”

Mohu jet zařídit pátrání?”

Jeď! Nech vyhlásit pátrání do kraje a hlavně a se rozjedou kluci z Moravského Berouna. Něco mi říká, e Kohout odtud nikam daleko nepojede. Moná se pokusí něco udělat zde, ale zatím si nedovedu představit, co.”

Oba kriminalisté odjíděli z Kovářova pozdě večer. O Radkovi Kohoutovi nedostali ani sebemení zprávu. Pouze na obvodním oddělení VB, kde se před návratem do Bruntálu zastavili, měli vzkaz okresního náčelníka, e ho navtívil okresní prokurátor a stěoval si na jejich postup. Okresní náčelník ádal, aby ho po návratu do Bruntálu okamitě navtívili.

23

První cesta kapitána Černého v Brně vedla do budovy městské kriminální sluby. Náčelníkem je jeho dlouholetý přítel a spolubojovník z hranic a z banderovců. Měli tehdy kavalce vedle sebe a rádi spolu chodili do stráí. Dobrá souhra ve slubě jim dvakrát zachránila ivot. Za zadrení sedmi nebezpečných banditů - banderovců byli oba vyznamenáni.

Stalo se to v době, kdy se banderovci v malých skupinách

89

probíjeli přes Nízké Jeseníky. Oba, tehdy strámistři, konali hlídku na okraji lesa pod Slunečnou. Pochůzka vedla okolo lovecké chaty, která z neznámého důvodu přeila jak válku, tak nájezdy zlatokopů. Kdy se dvojčlenná hlídka přiblíila k chatě na dohled, spatřila záblesk světla v podkrovní místnosti.

Oba přísluníci se po břie plíili, kadý z jiné strany k chatě.

Jeden i druhý nezávisle na sobě, zaslechli uvnitř hovor. Černý rovně zpozoroval, e si obyvatelé chaty přichystali na noc do zásoby několik hromad chrastí. Ty hromady mu vnukly nápad.

Nejdříve hlasitě vyzval neznámé, aby se vzdali, e jsou obklíčeni. Naráz po nich bandité začali střílet. Černý zvolal, e chatu podpálí. Banderovci se chvíli radili, ale rozhodli se k obraně. Černý se opatrně plíil od jedné hromady rotí k druhé a přisunul je pod okna chaty a přede dveře. Potom Černý hromady rotí zapálil. Bandité ucítili kouř, zalekli se a podlehli panice. Jeden po druhém vylézali z chaty. Strámistři je odzbrojili a dreli v achu do té doby, ne přila posila, přivolaná střelbou. Oběma strámistrům SNB bylo za tuto akci uděleno vyznamenání za statečnost.

Černý neviděl svého přítele u několik let. Velice se těil na setkání. V kanceláři ho vak očekával zástupce náčelníka.

Vítáme vás, soudruhu kapitáne, v Brně. Soudruh náčelník se omlouvá, ale musel neočekávaně odjet. Vzkazuje vám, abyste se zdrel, e vás chce určitě vidět.”

Kapitán Černý povzdechl a rozpačitě pokrčil rameny.

Připravili jsme vám nejnovějí fotografie Jaroslava Broka a celý jeho osobní spis,” ujistil ho zástupce náčelníka.

Prosím, posaďte se, nae soudruka vám zatím uvaří kávu a spisy si v klidu prostudujte. Asi za hodinu sem přijede soudruh z obvodního oddělení VB, který včera Broka prově-

řoval. Podrobnosti o provádění prověrky vám nejlépe řekne on sám, zůstane vám také k dispozici. Kdy budete potřebovat jakoukoliv dalí pomoc, jsme připraveni!”

Děkuji vám, ale doufám, e nebudu vai pomoc dlouho zneuívat.”

Zástupce náčelníka brněnské kriminální sluby se rozesmál a začal Černému vysvětlovat, e u od časného rána pracují na Brokovi jetě dalí přísluníci, kteří prověřují jeho styky. Díky upozornění bruntálských přili v Brně na to, e Broek buď u

udělal, nebo se chystá udělat nějakou ránu. Ne stačil

90

vysvětlit Černému vechny podrobnosti, zazvonil telefon.

Kriminalisté obdreli informaci, e Broek přijel před chvílí autem domů.

Soudruhu kapitáne, musíme okamitě vyjet. Broek nosí z auta po schodech přes verandu svého bytu nějaké zabalené desky. Prý vypadají jako zarámované obrazy. Jetě zajistím příkaz prokurátora k provedení domovní prohlídky a pracovní-

ky pro její provedení a pak hned vyrazíme.” Dvě plně obsazená auta Bezpečnosti projíděla rychle ulicemi Brna a mířila do městské čtvrti, nazývané odedávna Pisárky. Sotva minula Park kultury a oddechu, odbočila do Lipové ulice. Asi v polovině zastavila.

Zůstanete zatím ve vozech. Já se soudruhem kapitánem Černým půjdu dovnitř a podle situace na místě rozhodneme, jak postupovat dál.”

Oba kriminalisté zamířili po chodníku dále ulicí. Zastavili před činovní vilkou, kterou v přízemí obýval Broek. Kapitán stiskl tlačítko zvonku. Zdálo se, e ve vilce nikdo není. Po několikrát opakovaném zvonění se konečně otevřelo okno a nevrlý hlas se ptal: Kdo je tam?” Dostal rázem odpověď: Bezpečnost! Přijďte otevřít.”

Konečně se dveře vilky a posléze i zahradní branka otevřely.

Objevil se podsaditý mu v upanu. Na nohou měl domácí trepky. Dělal dojem právě probuzeného spáče, který velmi nelibě nese ruení nočního klidu. Brněnského kriminalistu vak ihned poznal.

Co mi zase chcete, pane inspektore? Vdy víte, e jsem veho nechal a e řádně pracuju. Mám před noční ichtou, a tak se musím vyspat.”

Vím, vím. Děláte na výstaviti pomocného dělníka. Taky mě netěí, e se s vámi zase musím setkávat. Nepozvete nás dál?”

Ne, nepozvu. Nečekal jsem ádnou návtěvu. A pak, podle zákona, kdy vás nepustím dovnitř, tak nemůete ruit moji osobní svobodu.”

Auto máte v garái?”

Kde jinde by bylo?”

Rád bych to vae fáro viděl trochu zblízka. Mohl byste nás pustit aspoň do garáe?” Broek si očividně oddechl. Věděl, e neudělal ádný dopravní přestupek ani se nepodílel na nehodě. Tak a si to auto klidně prohlédnou.

Tady máte klíče a podívejte se, ale a vám to netrvá dlouho,

91

začíná mi být zima a nerad bych nastydnul.” Zatímco Černý zůstal stát u zahradní branky s Brokem, veel jeho brněnský kolega do garáe. Prohlídka netrvala dlouho.

Tak tohle na nás, pane Broek, nezkouejte! Rozčilujete se, e jsme vás probudili z nejtvrdího spánku a zatím vám jetě ani nevystydl v autě motor. Kdepak jste jezdil?”

No a co má být? Copak nemůe rozvedený chlap zajet na návtěvu k svobodné enské?”

Jistěe můe. Jene kdy je to chlap vaeho formátu a jde zrovna o dnení večer, tak by nás zajímalo, u které enské se ta návtěva konala.”

Dovolte, takové věci se neříkají. Zvlátě, kdy je ta dáma svobodná.”

Jak chcete. Nemíníte-li si vak zbytečně komplikovat ivot, měl byste nám říci její jméno a adresu.”

Tomu mám rozumět, e jsem z něčeho obviňován?”

Rozumějte tomu jak chcete. Ale jetě jednu otázku: Co jste si přivezl od té dotyčné?”

No promiňte, copak od dámy se něco bere?”

Tím chcete říci, e jste po návratu dnes domů z auta nic neodnáel?” Broek se snail tvářit, jako by se ho otázka netýkala. Napjaté svaly v obličeji a neklidné těkání očí vak prozrazovaly vnitřní neklid. Ztrácel jistotu a bylo to na něm vidět. Brněnský kriminalista pomalu vloil ruku na náprsní kapsu a něco z ní vytahoval.

Ne, pane.náčelníku, ne, prosím vás,” zvolal Broek.

Pojďte dál, nebudeme tady venku stát.”

Dobře, tak ten papír zatím nechám v kapse, ale řekněte nám pravdu. Nejdříve k tom u dneka. Kde jste byl a co jste si to přivezl?” vyptával se kriminalista cestou do vilky.

Pane náčelníku, ale vidíte prosím, e se přiznávám dobrovolně, a to je přece polehčující okolnost. Já sám jsem to nevymyslel, já byl pouze sveden, já byl pouze nástrojem k provedení, ale organizoval to jiný. To ten chlap mi řekl, co a jak mám udělat a taky přesně, co mám přivézt. Tak jsem tam zajel a přivezl to.”

Který chlap, znáte ho, pane Broku?”

,,Já ho neznám, on za mnou přiel v Rozmarýnu, nabídl mi tisícovku na ruku a devět tisíc, a mu odevzdám ty věci.”

Broek začal taktizovat. Aby nemusel prozradit svého kompli-ce, pouil nejobvyklejí taktiky. Nic nevěděl a nikoho neznal.

92

Kdy a kde mu máte ty věci předat?”

To prosím nevím. On mi jenom řekl, e to mám přivézt dnes a e mě sám vyhledá, převezme si ty věci a zaplatí zbytek.”

Jak ten člověk vypadal?”

To máte těký. Střední postava… no… nijak… nijak něčím nápadnej.”

Poznal byste ho?”

Já mám na lidi hrozně patnou pamě.”

Přece byste ho musel poznat, kdyby si pro ty věci za vámi přiel.”

To asi bych ho musel poznat.”

Ukate nám, co je to za věci!”

Pane náčelníku, on mě shodil? Tak to je teda provokace!

Nejdřív mě do toho naveze a pak mě udá!”

Nechte těch zbytečných řečí a dejte sem ty věci. Nebo máme hledat sami?”

Broek chvíli přemýlel a kroutil nechápavě hlavou. Pak přistoupil neochotně ke gauči a vytáhl spodní zásuvku na lůkoviny. Nadzvedl proívanou pokrývku. Pod ní se objevily čtyři nevelké, zarámované obrázky. Na první pohled staré olejomalby. Černý přemáhal vnitřní vzruení. Tyhle obrazy viděl před několika desítkami hodin. Vytahoval jeden za druhým na světlo a prohlíel je zevrubně. Vechny pocházely z klubovny kovářovského internátu.

Tak Kovářov, pane Broku?” prohodil Černý.

Pro změnu teď udiveně zíral jeho brněnský kolega. Pak řekl úředním tónem:

Oblečte se, půjdete s námi.”

Tak do protokolu napíeme, e nám pan Broek dobrovolně vydal odcizené obrazy,” usmál se Černý.

Broku, co tu máte jetě z Kovářova? Vidím, e jste nevydrel dlouho u poctivé práce.”

U nic, moje slovo, pane inspektore.”

A toho inspektora si nechte od cesty. Víte dobře, e u

ádní inspektoři nejsou. A jetě lip víte, e se jmenuji Halouzka a e jsem nadporučíkem kriminální sluby. Take si tu estrádičku laskavě odpuste.”

Pane Broku, kde jste byl minulé úterý večer?” vypálil otázku Černý, sleduje bedlivě reakci tázaného. Podle předchozího zjitění se v době, kdy se udála vrada, zdroval Broek mimo bydlitě. Mohl by být dokonce vrahem.

93

Minulý úterek?”

