V tunelu číhá stín - Miroslav ák

Vude je ticho. Slyí jen poplaný tlukot vlastního srdce, vnímá třetivé buení ve spáncích.

Bez opatrnosti skáče po kolejových pracích, omoklých a kluzkých. Náhle se zastaví a

ohlédne, spíe pudově. Pod bundokoilí a plátěnkou cítí, jak mu po těle stékají struky studeného potu. Vteřinu, dvě prudce oddychuje a pak se znovu rozbíhá. Přivírá oči před detěm. V přítmí soumraku zahlédne konečné známé místo pod elezničním náspem. Přikrčí

se a na podpatcích kanad sjede po těrku a na kraj pěinky, kterou nedávno vylapal.

Dál u se spí smeká krok za krokem po příkrém břehu travou, dolů k řece. Klopýtá o keře ostruin, jejich lahouny ho zachycují jako osidla. Říční hladina je tmavá, zahlédne ji a mezi křovinami vrb a olí.

A také pramičku s vesly, skrytou pod hustou klenbou větví. Je připoutána řetězem k balvanu, trčícímu z břehu. Do balvanu je zaputěna ocelová skoba. S kruhem, jím je provlečen řetěz.

A jeho poslední články zajitěny zámkem.

On má k tomu zámku klíč.

Roztřesenými prsty zaloví v kapse, vytáhne jej a zámek odemkne.

Řetěz dopadne se zarachocením na dno pramice.

Opatrně usedne na sedačku a chopí se vesel.

Proud řeky, jindy mírný a poklidný, předvádí teď svou sílu, znásobenou přívalem deů a

větrem.

Jene on musí dnes u potřetí zdolat říční proud a dostat se co nejdřív na opačný břeh.

O tom, co ho tam čeká, v těchto okamicích nepřemýlí. Zabírá ze vech sil, aby dostal příď pramičky do správného směru.

****

Na plátno stanu buil neúnavný dé. Kde se stýkala kovová konstrukce do uzlu, prolínal

nepatrný pramínek, umění detě splývalo s hučením splavu přímo pod hradní věí.

Kolem kempinkového stolku seděli v plátěných skládacích křesílkách manelé Knotkovi.

Upíjeli kávu, právě připravenou na propanbutanovém vařiči.

Vladimír Knotek pohlédl na manelku.

Ze sousedního stanu zazníval rozverný dětský křik.

Renato, prosím tě, bě se na ty děti podívat!

To snad není pravda! odsekla tíhlá blondýnka. Já se o ně starám celý rok a teď je mám umravňovat i o dovolené? Nejvíc řádí stejně sousedovic Martinka …”

Jak slyím, hrají prim nae Renata a Katka.

Nezlob se, Vláďo, ale co ta děcka mají dělat? Prí u druhý den. Tak se nediv, e se nudí a trochu vyvádějí. Já jsem si taky představovala dovolenou jinak. Pořád jsi říkal - kouzelné údolí Sázavy, a zatím dřepíme pod stanem a pořád leje.

Knotková si přehodila přes hlavu plátěnku a vyběhla ven. Za chvíli bylo od vedle slyet její energický hlas, utiující rozváněnou omladinu.

Její manel myslel na něco úplné jiného. Jeho koníčku by dé nevadil. Celý rok snil o tom, e prozkoumá o dovolené obě ledečské jeskyně. Jsou pro veřejnost uzavřeny, nepřístupné.

Avak včas si zajistil povolení zdejího národního výboru. U kolegů z Obvodního oddělení SNB dostal souhlas také.

5

Ledečské krasové jeskyně jsou jeho tajnou touhou. Vlastně celé moldanubikum, nejstarí

geologická hornina, tvořící nejméně dvě třetiny horního povodí Sázavy. Proto prosadil plán dovolené právě sem, do Ledče nad Sázavou. Amatérskou zálibu v geologii a mineralogii by sotva uplatnil jindy. Major SNB JUDr. Vladimír Knotek má při výkonu své sluební funkce na odboru vyetřování VB Praha-město volného času málo.

Zatím svých znalostí geologie Posázaví vyuil pouze včera, kdy rozdováděným dětem,

které nudou z pobytu v promočených stanech nevěděly co dělat, vyprávěl, jaký je rozdíl mezi kamenem abákem a makovcem.

Ve zdejí kamenické oblasti se toti místo dřeva a cihel ve velké míře pouíval jako stavební materiál kámen. abák - nazelenalá ula, či makovec  modravá vytvářela veřeje dveří i oken, podpěrné sloupky zápraí či korýtka k napájení dobytka. Pravda, na chviličku děti

zabavil, ale povídání o nějakých kamenech je příli nenadchlo.

Do stanu zabubnovala kanonáda deových kapek. Prudký vítr nadzvedl cíp nedopnutých

dveří. Od jezu se mísil hukot kalné Sázavy s vichřicí, která bičovala údolí pod hradem.

Rychle vyskočil z křesílka, aby dopnul zip.

Zip se vak nečekaně rozhrnul a do stanu vtrhla kavalkáda dětí.

Tati! volala Renatka. Vyprávěj nám o tý princezně tady z hradu.

Knotek pochopil, e proti úskočné fintě své eny, která dětské publikum navedla, nic

nesvede.

Tak se posaďte!

Vmiku se caparti sesedli kolem nebohého kriminalisty, který ze své paměti doloval ve, co o ledečském hradě věděl.

,,Před více jak pěti sty roky . . začal, kdy se děti utiily.

Strejdo, kolik je to roků? zeptal se estiletý Tomá Bílých.

Je to moc dlouho. Tenkrát jetě nebyly ani vlaky, ani auta, ani letadla.

A čím lidi jezdili? vykulila oči Martina Bílých.

Jako dobrá víla vak zasáhla Kačenka.

Martino, nechej naeho tátu vyprávět! ,

Knotek mohl konečně pokračovat:

Před pěti sty léty ila byla na hradě, který vidíte na druhé straně Sázavy, kněna ofie ze Sovince. Za manela měla bohatého Buriana Ledečského z Říčan a protoe měli hodně peněz, pořád u nich byly hostiny a radovánky …

Ale neměli rádi sůl, vpletla se opět do vyprávění Kateřina.

,,To si, Kačko, plete s jinou pohádkou, dala jí ouchanec do zad starí sestra.

Pravda, Kačenko, usmál se Knotek, ,,to byl opravdu král z jiné pohádky, který si necenil soli. Tak ta kněna ofie se svými syny řádili, tancovali, jedli a pili a dole v podhradí byl straný hlad . .

Já mám taky hlad, zakňourala Martina.

Knotek jen povzdechl a podal malé posluchačce tatranku. No a na tom hradě řádili a

posmívali se chudým poddaným a dokonce začali házet koláče z oken do řeky Sázavy. V

tom se ozvalo dunění. Strop nad nimi začal praskat, pomalu klesal dolů a zlou kněnu i s marnotratnými syny zavalil…

,,S jakými syny? přeruila otce Renatka.

S marnotratnými. Hned si vak uvědomil, e význam slova děti nebudou znát. Vysvětlil

srozumitelněji: Plýtvajícími…, jako e házeli koláče a dorty oknem do řeky … Tak byli potrestáni za svou lakotu, e nic nedali chudým, kteří měli hlad . .

6

Zip stanu se prudce rozhrnul a dovnitř se vsunula Knotkova manelka. Vladimíre,” vydechla tie a naléhavě, bě hned ven. Z úzkostného výrazu jejího obličeje bylo patrno, e se přihodilo něco váného. Já tady zůstanu s dětmi.

Ani se začal eny na cokoli vyptávat, vstal ze skládacího křesílka a protáhl se ven, do stanové předsíňky.

Před sebou uviděl zmáčenou postavu. V přítmí rozpoznal, e je to voják s dvěma

desátnickými peckami.

Nezlobte se, prosím vás, uslyel hlas, připomínající prudkými nádechy běce, který právě zdolal cílovou pásku.

Co se děje? zeptal se Knotek, jiná otázka jej v té chvíli nenapadla.

Tam … za řekou v tunelu leí člověk, polkl na sucho posel neblahé zprávy. Stala se nějaká nehoda? Sháníte lékaře?

On je m r t v e j … asi ho někdo zabil, vyhrkl desátník. Musí tam hned někdo jít.

Knotek se u dlouho nerozmýlel.

Tak počkej!”

Z věáku v předsíňce sňal nepromokavou bundu s kapucí a vedle pověenou kempinkovou

svítilnu.

Renato, nahlédl do stanu k eně, jdu se někam podívat.

Znala a příli dobře tyto manelovy náhlé odchody z domu, uprostřed večera. Jen mlčky

přikývla.

Uklidni se, soudruhu desátníku, a pověz vechno pěkně popořádku! Jak ses vůbec dostal

sem, do kempu?

Zastavili se na samém břehu. Stany s kempinkovou recepcí se ztrácely v eru. Na loučce,

která se táhla a k vodě, leela napůl vytaená pramice.

Na tomhle, odpověděl desátník. Zhluboka vzdychl a přerývaně, s přestávkami spustil:

Dnes jsme skončili něco po esté. Velitel praporu nechal odpískat. Pár kluků se vracelo pěky po kolejích k nádraí, kde máme tábor. Ostatní se svezli na technice.

Knotek si vzpomněl, e ráno viděl přísluníky elezničního vojska přijídět. ramovačky byly obsypány vojáky, kterým se nechtělo pěky a a do čela stavby se nechali přivézt.

Dobrá, ty jsi zůstal na trati sám. Cos tam, v takovém nečase, prosím tě, dělal? Vdy je osm pryč!

Desátník mlčel. Hleděl do země. Pak si odhrnul pramen mokrých vlasů z čela a olízl rty.

No, zůstal jsem tam. Pak jsem si chtěl zkrátit cestu tunelem … 

Opět si olízl rty.

Bylo tam u ero, na kolejích jsem málem zakopl o člověka. Leel na pracích mezi

kolejemi v kalui krve. Byl mrtvý … úplně mrtvý!

Jak to ví? Hýbal jsi s ním?

Ne! Sehnul jsem se k němu a zjistil jsem, e nedýchá! Pádil jsem z tunelu a k řece. Tam jsem uviděl pramici. Skočil jsem do ní a přeplaval k vám.

A rovnou do mýho stanu, dodal nevesele Knotek. Ani o dovolené nemám trochu klidu.

Napřáhl k desátníkovi ruku. Já jsem major Knotek, z Bezpečnosti. A ty se jmenuje jak?

Desátník Jiří Mlýnek.

7

Knotek pohlédl na displej svých hodinek. Něco v duchu zamyleně počítal.

Jedem, poznamenal stručně a ukázal na pramici. Za chvíli byli v polovině řeky. Desátník zabíral do vesel a posouval pramici do nejivějího proudu. Oba mlčeli. Desátníkovi se vracela čerstvá vzpomínka. Kdy se ostatní vojáci odebrali do tábora, seel po ostrém svahu trati dolů k řece. Věděl, kde je na řetězu uvázaná loďka a kdo je její majitelkou. Kdysi mu dala k pramici klíč, který nevrátil. Odemkl rezivý zámek, zarachotil řetěz a za chvíli byl na druhé straně. Na návrí stála vilka, a v té vilce…

Vracel se jetě dál do minulosti. To jetě slouil nedaleko odtud u jednotky Protivzduné obrany státu jako operátor radiolokátoru. Dnes u tam neslouí. Kvůli ní!

Tehdy na stolku dozorčího roty zazvonil telefon. Dozorčí chvíli poslouchal a pak sehnal

četaře Mlýnka:

,,Jirko, na bráně čeká ta tvoje . . S l o v o tvoje zadrnčelo ironickým tónem. Moc se tě doaduje … 

Mlýnek vstal a s prosbou v očích pohlédl na dozorčího.

,,Bě! Za deset minut a jse zpátky.

Slovo .děkuji! Mlýnek vypálil u ve dveřích. Otevřel pancéřovaná vrátka a přivřel oči před ostrým, podzimním slunkem babího léta. Opíralo se do kopce, který vojáci nazývali Sviov.

To slovo nepocházelo od horského zvířátka svitě, ale vyjadřovalo stav, e tam neustále

svitěl vítr, fičící nad pahorkatinou Českomoravské vysočiny.

Pěinkou sbíhal dolů k bráně vojenského objektu.

U z poslední zatáčky pěiny, která zkracovala asfaltku vedoucí nahoru k lokátorům, uviděl červenou stodvacítku. Pak i ji v dínách a svetříku. Opírala se o předek vozu a kouřila.

Květa! Poznali se na taneční zábavě. V nadýchaných modrých atech mu padla do oka na

první pohled.

Nebyl nikdy na enské. Styděl se a neuměl ani pořádně tancovat. Hráli právě tango.

Svobodník, který byl s Mlýnkem na zábavě, ho popostrčil.

Jdeme na to!

Jirka si dodal odvahy a tu nadýchanou modrou krásku vyzval. Neodmítla. K vysokému,

tíhlému četaři se na parketu přitiskla. V té chvíli se mu zdála nejkrásnějí na světě…

Milovali se hned poprvé na lesní mýtině, kdy se vraceli ze zábavy. Byl neobratný, ona

mnohem zkuenějí.

Později se milovali na hebké larise, kterou vozila ve své stodvacítce. To u věděl, e je o čtyři roky starí, rozvedená a zaměstnaná v městské knihovně v Ledči.

Kdykoli zavolala,  e l … někdy i tajně, na černo se dostával ven. A pak dál známou cestou.

Se vzruením odvazoval u břehu v křoví rezatý řetěz její pramice a vesloval na druhou

stranu řeky. Spěchal do vilky na kraji města. Často ráno jetě před úsvitem stejnou cestou z p ě t …

Květa, opřená o červenou kodovku energicky odhodila oharek cigarety a pičkou lodičky jej rozdrtila. Vykročila mu dychtivě vstříc. Objali se bez ohledu na dozorčího u vchodu, který zvědavě zíral. Prudce se políbili.