Přesně tak. Já vám pomohu. Doma jste nebyl. Víme, e jste dokonce byl i mimo Brno. Tak kde jste tedy byl?”

A v práci jste taky nebyl, i to je nám známo,” poznamenal sue brněnský nadporučík.

Máte pravdu, pánové. Nezlobte se, ale já úplně zapomněl, já u jsem z toho veho popletenej. No jo, vybíral jsem si náhradní volno za neděli, my jsme v neděli li na vykládku rychlozboí, provozář nám slíbil… “

Ale na to se vás neptám, pane Broku, co jste dělal v neděli.

Mě zajímá hlavně ten úterek,” naléhal Černý.

V úterý jsem nastartoval wartburga a jel do Bítee k bratrancovi. On toti staví a já mu pomáhám. Dovezli mu překlady, s tím je rachota a kadá ruka dobrá.”

Můe vám to někdo dosvědčit?”

Samozřejmě. Zavolejte si bratrance, jmenuje se Karel Válka a bydlí hned vedle náměstí, kadej ho tam zná, můe vám to potvrdit i Máňa, jeho manelka, e jsem tam v úterý pomáhal na stavbě.”

Nadporučík si poznamenal jméno a adresu.

Uvidíme!” poznamenal Černý a poádal, aby brněntí kolegové podle předchozího souhlasu prokurátora provedli domovní prohlídku v celé vilce. Při prohlídce bylo nalezeno mnoho věcí, které musely někde chybět. Ze svého pracovitě Broek dokonce odnesl i výstavní vitríny. Přesto vak prohlíd-ka kapitána Černého neuspokojila. To, co chtěl nebo potřeboval najít, vraedný nástroj, kriminalisté neobjevili, ačkoliv hledali důkladně. Prohlídka skončila, pracovníci Bezpečnosti uzavřeli a zapečetili Brokovu vilku, vzali jejího majitele do auta a odjeli.

24

Kdy si kapitán Černý odváel do Bruntálu Jaroslava Broka a odcizené obrazy, doprovázen brněnskými soudruhy, nezdá-

lo se, e by překypoval spokojeností. Po příjezdu odvedli nejdříve Broka do cely předběného zadrení na okresním oddělení Veřejné bezpečnosti. Brněnské kolegy umístil Černý v hotelu. Obrazy vezl do své kanceláře. Kdy vstoupil do

94

budovy, s překvapením zjistil, e v tak pozdní hodinu téměř celá kriminální sluba sedí na svých místech. Vichni se tvářili váně. Něco se přihodilo. A to něco muselo být patné. Moc patné.

Tak řekne mi u konečně někdo, co se stalo?” zeptal se přísně kapitán Černý.

Dolo ke krádei vloupáním do zámečku v Kovářově. Byly odcizeny obrazy, visící v klubovně a hale zámečku. Stopy ádné. Pachatel se dostal do zámečku opět oknem klubovny.

lo o zkueného vloupače, z vytlučeného skla nezůstal nikde ani drobeček. Pachatel pracoval v rukavicích. Pes el zámeckým parkem k silnici, potom kousek směrem ven z obce a u polní cesty, která vede za lesem do polí, stopu ztratil. Asi to vechno pachatel odvezl autem. V obci nikdo nic neví, nikdo nic neslyel, nikdo nikoho neviděl.”

No, a co má být?” opáčil Černý s mírným úsměvem. Jestli chcete pachatele, tak si pro něj dojděte do cely předběného zadrení. Je to evidovaný recidivista, jmenuje se Jaroslav Broek a přivezl jsem vám ho ctí a darem před chvílí z Brna.

Dokonce se i přiznal. Obrazy vydal dobrovolně jetě před zahájením domovní prohlídky. Můete si je vyzvednout v mém voze.”

Černý očekával, e se tváře jeho podřízených rozjasní, ale vichni se dívali provinile dál. Nemohl pochopit co se děje, a tak proti svému zvyku zvýil hlas: Co se tu jetě stalo?”

Rozhlíel se kolem sebe a díval se z jednoho na druhého.

Pojednou mu dolo, e chybí podporučík. Co je s Pechanem?”

Zástupce náčelníka okresní kriminální sluby konečně oznámil: Pechan byl přepaden v Kovářově. Jeho stav je velmi váný.”

Jak se to stalo a co tam vůbec pohledával?”

To vám můe vysvětlit Svoboda, který tam byl s ním.”

Jak to, e byl Svoboda s ním? Tak u mi konečně prozradíte, co se zde dělo?”

Hned ráno soudruh Pechan přiběhl. Abych s ním jel do Karviné. Prověřovali jsme tam nějakýho obchodníka v penzi.

Myslím, e se jmenoval Macourek. Pechan zjistil nějaké poznatky o jeho stycích s cizinci, ale alibi na tu noc, co dolo k vradě, má ten chlap dobrý. Leel tenkrát zrovna oralý na záchytce. Záměna je vyloučena.”

95

Kapitán mnohomluvného Jardu Svobodu netrpělivě přeru-

il: Nech si ty řečičky. Chci vědět co se Pechanovi stalo!”

Celou cestu z Karviné Karel mlčel a přemýlel. Snail jsem se ho dostat k mluvení, ale bylo to zbytečné. Právě, kdy jsme jeli od Budiova, přes Dvorce k Moravskýmu Berounu, tak jsem se ho ptal, jestli nedrí smutek za nějakou velkou lásku.

Zavrčel a mlčel dál.

Snail jsem se do něj rýpnout: Zase máte pomník s tou vradou, viď? Děláte na vech moných verzích, ale pořád ani kapka naděje na nějaký úspěch. Myslí, e éf dopadl v Brně líp? Konečně mi odpověděl:,Myslí, e jsme se nehnuli z místa? Třeba právě nás to vechno tlačí do místa, které nám stále nějak uniká.’

Protoe se znovu odmlčel, znova jsem ho hecoval. Stejně je to divná vrada. Pachatel tam vleze kvůli obrazu. Zamorduje holku a uteče s obrazem, který pak v parku odhodí. Není to trochu pitomý? Tomu vůbec nerozumím.

,Co jsi to říkal?’ utrhl se na mě Pechan. Pochopil jsem, e nemá cenu navazovat s ním hovor, e na něco intenzívně myslí a e bude lip, kdy si budu povídat sám se sebou. Minuli jsme označení obce: Kovářov. Pojednou se Pechan probral a řekl mi:,Jardo, prosím tě, zastav! Já si tady vystoupím. Ty zajeď na konec vesnice a počkej tam na mě asi půlhodinu. Přijdu za tebou!’

Ne jsem se stačil zeptat, kam jde a co tam bude dělat, byl pryč. Jenom jsem viděl, jak leze dírou ve zdi do zámeckýho parku. Na konci Kovářova jsem couvnul na lesní cestu, přesedl jsem si na zadní sedadlo a za chvíli usnul. Kdy jsem se probudil, bylo u devět hodin. Nastartoval jsem auto a jel do zámečku. Vyptával jsem se tam na Karla, ale nikdo o něm nevěděl. Říkali, e tam vůbec nebyl. Proběhl jsem parkem kříem kráem, volal, ale nikde se neozval. Řekl jsem si, e el třeba na národní výbor, ale ani tam o něm nevěděli. Domyslel jsem si, e se něco mohlo stát, a tak jsem odjel do Moravského Berouna na obvodní oddělení VB, a tam mi dali toho jejich čokla. Nasadil jsem ho v místě, kde jsem viděl Pechana naposledy. Pes el po jeho stopě. Nael jsem ho na dně násypky na uhlí. U zadní stěny zámečku. S rozbitou hlavou.”

Svobodovi se nedá nic vytknout, uvaoval rychle Černý. Od vrady Blanky Vlčkové se pořádně nevyspal. Ale co to napadlo Pechana, e se rozhodl vystoupit z auta? Nějaké důleité

96

vysvětlení, které si chtěl hned ověřit? Ale to přepadení? Vrah Vlčkové přece nemohl vědět, e se Pechan staví cestou z Karviné v Kovářově. Černý si dal spojit náčelníka obvodního oddělení VB v Moravském Berouně.

Posly, ráno mi bude dokladovat, cos udělal pro vypátrání pachatele přepadení naeho přísluníka podporučíka Pechana.” Stručně sdělil fakta o případu a dodal: Dej, prosím tě, oddělení od této chvíle do pohotovosti. A vichni dělají na případu přepadení Pechana.”

Soudruhu kapitáne, pohotovost naemu oddělení můe vyhlásit pouze náčelník okresu nebo zástupce pro řízení obvodních oddělení.”

Co jsem ti teď řekl, je rozkaz a ne diskusní příspěvek.

Rozkaz splní a ráno si můe stěovat. Buď zdráv!” Černý pratil telefoním sluchátkem. A ty,” obrátil se na Svobodu, zatelefonuj do nemocnice, co je s Pechanem. Jestli bych ho mohl vidět a mluvit s ním!” Pak se obrátil k ostatním: Konec truchlení. Kdy u jste tu zůstali, tak začneme.

Přepadení určitě souvisí s vradou a patrně i s krádeí obrazů.

Je třeba vyzvednout Broka z cely a ihned zahájit výslech ke krádei vloupáním, udělat vekerou dokumentaci ke krádei obrazů, abychom ráno mohli informovat prokurátora a poá-

dat ho, aby na Broka uvalil řádnou vazbu. Není vyloučeno, e moná máte před sebou vraha. Při výslechu opatrně. Zatím nesmí vědět, e ho podezíráme i z vrady. Ostatní domů, vyspat, a ráno a jste tady. Pojedeme do Moravského Berouna a budeme dělat na přepadení Pechana. Dohodněte se, kdo zde chce teď zůstat. Myslím, e tak pro tři zde bude jetě práce na celou noc.”

25

Kdy podporučík Pechan vystoupil z auta a protáhl se do zámeckého parku, neustále myslel na ve, co mu utkvělo v paměti při ohledávání irího okolí místa vrady.

Nápad, který jej zaujal během jízdy v autě, se mu vak zdál příli prostý a jednoduchý, ne aby mohl vést k rozuzlení celého případu.

ero v zámeckém parku se rychle měnilo v noční tmu,

99

ačkoliv podle hodin mohl být tak začátek podvečera. Pechanovi to nevadilo. Posadil se v parku na oputěnou lavičku, zapálil si cigaretu a znovu promýlel a v duchu rekapituloval ve, co viděl v den ohledávání okolí místa činu a konfrontoval to s výsledky, je získal Černý při prvních výsleích.

Vycházeli a dosud vycházejí z toho, e k vraednému útoku na dívku v internátní klubovně dolo v okamiku, kdy byl pachatel překvapen při krádei Tří grácií. Pechan v duchu znovu přepočítával odhad vzdálenosti z klubovny k skrýi v křoví u silnice, kde pes nael obraz, vyjmutý z rámu a stočený tak, aby jej bylo mono snadno vyzvednout, hodit do auta, které by později v příhodné chvíli zastavilo na silnici, a odjet.

Jene - vyndat obraz z rámu, svinout plátno, ukrýt rám, odnést a schovat do jisté vzdálenosti malbu, na to je třeba dosti času. A také klidu. To nemohl pachatel dělat po vradě, v okamicích, kdy se snail co nejrychleji dostat z místa činu.

A vyndavat obraz z rámu - to v klubovně neprováděl, po takové práci by se určitě naly stopy.