Jirko, dnes večer musí přijít!

Zhluboka vzdychl. Nejde to. Dozorčí mě pustil na pár minut sem, na bránu. Květu

8

Tuil, e nerozumí, nebo nechce rozumět.

Vytáhla z malé kabelky krabičku spart. Jednu zručné vyklepla. Nekuřák Jirka vylovil z její kabelky ronson a zapálil jí. Vydechla.

Dobrá. To říká ty. Já říkám, e čekám. Ví, kde mě najde. Kdy nepřijede, tak u víckrát nechoď! Čau!

Vyklouzla mu z objetí. irokým obloukem odhodila sotva zapálenou cigaretu. Nasedla,

nastartovala a smykem odstartovala.

Ta má páru, poznamenal uznale dozorčí u vchodu. To je kočka, ale asi ne pro tebe, co?

,.Trhni si nohou! odsekl Mlýnek. Věděl, e mu kluci závidějí. Pěknou enskou, která má svůj auák a je do něho udělaná.

Ani nepočkal, a dozorčí zamkne bránu. Klusem v hlubokém předklonu směřoval vzhůru na

temeno Sviova. Rozmrzele za sebou přibouchl pancéřové dveře, vedoucí do podzemí.

Dozorčímu roty zahlásil příchod. Před očima stále viděl obraz rozhněvané Květy. Kdy dnes nepřijde, víckrát u nechoď … !

Na kraj, jeho kontury prohmatávaly neviditelné vlny antén lokátorů, se u dávno snesl

soumrak. Z hlubokých údolí jiskřila a tetelila se chvějivá světélka lidských obydlí. Na

vysokém smrku pípnul ze spánku pták. Z houtí kopřiv vyrazil na lov jeeček z letoního

vrhu.

Rozhodl se. Vechno na jejich stanoviti běí v normálu, jako obvykle. V noci, a nastane úplný klid, zaběhne za Květou.

Kdy tajně vesloval přes temnou, umící Sázavu netuil, e se k hranicím republiky blíí

.Skotský expres’. Kadý z přísluníků Protivzduné obrany státu ho znal. Operátoři

radiolokátorů, směny velitelských a naváděcích stanovi, piloti hotovostních migů.

Podle přesného programu, vypočítaného počítačem, se řítil od Skotska podél hranic NDR,

Československa a k Turecku. Tam buď přistál a doplnil pohonné hmoty, nebo se otáčel

někde nad Jaderským mořem a slídivým letem mířil zpět.

Na oranové obrazovce se Skotský expres vdy vyjevil obrovskou rychlostí. Svítící čárečka se pohybovala tak rychle, jak můe lokátor zachytit cíl, enoucí se temnou nocí rychlostí tří a půl Macha. Přepočteno na srozumitelnějí cifry, rychlost SR-71 - Blackbirdu - pionáního letounu je 3600 km v hodině. Dostup - dvacet tisíc metrů. Tak se oné noci blíil k hranicím.

Nikdo nevěděl, co udělá. Změní ostře kurs, nebo se pokusí provokativně přeletět? Vzduný pión, který se můe v kterékoliv vteřině stát naruitelem a útočníkem …

Ostrý řev poplachového klaxonu svolal na velitelské a naváděcí stanovitě vechny. I ty, co odpočívali. V palebných postaveních protiletadlových raket sejmuli maskovací sítě a ochranné plátěné povlaky. Jekot sirén dozněl i v hotovostním baráku letitě stíhacích

letounů. Piloti seděli v kabinách třiadvacítek a kontrolovali rudě svítící údaje palubních přístrojů.

Vichni byli na svých místech. Četař Mlýnek vak jinde, ne měl b ý t …

Rděl se hanbou, kdy mu velitel útvaru před nastoupenou jednotkou utrhl z nárameníků

jednu pecku a vyhlásil rozkaz. Od úplné degradace a trestního stíhání ho zachránila

dosavadní výborná pověst, výtečná sluba a společenská záruka svazácké organizace.

Četař Mlýnek, operátor radiolokátoru 1. třídy, se stal desátníkem a byl převelen k

elezničnímu vojsku. Jako vzpomínka na Květu mu zůstal jen klíč od rezatého zámku

pramice. Loďky, kterou se lze rychle dostat na druhou stranu Sázavy.

9

Dobře věděl, e převelení není trest. Na matčinu prosbu zasáhl její bratr, plukovník. Zařídil převelení. Také proto, aby synovec byl co nejdál od Ledče. Kamkoliv, jen pryč od té hrozné enské, bědovala Jirkova matka.

ivot vak el jinak. elezniční prapor byl jednoho dne z Moravy přesunut sem, do

východních Čech, do Ledče nad Sázavou. Sotva zahojená jizva se přihlásila palčivou

bolestí. K v ě t a … To snad není pravda, opakoval si velitel montáního drustva desátník Jiří Mlýnek, kdy hleděl z tratě přes řeku na známá místa.

Proč chtěl vůbec nahlédnout do oken její vilky?

Kdy z trati odjely poslední těké mechanismy a s nimi i poslední vojáci jejich praporu, předstíral, e má jetě nějakou práci. Počkal, a byla pláň naprosto pustá. Seběhl známou pěinou do olin, kde kotvila loďka. Nevráceným klíčkem odemkl a posléze kradmo a s tlukoucím srdcem nahlíel do vilových oken, jako obyčejný hnusný mírák. Květu stejně

neuviděl. Zklamán se vracel v deti zpět k hučící řece. Jako ve snu uvázal řetězem pramici a vyběhl na tra. Tunelem pod ledečským hradem, který je během stavby mimo provoz, vede nejkratí cesta do jejich t á b o r a …

Mezitím přirazili ke břehu, vytáhli pramici a oba vykročili na travnatý svah, pozvolně se zvedající k silnici. Vedla pod strmými skalami těsně vedle trati. Z kolmé stěny vyrůstal hrad.

Jeho vysoké stěny i okrouhlá hlavní vě se střílnami.

Tak uka, oslovil desátníka Knotek, kudy jsi se dostal do tunelu!

Mlýnek ho vedl na pěinu, vedoucí k písčitému nástupiti, které se nazývá Ledeč

-zastávka. Od malé, dřevěné boudy bylo do tunelu tak sto, sto padesát metrů.

Tra se ostře zařezávala do skály a vytvořila i s tunelem velké es. Esíčko podběhlo hrad a pokračovalo protilehlým obloukem dál k nádraí.

Cestou k tunelu naznačil Knotek pohybem ruky, aby zůstali stát. I kdy se u značně

setmělo, pro jistotu se rozhlédl po okolí. Z kriminalistické praxe toti věděl, co se nejednou stává nebo můe stát. Pachatel nejen e neuprchne z místa násilného trestného činu, naopak setrvá v jeho blízkosti, aby v roli náhodného diváka sledoval, zda a kým byla obě objevena a co se bude dít dál.

Avak iroko daleko nespatřil iváčka.

V tunelu ji panovala naprostá tma. Rozal svítilnu a pokynul Mlýnkovi, a kráčí těsné za ním podél stěny, aby zbytečně nedolo ke znehodnocení případných stop.

A pak spatřil tělo mue, leícího na kolejích obličejem dolů. Pod hlavou a horní částí těla zemřelého byla velká zaschlá krevní kalu.

Takhle vypadal, kdy jsi ho nael? zeptal se desátníka, který se jen zvolna přiblíil.

Ano, zněla přiduená odpověď.

Jse si tím jist?

No ano. U vůbec nedýchal, kdy jsem se k němu shýbl.

Knotek přejel kuelem svítilny po nehybném těle. Od edivé, husté ktice přes silonovou

bundu s kapucí a manestrové nohavice kalhot, roztaené stejně jako nohy do iroka, jak je zastihl okamik muova nebytí. Posvítil si jetě na nejblií okolí nálezu, ale nic, co by pomohlo k bezprostřednímu zjitění příčiny smrti neznámého mue, neobjevil. To vak bude věcí jiných, kompetentnějích, uzavřel pro sebe Knotek. Teď je třeba neprodleně uvědomit přísluníky základního útvaru VB, aby zajistili místo činu a provedli jeho nejblií obhlídku. A samozřejmě … v duchu se rozběhl tolik mu známý a vitý postup v případě, 10

který kriminalista nazývá podezření z trestného činu vrady. Tedy vyrozumět kraj a vyádat výjezdovku.

Take, milej desátníku,” obrátil se na Mlýnka, vezmeme to tunelem dál, podle zdi a na nádraí a odtud na obvodní oddělení vébé. Tunelem je nejkratí cesta.

Ale já … musím … já u měl být dávno na rotě

Neboj se, zavoláme tvýmu veliteli. Musíme s tebou … tedy soudruzi z OO-VB s tebou

musejí sepsat protokol jako s oznamovatelem a prvním svědkem, na to je zákon, rozumí?

Desátník Mlýnek povzdechl, e rozumí.

Kráčeli obezřetně mimo kolejí. Svítilna ozařovala chodníček i část vyklenuté kamenné stěny, očazené jetě z dob, kdy po dráze jezdily parní lokomotivy. Působilo to tu dosti pochmurně a k tísnivómu pocitu, e tu leí mrtvý člověk, se přidávaly dalí mylenky. Kadého z nich napadaly jiné.

Knotek věděl, co bude zanedlouho následovat. Byla to pro něho rutinní představa.

Identifikovat mrtvého. Zjiovat a vytěovat svědky, kteří se v inkriminované době nacházeli v blízkém okolí. Hledat motiv a samozřejmě pachatele.

Kdeto Mlýnek se zabýval tím, proč se musel kvůli Květě zase ocitnout v nečekaných

nesnázích.

****

Operační středisko okresní správy SNB převzalo oznámení z ledečského obvodního

oddělení VB nedlouho poté, kdy tam dorazili Knotek s desátníkem Mlýnkem. Operační

důstojník potvrdil příjem hláení, které současně zaznamenávala páska magnetofonu.

Soudruhu podporučíku, zařizuji vyslání výjezdové skupiny. Vyčkejte pokud mono i s

oznamovatelem. A zajistěte místo činu před nepovolanými osobami, připojil obvyklý pokyn, který i bez připomnění pokládal podporučík Knajbl za samozřejmost.

Operační důstojník se jal neprodleně svolávat výjezdovku v odpovídajícím sloení. Během

krátké doby se mu podařilo zvednout z poklidu domácího večera vechny postupně.

Vyetřovatele, kriminalistu, kriminalistického technika, lékaře a sluebního psovoda. Posléze vyrozuměl majora imka z krajské správy, do jeho referátu přísluelo vyetřování vrad.

Major se dal podrobně informovat o místě nálezu a sdělil operačnímu, e tam odjídí.

Mezitím podporučík Knajbl, zástupce náčelníka obvodního oddělení stihl zařídit a zabezpečit ve nezbytné. Telefonicky zpravit o případu svého éfa kapitána Zemka a do tunelu vyslat dvojici přísluníků jako hlídku.

Pak se teprve zdvořile dotázal praského kolegy rekreanta: Soudruhu majore, mohu

nabídnout kávu?

Já bych nepohrdl. A tuhle soudruh desátník taky určitě ne, e? obrátil se Knotek na Mlýnka, který seděl na idli s čepicí v dlani a se skloněnou hlavou. Celou dobu přemýlel o situaci, v ní se tak nečekaně ocitl. Trýznila ho představa, co se asi děje na rotě, kdy zjistili jeho nepřítomnost.

Ano, děkuji, vyhrkl. Dal bych si.

Podporučík vyuil dalí čas k tomu, e odvedl desátníka, jemu se chvěl álek kávy v ruce, do vedlejí místnosti,

13

kde byl připraven psací stroj a u něho mladý nadstrámistr, aby sepsali s Mlýnkem protokol o svědecké výpovědi.

Knotek se svou kávou osaměl, ale ne na dlouho. Jetě ji ani nedopil, kdy dovnitř spíe

vpadl ne vstoupil osmahlý hromotluk, který se právě vrátil z tunelu.

,,Jsem rád, spustil místo pozdravu, e jsi tam byl ty nejdřív, soudruhu majore. Aspoň něco,”

pousmál se ironicky. Stiskli si ruce.

Omyl, náčelníku, já tam první nebyl, zakroutil hlavou vyetřovatel na dovolené. Přede mnou tam byl vedle sedící desátník Mlýnek z elezničního vojska, co vám tu opravují tra.

Samozřejmě, kdy si odmyslím, e první tam byl vrah. Tedy aspoň mně, ztiil poněkud hlas,

se to jeví jako mord. Co ovem potvrdí teprve obhlídka na místě, a dorazí výjezdovka.

Jestli je to skutečně vrada nebo snad neastná náhoda. Ale o tom dost pochybuju.

Já taky, přikývl Zemek.

Říká, e jsi rád. Jene já rád nejsem. Představoval jsem si začátek dovolený na Sázavě trochu jináč.

Já tě chápu. Ale do těch naich jeskyní se jetě podívá, to ti slibuju. Zemek se rázně obrátil, pokročil ke dveřím do sousední místnosti a otevřel je. Pojď tam taky, soudruhu majore, poádal Knotka. Oba přísluníci obvodního oddělení, podporučík a nadstrámistr se chystali vstát, desátník se postavil do pozoru. Zemek jej vzal přátelsky za rameno a vtlačil ho zpátky do idle. Sám si přisunul dalí volnou idli a posadil se k němu.

Tak chlapče, ne to tady s tebou soudruzi sepíou, rád bych si s tebou trochu popovídal.

Mlýnek k němu vzhlédl a rozpačitě přikývl.

Já vím, e to odskáču. Vzdálil jsem se bez vědomí velitele čety z pracovitě na tra, ale zaměstnání u skončilo…

Zarazil se, polkl na sucho.

Počkej, uklidnil ho Zemek, tvůj odchod - záměrně nepouil výraz vzdálení

-

je samozřejmě věcí tvého velitele a ne nás. Jestli jsi pro to měl důvod, snad situaci

rozumně posoudí.