Je více ne nasnadě, e lupič (zatím jetě ne vrah) vleze -

vyuiv rozbitého okna - do klubovny, sundá ze zdi největí z obrazů, Tři grácie, vynese obraz zase po ebříku ven a jde někam, na nějaké nepříli vzdálené místo, aby malbu vyku-chal” z rámu. Rám skryje, plátno stočí a odnese do skrýe při silnici. Hotovo. Ale kdepak! Pachatel není hotov. My jsme se ovem domnívali, e el krást jeden obraz. Ale on měl v plánu odnést jetě ty zbývající, mení, které lze u pobrat najednou.

Vrací se tedy zpátky. Vleze znovu po ebříku oknem do klubovny, jde zřejmě potmě anebo jen při svitu kapesní lampy ke stěně, kde visí zbývající obrazy. Vtom se v klubovně otevřou dveře, vstoupí někdo a rozsvítí…

V téme okamiku Pechanových úvah se rozsvítila světla zámeckých oken a dlouhé pruhy dopadly i do parku na trávník, pokrytý rozbředlým sněhem.

Podporučík se zdvihl z lavičky. Teď je třeba najít místo, kde pachatel vyndal z rámu Tři grácie a také najít rám. Tak si potvrdí svoji verzi, která jej napadla cestou autem. Pohlédl na hodinky. Je třeba si pospíit, řidič čeká. Pechan zamířil mezi stromy, kam světlo neproniklo. Obeel budovy zámečku a na okraj nádvoří, je tvořilo za budovou zámečku obdélník, ohraničený z jedné strany stěnou zámku, ze dvou stran dílnami a kůlnami.

100

Poslední strana obdélníku, kam Pechan směřoval při obhlídce, se otevírala směrem do parku. Ústila sem cesta, obtáčející zámek a vedoucí ke státní silnici.

Temno ovládlo i nádvoří. Větí část byla zabetonována, aby se nákladní automobily, přiváející sem uhlí pro kotelnu internátu, nebořily do bahna.

Sotva Pechan udělal několik kroků po betonu, zastavil se.

Zdálo se mu, e za sebou zaslechl někoho jít. Otočil se. Do nádvoří přečnívají nízké větve letitých stromů přesahující sem z parku. Jakýsi pohyb, ale to je pouze moje bujná fantazie, zasměje se Pechan, vítr pohne větvemi stromu a já u vidím a slyím … V tom okamiku ucítil prudkou ránu na temeni hlavy. Uvědomil si, e dostal jetě dalí úder. Pak ztratil vědomí. Jeho tělo se svezlo k zemi.

26

Do místnosti kapitána Černého vběhl podporučík Svoboda, řidič okresní kriminálky. Celý zadýchaný hlásil, e právě mluvil s nemocnicí. Řekli mu, e prý pro záchranu Pechana přichází v úvahu pouze rychlá operace mozku. To by znamenalo ihned dopravit pacienta do Ústřední vojenské nemocnice do Prahy na neurochirurgii k profesoru Kuncovi, blesklo hlavou kapitá-

nu Černému. Začal rychle jednat. Zavolal dozorčímu: Spoj mě bleskově s vojskem. Poádám, aby nám poskytli z nejbli-

ího letitě vrtulník. Současně a někdo vyrozumí Prahu, kriminální ústřednu, musíme je informovat, co se stalo, a poádat o pomoc.”

Rozkaz stíhal rozkaz. Nikoho ani nenapadlo, e by mohl odejít domů k rodině. Zástupce kapitána Černého zanedlouho podával podrobnou informaci o ohledání místa přepadení Pechana.

Pachatel udeřil zezadu Pechana a odtáhl ho k násypce na uhlí. těstí, e násypka je téměř prázdná. Jakmile přivezou uhlí, topič ho spoutí rovnou do sklepního zásobníku u kotel-ny. Kdyby bylo v násypce uhlí, tak sklouzlo s Pechanem a ten by se určitě udusil, pokud by dopadl do násypky jetě ivý.”

Co měl Pechan u sebe? Nali jste vechny jeho věci?”

Právě, e ne. Měl na sobě podpaní pouzdro na pistoli, ale

101

zbraň jsme nikde nenali. Jen Karlův zápisník, kde je podrobně zapsán výsledek prověrky v Karviné, týkající se toho Macourka. Z osobních věcí se neztratilo nic. V kapse zůstaly doklady i se sluebním průkazem.”

,,A motiv přepadení? Co o tom soudí?”

Nelo o přepadení. Pachatel musel přesně vědět, o koho jde. lo tedy o pokus vrady, který zřejmě souvisí s případem vrady Vlčkové.”

,,A co si myslí o tom, e Pechan seděl celou cestu v autě zamlklý a zamylený? A najednou oivnul, vystoupil z auta a el do zámečku v Kovářově?”

Domnívám se, e Pechana napadlo něco důleitého a chtěl si to hned ověřit. Kdosi ho v parku poznal a vytuil, za čím jde.

A tak bez velké úvahy zareagoval tímhle způsobem, aby prostě Pechana včas zlikvidoval.”

Myslím, e uvauje správně. Na tom nádvoří musí být něco, kvůli čemu tam Pechan el. Něco, o čem ví, co skrývá nebo hlídá i vrah. Ale co by to mohlo být? Budeme tam muset znovu zajet a jetě jednou se pořádně rozhlédnout.”

Zástupce Černého odjel do nemocnice, aby pomohl připravit převoz raněného a zabezpečit přistání vrtulníku. Dozorčí okresního oddělení Veřejné bezpečnosti spojoval jeden telefonní hovor za druhým. Dvě hodiny po půlnoci přijel i okresní náčelník, který se právě vrátil z celostátní porady v Praze a byl u informován o Pechanově přepadení. Černý doloil náčelní-

kovi okresu o vem, co zařídil. Náčelník dal Černému plný souhlas.

Ozval se dozorčí a oznámil, e vrtulník odstartoval a během dvaceti minut bude nad nemocnicí. Je třeba mu dát světelný signál a označit místo přistání. Černý se spojil s vrátnicí nemocnice, kde čekal jeho zástupce, který u připravil světelné vytyčení přistávací plochy.

Soudruhu náčelníku, můete být klidný. Je zajitěno převezení Karla do vrtulníku i lékařský doprovod. Doktora Volína znáte, předběně vyetřil pacienta a slíbil, e udělá vechno pro to, aby Karel přepravu vydrel a aby ho řádně předal k operaci.”

V okamiku, kdy Černý poloil sluchátko, ozval se telefon znovu. Praha oznamovala, e profesor Kunc u jede do nemocnice, připravuje se sál a je svolán i celý operační tým.

Sdělila také poadavek, aby vrtulník, hned jak to bude moné,

102

navázal spojení rádiem s Prahou, aby mohl být sledován stav pacienta a sdělovány přísluné pokyny doprovázejícímu lékaři.

Děkuji vám, soudruzi, za zprostředkování a za pomoc.

Prosím vás, vyřiďte od nás poděkování do Střeovic a soudruhu profesorovi za ochotu. A e ho moc prosíme, a nám Pechana zachrání.”

Buď klidný, soudruhu Černý, přílet vrtulníku do nemocnice je zabezpečen. Jakmile budeme vědět zase něco bliího, tak vás hned zavoláme.”

27

Výslech Jaroslava Broka z Brna se u chýlil ke konci. Broek sedí u stolu a čte zápis své výpovědi. Stránku po stránce a kadou jednotlivě podepisuje.

Není to zbytečný, pánové? Vdy jste vechno nejdřív řekli nahlas, take vím, co jste tam psali.”

Pane Broek, to, co říkáte, je sice pravda, ale podepsat vám necháme jenom to, co jste přečetl. Tak zní zákon a my jej poruovat nebudeme.”

Jeden z kriminalistů uvařil pro vechny tři kávu. Ke kávě vykouřili kadý cigaretu.

Zvlá pozorně pročítá Broek pasá o příjezdu do Kovářova. Je to den a doba, která se shoduje s přepadením podporučíka Pechana. Zpočátku Broek nechápe, proč je právě k přesným časovým údajům tak podrobně vyslýchán.

Začíná tuit, e se v tée době muselo stát jetě něco jiného.

Něco, co sice nebylo vyslýchajícími vysloveno, ale z čeho je podezírán.

Protokol přesně odpovídá jak otázkám vyslýchajících, tak jeho odpovědím.

Rozveďte podrobně, v kolik hodin jste přijel do Kovářova.”

Jel jsem od ternberka. Kovářovem jsem projel kolem čtvrté hodiny odpoledne. V obci jsem se nezastavil, abych na sebe neupozornil. Jenom jsem zpomalil jízdu a rozhlíel se, kde je ten zámeček. Pak jsem pokračoval v jízdě a zastavil jsem se a na náměstí v Moravském Berouně. Přesněji řečeno,

103

zaparkoval jsem před restaurací Národní dům. Tam jsem se najedl a počkal do setmění. Potom jsem se vydal zpátky do Kovářova.”

Vzpomeňte si co nejpřesněji, kolik bylo hodin, kdy jste se vrátil do Kovářova.”

Asi est hodin večer. Byla u tma.”

Co jste dělal potom?”

Nechal jsem stát auto na postranní cestě u trati a zamkl je.

Do taky jsem si vzal nářadí a lep na sklo. Pak jsem nenápadně veel do parku u zámečku.”

Kudy jste vstoupil do parku?”

Vrata byla otevřena. Podle toho, jak jsou zarostlá trávou, jsem usoudil, e se asi nikdy nezavírají.”

Uvnitř parku jste nikoho neviděl?”

Ne. Seděl jsem chvíli na parkové lavičce a pozoroval objekt. Kdy se začala rozsvěcovat okna, el jsem kolem zámku, abych věděl, co kde je. Viděl jsem, e okna v přízemí jsou zamříována a e se tudy dovnitř nelze dostat.”

V protokole o domovní prohlídce je uvedeno, e jste pět obrazů odcizil ze společenské místnosti kovářovského zám-ku. Jak jste zjistil, kde společenská místnost leí?”

Na jednom místě jsem u zdi viděl leet ebřík. Zvedl jsem ho a postavil k nejbliímu oknu v prvním patře.”

Bylo to okno zevnitř osvětleno?”

Ne. Ale kdy jsem vystoupil po ebříku nahoru, zjistil jsem, e jedna tabule okenního skla je rozbitá. Bylo to dvoukřídlové okno a tou rozbitou tabulí lo zevnitř otevřít. Rozhodl jsem se, e se dostanu do objektu oknem této místnosti. K mému rozhodnutí přispělo zejména to, e v dotyčné místnosti visely na stěně obrazy, které jsem měl přinést, tedy odcizit.”

Jak jste mohl vidět ty obrazy, kdy uvnitř místnosti se nesvítilo a byla tedy ve tmě?”

Vlezl jsem oknem dovnitř a pouil baterky. Upřesňuji, kulaté kapesní svítilny.”

Můete určit dobu, kdy jste se dostal do společenské místnosti, to jest do té místnosti, kde visely obrazy?”

To mohu velice přesně. Bylo sedm hodin večer. Slyel jsem toti cinkání stolních příborů a talířů z jídelny.”

Jak víte, e v internátě je doba večeře od sedmi večer?”

Usoudil jsem, e to tak asi bude.”

Kdy jste se rozhodl obrazy odcizit?”

104

Hned, jak jsem byl v místnosti. Počítal jsem s tím, e jsou vichni u večeře a nikdo do klubovny v tu dobu nepřijde.”

Kdo s vámi ujednal odcizení těch obrazů.”

Opravdu nevím, kdo ten člověk je. Seznámili jsme se jen zběně, přiel za mnou v nočním podniku Rozmarýnu. Byl u

jsem trochu v náladě. Dal mi v hotovosti tisíc korun. Jako zálohu. Devět tisíc korun jsem měl obdret za těch pět obrázků z Kovářova.”