Jene ten důvod z mý strany nebyl vůbec rozumnej, povzdechl a přejel si dlaní čelo. e mě to, blbce, napadlo … po tom vem za ní jetě l é z t . .

,,Za kým? nezdrel se úsměvu Zemek. Vytuil, e je v tom asi nějaká zhrzená vojenská

láska.

Za Květou, řekl prostě desátník.

To je tvoje děvče?

Mlýnek pokrčil rameny. Byla to moje známost.

Aha. A můe mi prozradit, jak se ta tvoje bývalá známost nazývá příjmením? Rokosová,

odtuil Mlýnek. Bydlí tady v jedný vilce, kdy se jde k l e s u nahoru, ulici si nepamatuju.

Stránčická, napověděl mu podporučík Knajbl. Jako znalce místních poměrů ho desátníkovo sdělení příli nepřekvapilo. O Květě Rokosové, za svobodna Výinové, věděl své.

Dobře, pokračoval Zemek. Take ses rozhodl, e ji navtíví.

To ne, navtívit… jenom vidět! ohradil se Mlýnek, ale neznělo to příli přesvědčivě. Jak vysvětlit, e po tom loňském průvihu na lokátoru se marně snail na Květu úplně zapomenout. V koutku due si přál ji aspoň zahlédnout a třeba s ní i promluvit.

14

A viděl jsi ji?”

Právě e ne. V oknech ve vilce byla tma. Několikrát jsem zazvonil, ale nikdo neel otevřít.”

Bodej by jo, pomyslel si podporučík Knajbl. Milý hochu, ty asi neví, e Květuka má dávno jiného nápadníka, tentokrát fotbalové eso ze Zruče. e s ním odjela minulý týden k moři do Bulharska je sice veřejné tajemství, ale Knajbl o něm před zkroueným vojákem diskrétně pomlčel.

,,No a to mě vzpamatovalo. Uvědomil jsem si, e jsem riskoval tu cestu k vile úplně zbytečně a e mě čeká průvih. Utíkal jsem zpátky jako blázen.

A proč jsi neběel do města po pravé straně řeky? Měl bys to k vám blí, pohlédl mu

Zemek zpytavě do očí.

Protoe jsem potřeboval převézt její loďku zase zpátky na druhý břeh a tam ji uvázat a

zamknout.

Jako na dotvrzení svých slov zalovil v kapse a rozevřel zpocenou dlaň, v ní se leskl klíček od visacího zámku.

Jistě chápe, proč jsi tady. Na trati zřejmě dolo k závanému trestnému činu. Tys byl v tom tunelu asi první. Správně jsi udělal, e jsi hned spěchal pro pomoc. Pro nás je teď velice důleité, aby sis vzpomněl, pokud mono přesně, kolik bylo hodin, kdy jsi toho člověka objevil.

Mlýnek reagoval na otázku zcela podvědomě - odhrnul rukáv a pohlédl na své náramkové

hodinky. Teprve potom se vpravil zpětně do časové orientace.

Muselo to být tak před osmou, odpověděl bez zaváhání. Potom jsem utíkal po kolejích a seběhl po břehu dolů k pramici.

V kempu, tedy u naeho stanu, se soudruh desátník objevil před půl devátou, podotkl

Knotek.

Kapitán kvitoval s uspokojením tuto faktickou poznámku. Take kdy to zrekapitulujeme,

cesta od tunelu k loďce a přes řeku do kempu ti trvala plus minus čtvrt hodiny?

Mlýnek souhlasně přikývl. Kdyby nefoukal vítr a řeka nebyla rozvodněná, stihnul bych to dřív, dodal jakoby na omluvu.

Kdy u jsme u té loďky, od které má klíč, začal Zemek z jiného konce, nechápu dost

dobře jednu věc. Tvoje bývalá známost bydlí tady, na pravém břehu Sázavy. A pramici má

přivázanou na opačném břehu. Kdy do ní chce nasednout, musí obejít pomalu půl města,

aby se dostala na levý břeh. Co mi připadá trochu nelogické.”

Květa s ní nejezdila. Tu pramici si pořídil její mu, on rybařil. Tady u břehu, co je kemp, se nesmí na trvalo kotvit. Květa mi k ní dala klíč proto, abych se dostal co nejrychlejc na druhou stranu, kdy jsem jetě slouil na Sviové. Můete se jí na to zeptat.”

Jetě něco. Toho člověka, co jsi objevil na kolejích, náhodou nezná?”

Nikdy předtím jsem ho neviděl,” téměř vykřikl Mlýnek.

Tak ti děkuju. To je asi vechno, co jsem chtěl od tebe slyet,” řekl Zemek a zdvihl se ze idle. A s tebou soudruzi sepíí protokol, vrátí se k útvaru. Zajedu teď za vaím velitelem a oznámím mu, e u nás plní svědeckou povinnost.”

Kdy opustili místnost, obrátil se Zemek na praského kolegu s tím, e ho odveze do kempu.

Knotek nabídku rád přijal.

Zastavíme se jenom na chvíli u vojáků, máme to při cestě,” vysvětloval Zemek. Souhlasí, soudruhu majore?”

15

Tady v rajóně jsi éfem ty, zabručel Knotek, tak jaképak souhlasení. Stejně mě čekají litánie, jen co vlezu do stanu.

Na ty jsme zvyklí. Jene a ty si bude dávno chrupat ve spacáku, já …  mávl rukou sympatický hromotluk.

Ty mi povídej. Před dovolenou jsme dělali v realizační skupině sérii loupených přepadení a jednu vradu v tom. Domů jsem se vracel nad ránem a to trvalo, kamaráde, skoro tři týdny.

No, tak teď si odpočine. Na zítřek předpovídají zlepení počasí, měsíc jde nahoru,

porostou houby a já ti povím o místech, kde je budete sekat kosou.

Kdepak, na houbaření my s Renatou nejsme. A vůbec, v dnení době je v lesích víc aut ne hub. Já se hlavně těím na ty jeskyně.

U jsem ti říkal, e se do nich vypraví. Kdy bude cokoli jiného kolem nich potřebovat, ví, kde mě najde.

Zemek se jetě na okamik omluvil, e jde zástupci oznámit, kde bude v nejblií době k

zastiení, kdyby bylo nutně třeba a kdy se vrátí.

Vykročili do detivé noci. Knotek si s úlevným potěením uvědomil, e prí u daleko méně, ádný liják a také poryvy větru ustaly. Zastavil se a rozhlédl po obloze. A náhle spatřil mezi tmavými mraky kus hvězdnatého nebe.

Měl jsem pravdu? plácl ho Zemek po rameni. Počasí se zlepuje!

****

Za chvíli seděli ve sluebním igulíku a ujíděli k nádraí. Pod ním se na louce rozprostíral osvětlený tábor lezničního vojska. Brána jako u kasáren, zářivky na kovových sloupech a vyrovnané řady stanů a maringotek.

U vchodu je předpisově zastavil dozorčí.

K soudruhu veliteli… ! poádal náčelník obvodního oddělení. Současné předloil sluební průkaz.

Zavedu vás k dozorčímu táborového soustředění.

Přeli nástupitě. Bylo vysypané pískem, ve kterém se tvořily kalue. Tabule názorné

agitace byly plechové a tak jim ani několikadenní dé neukodil. Celé náměstíčko bylo z jedné strany lemováno velkými vojenskými stany a z druhé téměř tuctem maringotek. K

jedné z nich na stoárech vedlo několik telefonních linek.

Dozorčí táborového soustředění je převzal a zavolal veliteli. Pak je doprovodil k jedné z maringotek, zaklepal a otevřel dveře.

Pojďte dovnitř! Nebojte se, e se do mého doupěte nevejdeme. Velitel elezničního praporu, major inenýr Hrube, přivítal je mladý důstojník. U stolu seděl stejně mladý kapitán. Také on povstal a vykročil oběma vstříc.

Toto je můj zetvépé, tedy politický zástupce, Josef Kří, představil ho. Dáte si kávu?

Nečekal na odpověď a stiskl tlačítko hlasitého telefonu. Dozorčí, postav na kávu!

Ne, soudruhu veliteli, děkujeme. Teď jsme jednu vypili. Tady u náčelníka obvodního

oddělení, poděkoval s úsměvem Knotek.

Major opět stiskl tlačítko.

Dozorčí!

Prosím, soudruhu majore, ozvalo se ihned z reproduktoru.

Vodu vypni! Káva se nekoná.

16

Provedu! skončilo malé telefonní intermezzo.

Major pozval příchozí, aby se posadili.

Teď zase představil kapitán Zemek svého praského kolegu a stručně vysvětlil, co je přivádí.

Major znovu stiskl tlačítko.

Hlavní inenýr a velitel třetí čety, ke mně!

Posadil se a přitáhl si blok, který leel na jeho stolku.

Bude lepí, kdy tady bude i hlavní inenýr a velitel čety, ve které slouí desátník Mlýnek.

To je nápad, ocenil rychlost Hrubeova rozhodnutí Knotek.

Neuplynuly ani tří minuty a veli oba přivolaní.

Můj hlavní inenýr kapitán Táborský. Je samozřejmě inenýrem i podle vysokokolského

diplomu. A toto je velitel čety, poručík Sedláček.

Oba důstojníci se s přítomnými pozdravili.

To vae mainy, inenýre, dělají nad naím kempem tak pekelný hluk? otázal se Knotek

Táborského.

Kapitán se usmál.

Hluk? A proč zrovna pekelný? Mně se naopak zdá, e zpívají. To byste měli slyet, kdy se takový rozhrnovač starého těrku zakousne do pole. To je teprve rachot! Nebo ramovačky!

No právě, poznamenal Knotek. Ty jsou nejhorí! Přes údolí se to nese k nám do kempu i s ozvěnou.

Dovedete si představit komplexní výměnu kolejových polí bez naí techniky? Podbíjet tra jako za stara krumpáči? Víte co? Přijďte se podívat na pláň, soudruhu majore!.

Pozvání přijímám, odpověděl rychle Knotek. U jsme si s manelkou nevěděli rady s dětmi a tak by měly zajímavý program. Já sám bohuel netuil, e i o dovolené se připletu dík vaemu desátníkovi k případu, který vypadá na

vradu.

Jak to? zeptal se Hrube. Mlýnek toho mrtvého mue pouze nael. Doufám, e nepatří

mezi podezřelé … Můete být rádi, dodal po chvíli, e toho člověka nae mainy v tunelu nerozmelcovaly.

Vidíte! namítl Knotek. Co kdy to byl něčí záměr? Co kdy někdo počítal s tím, e po

koleji, kde teď nejezdí vlaky, jezdí vae těká technika?

Co kdy ho tam právě proto někdo hodil, navázal náčelník obvodního oddělení. Vlastně

poloil, opravil se, kdy si vzpomněl na polohu nehybného těla v kolejiti. Aby obě byla rozdrcena k nepoznání?

Velice by mě zajímalo, vloil se do výměny názorů Knotek, kdy odjela vae technika z

trati?

Hlavní inenýr útvaru pohlédl na hodinky.

Poslední kolejové pole jsme poloili po esté … S odvozem starých polí byly nějaké obtíe ..

Počkej, přeruil kapitána velitel útvaru, Řekni po pravdě jaké! Hrube se otočil na

inenýra. Dal souhlas, aby lokotraktor, který má podvozky s vytrhanými poli odtahovat do Světlé, odjel něco posunovat. Stavební proud se nám podle grafikonu opozdil a navíc, řidič pékápéčka v tunelu zavadil s poli o stěnu tunelu a několik podvozků vykolejil. Vichni jsme museli pořádně m á k n o u t . . p o h l é d l na přísluníky Bezpečnosti. Z očí jim vyčetl, e jeho vysvětlení nerozuměli. Promiňte, doplnil se omluvně. Pékápé dvacet lomeno dvaceti pěti je v naí mluvě pokladač kolejových polí.

17

Ta čísla znamenají, e pole - to jsou koleje, spojené praci - je dvacet tun těké a dvacet pět metrů dlouhé.”

Velitel tady před vámi pere nae prádlo,” povzdechl si Táborský. Nemáme to lehké. Kadý den hlásíme velitelství vojska výsledky a co nejdřív se má na tra přijet podívat náměstek ministra dopravy.” Soudruzi,” vmísil se klidným tónem Zemek, vá grafikon je vá problém.

Kolegu zajímal pouze čas, kdy technika projela tunelem zpět do nádraí. A mě by zajímalo, nepoviml-li si některý voják něčeho zvlátního. Jestli ho neupoutala nějaká cizí osoba, která se pohybovala u trati. To je pro nás velmi důleité.” Major Hrube si udělal poznámku do bloku. To zjistíme.”Jaký je ten Mlýnek?” navázal na Zemka Knotek. Nechci se mýlit, ale nepůsobil na mne zlým dojmem. Po tom nálezu neběel po pravé straně Sázavy. Tam by měl blí jednak k podhradí a jednak k novému mostu přes řeku, který ústí přímo na náměstí.

Připoutím, e neví, kde je obvodní oddělení, ale je mi přece jen divné, e pracně

převesloval rozvodněnou řeku a hledal pomoc u nás v kempu. Velitel se svými lidmi pozorně naslouchal.Dovolí? oslovil nesluebně velitele jeho politický zástupce. Mlýnek byl, soudruzi, četařem. Slouil v jednotce Protivzduné obrany státu nahoře na Sviové.”

Kapitán Kří ukázal rukou někam vysoko za hlavu. Velice neodpovědným způsobem poruil

kázeň.”

Prostě se bez povolení vzdálil ze stanovitě. el v noci za enskou,” doplnil svého zetvépé Hrube. Byl degradován na desátníka. A přeloen k nám … “

Udělalo to dost zlé krve. Někteří vojáci ehrali, e se k naemu vojsku nepřekládají lidi za trest. Faktem je, e ho od větí pohromy zachránilo bezúhonné chování a dosavadní výtečná sluba.