Poznal byste toho člověka, kdybychom vám jej přivedli?”

Podle obličeje bych ho musel poznat. Ale jeho jméno neznám. Ani jsem se toho dotyčného na jméno neptal.”

Ale on vás zná?”

To u si nepamatuji, jestli jsem se mu představil.”

Kdy a jakým způsobem jste mu měl předat odcizené obrazy?”

U jsem uvedl při domovní prohlídce, jak mi to řekl. Abych co nejdříve přivezl těch pět olejů z Kovářova, e nejsou velké a dají se odnést v podpaí. Abych je schoval u sebe v bytě. On mě sám vyhledá, obrazy si převezme a zaplatí zbytek peněz.”

Při zpáteční cestě jste odnáel vechny odcizené obrazy najednou?”

Ano, nejsou velké a daly se odnést najednou.”

Neviděl jste nikoho v zámeckém parku?”

Spěchal jsem k autu a nepamatuji se, e bych někoho viděl.”

Kdy dočetl Broek celý protokol včetně údajů o návratu zpět do Brna, řekl mu jeden z vyslýchajících: Teď si chvíli odpočiňte a pak odjedeme do Kovářova, abyste nám přesně ukázal krok za krokem a na místě ve, co jste uvedl do protokolu. A jetě jednu věc, pane Broku. Kdybyste si náhodou chtěl vzpomenout, kdo si vás na tuto práci objednal, tak nám to sdělte. Ve vlastním zájmu a raději dřív, ne a si to zjistíme sami.”

V jakým vlastním zájmu? Vdy jsem vám u .. .”

Pane Broku,” přeruil jej kriminalista, po tom ebříku a tím vytlučeným oknem, kterým jste lezl do klubovny, lezl taky člověk, který zavradil mladé děvče a pokusil se zavradit přísluníka SNB.”

Broek se díval několik vteřin nechápavě, polkl nasucho a sotva slyitelně vydechl: Ne! To ne!” A potom téměř zoufale, spí pro sebe sykl: To mně nepřiijete!”

105

Kriminalisté mlčeli. Po chvíli mučivého ticha poádal Broek jetě jednou o kávu a o cigaretu. Nače prohlásil, e chce doplnit protokol a rozířit výpověď.

O několik hodin později odjíděli vyetřovatelé s velmi důleitým poznatkem informovat svého představeného. Kdy

vstupovali do kanceláře kapitána Černého, pokládal telefonní sluchátko.

Soudruzi, právě jsem dostal zprávu z Prahy. Operace v Ústřední vojenské nemocnici se podařila. Karlův stav je prý uspokojivý a snad se nepřidají ádné komplikace.”

To nám spadl kámen ze srdce. Chudák Karel, mohl skončit jako Blanka Vlčková.”

A jak jste dopadli vy?”

Soudruhu kapitáne, i kdy zatím nemáme přímý důkaz, který by mohl pachatele usvědčit, získali jsme velmi důleité poznatky pro vyetřování vrady Blanky Vlčkové a zřejmě i pro vyetřování pokusu vrady na Karlu Pechanovi,”

Tuil jsem, e Broek ví mnohem víc, ne při zadrení v Brně přiznal.”

Nejen to. Jene kde bychom byli, nebýt té celostátní pátrací relace. Dodnes bychom sotva věděli, e nějaký Broek vůbec existuje.”’

,,To je zásluha Karla Pechana. Od začátku el na verzi “kráde obrazu’ , zatímco já … ale nenapínejte mě, chlapci, jaké důleité poznatky přináíte?”

Telefon znovu zazvonil. Kapitán zvedl sluchátko a tvářil se velice překvapeně. Přitáhl si k ruce blok a propisovačku. Na druhém konci drátu byla vychovatelka Břízová ze zemědělské-

ho odborného učilitě Kovářov. Hlas jí přeskakoval rozčilením. Kapitán musel odtáhnout sluchátko od ucha, aby vůbec porozuměl.

To je soudruh náčelník?”

U aparátu.”

Soudruhu náčelníku, měla jsem pravdu. Byl to ředitel.”

Uklidněte se. Co se stalo?”

Soudruhu náčelníku, ředitel Hájek včera odjel sluebním autem. Musel mít narychlo. Je večer a dosud se nevrátil.

Neřekl nikomu, kam jede. Co máme dělat?”

Počkejte, prosím, v učiliti. Přijedeme k vám.”

Kapitán hodil sluchátkem do vidlice. Myslím, e budeme muset zřídit v Kovářově pobočku. Předejte na obvodní

106

oddělení zprávu, kterou nám sdělila Břízová. A tam někdo od nich okamitě jede a počká na mě.”

etření na místě netrvalo dlouho. Jetě v noci začaly ve vech sluebnách kriminálek vyukávat dálnopisy ádosti o pomoc při pátrání:

Včera v dopoledních hodinách odjel sluebním osobním autem odborného zemědělského učilitě v Kovářově jeho ředitel Milan Hájek, neznámo kam. Dosud se nevrátil. Vozidlo typu VAZ 2103, tyrkysově zelené barvy, státní poznávací značka BRZ -11 - 01. Milan Hájek je tíhlé postavy, vysoký asi 180 cm. Má vlnité, tmavé hnědé vlasy mírně proedivělé. Na sobě měl naposled černé kostkované aty, bílou koili a jasně modrou vázanku.

Před pěti dny dolo ve jmenovaném učiliti k vradě učnice Blanky Vlčkové a ředitel Milan Hájek byl vyslýchán v této souvislosti jako svědek. Byl poádán, aby se bez oznámení bezpečnostním orgánům nevzdaloval z Kovářova. ádáme proto vechny kriminální sluebny, aby podaly okresní kriminální slubě v Bruntále zprávu o výskytu vozidla nebo ředitele Milana Hájka. Prosíme o provedení opatření v nemocnicích, ubytovacích zařízeních a podobných místech. Není vyloučena ani monost pokusu o přechod státních hranic.”

Hodiny ubíhaly. Přicházelo jedno hláení za druhým, ale vechna negativní.

28

Hlídkový vůz Veřejné bezpečnosti v Praze zjiuje na okraji Vysočan osobní vůz státní poznávací značky BRZ - 11 - 01.

Auto je nepokozené a uzamčené. Dálnopisný rozhovor mezi Prahou a Bruntálem netrvá dlouho. Pratí kriminalisté otev-

řou vozidlo a zajistí jeho převezení do objektu kriminální ústředny.

Po otevření vozu dochází k překvapení. Auto má plnou nádr benzínu. Tankováno muselo být těsně před zaparková-

ním. Na sedadle vedle řidiče leí balíček se salámem a rohlíky.

Řidič si patrně připravil svačinu.

Pátrání po Milanu Hájkovi je dosud bezúspěné. Stejně, jako není k nalezení Radek Kohout. Konečně se zdá, e pátrací

107

akce bere obrat k lepímu. Na městskou správu Veřejné bezpečnosti v Praze se dostavuje pracovník Praských komu-nikací a přináí aktovku - diplomatku, která obsahuje mimo dalích písemností také osobní doklady Milana Hájka. Pracovník uvádí, e aktovku nael při vysypávání odpadkových nádob na Václavském náměstí a e dovnitř nesahal, pouze aktovku pootevřel.

Aktovka putuje k příslunému odborníkovi kriminalistické-

ho ústavu, který za necelou hodinku oznamuje, e se mu podařilo zajistit několik upotřebitelných daktyloskopických stop. Podařilo se je identifikovat v monodaktyloskopické registraci jako otisky prstů známé praskéfirmy” - bytového zloděje Josefa Voldána. Pro zkuené praské kriminalisty znamená sehnat Voldána a dopravit jej k výslechu na praskou kriminální slubu záleitost několika hodin.

Pánové, já za nic nemůu. Tu taku sem opravdu nael leet u chodníku na Václaváku.”

Proč jste ji neodevzdal, kdy jste viděl, e v ní jsou osobní doklady?”

Dybych ji přinesl odevzdat, nikdo by mi nevěřil, e sem ji neukrad. Tak jsem ji opatrně poloil do koe na odpadky a věděl sem, e ji někdo najde a odevzdá. Proč by sem to měl být zrovna já? To přece není trestný, kdy neodevzdám nalezenou věc a taky si ji nenechám.”

To není trestné, ale trestné je, e jste si z té aktovky vzal peníze. Majitel nám řekne kolik. A ty peníze jsou pryč. Tak kolik tam bylo?”

Copak jsem to musel ukrást zrovna já? Dy to mohl čajznout taky ten, co vám tu taku odevzdal a co já vím kdo etě.”

To mohl, jenome v aktovce na věcech jsou původní otisky majitele a jsou překryty jenom otisky vaich prstů. A co to znamená, to snad vám, Voldáne, nemusíme vysvětlovat.” .

Hergot,” ulevil si častý host” praské kriminálky, ale já ty prachy u nemám.”

Kolik tam bylo a kam jste je dal?”

Přesně to nevím. Byla tam pětistovka, asi tři stovky, padesátka a několik dvaceti a desetikorun. Ale kolik dohromady nevím. Prachy u nemám. ak to znáte: Lehce nabyl, lehce pozbyl. S kamarády v hospodě. Mám z toho etě tak stovku. Co se mnou uděláte?”

108

Předám vás na oddělení majetkových trestných činů a tam si s vámi poradí. Teď sepíeme protokol a potom nás u

zajímat nebudete. Ledae byste nám mohl něco říci o majiteli té taky?!”

Něco bych vám k tomu jetě mohl říct, ale co kdybyste domluvil soudruhům z majetkovýho, aby mě hned nezaví-

rali?”

Poslyte, Voldáne, neklaďte si podmínky a spuste!”

Já jsem majitele tý taky viděl.”

Kde a kdy?”

Je to dva dny. Jdu takhle po Václaváku a koukám, nepotkám-li kámoe, který by něco zaplatil. Najednou mi k nohám přiletí a k chodníku aktovka. Ten chlap vlezl do cesty osobnímu auáku, kterej do něj křápnul, a odletěl. A taka spadla ke mně i s prachama. Jako by to byla boí prozřetel-nost. Tak sem v tom zmatku taku zvedl, odeel opodál a podíval se, co v ní je. Hned zase jsem ji odloil do odpadkovýho koe. Bez peněz. Vichni lidi okolo se dívali na nehodu, obklopili toho chodce, co zůstal leet. Tak sem mohl s klidem Angličana zmizet. Ale to je u opravdu vechno.”

Tentokrát je akce úspěná. Záchranná sluba, která vyjela na nehodu na Václavském náměstí, dopravila neznámého zraněného do nemocnice Na Frantiku”, kde byl hospitalizo-ván s otřesem mozku. Podle výpovědi řidiče auta, je chodce porazilo, lo pravděpodobně o pokus sebevrady. Neznámý přímo záměrně skočil pod jedoucí auto. Podle popisu jeho chování usuzují lékaři, e jde o sebevraedný úmysl nebo duevní poruchu. Po zlepení zdravotního stavu doporučují převoz na psychiatrické vyetření.

Nevidím sice důvod, proč by měl Hájek spáchat sebevra-

du, ale zatím je to vechno tak zamotané, e nelze ani tuto monost vyloučit,” komentuje zprávu praské kriminální sluby kapitán Černý. Někdo, hoi, musí do Prahy. Někdo, kdo Hájka dobře zná.”

Já tam pojedu,” hlásí se dobrovolně zástupce Černého Ty bys měl raději zůstat doma a odpočinout si. U dlouho ponocuje. Kdepak jezdit někam mimo město. Jestli se nemýlím, tak se ti manelka čeká kadým dnem. Prostě bude

se zdrovat spí doma. Pojede Jarda Svoboda a vezme s sebou poručíka Veselého z obvodního oddělení v Moravském Berouně. Ale a jede Veselý v civilu.”

109

Jestli si to, soudruhu náčelníku, přejete, tak zde zůstanu.

Ale manelka se beze mne obejde. Je u ní matka a já bych jenom překáel, a k tomu dojde. Nemuselo by se jezdit pro Veselého, protoe znám Hájka u z dřívějí doby. Hájek není typ na sebevradu. Konečně podle toho, co víme, asi ani o sebevradu jít nemuselo. Je přece typické, e lidé, kteří chtějí spáchat na základě těkého provinění suicidiární čin, vyhledávají místa, kde je nikdo nezná a často se snaí zmařit identifikaci tím, e předtím odstraní vekeré osobní doklady.”

Vdy ale Hájek odjel do místa, kde ho nikdo nezná.”

Ale auto se státní poznávací značkou je pro identifikaci hledaného téměř jako volací znak. A navíc zanechá-li je tam, kde by ho vlastně nikdo neměl poznat. Ne, soudruhu, jsem přesvědčen, e nelo o sebevraedný pokus.”

Dobře, jeď tedy se Svobodou do Prahy. Dostane k tomu jetě jeden úkol.”

Rozumím, stavíme se ve Střeovicích za Pechanem!”

Druhého dne identifikovali bruntáltí kriminalisté v nemocnici Na Frantiku zraněného občana jako Milana Hájka, ředitele kovářovského zemědělského učilitě. Poádali primá-

ře chirurgického oddělení, aby podal zprávu praské kriminální slubě, jakmile bude mono s pacientem mluvit.

Pratí kolegové měli na Hájkovo zranění rovně názor, e nelo o sebevraedný pokus. Usuzovali, e zamylený nebo nervózní Hájek přecházel křiovatku na červenou a vstoupil do vozovky tak neastně, e vozidlo u nemohlo zabrzdit, odhodilo jej a narazil hlavou o obrubník chodníku. Tak o nehodě, na rozdíl od řidiče automobilu, vypovídali i svědkové.

Po příjezdu do Ústřední vojenské nemocnice navtívila dvojice kriminalistů neurochirurgické oddělení, poděkovat nejdříve jeho pracovníkům za celý bruntálský kolektiv. Slubu konající lékař pak sejmul z věáku ve svém pokoji dva bílé plátě, podal je návtěvníkům a pozval je, aby se na Karla Pechana alespoň ode dveří podívali. Současně jim vak zakázal navazovat s pacientem jakýkoliv hovor.

Otevřeli dveře, přelétli očima několik lůek, na vech téměř stejný obraz: místo hlav neforemné obvazové kukly s různými výstupky na místech, kde lze předpokládat některé části obličeje.

Na jednom lůku se při jejich vstupu zdvihla ruka.

110

31

Kdy se druhý den ráno seli přísluníci kriminální sluby na ranní poradě u kapitána Černého, poznali hned při vstupu, e se děje něco váného. O tom svědčila i okolnost, e vedle kapitána Černého seděl okresní náčelník.

Černý rychle rozdělil ranní práci tak, e větina jeho spolupracovníků zůstala pro dneek bez vánějích úkolů, je

přesunul na pozdějí dobu.

Soudruzi, vichni jak tu sedíte, se zúčastníte finále případu vrady Blanky Vlčkové a pokusu o vradu Karla Pechana.

Půjde o nebezpečnou akci. Vrah, jak víte, je a bude schopen veho. A navíc, nebude sám. Abychom případ uzavřeli, bylo třeba provést včera a dnes v noci řadu vyetřovacích úkonů.

Spolupracovali jsme na tom se soudruhem okresním náčelní-

kem. Bylo třeba u před tím vejít v součinnost jetě s dalími slokami ministerstva vnitra. Vechny nae dosavadní verze ly tak trochu stranou. Avak nelitujeme toho. Bez nich bychom sotva doli k té správné. Na základě vech ověřených poznatků jsme dospěli k závěru, e se vrah co nejdříve setká s člověkem, jen si ho najal, i kdy původně pro jinou práci.

Učinili jsme opatření, aby se ten, černý vzadu, chytil do pasti.

Nyní vás seznámím s plánem, který jsme připravili ve spolupráci se soudruhy z krajské správy. Pomohou nám rovně chlapci v Brně. Akce k realizaci pachatele je u

v pohybu, musíme vyuít časového náskoku. Očekávám, e kadý z vás přesně splníte úkol. Nikde se nesmíte dopustit chyby.”

Kdy se přísluníci Bezpečnosti rozcházeli, byl kadý z nich pevně odhodlán vynaloit vechny síly, aby akce skončila úspěně.

Ve stejné době dokončili v přízemním bytě činovní vilky v Lipové ulici v Brně svoji práci technici. Speciální prostředky, jimi je vybavena moderní kriminalistika, zabezpečí zvukovou i obrazovou dokumentaci veho, co se v určité době odehraje v bytovém interiéru. Dva operativci očekávají na místě dočas-ný návrat Jaroslava Broka. Vezou ho sem bruntáltí kriminalisté i se čtyřmi obrazy, které odcizil v kovářovském internátu.

Dalí přísluníci Bezpečnosti se více ne sto kilometrů odtud zavěsili jako stíny na mue v krátkém koíku, v koeinové čapce a s branou přes rameno, právě nastupujícího do

111

vlaku směr Brno. Budou sledovat kadý krok tohoto mue, o něm u mají důvodné podezření, e je vrahem.

V apartmá brněnského Interhotelu se o hodinu později probudí zahraniční host. Je to zámoný turista, vitální edesátník, přicestoval z Rakouska v moderním metalizovaném Audi 100 5 S se západoněmeckou státní poznávací značkou.

Cestovní pas, který odevzdal v hotelové recepci k evidenci, má orazítkován při vstupu na čs. území pasovými orgány OPK

v Hatích u Znojma. Host se vykoupe a objedná si do pokoje vydatnou snídani. Po jídle zavěsí zvenčí na kliku hotelovou visačku s trojjazyčným upozorněním, e nechce, být ruen.

Čeká telefonický rozhovor…

Uplyne dalí hodina a sled událostí nabývá na tempu a dramatičnosti. Jako by byl napsán scénáristou napínavého televizního seriálu, který jde do posledního dílu, do rozuzlení.

Mu cestující do Brna vystupuje v cíli cesty. Míří z vlaku do nádraní telefonní budky. Vytahuje z kapsy sloený lístek. Je to telegram, který dostal z Brna. Telefon a číslo interhotelového pokoje, podpis: teta Hedvika. Vytáčí číslo podle čísla udaného v telegramu, chce pokoj 428.

Host v apartmá se ozve halasnou němčinou, e teta Hedvika bude kadou chvíli u nádraí. Pak zamkne pokoj, sjede výtahem do haly, odevzdá klíč v recepci a poádá, aby mu zavolali taxík. Samozřejmě, e taxík je okamitě k slubám.

V roli taxíkáře vystoupí pro dnení den přísluník brněnské Bezpečnosti, oblečený v mladistvém dínsovém kompletu, co odpovídá jeho mladistvému vzezření i věku. Ostře odpích-ne naletěnou taxíkařskou volhu a jetě ostřejím tempem se proplétá velkoměstským provozem. Od okamiku, kdy volha odstartovala od chodníku před Interhotelem, zapjal řidič nenápadně radiovysílačku. Opravdu za chvíli brzdí u nádraí.

Hotelový host dá řidiči padesátikorunu, mávne rukou, nechce zpátky drobné, spěchá, vystupuje, bouchne dvířky a s rukama v kapsách jde do nádraní haly. Několikrát se ohlédne.

Netuí, e je sledován, i kdy nikoho za sebou nespatřil.

A e ho skrytý objektiv fotokamery zachytil několikrát zlomkem vteřiny, kdy si podal ruku s muem v krátkém koíku.

Objekt se setkal s jedničkou, hovořili spolu est minut, odcházejí ke stanoviti taxíků před nádraím,” přijímá rádiové hláení řídící vůz.

112

Sledovací skupina zařadit, a nasednou, oznamte es-pé-

zetku taxíka,” připomíná velitel operační skupiny a éterem zní odpověď: Provedu!”

O třicet minut později začne technické zařízení, umístěné v Brokově bytě v Lipové ulici, zaznamenávat slovem i fotodo-kumentací poslední fázi akce.

Akce, na jejím konci dvakrát zacvaknou pouta.

Na rukou zahraničního hosta z interhotelového pokoje č. 428.

A na rukou vraha.

Akce končí. Ne vak budou moci pracovníci Bezpečnosti udělat za celým případem tečku, potrvá to jetě nějaký čas.

Bude třeba dalích výslechových protokolů a dalího doplnění důkazných materiálů a dokumentace tak, aby soud mohl objektivně rozhodnout.

30

Od případu v Kovářově uplynulo ji několik týdnů. Práce kriminalistů skončila. Prokurátor dospěl k závěru, e případ je zcela a dostatečně objasněn a e je mono podat soudu alobu.

Jednoho dne převezli obvázaného Karla Pechana z Prahy do domácího oetření. Ji nazítří se rozhodl, e od lékařské kontroly půjde rovnou navtívit soudruhy na pracoviti. I kdy

věděl, e si jetě nějaký čas pobude v pracovní neschopnosti, nemohl to prostě vydret. Chtěl se dovědět do podrobností vechno kolem kovářovského případu.

Uvítání bylo bouřlivé. Kdy si pak sedli v kanceláři u kapitá-

na Černého, začal Černý v kruhu spolupracovníků rozvíjet s odstupem času i z hlediska vech osvětlených fakt znovu celý případ.

Chtěl bych nejdřív, ani budu příli teoretizovat,” spustil kapitán úvodem, připomenout jednu věc. Kdy jsem na střední kole pro kriminalisty studoval psychologii, nemohl jsem zprvu pochopit, proč nám přednáející psycholog zdů-

razňuje, e termín motiv trestného činu’ není přesný. e

113

‘motiv je izolovaný podnět a e je přesnějí a správnějí pouívat termín ‘motivace’, co je souhrn příčin, podnětů a podmínek, za nich dolo k trestnému činu. My jsme se také dopoutěli chyby, kdy jsme stále hledali motiv, tedy ojedinělý podnět k tomu, proč někdo zabil Blanku Vlčkovou.

Teprve daleko později se nám vyjasnilo. Ale to bych předbíhal.”

Kapitán vstal od stolu a přistoupil k oknu. Zabubnoval prsty po skle, co míval ve zvyku, chtěl-li se soustředit na podstatu věci.