V minulém roce byl dokonce za podíl na zachycení západoněmeckého motorizovaného

větroně mimořádně povýen. Tu četařskou pecku ztratil. Kvůli rozvedené enské, která ho

lákala do postele ..

Neříkej to tak,” nenechal Hrube svého zástupce dokončit vysvětlení. Vinen je předeím sám. V době jeho svévolného vzdálení byl vyhláen ostrý bojový poplach. Kolem hranic se potuloval pionání letoun. e není Mlýnek u jednotky, zjistili hned. Kde byl, se dozvěděli a ráno a jetě ne ve … Zatloukal. Kryl tu enskou. U nás si vak zatím vede dobře.

Poručík Sedláček, který a dosud nepromluvil, zvedl ruku.

Z celého jeho vzezření bylo vidět, e je zde novým. Teprve nedávno ukončil kolu a četa

vojenských elezničářů se stala jeho prvním velitelským prubířským kamenem.

Desátník Mlýnek je velitelem montáního drustva drobného kolejiva. Jeho pracovitě je ve skutečnosti na vedlejí koleji nádraí. Na pláň ke stavebnímu proudu chodil jen proto, aby se podíval, jak se jim podařila montá praců. Zda neodpadávají podkladnice, pryové podloky a tak … 

Mladý poručík zpozoroval, e si major Hrube poukává propiskou o stůl. Mluvím rychle?”

otázal se.

Rychle ani ne,” odpověděl Hrube. Jde spí o to, co vyplývá z Mlýnkovy funkce velitele drustva drobného kolejiva. Vysvětlete soudruhům, co Mlýnkova parta na základně dělá.”

Poručík Sedláček se nadechl a spustil:

Hlavní úkol montání základny, jak se správně nazývá, vysvětloval, jako kdyby předčítal studijní skripta, je montá kolejových polí. Jedno kolejové pole měří dvacet pět metrů a váí okolo sedmnácti a dvaceti tun.

18

Deset vojáků drustva za jednu pracovní směnu nanese na kolejová pole dva a půl tisíce

podkladnic. Kadá z nich váí přiblině osm kilogramů. K tomu je nutné připočítat téměř

deset tisíc vrtulí, devět tisíc matek a svrkových roubů. To jsou rouby, kterými

připevňujeme koleje k pracům, upřesňoval se zápalem. ,,Pak jetě patnáct tisíc dalích krouků, tisíce roubků, matek a pryových podloek … 

..Dost! To stačí, usmál se Knotek. Povězte nám, kdy se proud vracel do stanice? Co

desátník Mlýnek?

Poručík se zhluboka nadechl.

Proud se vracel do stanice po esté. Co tam Mlýnek vlastně dělal a do osmi?

V deti…?

..Sedláček, do hlasu velitele praporu vstoupil ostrý tón. ,,To se ptáte vy nás? To byste snad měl vysvětlit vy nám! Má být na montání základně a roubovat prace. A on se poflakuje kolem tunelu.

Knotek se Zemkem mlčky sledovali výměnu otázek i odpovědí o tom, e Mlýnek v te době na

trati neměl co dělat. Jeho pracovitě bylo na nádraí. Přesněji na montání lince polí,

umístěné na vedlejí koleji.

..Soudruhu veliteli, vmísil se do dialogu, nabírajícího na obrátkách, náčelník obvodního oddělení Zemek, to vám vysvětlí on sám. A se od nás vrátí zpátky k jednotce.

,,Mě by zajímal ten vá stavební proud, řekl Knotek. O činnosti elezničního vojska věděl velice málo. Pouze jednou si poviml, kdy projíděl rychlíkem nádraí v České Třebové, e na peróně stál s plácačkou voják v červené čepici výpravčího.

,,Nae pozvání platí, soudruhu, odpověděl mu major Hrube. Ukáeme vám, e ná výcvik

je pro národní hospodářství velice uitečnou věcí. Například komplexní opravy a údrba tratí.

Jako Praáka vás bude zajímat, e v několika směnách pomáháme obsluhovat seřaďovací

nádraí v Praze-Vrovicích. Mostní útvary naeho vojska se podílely na stavbě mostu

Klementa Gottwalda i Antonína Zápotockého v Praze a dalích …

Velitel odbyl Vrovice jednou větou, ale já tam slouil, tak se musím trochu pochlubit, řekl kapitán Kří. Vojáci tam pracují jako vyhybkáři, signalisté, posunovači. Jen za jednu směnu jsme na sváním pahrbku rozposunovali kolem tisícovky vagónů … 

,,Nechej toho, chlubile, přeruil svého zetvepé Hrube. Soudruhy z Bezpečnosti teď zajímá spí ten mrtvý z tunelu. U jste zjistili jeho totonost, soudruhu náčelníku? zeptal se Zemka.

Identifikaci provedeme a po úkonech, které jsou v kompetenci výjezdovky, vysvětlil

Zemek. Pohlédl na hodinky. Za chvíli by tu měli z Havlbrodu být, pouil oblíbenou zkratku okresního města. Take vám děkuju předem, soudruhu veliteli, za pomoc, pokud jde o dotázání vaich vojáků. Kadý, i sebemení svědecký poznatek nám prospěje.

,,To je nae povinnost, řekl při rozloučení Hrube.

Snad jsem tě moc nezdrel, soudruhu majore, omlouval se Zemek, kdy nasedli s Knotkem

do referentského igulíka, kterého náčelník sám řídil. Teď tě hodím do kempu a popřeju ti klidnej zbytek dovolený!

****

19

Členové výjezdové skupiny se pustili do zevrubného ohledání místa činu, ozářeného

několika přenosnými akumulátorovými svítilnami. Vyetřovatel i kriminalistický technik se věnovali pečlivě této prvotní a velice důleité fázi úkonů, která by měla přinést podklady k odpovědím na základní kriminalistické otázky - kdo, co, kdy, kde, jak, čím, proč.

Jejich pozornost se soustředila na tělo mrtvého člověka, dosud neidentifikovaného. Leel na koleji obličejem dolů, vedle hlavy zaschlý krevní koláč. Při dalím ohledávání postupovali obvyklým způsobem, zleva doprava, ve směru hodinových ručiček. Necelý metr před hlavou mrtvého, u kolejnicového prace byla zajitěna mosazná nábojnice.

Trojka, vystřelená nábojnice, hlásil vyetřovateli technik, poloil vedle nálezu títek s číslicí tři, nače zaměřil objektiv Asahi Pentaxu, blýskla elektronická fle, záběr se opakoval z detailu i polocelku. Vyetřovatel si současně pořizoval poznámky a nákresy, je mu poslouí za podklad k zápisu o ohledání místa nálezu. Teprve potom vsunul technik nábojnici do plastikového sáčku, v něm poputuje na pracovitě kriminalistické techniky krajské správy.

Obdobný postup se opakoval u záběru číslo dvě, zaschlá krevní kalu vedle hlavy, Záběr s číslicí jedna podle obvyklé praxe v kriminalistické fotodokumentaci patří mrtvole.

Lékař po zevní prohlídce konstatoval, e dolo k napadení oběti střelnou zbraní zpředu a příčinou smrti bylo střelné poranění hlavy. Střela uvázla v dutině lebeční. Vzhledem ke krevnímu slepenci si netroufal přesně určit vstřelový otvor. Ostatně to od něho ani neádali, tak závanou okolnost zjiuje soudní pitva. Střelná rána způsobila zřejmě okamitou smrt, kterou by sotva odvrátila okamitá lékařská pomoc. Neznámý skonal ne více ne před esti hodinami. Podle polohy posmrtných skvrn a posmrtné ztuhlosti doktor usoudil, e s tělem nebylo po smrti hýbáno a zůstalo v této původní poloze.

Vyplnil ohledací list a doporučil vyetřovateli provedení soudní pitvy.

Samozřejmě. Vydám usnesení, řekl kapitán.

Sluební pes se svým pánem se mezitím opakovaně snail zachytit stopu. Několikrát se

vzdálil od těla mrtvého směrem k ústí tunelu. Odtud revíroval detěm zmáčenou trávou podél trati. Po chvíli zůstal bezradně stát. Pro úplnost ohledání místa bylo rozhodnuto, aby psovod zajistil aspoň ty pachové stopy, zachycené v tunelu. Daktyloskopické stopy v nejbliím okolí oběti zjitěny nebyly. Na pokyn vyetřovatele přikročil technik k prohlídce obleku mrtvého. Do očíslovaných plastikových sáčků ukládal obsah kapes kalhot a bundy. Poznamenával si jejich situování a současně je diktoval vyetřovateli, aby i on si mohl ve zadokumentovat.

Svazek tří klíčů, jeden z nich k dózickému, dva k fabkovým zámkům. Načatá krabička cigaret značky Petra, zápalky, kapesník. Náprsní taka, v přihrádce padesátikorunová státovka a občanský průkaz.

Technik jej nedočkavě rozevřel, pohlédl na snímek a na protilehlé stránce si přečetl příjmení a jméno dritele. Vin Karel. Pak podal občanský průkaz vyetřovateli, aby si mohl opsat vechny dalí údaje.

K trvalému pobytu je hláen tady v Ledči, poznamenal kapitán. To je z kapes vecko?

Ano. Jetě hodinky.

Rozepjal řemínek na muově zápěstí a do dalího sáčku uloil náramkové hodinky. Primky, jdoucí, diktoval. Pak vstal a opráil nohavici kalhot. Já bych lidi byl hotov,” oznámil.

Kapitán přikývl.

20

Tak se sbal, vezmi doktora a támhle Jindru,” mávl na podporučíka v zelené kombinéze, s polní čepicí na hlavě s německým ovčákem u nohy, a dejte si odjezd.”

Ne bude moci toté o sobě prohlásit vyetřovatel, musí doplnit zápis časovými udaji

začátku a konce ohledání místa a zaznamenat i to, jaké bylo počasí. A pak zavolat pohřební slubu, aby odvezla tělo mrtvého na soudní pitvu. Do jejího příjezdu zajistí místo hlídkoví přísluníci.

Dalí člen výjezdové skupiny, kriminalista, zatím dokončoval informativní výslech

oznamovatele, desátníka Mlýnka, jeho uchytil jetě při svědeckém protokolu v budově

obvodního oddělení.

Tam teď také pozval kapitán Zemek své dva kolegy, náčelníka okresní kriminálky a majora z krajské správy. Po celou dobu sledovali zpovzdálí práci, kterou z profesionální jistotou a zručností prováděli členové výjezdovky. Nechtěli je přitom nijak ruit. Věděli, e v tak důleité fázi vyetřování, jakou je obhlídka místa činu, potřebují i nejzkuenějí pracovníci předevím klid.

Zanedlouho v kanceláři ledečského náčelníka zavoněla popůlnoční káva, kterou osobně

naservíroval jeho zástupce. Usedli kolem podlouhlého stolu, k němu byli přizváni i

vyetřovatel a kriminalista z výjezdovky. Společně prohovořili dalí postup. Jejich tváře jevily únavu po probdělé noci.

Tak abychom to nezdrovali,” vzal si závěrem slovo major Simek, jemu připadalo téměř jako jisté, e ho krajský náčelník pověří vedením vyetřování. Věděl, e mezi přítomnými jsou zkuení kriminalisté, kteří dělali a dělají na vradách, loupeích a závaných trestných činech. Není třeba jim radit. A tak spí jen formálně jetě shrnul úkoly. Obvodní oddělení zahájí co nejdřív operativní etření v okruhu místa nálezu, zda někdo z nejbliího okolí neslyel výstřel nebo si neviml nějaké osoby poblí tunelu. Zkrátka - vyuít čas, dokud je to čerstvý. Ne vytyčíme dalí vyetřovací verze, vedeme pochopitelně úvahu v rovině základní verze, e dolo k násilnému trestnému činu. Z vaí strany,” obrátil se na Zemka, bych rád získal maximum poznatků k osobě Karla Vine. Jeho chování v poslední době, styky, i s enami, přestoe je, respektive byl podle občanky jetě v pětaedesáti svobodným

mládencem. To by nás mohlo přivést k motivu. A samozřejmě, vyádat si od prokurátora

povolení k prohlídce bytu. Pokud jde o vás,” pohlédl na náčelníka okresní kriminálky, začít hned zítra s lustrací v evidenci kriminálně závadových osob se vztahem k střelným zbraním.

A prověřit jejich alibi.”

Jasné,” přikývl kapitán ebesta.

Já vím, vem nám je jasné, co musíme teď udělat,” dopil kávu major. Pohlédl na hodinky.

Vstali a rozloučili se. Za okny začínalo svítat.

****

Táto, vstávat! Ostrý budíček vyhlásily Knotkovi tentokrát malá Renatka s Katkou. Vystrčil, rozespalý, hlavu ze spacáku, zamoural očima a zjistil, e do rozevřené stěny stanu svítí nádherné paprsky ranního slunce.

Je to dost, e jsi se probudil, ozvala se z předsíňky manelka, vařící na propanbutanu snídani. Jaký je dneska program?

Budete koukat, holky. Jde se na exkurzi, překvapila je hlava rodiny.

Hned po snídani vyrazila čtyřčlenná výprava na druhý břeh. Z tunelu pod ledečským hradem vyjel stavební proud. Po nových blytivých kolejích se sunula těká vozidla - Tatry 815 a elezniční technika.

23

Poručík Sedláček stál s Knotkem, jeho manelkou a dvěma dětmi v bezpečné vzdálenosti od

trati a s netajenou pýchou jim popisoval, co vechno na pláň přijídí.

Úplně v čele jedou trhací stroje, které vytrhávají stará kolejová pole a naloí je na podvozky.

Ty je odvezou do Světlé nad Sázavou. Tak to větinou bývá. Staré, vytrhané koleje jedou na jednu stranu a z druhé se kladou zbrusu nová kolejová pole ..

Čtyřčlenná exkurze rodiny Knotkovy sledovala, jak se koleje i s praci vznáejí vzduchem.

Jeřáb je přesně ukládal na podvozky, které posunoval motorový lokotraktor neustále vpřed.

Celá pláň byla zalita pálícím sluncem. Zdola od Sázavy bylo slyet křik prvních koupajících se naháčů. Nevadila jim studená, kalná voda rozvodněné řeky.

-

maringotce, kterou jeřáb postavil těsně vedle silničního viaduktu, rozvinul se skupinou

dispečerů své dnení stanovitě hlavní inenýr praporu kapitán Táborský. Telefony a

vysílačkami budou řídit pohyb proudu i přísun potřebného materiálu. Předevím kolejových polí.

Spojaři dokončovali prověrku polních telefonů a kontrolovali frekvence rádiových stanic.

Ke skupince pozvaných diváků z kempu kráčel velitel praporu major Hrube. Pozdravil se s nimi.

Tak co, soudruhu Knotku? oslovil praského kriminalistu na dovolené, jak se vám to líbí?

Nelitujete, obrátil se na manelku, e v tom krásném počasí, které se nám udělalo, neleíte raději u vody?

,,Jetě jednou dík za vae pozvání, soudruhu majore. Je to jako přesně naplánovaná,

načasovaná bitva o koleje, netajil se uznáním Knotek.

Máte pravdu. Ostatně, usmál se, první elezniční jednotky nevznikly jako stavební, nýbr bojové. Snad vás bude zajímat, e se vlaky ve vech minulých válkách uplatnily nejen jako dopravní, ale i bojové prostředky. Českosloventí rudoarmejci bojovali v pancéřových vlacích za vládu sovětů v Rusku stejně úspěně jako sloventí povstalci v okolí Zvolena proti hitlerovským faistům ..

V první světové i za občanské války prosím, souhlasil Knotek, ale ve druhé? Tam působilo elezniční vojsko také? zakroutil pochybovačně hlavou.

Samozřejmě. Za druhé světové války bylo víc ne osmdesát procent vekerých vojenských

jednotek a bojové techniky přepraveno na frontu po eleznici. Tratě se také proto staly cílem dělostřelecké palby i leteckého bombardování. Faisti měli na východní frontě k ničení kolejí při ústupu dokonce speciální pluhy. Na zničené pláně s lopatami a krumpáči nastupovaly okamitě, prakticky jetě v palbě, elezniční útvary Rudé armády. V krátké době po

obnovených mostech a kolejích jely směrem k frontě nákladní vlaky s tanky a municí. Zpět do týlu pak lazaretní vlaky s raněnými..

Věřte, soudruhu majore, e jsem dosud neměl ani potuchy, jak významná je vae sluba,

pronesl Knotek.

Práce nás, vojenských elezničářů, stavebních, mostních a dalích speciálních útvarů se zapsala zlatým písmem na pilíře mnoha mostů, je zhmotněna po celé republice v tisících kilometrů obnovených tratí, výhybek, sestavených vlakových souprav . . p o k r a č o v a l Hrube. elezničáři v zeleném přináejí naemu státu kadodenně značné materiální a finanční hodnoty. Efekt jejich práce je výsledkem vojenského výcviku, odborné přípravy

vojáků, praporčíků i důstojníků naeho vojska. Při výcviku jsou zařazeni v lokomotivních i vlakových četách, pracují jako výpravčí, posunovači, signalisté … 

2 4

Řekněte, e jetě opravují vagóny . . p ř e r u  i l ho s mírnou ironií Knotek.

Ano, v opravárenských základnách nai vojáci skutečně opravují vozy i stavební techniku. A kromě toho, soudruhu Knotku, jsme i operativním prostředkem ministra dopravy a spojů při nehodách, haváriích a dalích mimořádných událostí. Do civilu pak od nás, od elezničního vojska, odcházejí vestranně připraveni lidé, kteří si na vojně prohloubili nebo získali zcela novou kvalifikaci…

Kolem projíděla dalí technika a Hrube pokynul, aby li dál na pláň.

Knotek se otočil zpět k tunelu. Koleje odtud vyklouzly jako dva blýskaví hadi a ztrácely se v zatáčce za viaduktem. K čelu se plazil kolejový pokladač.

PKP dvacet pět lomeno dvacet. . p r o h o d i l Hrube.

,,Ano, to u znám z večera. Pokladač kolejových p o l í … 

..Jednou, to jsem byl jetě nadporučík, přeruil ho Hrube, krátce po tom, co jsem nastoupil slubu u elezniční brigády, jsem přijel na tra.

Asi jako dnes vy … Prý abych se seznámil s prací, s technikou. Stál jsem takhle u

pokladače - nebyl to samozřejmě tenhle moderní, ukázal hlavou na pékápéčko, které se

pomalu, rozváně sunulo k čelu proudu. Jeho strojník mi znenadání, neznámému

nadporučíkovi, který se objevil na trati, nabídnul sázku. A prý poloím na těrk syrové vejce.

Kolejové pole prý sníí tak, e se vajíčka dotkne, ale nerozmačká je. Vsadili jsme se. Kdosi doběhl koupit do blízké samoty čerstvé vejce. Co budu tajit, sázku jsem prohrál. Nebolelo mne to. Věřte, kdy jsem viděl koncert jeho prstů na páčkách a tlačítkách . . M a j o r rozhodil ruce, . kdy jsem si uvědomil, e ti kluci před vojnou dělali vechno moné, jen ne kolejařinu, řekl jsem si: Klobouk dolů! A skutečně klobouk, tedy vlastně brigadýrku jsem hodil s uznáním do těrku mezi koleje.

Přili a k teodolitu, u kterého stáli hlavní inenýr Táborský s kníratým četařem absolventem.

Dohadovali se o nějaké hodnoty.

Máme těstí, zvolal Hrube. ,,Já naim hostům právě hovořil o historii, vy jim vysvětlíte současnou technologii naí práce. Četař absolvent dál zíral přes nitkový kří kamsi dopředu na tra a kapitán Táborský se ujal slova.

Co vás, soudruhu majore, zajímá? To, co je zakryto těrkem a kde leí prace a koleje, se jmenuje pláň. Generální oprava elezničního svrku, kterou tady v Ledči provádíme, spočívá jednodue řečeno v odstranění staré… a v poloení nové koleje, dodal Knotek s úsměvem.

To u jsem pochopil.

Velmi správně. Take mohu pokračovat a vysvětlit vám technologický postup. Tomu, co

vidíte vlastníma očima, se říká vytrhat stará kolejová pole. Pak stroje, předevím nejrůznějí bagry, upraví pláň. Přisunou se nová kolejová pole, poloí, pomocí automatických směrovacích strojů se vysměrují, pak automatickými podbíječkami zatětují a znovu proměří.

Nakonec odsuneme techniku. Provoz na rekonstruované trati můe být zahájen ..

Za místem, kde stáli, se leskly nové koleje. Nebyly vak vyblýskané jako ty staré. Rez

skladi a úloi nádraí je poznamenal a do lesku je teprve přivedou projídějící vlaky. Jen betonové prace svítily novotou. Prozrazovaly, e je sem dali před nedávnem.

A takhle ukončíme čtyři kilometry, doplnil Hrube inenýra Táborského, ,,dozorčí

signalisté mávnou praporky, zazní zvuk trumpet a v zatáčce se objeví první vlak. První vlak na nové k o l e j i …  Knotek si znovu uvědomil, s jakou láskou Hrube i Táborský hovoří o své práci, o elezničářích v zeleném.

25

Po čerstvé poloených kolejových polích přijíděly ramovačky. Stroje, na které ve stanu v kempu nejvíc nadávali. Před nimi buldozer s obrovskými klepety zahrnoval prace těrkem.

Pak jela automatická podbíječka SP-82.

Podbíjecí hroty jako snop automatických kopí s obrovskou rychlostí zaráely těrk pod

prace. Stroj se posunoval rychle vpřed. Za mechanismy svítila novotou dokonale upravená pláň. Nakonec pomalu pojíděla měřící aparatura.

Několik absolventů na korbě drezíny s měřícími přístroji pečlivě kontrolovalo rozchod kolejí a dilataci. Ručičky ukazovaly povolenou milimetrovou toleranci.

Soudruhu majore, poznamenal Knotek, kdy si představím toho mrtvého na kolejích a vai těkou techniku … Ta by ho roznesla na mraky ..

Jetě vám řeknu hned na rovinu, e kluci přes tunel nezapínají světla. Prostě, je v tom tipeček romantiky projet tunelem potmě, řekl Hrube.

Třeba i s tím pachatel počítal. Na to by mu ostatně stačilo sledovat den, dva cvrkot vaeho stavebního proudu, aby zjistil, kdy tady končíte denní práce a vracíte se do tábora. Není vyloučeno, e právě na dobu, kdy tu u nikdo nezůstává, vylákal svou obě do tunelu. A předpokládal, e na druhý den, po přejetí stavebních strojů, bude mrtvola k nepoznání.

Respektive nastanou komplikace při zjiování příčiny smrti.

To jsou ovem jenom moje dedukce. Dedukce člověka z brane. Jene při vyetřování tak

závané trestné činnosti s vysokým stupněm společenské nebezpečnosti, jako je vrada,

nelze pominout ani tu zdánlivě nejkrkolomnějí dedukci. Kadopádně nemohl pachatel

kalkulovat s náhodou, e mrtvého jetě dřív objeví desátník Mlýnek, a se bude vracet v roli zhrzeného milence a s průvihem na krku do táborové ubikace.

Chlap mizerná, procedil mezi zuby Hrube. Vak si to vypije. A s ním i velitel čety.

Soudruhu majore, posoudit a potrestat kázeňský přestupek je samozřejmě ve vaí velitelské pravomoci, začal vemlouvavě Knotek. Jene nám, tedy mým zdejím kolegům, přesněji řečeno orgánům, činným v trestním řízení, objev desátníka Mlýnka a hlavně včasné ohláení velice pomohlo. V kadém případě sníit časový náskok pachatele. Snad by se to mělo vzít v úvahu jako polehčující okolnost, a budete zvaovat míru kázeňského potrestání.”

Hrube se neubránil úsměvu. Sňal s hlavy brigadýrku a otřel si kapesníkem zpocené čelo.

Polední slunce u značně připalovalo.

A jakou polehčující okolnost navrhujete jemu?” ukázal na velitele čety poručíka Sedláčka, který se blíil, doprovázeje Knotkovu manelku. Za jednu ruku se ho způsobně drela malá Renatka, za druhou Katka.

Soudruhu veliteli, víte, jaký to byl od něho výkon, udret pozornost tří enských během odborného výkladu, který nám s takovým zaujetím podával?”

Vtom se ozvalo dvojí krátké houknutí klaksonu. A vzápětí u nich přibrzdil sluební igulík. Od volantu se vysoukala hromotlucká postava náčelníka obvodního oddělení VB kapitána Zemka.

Jestli jste skončili exkurzi, račte nasedat,” mával rukou na praskou rodinu. Jede se na oběd do naí závodky.”

Knotek zíral překvapeně. Ne stačil s manelkou poděkovat veliteli praporu za pozvání a

rozloučit se s ním i s poručíkem Sedláčkem, který jetě obdaroval Renatku i Katku

odznáčkem elezničního vojska, otočil Zemek vůz a spěchal také Hrubeovl potřást rukou.

Máme fofr, soudruhu majore,” řekl na vysvětlenou.

To vidím, kdy přistavil fáro osobně náčelník,” kroutil hlavou Hrube. Tak si nechte chutnat!”

26

Pravým důvodem Zemkova spěchu nebyl oběd, jak správně vytuil Knotek, sotva se rozjeli.

Na rozdíl od něho nemohl velitel samostatného elezničního praporu major inenýr Hrube v této chvíli ani tuit, e i u jeho útvaru nastane co nevidět fofr.

Sedláček, oslovil poručíka po vojensku prvním pádem, vy byste mohl dělat od hodiny

exkurzovoda. Teď se ale vrate k četě.

****

Předtucha se potvrdila. Sotva dojedli pravý oběd letní sezóny, borůvkové knedlíky,

připravené strávníkům závodní jídelny skutečně jako po domácku, tedy i s tvarohovým

posypáním … u to tu bylo.

Soudruko Knotková, moc se vám omlouvám ..

Prosím vás, za co?

,,Mohla byste udělit svému choti jednorázové povolení k oputění ubytovacího prostoru? Na vojně se tomu říká opuák, zaobalil přání do humorného tónu.

Copak jsme na nějaké vojně? Dopoledne jsme si jí uili dost, reagovala nepříli nadeně.

Vláďa je s námi na dovolené a zatím jsme si ho ani já, ani děti příli neuily.

Já vím. Takhle. Potřebuju od vaeho manela odbornou poradu. Z mineralogie, dodal

významně, k netajenému Knotkovu údivu. A kdy postřehl v jeho očích okamitý zájem, kul

elezo, dokud bylo havé.

Řidič vás i s dětmi odveze do kempu a já vám vrátím manela během hodiny zpátky,

ujioval paní rodinného stanu. ,,Co říká, soudruhu majore? upjal na Knotka víc ne

prosebný pohled. ,,Ono to vechno dost spěchá ..

Renátko, kdy to bude jenom na hodinku .. stejně se nedá jít hned po obědě s plnými

aludky do vody. Aspoň si chvilku odpočinete, přimlouval se sám za sebe amatér-geolog.

Co mám s vámi dělat, pohlédla na Zemka vyčítavě Renata Knotková.

Děkuju za pochopení. Zato vás oba zvu na revan do Espritu.

Manelský pár se zatvářil překvapeně.

,,To je rekreační zařízení podniku Krystalmet z Prahy. Nahoře nad řekou. Ale přístup večer do vinárny máme i my, zdejí. Vezmu s sebou manelku, ráda by vás poznala. A já doufám, e mi snad do toho nic nepřijde a e společně chvíli posedíme. S výhledem na Sázavu, jaký určitě neznáte.”