Kdy jsme zajistili odcizené obrazy ze zámečku a zadreli v Brně Broka, byl jsem téměř přesvědčen, e máme zloděje i vraha v jedné osobě. e skutečně lo o vloupání a odcizení vzácných obrazů. Broek byl při činu vyruen Vlčkovou, chtěl ji snad omráčit, ale zabil ji. Přesto se do Kovářova po několika dnech vrátí, aby kráde dokončil. Konečně, říká se, e pachatel se vrací na místo činu. Je prý tam hnán vlastním svědomím a také snahou zjistit, co se na místě činu děje. Zda u tam působí vyetřovací orgány, co se o tom v okolí říká, zda je někdo podezřelý a tak dále. Broek vak při zadrení uvede, e má na kritickou dobu alibi. Ne alibi ověříme, odváím v autě Broka z Brna do Bruntálu. Avak právě v tu dobu dojde k přepadení Karla Pechana. Jestlie byl vrahem Broek, nemohl být útočníkem tady na naeho Karla,” usměje se kapitán a poplácá podporučíka po rameni s poznámkou: Neboj se, Karlíčku, taky dostane slovo, abys nám to popsal, tedy těm, kteří to dosud neslyeli.” A náčelník kriminálky pokračuje:

Pochopitelně, uvaovali jsme, e to Karlovi mohl udělat nějaký Brokův spolupachatel, aby odvedl od Broka podezření, tedy podezření z vrady. Jene to bylo nepravděpodobné. Pechan se přece rozhodl zastavit v Kovářově zcela impulzivně, ani o tom někdo z tamějích lidí předem něco věděl nebo mohl vědět a na Karla si počíhat.

Proti Radkovi Kohoutovi mluvila celá řada nepřímých důkazů. Byl prokazatelně na místě vrady těsně před činem, nebo dokonce v době, kdy k vradě dolo. Okno, jím vrah vnikl do klubovny, rozbil Kohout a také tam zanechal upotřebitelné otisky prstů. Zpočátku jsem ho jako podezřelého vypoutěl. Říkal jsem si, e zamilovaní lidé nevradí, s výjim-kou zaslepených árlivců. A za takového zaslepence jsem

114

Kohouta nepovaoval. Teprve po afektu, v něm zaútočil na prokurátora, po bezhlavém útěku a po přepadení Karla Pechana isem si Kohoutovou bezúhonností u nebyl tak zcela jist. Potí byla v tom, e nám zmizel beze stop, jako by se pod ním země zavřela.

Neustále jsem přemýlel, co tě, Karlíčku napadlo, e ses rozhodl vystoupit z auta a lézt do zámeckého parku. Měl jsem na tebe pořádnou zlost. Při vyetřování vrady pátrat na vlastní pěst! To se přeci nedělá. Subjekt, který vradil jednou, klidně zavradí i podruhé. Snail jsem se přijít na kloub tomu, proč tě chtěl útočník, zřejmě vrah, odstranit. Domníval jsem se, es přiel na něco, co vraha ohroovalo natolik, e se rozhodl tě zlikvidovat.

V té době jsem ovem jetě netuil, e - ač se snaím postupovat v souladu s vrahovou logikou - můj způsob logiky mě vede jinam. Přepadení pochopitelně mělo logický důvod.

Vrahovi prostě vypověděly nervy, jakmile tě uviděl a poznal přísluníka Bezpečnosti, který vradu vyetřuje. Smůla-tvoje smůla-byla, e se to stalo zrovna v době, kdy měl Broek přijít do zámku a dokončit to, co vrah před několika dny začal -

odnést dalí obrazy.

Uvaovali jsme se soudruhem okresním náčelníkem, proč ses tam na tom nádvoří asi ocitl. Shodli jsme se, e tam asi hledá něco, co jsme při prvním ohledání nenali. Moná vraedný nástroj. Proto jsme se rozhodli prohledat znovu důkladně celé okolí místa činu a obrátit kdeco vzhůru nohama. Přitom jsme objevili, co jsi se pokouel najít ty. Tedy vlastně tvojí zásluhou, Karle, jsme ve skladiti starého inventá-

ře vylovili z úkrytu rám obrazu ukradených Tří grácií. Ale to nebylo zdaleka vechno.”

Měl jsem tedy správné tuení, soudruhu kapitáne?”

neudrel se Karel Pechan.

Ano, ale neměl sis je nechávat pro sebe. Konečně, poučení z toho, co se můe přihodit kriminalistovi, jedná-li v tak závaném případě na vlastní pěst, sis odnesl na vlastní kůi.

Respektive na vlastní lebce. Ale představ si, kamaráde, e jsme v tom skladiti objevili staré původní rámy vech obrazů ze zámecké haly včetně původního rámu Tří grácií. Tady soudruzi to znají, ale já ti to vypravuji znovu. Zaslouí si to. Nebýt tebe a na základě tvého přepadení a tak dále… prostě uviděli jsme ty staré zalé rámy, které tam dal vyhodit ředitel internátu

115

poté, co nechal obrazy přerámovat. Napadlo nás - co kdyby ty původní rámy mohly nějak souviset s krádeí…”

,,Ty staré rámy?” zvolal pochybovačně rekonvalescent Pechan a zakroutil hlavou.

Počkej, v tom je právě ten háček. Já se trochu v řezbářské práci vyznám. Tohle byly rámy zapráené a pinavé, ale nikoli staroitné, jaké by si zaslouila plátna, styl maleb - prostě -

vzali jsme je a nechali je řádně prohlédnout odborníky z kriminalistického ústavu. A uasli jsme. Expertíza zněla, e jde o novodobé, zvlátní masivní rámy s podélně vyvrtanými dutinami uvnitř. Do kadé z dutin byl důmyslně zasunut a zamaskován jeden zlatý prut. Velkostatkář Flégl se tímto způsobem snail ukrýt rodinou nahromaděné a jím za války namelené bohatství. To také dodatečně vysvětluje, proč koncem války odvlekli gestapáci berounského sklenáře a ráma-

ře Fiedlera a u se nevrátil. Fléglovi lo zřejmě o to, aby tenhle člověk, který mu rámy s dutinou zhotovil, nemohl po válce promluvit.

Kdy kolaborant Flégl po revoluci utíkal, lo mu o holý krk.

Zlato nemohl vzít sebou. Nechal je tady, ukryté, v obrazových rámech. Čekal, a nastane vhodná doba. Nejdříve se rozhodl, e se pokusí navázat spojení s některým ze svých bývalých zaměstnanců. Rozeslal jako sondu vánoční gratulaci s vloenou bankovkou. Čekal, kdo se chytí. A jeden se dal skutečně zlákat a navázal s bývalým éfem styk.”

Správce farmy Novotný?” řekl podporučík spíe jako konstatování ne jako otázku.

Počkej, nepředbíhej. Vycházeli jsme z toho, e Blanku Vlčkovou zavradil zloděj obrazu. Blanka zaslechla hluk v klubovně a v domnění, e je to Radek Kohout, vela dovnitř.

Scházívali se tam často, zejména za patného počasí, kdy nelo jít někam ven. To pak zněly klubovnou zamilované řeči a epoty, které občas zaslechla vychovatelka Břízová a děvčata v sousedním pokoji. Jene je vedl vdy s Blankou Radek a nikoli ředitel Hájek. Radek Kohout musel vypadnout z okruhu podezřelých od okamiku, kdy nám bylo jasné, e lo o zlato, ukryté v rámech obrazů. Pachatelem tedy mohl být pouze člověk, o něm se dalo předpokládat, e je ve spojení s bývalým majitelem zámku Fléglem. To ovem mohli být vichni starí kovářovtí občané.”

To bych tak jednoznačně netvrdil,” ohradil se podporučík.

116

Vím, jak o Fléglovi hovořili jeho bývalí deputátníci a čeledínové. Nenáviděli ho a dodnes jeho jméno proklínají.”

Má pravdu, ale jedna jediná prodejná due se přece jenom nala. Ale pěkně po pořádku, jak lo nae pátrání. Kdy

jsme po tvém přepadení, Karle, objevili a odvezli ty těké rámy, plné netueného bohatství, nastala nová komplikace. Zmizel ředitel Hájek. Bylo mu jako důleitému svědkovi a do jisté míry i jako podezřelému uloeno neopoutět Kovářov bez naeho souhlasu. Jene on náhle zmizel. Hájek byl na několika zájezdech v zahraničí. Mohl tam někde navázat styk s Fléglem a tajně tento kontakt udrovat. Také obrazy mohl pro Flégla odcizit, ale proč by to dělal tak tajně a v noci? A navíc, vdy on sám to byl, kdo dal plátna starých mistrů znovu zarámovat do důstojné řezbářské práce a ty dosavadní nevkusné pseudorá-

my sloit do skladitě inventárního harampádí. Tohle by nemohl udělat, kdyby jen tuil, co vlastně ty rámy uvnitř skrývají. Tak jaký měl Hájek vlastně důvod pro to, aby zmizel?

Co ho k tomu přivedlo?”

Soudruhu kapitáne, ne e bych chtěl dělat chytrého po vyhrané bitvě,” přeruil svého náčelníka podporučík, ale víte dobře a tady chlapci si na to taky jistě vzpomenou, e jsem u

zpočátku povaoval Hájka a jeho nervovou soustavu za obě

pedagogického povolání. Takový člověk se mi nějak apriori vymykal z představy, e by mohl být pachatelem.”

Na tahle apriorní stanoviska a úvahy zapomeň. To do naí profese opravdu nepatří. Já jsem se taky mýlil a zpočátku nepovaoval Novotného za potencionálního pachatele, tys rovně zastával stejné hledisko. Opravdu, chybami se i k stáru člověk učí. A ty - i vy ostatní - jste dosud natolik mladí, abyste měli čas se z chyb poučit. Pokud jde o Hájka, jeho cesta do Prahy měla zcela jiný cíl ne útěk. Rozhodl se zajet za bývalým spoluákem z gymnázia, nyní obhájcem z advokátní poradny, aby se mu svěřil a poádal jej o radu. Vychovatelka Břízová kolem ředitele vytvářela tak podezíravou atmosféru, e to Hájek u déle nechtěl snáet. Proto se vypravil tajně, na skok a bez naeho vědomí do Prahy. Jene ke svému příteli z mládí nedoel. V rozruení a nervovém napětí vkročil do jízdní dráhy proti jedoucímu autu. Poleel si nejdřív několik dní v bezvědomí v nemocnici Na Frantiku, ne jsme ho identifikovali. A ne nám mohl vypovědět, proč odejel z Ková-

řova.”

117

, Jake jsme v jedné době leeli dva s rozbitými hlavami v Praze a oba kvůli kovářovskému případu,” poznamenal sue podporučík.

Má pravdu … vidí, to nás ani nenapadlo,” souhlasili se smíchem kriminalisté. Kdosi z nich poádal kapitána o souhlas ke kouření. Náčelník přikývl. Pohlédl na hodinky a začal mířit s rekapitulací ke konci.

Pouze jeden z bývalých zaměstnanců velkostatku tvrdil, e od Flégla nedostává ádné dopisy. Dokonce popíral i vánoční přání, které Flégl zasílal vem svým bývalým zaměstnancům.

Avak potovní doručovatelka, s kterou jsem se dosti zajíma-vým způsobem seznámil, si bezpečně pamatovala, e naopak dopisy dostává a dokonce častěji ne ostatní. Chtěl zkrátka utajit styk s Fléglem, a proto okázale rozhlaoval mezi lidmi, co prý je ,Flégl zač’. Poádal jsem soudruhy ze Státní bezpečnosti o pomoc, abychom zjistili potřebná fakta a poznatky o současném Fléglově pobytu a o tom, co dnes dělá.

Byl nejvyí čas. Flégl se toti právě chystal na svoji první poválečnou návtěvu bývalé domoviny. Pochopitelně, jako občan NSR a jako turista. Herr Karl Flegel, spolumajitel tutgartské realitní kanceláře, jen nemá přece dávno nic společného s kolaborantem a bývalým velkostatkářem Fléglem, který popřel za války svůj český původ a stal se ,volksdeutsche. Podle fotografie v pasu i podle skutečné vizáe statný třiaedesátník, dosud plný energie a síly. Za volantem neméně silného a energického moderního pětiválce Audi 100 5 S. Pan Flegel se rozhodl ,rajzovat přes Rakousko k nám. Orgány pohraniční kontroly byly připraveny podat okamitě zprávu, jakmile Flégl přijede na nae území.”