,,Vae pozvání nás nesmírně těí, soudruhu náčelníku. Bohuel, mrkla okem po dětech,

nemůeme nechat tyhle svitě v kempu samotné.

Přespí u nás, místa máme dost. O zábavu se jim postarají mí dva sviové, Ivanka a

Honzík, sedm a deset roků, dozírat bude babička. Nebojte se, v případě potřeby je vechny postaví do latě. A sama určí večerku. Co vy na to, slečny?

My bysme chtěly, zakemraly Renatka s Katkou téměř jednohlasně.

Váení rodičové, jestli jste proti, nic vám to nepomůe. My jsme proti vám tři a to je větina,

zahlaholil Zemek. Vekerou organizaci ponechte na mně. Take sraz u vás v kempu v

osmnáct nula nula.

Ale já nemám co na sebe, namítla chabě Renata starí.

Co ten tvůj letní kostým? Visí v pytli na ramínku v autě, upřesnil Knotek. Vzít se musel.

Tak ho aspoň vybalí a provětrá.

A my spojíme v Espritu příjemné s uitečným, soudruhu majore, prohlásil Zemek poté, co zamávali za pohotovostní volhou, odváející zbytek Knotkovy rodiny.

27

S uitečným? Jak to myslí?”

Ve vysvětlím později, kdy dovolí.”

Sotva vstoupili do náčelníkovy kanceláře, odemkl Zemek kovovou skříň a vyndal z ní

papírovou obálku na spisy. Vysypal z ní na stůl kámen velikosti muské dlaně.

Knotka na první pohled zaujala v kameni zrnka slídy. Připadal mu jako dvojslídná rula.

Věděl, e se nachází pouze zde, v okolí Ledče nad Sázavou. Znal i příčiny jejího vzniku.

Ústřední pluton před dávnými a dávnými lety způsobil nesmírným teplem a tlakem přeměnu

prarul v cordierit - blolltické ruly. Takto přeměněné ruly se v argonu geologů nazývají perlami a připomínají je svým tvarem a velikostí očka ivců v rulách.

Co tomu říká,” přeruil Knotkovo zamylení Zemek.

Tenhle kámen mohl někdo najít pouze tady, v ledečských jeskyních nebo na

severozápadních svazích Melechova. Dvojslídná rula … a krásná. Biolitická slída. Jsou jen dvě nalezitě v celé republice. V ledečských jeskyních a na Melechově,” opakoval se zanícením.

Děkuji za odbornou expertizu, pronesl Zemek. Asi tě překvapí, jak se nám ten kámen

dostal do rukou. Nali jsme jej dnes dopoledne. Při domovní prohlídce u Vine. Měl ho

zabalený v příručním kufru. Vedle různých osobních dokumentů a rodinných fotografií.

Tomu dost nerozumím, pokrčil rameny Knotek. Tak velká vzácnost to zase není. Třeba …

praetium affectionis, vylovil z paměti termín z římského práva, předmět zvlátní obliby a tím i zvlátní ceny, ale pouze pro osobu dritele … Asi na tom něco bude, co říká.

Zemek vloil kámen zpátky do obálky. Já bych teď ze veho nejdřív potřeboval zjistit, odkud přesně pochází.

Ví, e by mě to docela zajímalo? přiznal se Knotek.

Zemek ho dostal tam, kde ho chtěl mít. Fajn, tak já zařídím na zítřek eptouchovskou

jeskyni a půjdu tam s tebou.

Ale do případu Vin se u dál montovat nebudu. Jednak jsem na dovolené a kromě toho je

to vae parketa.

Jistě. Ale snad ti i jako kriminalistovi na dovolené můu prozradit, e Vinův případ nebude jenom nae parketa. Dnes dopoledne při domovní prohlídce jsme toti objevili jetě cosi jiného, ne tenhle kámen. A nepřeháním, e nám to vyrazilo dech.

Zemek uloil obálku s exemplářem dvojslídné ruly zpátky do kovové skříně, kterou pečlivě uzamkl.

Bydlel kousek za Ledčí, v domku na polosamotě, bývalé hájence. Patří lesní správě,

pronajala mu ji, v podstatě na doití. Dvě malý cimry, kuchyň a pokojík. A v tom pokojíku starý kachlový kamna, v kterých se dávno netopilo.

Ty mě napíná. Snad v nich neukrýval hrnec dukátů?”

Pod rotem jsme nali ne hrnec, ale pouzdro. Z lisované pěnové hmoty, do jakých se balí tranzistoráky. V tom speciálně upraveném pouzdru byla perfektní souprava na pořizování tajnopisu. Přijeli si to převzít mládenci ze státovky. Podle jejich vyjádření je to nejnovějí miniaturní komplet, kterým vybavuje své agenty americká vojenská rozvědka.

Myslí, e to pouíval Vin?

28

A on, nebo někdo jiný, v kadým případě to slouilo ke pionání činnosti. Take i pátrání po motivu vrady můe dostat zorný úhel, o jakém jsme zatím neuvaovali.”

,,To je tedy gól.”

Bohuel, do nai vlastní branky. Nic bych za to nedal, e za tím vězí i jeho časté vyjídění za příbuznými ven. Taky nás mělo zajímat dřív a ne a teď, to jeho příbuzenstvo v NSR. Jak jsme si ověřili, naposled ádal důchodce Vin o povolení k návtěvě bratrance v Mannheimu na letoní srpen. Je to náhoda? ádosti bylo vyhověno, přiloil k ní i ověřený zvací dopis s prohláením, e příbuzný uhradí vekeré výdaje, spojené s pobytem adatele. A je to snad souhra náhod,” uzavřel Zemek řečnickou otázkou, e měl Vin vtom kufříku kromě kamene i cestovní pas s čerstvou výjezdní dolokou?”

O takové souhře náhod lze úspěně pochybovat,” vyjádřil se právnickým obratem Knotek. A přestoe se před chvílí zařekl, e se do případu nemíní u dál vměovat, nedalo mu, aby se nezeptal: Co to vůbec bylo za člověka, ten Karel Vin?”

Bylo mu pětaedesát a pocházel odtud. Mně je o polovinu míň a do Ledče jsem přiel

teprve nedávno. Vechno, co jsem se o něm stačil do téhle chvíle dovědět, mám spí letem světem od Pepíka Knajbla, mýho zástupce. Je to Ledečák a taky nestor oddělení. Jestli je to tak, jak říkal,” Zemek rozpřáhl hromotlucké pae, můou jeho příbuzenské vztahy působit u od časů, kdy my dva jsme jetě chodili .jak se říká’ na houbách.”

Tedy v době okupace …

Přesně tak.”

Jene prokurátor bude ádat důkazy,” podotkl věcně Knotek.

No jo, důkazy. Pokud jde o podezření na příbuzenské vztahy, bude to vyadovat prověření Vinovy osoby, a to hluboko do minulosti. Co není v mých silách ani monostech.”

Zemek zalistoval ve svém bloku. Tohle jsem si akorát poznamenal z Knajblových údajů.

Karel Vin se sem přistěhoval s otcem, matku u neměl, na podzim v osmatřicátém. Hned po Mnichovu, kdy zabral nae pohraničí Hitler. Přili z České Lípy. Otec Alois Vin tam měl jetě se svým bratrem hotel, ale bratr po optování zůstal. Byl enat s Němkou a nechtěl přijít o majetek, spí se staral, aby mu připadl celý hotel.

Poádal o německé občanství a proto musel, kdy začala válka, narukovat do wehrmachtu.

A tradá na frontu. Take si hotelu moc neuil. Zatímco Alois Vin si propachtoval a brzy zakoupil tady kousek od Ledče malou výletní restauraci Lesní zátií. Prý do ní hodně investoval, ale nai lidé tam přestali chodit. Mezi zdejími starousedlíky se dodnes povídá, jací hosté k němu jezdili. Pohlaváři a prominenti z táborského landrátu a gestapa. Alois Vin se s nimi domluvil, uměl ze Sudet německy stejně dobře jako česky. A tak se Wald-ldylle”, jak skopčáci Vinův podnik nazývali, stala pro ně opravdu idylou. Uprostřed hluboké války měli kde tajně pít a debuírovat, samozřejmě bez potravinových lístků. Zásoby obstarával načerno Alois Vin. Za jeho kolaborantské úsluhy se mu odvděčovali po svém. Například od landrátu získával povolení jezdit vlastním autem a dostával i příděly benzínu. To byla za protektorátu pro české občany výjimka, poskytovaná jen tu a tam úředním obvodním lékařům. A syn Karel? Ročník 1924. Smutně známý protektorátní ministr Emanuel Moravec

věnoval tenhle generačně nejsilnějí ročník české mládee jako dar pro totální pracovní

nasazení do rajchu.

29

Karel Vin byl dík tatínkovým vlivným známostem vyreklamován. Pracovní úřad ho umístil na ledečské polesí, představ si, jako lesního praktikanta. A teď pozor v květnových dnech 1945

se místní občané nestačili divit. Karel Vin se objevil na motorce se samopalem na prsou a s československou trikolorou na rukávě. Chlubil se, e prý spolu s partyzány honí po lesích esesáky a werwolfy.

Zemek zavřel blok. Jak to dopadlo s jeho tátou, Aloisem Vinem, se zde veobecně ví.

Dostal se před mimořádný lidový soud, vyfasoval tři roky za prokázané kolaborantství a

majetek, Lesní zátií, mu byl zkonfiskován. Po proputění z výkonu trestu se sem u nevrátil.

Kde skončil svůj ivot, Knajbl neví. Snad někde v domově důchodců na Českolipsku. Ale ty ses zajímal a my teď taky hlavně o Karla Vine. Abych ti řekl pravdu, jako s ivým jsem se s ním nikdy nesetkal. Z papírové svodky o něm vím, e naposled byl trvale zaměstnán u správy zdejího rekreačního zařízení Krystalmetu jako údrbář. Po odchodu do penze

neopustil Esprit, to je ten jejich objekt, ale zůstal jako důchodce na pracovní dohodu. A teď u asi chápe, proč jsem …  usmál se Zemek, nadhodil, e dnes večer spojíme v Espritu příjemné s uitečným.

Jo, u to chápu, přikývl Knotek. I s tím, e uitečnost bude na tvé straně. Prosím tě, snad si nemyslí, e bych tam chtěl vyslýchat vedoucího a personál, kdy viděli naposled Vine a tak dál. Na to je vyádána kvalifikovaná pomoc vyetřovatelů okresní kriminálky. Mě spí bude zajímat, jak se tváří osazenstvo Espritu, ke kterýmu dlouho patřil i Karel Vin.

Kdy dostane zprávu z pitvy?”

Doufám, e zítra.

Já jen, abyste měli kromě nábojnice i střelu a mohla se podle charakteru druhových

identifikačních znaků určit zbraň, nezapřel Knotek profesionální zájem kriminalisty.

A pak tu zbraň najít, zabručel Zemek.

Hledat motiv nebude o nic snadnějí. Napadlo mě, jak jsi hovořil o Vinově rodině, e ten bratranec, za kterým jezdil, můe být docela dobře syn bráchy starého Vine. Toho spolumajitele hotelu v České Lípě, co se dal k Němcům a narukoval do wehrmachtu. Vrátil

se z fronty? Padl ve válce? Anebo el i s rodinou do odsunu? Ví se o něm něco?

Mělo by se vědět. A hlavně o tom bratranci. Ale od toho jsou kompetentnějí orgány.

Knotek souhlasně přikývl. Zavadil pohledem o ciferník svých náramkových výcarek, co

Zemkovi neulo.

Neboj se, slíbil jsem tvé paní, e tě přivezu za hodinu zpátky. Zkontroloval si čas. Máme na to přesně čtrnáct minut, co bohatě stačí.

Vyli před budovu. Náčelník obvodního oddělení odemkl referentský vůz, prozíravě

zaparkovaný ve stínu. Kdy se blíili ke kempu, připomněl Zemek svému pasaérovi:

Váený a milý, v osmnáct nula nula nástup před stanem. A pak - směr dalího přesunu určí moje zástupkyně pro věci manelské a rodinné. Jasno? Provedeme, soudruhu náčelníku.

Bez odmluv a včas, zvolal rázně major na dovolené a zasalutoval rukou k prostovlasé hlavě.

****

30

Vyetřovatel kapitán Parma a kriminallstický technik podporučík Stibor byli hned nazítří rovně začleněni do operativní skupiny, ustavené pod řízením majoraimka z krajské správy. Na obou by sotva kdo mohl pozorovat únavu po téměř probdělé noci, kdy působili ve výjezdovce na místě činu. U dávno přivykli tomu, e pro pracovníky Bezpečnosti v případě potřeby neplatí sluební doba od do”. Na ádost jejich náčelníka slíbil soudní lékař, e začne s pitvou Vine neodkladně. Bylo krátce před desátou dopoledne, kdy se vyetřovatel s technikem dostavili na prosekturu okresní nemocníce.

V pitevním sále se pozdravili s písařkou a jedním z asistentů, který chystal chirurgické nástroje a ve potřebné k obdukci.

Na vozíku leela dosud nesvlečená mrtvola Karla Vine tak, jak ji sem dopravili a předali zřízenci Pohřební sluby.

Podporučík Stibor pořídil jetě před začátkem pitvy podle vyetřovatelových pokynů několik fotografických záběrů celku těla i detailů. V popelavě edém obličeji zela nad kořenem nosu prohlubeň po vstřelu, zčernalá od krve.

To u přicházel oblečen v bílém pláti doktor Falout se svým dalím asistentem. Pozdravil se s oběma kriminalisty. Znali se a u nejedenkrát se tu s nimi patolog seel při vyetřování vrady nebo jiného případu, který končil smrtí, je vyvolávala podezření, e jde o následek trestného činu.

Vyslechl stručnou informaci kapitána Parmy. Vyetřovatel věděl, co ve bude soudního

lékaře před pitvou zajímat. A také doktoru Faloutovi bylo jasné, co bude zajímat kriminalisty.