Tak tedy pan Flégl si chtěl přijet osobně pro kořist,” kroutil hlavou podporučík, jako by nevěřil tomu, co slyí. To si myslel, e zabrzdí na zámku v Kovářově, půjde si jako turista obhlédnout svůj bývalý majetek a při té příleitosti mu jeho někdejí zaměstnanec Novotný naloí do kufru obrazy?”

Tak naivní pan Flégl ovem není. Kdy jsme se po expertize dověděli, co obsahují původní rámy obrazů, vneslo to do případu zcela jiné světlo. Prakticky od toho okamiku nám bylo jasné, kdo je vrahem. Stopu jsme měli vlastně od samého začátku, ale přehlíeli jsme ji. Ty, Karle, jsi dal přece zapsat do protokolu o pouití sluebního psa, e Argo po nasazení na stopu vyběhl a skočil na vedoucího farmy. To bylo od tebe

118

velmi prozíravé. Dalím důkazem se staly otisky prstů vedoucí-

ho farmy na okně klubovny. Povaovali jsme to za přirozené, kdy Novotný chodíval často do učilitě. Avak na internát a do klubovny nepřicházel, jedině do kanceláře ředitele nebo vychovatelek. Novotný ovem netuil, co si před koncem války pan Flégl do obrazových rámů ukryl. Měl do poslední chvíle zato, e bývalému velkostatkáři jde pouze o získání uměleckých předmětů, tedy maleb, je zůstaly na zámku.”

Pan Flégl to jistě nechtěl zadarmo, tu slubu od Novotné-

ho. A Novotný by asi také neriskoval vloupání a kráde jen tak pronic zanic, pro krásné oči bývalého éfa. Dneska ví pomalu kadý dospělý kluk, jakou cenu mají staroitné umělecké předměty a hlavně obrazy. A jak po nich cizí ,takyturisté’ slídí.

Novotný přiznal, e mu za ,dodání’ obrazů Flégl slíbil sto tisíc korun, z toho čtvrtinu hodnoty v cizích valutách.”

Při výslechu málem ranila Flégla mrtvice, kdy jsme mu řekli, e ředitel zemědělského učilitě Hájek dal u před mnoha lety vechny obrazy v zámecké klubovně přerámovat,”

doplnil Černého poručík Rakouský.

A proč to vlastně ředitel udělal?” chtěl vědět Pechan.

Prostě z toho důvodu, e má výtvarný cit a nechtěl se smířit s tím, e má viset poctivá malířská práce v tak nemoných rámech. Ony to vlastně byly kamufláe rámů. Spí dřevěná pouzdra. Berounský řezbář a rámař na ně doplatil, aspoň si to tak myslíme. Je to a neuvěřitelné. Ve skladiti zámeckého inventáře leely duté rámy, naplněné zlatem. A do chvíle, ne

jsme je objevili a poslali na expertizu, vlastně tvojí zásluhou.”

Poručík si přejel rukou po obvázané hlavě. Já jsem opravdu cestou v autě podlehl momentální intuici, i kdy na to nevěřím. Prostě napadlo mě… ale to u jsem řekl soudruhu kapitánovi při první návtěvě v nemocnici, kdy za mnou přijel.”

Ano, tvoje dedukce byla naprosto správná. Jene sis zahrál na geniálního detektiva, Karlíčku, a nemínil jsi, oslněn vlastní intuicí, vzít na vědomí to, co jsem vám vem u nejednou vysvětloval. e současná kriminalistika se neobejde bez kolektivní souhry a sólové akce mohou uspět leda v hokeji. Tys na to málem doplatil ivotem.”

Ano, já to beru, soudruhu náčelníku. Nemyslete si, e jsem neměl ve pitále dost času, abych si to vechno neuvědomil.

Kdy dostane člověk přes hlavu ocelovým páčidlem ..

119

Dík tvrdé lebce jsi to přeil. Jinak jsi dopadl stejně jako chudák Blanka Vlčková. Tu zabil taky, protoe ho dobře v kritický moment poznala.”

Já jsem ho vak tehdy večer v zámeckém parku nepoznal.”

Jene on se domníval, e ano a e po něm jde. Od okamiku vrady Blanky Vlčkové se Novotný dostal do časové tísně. Flégl mířil do Československa a v zámecké klubovně dosud visely dalí čtyři obrazy, na nich, respektive na jejich rámech měl eminentní zájem. Avak Novotný, teď u vrah Novotný, se bál vlézt znovu na místo, kde spáchal zločin.

Věděl, e klubovna je úředně uzavřena a zapečetěna a e by musei jít dovnitř stejnou cestou jako v den vrady, tedy po ebříku oknem, které zůstalo rozbité a rovně netknuto.”

Soudruhu kapitáne,” přeruil jej Pechan, Novotný zřejmě nemohl tuit, e jsme uzavřeli klubovnu i z toho důvodu, abychom zabezpečili na radu pracovníků Státní galérie zbývající cenné obrazy. Take se dostal, ani o tom věděl, do časové tísně, i pokud jde o ty obrazy. Bylo otázkou dne nebo snad dvou dnů, ne si pro ně přijedou soudruzi z galérie.”

Ví, Karle, proto největím ternem pro nás bylo, e jsme včas objevili Broka. Tedy také tvojí zásluhou, přesněji řečeno dík tvé verzi .kráde obrazů’ a celostátní pátrací relaci, k jejím

výsledkům jsi se zprvu tvářil dost skepticky. Nebýt rychlé spolupráce s brněnskými soudruhy a taktického postupu při výslechu Broka … “

To je fakt, soudruhu náčelníku,” potvrdil zástupce Černé-

ho, který vedl Brokův výslech. Já jsem od počátku tuil, e Broek vlastně neví, v čem lítá. Nechali jsme ho klidně při tom, co nám vypověděl, uloili jsme mu to přečíst a podepsat.

A teprve kdy bylo po vem, dali jsme panu Brokovi na vědomí, e se vyetřuje něco víc ne banální vloupačka a kráde obrazů. V tom okamiku si Broek uvědomil, e ho kdosi ,podrazil’ a e celá jeho legenda o neznámém člověku z vinárny Rozmarýn je pro kočku. Broek je natolik zkuený recidivista, e ví, co obnáí paragraf trestního zákona o křivém svědectví, zejména ve spojení s vradou. A proto tak rychle vechno poloil, včetně dlouholetého kumpána Novotného, s kterým melinařil za války i po válce. To, co spolu měli dříve, bude zajímat spí orgány z úseku hospodářské kriminality.

Nás hlavně zajímalo, o co lo v Kovářově. Zkrátka Broek měl přijet, v est večer se setkat v zámeckém parku s Novotným,

120

v době, kdy budou ákyně internátu na večeři, vylézt po ebříku do klubovny a ,udělat čtyři obrázky. To nebyl pro Broka ádný problém. A taky to klidně zvládl. Vůbec nevěděl o tom, e ve tři čtvrti na est jsi se objevil v rajónu ty, Karle. A e se tě Novotný pokusil zbavit, jako se zbavil předtím Blanky Vlčkové.”

Tvoje sluební zbraň, Karle,” přeruil svého zástupce kapitán Černý, sehraje roli doličného předmětu. Potom ti ji soud vrátí. Stejně ji zatím nebude jako rekonvalescent potřebovat.”

Děkuji za takovou útěchu,” poznamenal trpce Pechan.

Počkej, Karle. Budi ti skutečnou útěchou, e dík včasné-

mu přiznání Jaroslava Broka, k němu nás přivedla tvoje verze, jsme získali časový předstih my. Od Brokova zadrení a po jeho přiznání neuplynulo ani 24 hodin. Novotný o ničem nevěděl. Předpokládal, e obrazy leí v Brokově bytě v Brně.

A my jsme mohli nastrait past. Na Novotného i na pana Flégla, který se ocitl pod naí kontrolou od prvního metru, kdy překročil hraniční přechod z Rakouska.”

A jel rovnou do Kovářova?”

To jsme nepředpokládali. V ádosti o udělení víza uvedl jako cíl své turistické cesty Brno. A nemýlili jsme se. Flégl se chtěl nejdříve rozhlédnout, zda je ,čistý vzduch’. Přímo do Kovářova si netroufl, aby ho nikdo ze zdejích lidí nepoznal.”

Musel tedy být s Novotným domluven, kde se setkají.”

Dali jsme si včas vechno do souvislostí a vylo nám to.

Správce farmy později při výslechu přiznal, e dostal nejdřív jako avízo pohlednici z Vídně, psanou česky: .Pozdrav od tety Hedviky’. Vědělo se o tom, e Novotný má mezi vídeňskými Čechy nějaké příbuzné. Nenápadný pozdrav oznamoval, e Flégl je u ve Vídni a brzy zamíří k nám. A pak přiel telegram.

,Vevěd benjamínek’, kovářovská doručovatelka, si na ten telegram vzpomněla, byl podáván z Brna. Poácká pamě té výborné eny nám pomohla získat dalí časový náskok.

Mezitím se podařilo naim technikům zjistit, e metalizovaný silniční křiník pana Flégla má pod palubní deskou nezvykle velký úloní prostor, dokonale kamuflovaný. Stačilo vyjmout z přístrojového panelu zapalovač, zasunout zvlátní trn a úkryt byl odjitěn a otevřen. Pan Flégl se tedy na odvoz kořisti důkladně připravil.

Flégl se bude před soudem zodpovídat při nejmením za

121

pokus o odcizení státního majetku, za spolčování k trestnému činu a pak tam budou jetě dalí paragrafy trestního zákona, aby souběh byl úplný. Soud jistě zváí i válečnou minulost a kolaborantskou činnost pana velkostatkáře, spjatou s tou stranou dobou nacistické okupace. S dobou, která se vám mladým zdá u dávno překonaná. A Josef Novotný bude obalován z vrady Blanky Vlčkové, z pokusu vrady Karla Pechana, z krádee a dalích trestných činů. Případ je objasněn a pachatelé budou jistě po zásluze potrestáni.”

Na kapitánově pracovním stole se rozsvítilo světélko a za-zněl bzučák. Černý zdvihl telefonní sluchátko, chvíli poslouchal a pak s úsměvem řekl: Je právě u mně…tedy…u nás.

Já ho předám, soudruhu náčelníku.” Obrátil se na Pechana a napřáhl ruku, jako by předával běeckou tafetu, v tomto případě v podobě telefonického sluchátka.

Podporučík Pechan!” zvolal po dlouhé době opět slueb-ním tónem netrpělivý rekonvalescent. Vypjal se mimoděk do pozoru, na druhém konci drátu byl náčelník okresní správy SNB. Kdy podporučík opět pokládal sluchátko, stačil neslu-

ebním tónem pouze zakoktat: Děkuji, soudruhu náčelníku.”

Tak vidí, ani to nebolelo,” podpíchl ho z kruhu kriminalistů poručík Rakouský.

Co … coe?” zajíkl se Pechan.

No to ví, Karlíčku,” poloil mu ruku na rameno kapitán Černý. Stal se z tebe u nás dobrý kriminalista. Jak vidí, nebude to dlouho trvat a bude sem k nám do Bruntálu jezdit u jenom na kontroly.”

Soudruhu kapitáne, co to povídáte?” skočil rozhořčeně svému představenému do řeči Pechan.