Přesto poloil obligátní otázku:

Tak copak byste chtěli od nás slyet?”

Vak to znáte. Příčinu smrti a hlavně dobu exitu.”

Pokusíme se.”

Zatím se nám kritický čas jeví na plus minus včerejí dvacátou hodinu. Aspoň podle odhadu obvodního lékaře, který s námi byl na místě činu a provedl ohledání mrtvoly.”

Prosektor mlčky poslouchal.

Střela zůstala v hlavě. Budeme ji potřebovat na balistické zkoumání.”

Jistě, soudruhu kapitáne.”

Mezitím vsunula písařka do válce stroje přísluné formuláře.

Následovala zevní prohlídka, popis jednotlivých částí oděvu, které asistent svlékal z

mrtvého. Poté diktoval doktor Falout popis těla, výku, stav vyivenosti, mrtvolnou ztuhlost a posmrtné skvrny, které se vytvářejí za dvě a tři hodiny po exitu. Pokud se změní během této doby poloha těla, mohou se vytvořit nové. Doktor z ohledání skvrn dovodil, e s mrtvým nebylo po smrti hýbáno.

Pro kriminalisty to bylo důleité zjitění. Potvrzovalo, e místo nálezu mrtvého je totoné s místem činu. A e Vin nemohl být zastřelen na jiném místě a do tunelu dopraven u mrtvý, Druhý asistent přesunul Vinovo tělo na pitevní stůl a připravil nástroje pro první nezbytné úkony k otevření dutiny lební, hrudníku a břicha.

Co budete jetě potřebovat?” zeptal se prosektor a chystal se přikročit k pitvě.

Jako vdy. Histologické vyetření, obsah aludku, část tenkého střeva, obsah močového

měchýře, jater, sleziny a ledviny, vak to víte, doktore, líp ne já. Nebotík mohl být před smrtí pod vlivem alkoholu. V příkazu k provedení soudní pitvy jsem uvedi, aby byla provedena zkouka přítomnosti alkoholu v krvi. Nelze ani vyloučit, e mu kdosi chtěl otupit vnímání a podstrčil mu třeba v kávě nějakou drogu.”

33

To vechno mělo svůj význam pro vypracování pitevního protokotu, který dá objektivní a

přesnou odpověď na otázky vyetřovatele, připojené v usnesení o provedení soudní pitvy.

Kriminalistický technik Stibor se chystal sejmout otisky prstů pro dalí vyetřování. A také zajistit zbytky nečistoty pod nehty zemřelého. Třeba se pokusil bránit a za nehty mu ulpěly částečky vrahovy kůe. Na nic nesměli kriminalisté zapomenout.

Soudní pitva začala podle přesných regulí. Patolog i jeho oba asistenti pracovali jako dobře sehraný tým. Kapitán Parma s podporučíkem Stiborem pozorně přihlíeli. Falout občas prohodil se svými asistenty větu, dvě. Byla to pro ně rutinní záleitost.

Zvlátní pozornost vech vzbudila střela, vyjmutá z mozku.

Falout ji drel pinzetou a obrátil se na vyetřovatele.

Vypadá, e je nepokozená.”

To by bylo příznivé pro balistické zkoumání.

Jak vidíte, jde o rái 7,62 milimetrů. Myslím, e bude schopná individuální Identifikace,”

pokračoval prosektor.

To vypadá na pistoli čé-zet, napadlo Parmu.

Doktor Falout objasňoval dále: Bezprostřední příčinou smrti bylo krvácení do mozku, které nastalo po vstřelu. Exitus následoval okamitě.”

V jakém postavení byl pachatel ve směru k oběti?” otázal se Parma.

Stál čelně k napadenému.”

A z jaké vzdálenosti asi střílel?”

Podle okolí vstřelu lze mít za to, e ústí hlavně se ocitlo dosti těsně u hlavy. Střílel s nataenou rukou. To by znamenalo, e pachatel vypálil z blízkosti přiblině jednoho metru.”

Stejného názoru byli i oba mladí doktoři, asistující Faloutovi. Z hlediska dosavadní praxe nepovaovali tuto pitvu za sloitý případ. Pro vyetřovatele Parmu vak byl odhad vzdálenosti střílejícího důleitý. lo z něho nepřímo usuzovat, zda se Vin setkal s osobou, kterou znal, nebo s ní mu bylo setkání předem oznámeno. Obě monosti se jeví jako pravděpodobné. Jinak by si Vin asi sotva pustil cizího neznámého člověka tak blízko k

sobě. Kapitán poloil nejdůleitějí otázku. Kdy podle vaeho názoru nastala smrt?”

Jetě musíme prozkoumat obsah aludku a zjistit, co naposledy tenhle člověk jako ivý jedl.

Pak budeme uvaovat podle doby trávení, I kdy to nemusí být pro přesné časové určení

exitu rozhodující. Zatím se přikláním k názoru, e to mohlo být v rozmezí kolem včerejí dvacáté hodiny. Po pitvě vám napíu protokol. Analýzu na obsah alkoholu v krvi nebo zda nepoil nějaké omamné látky uděláme potom. Bude to nějakou dobu trvat. Ale pokusíme se,

abyste to dostali co nejdřív. Já vím, soudruhu kapitáne, e v téhle fázi vyetřování má pro vás faktor času cenu zlata,” pousmál se zkuený prosektor.

****

Mám tady výsledek etřeni,” hlásil Zemkovi praporčík orna z obvodního oddělení, Měl za úkol vyslechnout elezničáře stálého stavu, pracující na ledečském nádraí a v součinnosti s členy Pomocné stráe VB pohovořit s lidmi z vilek nad tratí u tunelu. Táhly se od elezničního podjezdu nad Oleenským potokem, který se stále jetě kalný a rozbouřený

vléval do Sázavy.

34

Tak spus, pokynul mu Zemek.

orna uhladil pokrčené lístky poznámkového bloku a pustil se do podrobného

l í č e n í …

Po několikerém zvonění jim otevřel majitel první vilky, u kterého začali, Rudolf Karásek, zootechnik ve výslubě.

,,Dobrý večer, pozdravili. Nezlobte se, e ruíme, ale vyetřujeme závaný trestný čin, ke kterému dolo včera večer na trati. Zajímá nás, zda jste přiblině od esti večer asi do čtvrt na devět nebyl náhodou v prostoru tunelu pod hradem?

,,Pojďte dál, zval je místo odpovědi ochotný domácí. ,,Přece nebudeme stát venku.

Ne, dík! Nechceme vám v bytě nalapat.

Kdy jinak nedáte, pokrčil rameny. Okolo esté jeli vojáci se svými mainami zpátky na nádraí. Hlukem se nám a rozdrnčela okna. Vyel jsem ven. Lilo jako z konve. To u jsem zahlédl konec transportu, to jejich veliké monstrum, co přiváí celé koleje i s p r a  c i . .

Nic zvlátního jste jinak nezpozoroval?

Nevím, co máte na mysli, soudruhu… snail se odhadnout podle stříbrných hvězdiček na červených náramenících ari.

Praporčík, upřesnil mu orna.

Asi vás zklamu, soudruhu praporčíku, ale v tuto dobu se nad tratí ani na ní nedělo nic, řekl bych, neobvyklého.

Zamyleně si promnul uní lalůček.

..Jene potom, ale to u bylo později, jsem znovu vyel ven. Mámě se zdálo, e venku

zastavilo auto. Povídám jí, jak můe něco slyet v takové slotě? Vítr skučí, div hradní vě nespadne … Přesto jsem vyběhl ven. Bylo u ero, skoro tma. Dole na silnici jsem opravdu viděl stát auto.

Nemohl byste je popsat?

Myslíte typ? To jsem neodhadl. Viml jsem si jen barvy. Tmavá určitě nebyla, vzpomínal a vysvětloval rozváně. Myslím, e bílá nebo lutá. A mělo zhasnutá světla.

Výborně, ocenil jeho postřeh orna. V kolik to asi bylo hodin?

Maminko! zavolal do předsíně. Pojď sem na chvilinku!

Za okamik přila jeho ena.

Pamatuje, jak jsi mě včera vytvala před dům? Zdálo se t i … 

Promiňte, prosím, zastavil ho praporčík. Dobrý večer, paní Karásková. Nezlobte se, e vás obtěujeme. Včera dolo dole pod vámi na trati k závané události, kterou vyetřujeme. Vá pan manel si vzpomněl, e jste slyela, jak zastavilo auto pod vámi na silnici. Byla byste tak laskava a mohla si vybavit, kolik asi bylo hodin?

Pohlédla nejistě na uniformovaného přísluníka SNB, překvapena nečekanou situací.

No, mámo, pobízel Karásek manelku.

Kolik mohlo být, začala nejistě.

Nám by velice pomohlo, kdybyste si pokud mono přesně vzpomněla, pronesl s

naléhavostí v hlase orna.

Přitáhla si na krk zimomřivě átek, který jí sklouzl z hlavy.

No, dívali jsme se zrovna na Televizní noviny. To vím určitě.

Ano, potvrdil manel.

35

Take to bylo mezi půl osmou a osmou večer?

Oba shodně přikývli.

A odjet jste to auto neslyeli?

Ne. Pak běel seriál a od toho nás nic neodtrhne, řekl přesvědčivě majitel vilky.

Praporčík orna si pečlivě poznamenal výpověď obou manelů a upozornil je, e budou

pozváni k sepsáni svědeckého protokolu. Nic přesnějího a výstinějího se v dalích vilách nedověděl. V chalupě, která snad pamatovala stavitele ledečského hradu, ho potěil starý elezničář, dosud pracující důchodce. V onen větrný a detivý večer se vracel promočený z nádraí, el po kolejích s jídelními miskami v ruce. Náčelník stanice neviděl rád, e si starý ajznboňák zkracuje cestu tunelem a často ho varoval.

Vy jednou, Majere, skončíte patně. Jste nahluchlý a neuslyíte přijídět vlak. Jednou vás zajede a bude utrum!

Ne,” řekl překvapeně ornovi, nikoho jsem před osmou v tunelu ani nepotkal, ani neviděl leet.

Jeho svědectví, konfrontované s pracovníkem stanice, který znal přesné ukončení Majerovy směny, prokázalo, e v uvedeném časovém rozmezí Vin v tunelu jetě neleel.

Soudruhu náčelníku,” shrnul výsledky etření orna, myslím, e můeme zpřesnit čas, kdy byl Vin zastřelen. Stalo se to mezi dvacátou a dvacátou hodinou dvanáctou minutou.

Kritická doba je pro nás těch dvanáct minut. Je potvrzeno i výpovědi desátníka Mlýnka.”

orno, to auto je důleitý. Zastavilo v inkriminované době nedaleko tunelu. A stálo, podle svědka, na silnici potmě se zhasnutými světly. Není to přinejmením riskantní? Copak takhle se chová normální řidič? Musel přece vědět, e tím hrubě ohrouje provoz a můe zavinit havárii, kdyby mu do neosvětleného vozu někdo narazil. Tomu vozidlu musíme věnovat

maximální pozornost!”

Svědek Karásek viděl auto v době, kdy ero barvu zkresluje. To je třeba vzít při popisu v úvahu. Ptali jsme se jetě v ostatních vilkách a zvlá i na to auto. Ale nikdo si nevzpomněl, e by v pondělí kolem osmý večer viděl dole na silnici stát osobní vůz. Poádal jsem o pomoc dopraváky.

Jene ono je to, soudruhu náčelníku, dost iluzorní, zjiovat vozidlo neznámý značky i typu jen podle toho, e mířilo ve směru z Ledče ven a mělo údajně bílou nebo lutou barvu.”

Ale pro stanovení okruhu moných podezřelých je to konkrétní poznatek. Přičinil ses, ocenil Zemek praporčíkovo úsilí. Neví, jak jsou daleko ostatní kluci?

Z Melechova se zatím nevrátili. Ono taky brát nejblií okolí Vinovy polosamoty znamená obejít aspoň tucet stavenl, rozhozenejch po stráních daleko od sebe. Autem se to objet nedá.”

To má pravdu.”

On ale dědek Knajbl má dobrý nohy, sotva kdo z nás by mu stačil,” troufl si poněkud důvěrně dodat o náčelníkově zástupci praporčík orna. Vzal si k ruce mladýho imánka z pomocné stráe, co bydlí v jednom z těch domků na Melechové a dobře to tam zná.”

****

36

Podporučíka Knajbla, kterého doprovázel mladý člen Pomocné stráe VB, lesní

mechanizátor imánek, přece jen odpoledne uondalo vedro a klopotná chůze do kopce a z

kopce. Navíc ho tíilo vědomí, e se vrací na oddělení s nepořízenou. Obeli vechna

staveni, nevynechali ani jedno, dotazovali se, vyptávali, sondovali.

Z kusých a dílem i rozpačitých odpovědí zdejích lidi se nedověděli o jejích melechovském sousedu nic, co by mohlo přispět k objasnění motivu a pozadí vrady. Vyslechli v podstatě jen shodná tvrzení, e si Vin nikoho příli nevímal. Taky nebylo v okolí známo, e by za ním v poslední době chodily nějaké návtěvy.

Na zpátečním pochodu jim bylo minout domek, kde ostávala jistá Zuzánková. Podle

imánkova názoru by ta babka mohla vědět moná víc, protoe její baráček leí k hájence

nejblí a taky u cesty, kudy Vin denně chodíval do práce. Zuzánková mu někdy brala za

jeho nepřítomnosti potu. Jene kdy tudy ráno li, bylo v domku zamčeno.

Teď vak spatřili, e jsou okna otevřena.

Teta! zavolal Knajblův pomocník a veel na zahrádku. Jste doma?

Jakápak já jsem u tebe teta, ty rybízku?” vyklonila se z okna vrásčitá ena. Teprve teď spatřila i uniformu.

Nezlobte se, paní Zuzánková,” ozval se Knajbl. Nemusel se ji ani představovat. Nestora ledečského obvodu SNB tu znal kdekdo. Chtěl bych se vás jenom na něco optat. Byli jsme za vámi hned ráno, ale nezastihli jsme vás doma.”