Nic víc a nic míň, Karlíčku, ne to, e krajská správa chce, abys el po doléčení a rekonvalescenci slouit na krajskou kriminálku. Má vysokou kolu, prokázal jsi, e má schopnosti pro kriminalistiku, jsi mladý a doufám, e má i trochu ctiádosti. Tedy třikrát - ,má’ - a ostatní musí vydobýt sám.

Já se domnívám a tady soudruzi se ztotonili se mnou jednomyslně … vak se to doví na stranické schůzi. Prostě doporučili jsme tě a teď bude na tobě, abys vylétl tak vysoko, na kolik ti stačí síla tvých křídel, nebo chce-li, srdce a rozumu. Kdyby ses o to nechtěl vynasnait, tak bys nás, soudruhu Pechane zklamal. Jene my vichni víme, Karle, e nai důvěru nezklame.”

122

Děkuji vám…já jsem …“začal koktat vzruením podporučík, samozřejmě, e bych vás nechtěl zklamat. Ale chtěl jsem zůstat jetě nějaký čas tady,dělat s vámi na případech…

a taky trochu i z osobních důvodů …”

Musí uvaovat dopředu, chlapče. Tady na okrese jsi veden ke zcela konkrétním případům. Jene je třeba, abys začal vidět a učit se řeit případy v irích souvislostech. Umět je vyhodnocovat. To je nesmírně odpovědná práce. Na jejím kvalitním provedení závisí velmi často vyřeení velkých sérií spáchaných trestných činů. A také účinná prevence. Nemysli si, e jsem přecitlivělý. Ale zanechal jsem stejně jako celá moje generace nejlepí kus ivota ve slubě v naí Bezpečnosti. A

budeme odcházet, měli bychom rádi pocit, e svoji práci předáváme do dobrých rukou. To je důvod, proč se na vás mladé díváme s tak kritickou náročností, ale současně se snaíme dát vám vechny monosti růstu. A cos to říkal o osobních důvodech?”

e on tady Karel nechal srdce?” zasmál se poručík Rakouský.

Vidíte ho, nikomu nic neřekne a teď,” pokýval káravě hlavou zástupce náčelníka, a pořád si stěoval, e pro samou práci nemá čas ani na rande.”

Tak a dost, mládenci. Abychom pro samé mluvení a vzpomínání neztráceli čas na práci,” ukončil sezení kapitán Černý.

Kriminalisté se rozcházeli za svými úkoly, podporučík Pachan el ohlásit podle sluebních předpisů návrat z nemocnice a nástup do domácího léčení.

A si vechno vyřídí, zastav se, Jarda Svoboda tě hodí domů.”

Není třeba, soudruhu kapitáne. Půjdu pěky.”

Tak ví co, počkej na mě, za půl hodinky odcházím na okres na poradu, svezeme se spolu, chtěl bych se tě na něco zeptat.”

O půl hodiny později kráčeli oba dva po náměstí. První jarní paprsky rozehřívaly vzduch, ve vzduchu u bylo cítit slunovrat.

Ví, Karlíčku,” řekl kapitán, tenhle případ patří k těm, které mě nutí, abych o nich uvaoval jetě dlouho potom, a

budou soudně skončeny a uzavřeny. Copak zbytečná smrt děvčete, vlastně u dvou lidí, vdy Blanka Vlčková nosila pod srdcem dítě, můe zanechat člověka lhostejným? A navíc - to děvče bylo tak neastně stíháno osudem. Otec jí zemřel, ani

123

ho pořádně nepoznala. A vlastní máma …koda mluvit. Kluk, kterého má ráda, podlehne de facto psychickému nátlaku rodičů a místo aby se těhotné Blanky zastal a pratil doma do stolu, nakonec uteče a kdybychom ho nevytáhli zpod sukní tetičky kdesi v jiních Čechách, skrýval by se tam do teďka. Ale o tom jsem vlastně s tebou nechtěl hovořit, jde mi o něco jiného, i kdy … “

Podporučík Pechan se zastavil a zvědavě pohlédl na svého éfa.

Ví, jak jsi se zmínil o těch osobních důvodech. Nic mi do toho není. Jenom tě prosím, aby sis vybral dobře. V naem povolání je to nesmírně důleité, aby tě ena chápala a měla porozumění. Vak jsme o tom kolikrát hovořili. Má-li pocit, e k tvým osobním důvodům, abys nikam nechodil a zůstal tady, patří anebo bude patřit nechu tvé vyvolené jít s tebou tam, kam tě povinnost odvelí, tak to s ní skonči dřív, ne bude pozdě. Jinak budete neastni oba. To ti radím otcovsky.

A nezlob se na mě.”

Děkuji vám, soudruhu kapitáne. Asi jsem to poněkud s těmi osobními důvody přehnal. Mám své děvče rád. Věřím, e i já jsem pro ni tím, čím ona pro mne. Chápe moje povolání”

a jeho společenský význam. Myslím, e to bude správná ena do pohody i do nepohody. Rád bych vám ji někdy představil.”

Budu se těit, Karle.”

A co vae dcera Zdenička, soudruhu náčelníku, jak ji baví kola?”

kola ji baví pořád a teď si nala chlapce. Nechce o tom mluvit, ale to já poznám. Sice mě mrzí, e není zdejí, ale jak říkala moje babička, v lásce a v jídle se nedá poroučet. A tak nae Zdenička jezdí za svým milým a do Prahy. O jarních prázdninách mi ho prý přiveze ukázat.”

Take do roka bude u Černých svatba!”

Heleďte, soudruhu podporučíku, koho si holka vybere, toho bude mít. Já jsem jí jenom řekl to, co jsem před chvílí pověděl vám: aby si vybrala dobře. Pokud se mne týče, já to mám ,za pár’ do důchodu a věř mi, e se u těím, a si konečně taky odpočinu.”

Kapitán pohlédl na hodinky. Tak na shledanou, Karle, musím u běet, abych nezmekal poradu. Dej se brzy do pořádku, bude to potřebovat.”

124

31

Poručík Rakouský opatřil velký kus pergamenu a za pomoci technika namaloval vabachem psané rozloučení s podporu-

číkem Karlem Pechanem. Glejt opatřil mohutnou pečetí.

Po čtvrté hodině odpolední se k paneláku, v něm Pechan bydlel, ubírala skupina kriminalistů, přísluníků okresní sprá-

vy, v čele s kapitánem Černým. Vystoupili po schoditi do třetího patra ke garsonce s vizitkou: Karel Pechan, prompráv-ník. Krátce po zazvonění jim otevřel podporučík, oblečený v tmavém obleku, moderní společenské koili a s barevně dobře sladěnou vázankou u krku.

No ne, Karle,” prohlíel si uznale hostitele od hlavy k patě podpraporčík Svoboda, jsi jako enich!”

Vzhledem k blátivému jarnímu počasí se vichni vyzouvali u dveří z bot a v předsíňce poloili na stolek několik krabic s obloenými chlebíčky. Z aktovek vytahovali tekuté pohotě-

ní. Kdosi neopomněl podotknout, e půjde o historickou chvíli: se souhlasem náčelníka a dokonce v jeho přítomnosti se bude oslavovat.

Moc vám děkuji, e jste přijali pozvání a přili,” přivítal je u stolu v pokoji Karel Pechan. Zejména jsem rád, e přiel i soudruh kapitán Černý. Ale neměli jste nic nosit, to mne pokládáte za tak patného hostitele?”

Pechan rozlil do sklenek víno připravené k přípitku a zvedl číi: Připíjím na nae dalí úspěchy. Děkuji vám vem, e jsem ve vás měl takové dobré soudruhy, přátele a učitele.

Zvlá bych chtěl poděkovat vám, soudruhu náčelníku, e jste měl se začátečníkem, jako jsem já, takovou trpělivost a e ji budete mít se mnou nadále!”

Pechan se usmál, vyndal z příborníku na stůl prázdnou čí

a obřadně ji naplnil.

Dovolte, soudruhu náčelníku, i vy, soudruzi, abych vám představil nejlepí dívku na světě, kterou bych si rád vzal za enu.” Vstal a otevřel dveře, vedoucí na balkón. A přivedl odtamtud Zdeničku Černou. V pokoji se strhl hurónský pokřik.

Tak takhle . . z a c h o v a l klid kapitán Černý. Mohla bys mi, dcero, vysvětlit, co to má znamenat? Nezdá se ti, e je to příli velké překvapení?”

125

Ale tati, vdy jsem ti říkala, e jezdím za svým chlapcem do Prahy. Kadou neděli jsem byla za Karlem v nemocnici.”

Vidí, vidí, náčelníku,” poznamenal kapitánův zástupce, to se holt musí rodiče o svoje děti starat, aby věděli, v jaké společnosti se pohybují a s kým se stýkají. Tak to přece říkáme na přednákách.”

To tedy znamená, e já jsem poslední člověk v tomhle okrese, který se dovídá, e jeho dcera chodí s kriminalistickým začátečníkem, který jetě nic neumí, s neikovným mu-

ským … “

Přeruil ho dalí výbuch smíchu. Hosté se drali ke slovu jeden po druhém.

Tenhle muský, soudruhu náčelníku, je sice poněkud neika, ale zato nepije, nekouří, za děvčaty nechodí… i kdy, jak je vidět, tichá voda břehy mele. Nakonec mohla Zdenička dopadnout jetě hůř!” prohlásil poručík Rakouský.

Černý máchl rukou, aby utiil smích. Pro člověka, jako jsem já, který si myslí, e zná lidi, e zná psychologii a domnívá se, e u ho v ivotě nemůe nic překvapit, je tohle opravdu nečekané překvapení. Myslel jsem, e svou dceru znám jako nikdo jiný. Měl jsem za to, e Zdenička nemůe Karla Pechana ani vidět. Kdykoli jsem začal doma o něm mluvit, vdy mě přeruila, abychom se bavili o něčem jiném. Asi stárnu a přestávám mládí rozumět.”

Zdena objala tatínka a políbila ho. Černý ji něně odstrčil s poznámkou: Teď u má místo mě náhradu na líbání, Zdeničko. Tak tedy,” vzal do ruky sklenku, vstal a pohlédnuv na Pechana zjihlým hlasem, a jste spolu astni a a se vdy můete s čistým svědomím dívat jeden druhému do očí.”

Připíjím na zdraví Zdeničce a Karlovi,” zvolal Jarda Svoboda. A na to, aby byl ná éf co nejdřív dědečkem.”

Coe? Jakým dědečkem, Zdeno?” vyhrkl překvapeně Černý. Vy se snad musíte brát?”

Kdepak, tati,” spráskla se smíchem ruce jeho dcera, na vnoučata si jetě dlouho počká.”

Tak dost, náčelníku,” vloil se jim do řeči zástupce Černého, vae rodinné záleitosti si řete bez nás a doma. My jsme sem přili na rozlučku s Karlem. Pravda, Karel nám to rozloučení nečekaně zkrálil, ale to neznamená, e mu tuhle ivou Grácii, kterou uloupil naemu náčelníkovi, necháme jen tak zadarmo. Karle, musí se vykoupit, kdes nechal…”

126

Do radostného veselí zadrnčel telefon. Několikrát a naléha-vě. Za nastalého ticha zdvihl podporučík sluchátko.

Pechan, příjem,” představil se.

Dozorčí útvaru. Vy si ale dáváte na čas, soudruhu podporučíku. U jsem to chtěl poloit.”

koda, e jste to neudělal.”

Soudruh náčelník k vám posílá vůz pro kapitána Černého.

Je to nutné. Volali z krajské správy … “

Kapitán Černý vzal Karlu Pechanovi z ruky sluchátko, odkalal si a klidně řekl do telefonu dozorčímu: Dobře, vyřiď, e u jdu.”

Konec