Bodej byste mě zastihli. Musela jsem do Ledče. Kvůli chudáku Kchodlovi.”

Kvůli panu Vinovi?” ujistil se podporučík a únava z něj rázem spadla.

No jo. Vak vy víte nejlíp, co se mu stalo,” povzdechla stařena.

Proto jsme za vámi přili, paní Zuzánková,” usmál se na ni Knajbl a vytáhl z brany poznámkový blok.

Tak nestůjte venku a pojďte dovnitř. A ty, Fanoui, nekoukej jako reják na posledním

schodě,” zahudrovala přátelsky na imánka.

Vstoupili do prostorné jizby. Na prvni pohled bylo patrno, e tu vládne ruka pečlivé staré hospodyně. Vude a úzkostlivý pořádek a čisto. S chutí přijali na osvěení sklenici chladné vody, kterou nabrala z keramického dberu a kadému z nich přikápla do nápoje malinovou ávu.

Knajbl úmyslně čekal, a se stará paní rozhovoří sama. A nemusel čekat dlouho.

Musela jsem na potu, vrátit ten dopis. Listonoka mi ho tu nechala pro Karla Vinovýho.

Byl doporučenej a podepsala jsem jí vlastnoručně příjem. Kchódl to s ní měl tak domluveno, e za něj můu brát i rekomanda, kdy není doma. Čekala jsem, e ho dám Vinovi, a

půjde kolem. Ale on u neel. Pak jsem se dověděla tu hroznou věc. Já z toho ani nespala.

Dnes ráno jsem běela vrátit dopis do Ledče na potu.”

Paní Zuzánková,” odloil podporučík na okamik propisovačku, kdy jste ten dopis od listonoky převzala?”

V pondělí, nějak po obědě. Ona toti Manka Kopeckovejch … “

Kopecká,” upřesnil Knajblovi imánek, nae potovní doručovatelka.”

Pro mě je Manka od dětství Kopeckovejch,” trvala na svém babka pamětnice. Ona jezdí s potou na tom svým prskoletu sem k nám a odpůldne.”

Dobře. A komu jste dopis na potě vrátila?”

Tý slečně u okýnka, co berou doporučený dopisy. A nechala jsem si to od ní potvrdit,”

pochlubila se svou prozíravostí.

Můete mi to potvrzení půjčit, paní Zuzánková?” poprosil Knajbl. Budeme ho potřebovat.

37

Vstala a z příborníku vytáhla pečlivě sloený papírek. Kdy jej podávala do podporučíkovy dlaně, neopomněla dodat: ,,Tady Fanou je svědek, e jste si to potvrzení ode mě půjčil.

Ano, samozřejmě, paní Zuzánková. Moc vám děkuju.

Domkářka je vyprovodila a před branku zahrady. Knajbl se rozloučil i se svým obětavým

pomocníkem. Pohlédl na hodinky. Snad to jetě dnes stihne. Vyádat si telefonicky

předběný souhlas okresního prokurátora a zajistit v Ledči na potě dopis, adresovaný Karlu Vinovi. Přece jen se nevrací na oddělení s nepořízenou …

Podporučík Knajbl to skutečně stihl.

Kdy otevřeli dopis s hlavičkou cestovní kanceláře Čedok v Praze, zjistili, e je uvnitř avizovaná rezervace místenkové jízdenky na Západni expres Praha-Cheb- -Nürnberg, Frankfurt (M), číslo vlaku 250, odjezd z Prahy, hlavního nádraí, v 11.45 dne 23. 8.

To je tenhle pátek, poznamenal Knajbl. Jízdenku si Karel Vin zaplatil předem, ale do Mannheimu u nepojede.

****

Renata Knotková se u cestou do kopce, na něm se tyčil výstavný objekt Espritu, drela

přátelsky pod paí s Liběnou Zemkovou. Padly si do oka hned při vzájemném představování.

Zatímco oba mui li pomaleji a několik kroků za nimi mlčíce, jejich manelky nezavřely ústa ani při namáhavém stoupání.

Hned u vchodu do vinárny, kde se vzal, tu se vzal, ukláněl se jim vstříc proedivělý plejboj.

Nebuelský, vítám vás! napřáhl ruku nejprve k enám.

Tak nás tu máte, pane vedoucí, zahlaholil Zemek, to jsou nai přátelé z Prahy, dodal celkem zbytečně. Vedoucímu ohlásil u odpoledne své hosty, kdy zadával telefonicky stůl pro čtyři osoby. Včetně objednávky večeře, nabídnuté jako specialita kuchaře.

Vinárna byla plná. Nebuelský se předváděl. Pomalu kráčel před čtveřicí napříč sálem, aby dal najevo, e přili hosté, na kterých mu záleí. Usadil obě manelské dvojice k samostatnému stolu ve výklenku, jeho skleněná stěna skýtala panoramatický výhled na

řeku i celé údolí. Z bílého ubrusu sundal tabulku s nápisem Reservé.

Knotek se nenuceně usmíval. Zkueným zrakem zachytil v obličeji vedoucího náznak

zvědavosti i nejistoty.

Poslouíme před večeří aperitivem, váení? optal se éf vinárny a distingovaně se sklonil nad stolní tabuli. ,,Mohu doporučit vermut cinzano nebo suché martini, případně nějaký destilát. Máme originál skotskou, francouzský koňak, stoličnou vodku, evelily lákavé

nabídky. Po krátké poradě poručil Zemek pánům vodku a enské společnosti cinzano. Ruka

vedoucího se zdvihla a luskla prsty. Vzápětí mířil k výklenku servírovací stolek s chladicím boxem, kormidlovaný dívkou, její výstavní nohy sahaly a do výe opravdu miniaturní minisukýnky. Obratně nalila do číí nápoje, přidala úsměv a graciézně i s kočárkem odplula.

Přeji vám hezký večer u nás, zakončil své vystoupení mistr Nebuelský. Ne se

odporoučel, připojil přání dobré chuti.

Tomu tedy říkám servis, prohodil uznale Knotek. Je vidět, e ná náčelník má v Espritu renomé.

38

Asi ho budu muset víc kontrolovat. Se mnou je tady poprvé, bídák, uculila se paní

Zemková, půvabná třicátnice se smolově černými vlasy a stejné tmavým obočím. Doma

takový servis nemá. ,,Ale esprit často. Přál bych vám vidět, kdy se do mě pustí Liběna s naí babičkou a dětmi. Zrovna předevčírem. Proč prý jsem nezařídil rekreaci k moři nebo aspoň k Balatonu, jako si jezdějí jiní. Můu za to, e jsem letos dostal opět tuzemskou

dovolenou v červenci a e na umavě nám jí půlka proprela.

To znám, prohodil Knotek. Ale nám snad na Sázavě neproprí. Podívej se, Renato, na tu krásu, otočil hlavu k prosklené stěně. Hluboko dole probleskovala v západu slunce hladina řeky. Knotek se vak dal unést romantickým pohledem zcela jinak. Na chvíli se změnil v zaníceného amatérského geologa. Přátelé, Sázava! Jestlipak víte, e patří u nás k

nejzajímavějím útvarům? Zařezávala si koryto jetě v třetihorách do rulových stěn a dodnes můete najít vysoko ve stráních roztrouené křemenné valouny a zaoblené fylity. A jaký má Sázava spád? Vytéká z Velkého Dářka ve výi est set čtrnáct metrů a do Vltavy se vlévá o čtyři sta metrů ní. Jako její nejmocnějí přítok a ..

Počkej, Vladimíre, přeruila Renata manelův monolog, Zemkovi nás nepozvali, abys jim tu dělal kolení z geologie. Do Espritu se lidi spí chodějí bavit, ne?” pohlédla na spolustolovníky. Dal jsi zajímavou řeč o přítoku a spádu, pozdvihl Zemek čí, tak abychom to vyzkoueli i s tímhle tokem.” Přiukli si na zdraví i na setkání.

Kdy bylo po přípitku, zapředly obě eny hovor na praktické téma, co asi teď dělají děti.

Zemek se naklonil k praskému kolegovi. Tak se mi zdá, e po Vinovi tady netěkl pes.

Já bych řekl, e pan vedoucí Nebuelský přesně tuí, proč jsi právě ty a právě dnes

vyhledal jeho pohostinství.”

Liběna má pravdu. Jsme tu oba dnes poprvé. Abych se ti přiznal, mám radi hospůdku dole

,U přívozu’. Někdy se tam zastavím na pivo.”

Dovolíte, prosím?” přeruil je hlas mladého číníka v červeném rondonu. Kladl na stůl talíře a jídelní příbory. Poté přistálo před kadým alpakové plato s kameninovými miskami, pod jejich pokličkami se tajilo voňavé telecí ragú s bohatstvím masa na čerstvých hříbkách.

Kuchař si dal na své specialitě opravdu záleet.

Jídlonoe vystřídal stejně mladý kolega, nebo oba byli áky hotelové koly, působící zde na letní prázdninové praxi. Zemek u předem objednal rulandské bílé. Budoucí ganymed postavil láhev na stůl, zručně ji odzátkoval, urovnal cípek ubrousku, uvázaného kolem hrdla a s jednou rukou za zády, v mírném předklonu a se armem odlil do Zemkovy sklenky na ochutnání.

Děkuji,” schválil úlitbu hostitel.

Příjemná nálada stoupala jako rtu v teploměru.

Nejen u jejich stolu.

Napravo od nich slavila rozjetá společnost narozeniny.

Oslavenkyní byla plnotíhlá blondýnka se zadečkem, který těsně obepínaly módní díny—

plesnivky. Z boubelatých tváří jí svítily pomněnkové oči, podmalované stejně jako víčka

pastelovým modrým stínem. Jistě z tůzu, pomyslela si Knotková. Ale uznala, e ladil přesně s odstínem její mikyny.

Byli určitě z Krystalmetu, protoe se ve vinárně chovali jako doma. U dalího stolu seděla, na rozdíl od nich tie a spořádaně, skupinka mladých důstojníků elezničního vojska.

39

Boubelatá jubilantka v modrém, její věk prozrazovala číslice 23, vykrouená z polevy na dortu uprostřed stolu, se zdvihla. Odhrnula si z čela blonďaté kudrlinky a vyrazila k modernímu maďarskému music-boxu. Cvakla mince a mechanický drapák vybral navolenou

desku.

Karel Gott spolu s Marcelou Holanovou se loučili s láskou a proklamovali, e je nejsladí, nejkratí, jediná a čau, na shledanou!

Od stolu vojenských elezničářů vyskočil urostlý nadporučík a napjat jako struna přistoupil k oslavenkyni.

Smím prosit?

Sledoval ji u předtím mnohomluvnými pohledy, které jí nebyly nepříjemné.

Přikývla a vstoupili na parket. Byl ze skleněných čtverců a pod nimi blikala různobarevná světla. Pověsila se nadporučíkovi kolem krku a začali tančit. Její partner v pomalém rytmu oupal hnědými, olapanými vojenskými polobotkami po lesklých dladicích. Drel decentně dívku oběma rukama kolem pasu a rozvíjel konverzaci. Hudba dozněla a v boxu opět hlue cvaklo. Oba přistoupili k hudební skříni. Nadporučík naházel do otvoru několik mincí a bez dlouhého výběru namačkal klávesy volby skladeb.

Ozval se pomalý slow-fox a dvojice se vrátila na parket, který se rychle zaplňoval dalími páry.

Ten nadporučík zaválel, co? ouchl Zemek Knotka do ramene.

Ale my jsme přece taky frajeři. Dovolí? Knotek povstal a poprosil Liběnu Zemkovou o

tanec. Zemek se nedal zahanbit a vyzval Renatu Knotkovou, aby ji směl také provést. Z

obou stran to bylo spíe zdvořilostní gesto, protoe nevelký parket se mezitím změnil v

tlačenici a slow-fox v přelapování na místě.

Kdy se vrátili a s úlevou usedli opět ke stolu, byl tu číník s dalí lahví. Zemek přikývl a sklenky se znovu naplnily.

Nepřeháníme to? prohodila mírně rozjařená Knotková. Vladimíre, cesta do kempu je

neschůdná a musí mě vést!

Neboj se, Renatko, mávl rukou Knotek.

Jste na dovolené, zdvihla číi Liběna Zemková. A o dovolené je leccos dovoleno. Dnes

budete spát ve stanu sami, bez dětí, přimhouřila významně obočí.

A letní noci jsou horký, přisadil si Zemek. Tak avle hore!

Docela jim ulo, e hudba z music-boxu zmlkla a parket se vyprázdnil. Vinárnou se ozval

potlesk. Rozruch vyvolala skupina mladíků v pestrobarevných tričkách s nápisem BLACK.

Na malém pódiu vedle parketu rozestavovali reprobedny, rozmotávali kabely a vybalovali

nástroje.

Heleme se, co se to sem nese, komentoval nečekaný výjev Zemek.

Překvápko večera, typoval Knotek.

V té chvíli jetě nemohl tuit, jaké překvapení čeká i jeho.

V sále pohasla světla a na pódiu začaly rotovat barevné kuely bodových reflektorů.

Současně zarachotil ohluující rytmus drsného rocku. Po úvodních taktech byl náhle utnut jakoby ostrým střihem. Pobledlý mládenec s náunicí v uchu a dlouhými vlasy, sepnutými v zátylku do copu, se naklonil k mikrofonu.

Dobrý večer vem! Jako obvykle v tuto dobu se vám představuje rocková skupina Black.

Máchl rukou po ostatních. Na klávesy hraje Miky Bernát, na baskytaru Bob Huek, u bicích je Pepek Janouch… uváděl jednotlivé členy, kteří se netečně ukláněli. Zazpívá vedoucí Blacků, moje maličkost, Stanislav Sam Nesměrák. A nemůu samozřejmě zapomenout ani na ..

40

Z pozadí pódia se vynořil chlápek v ocvokované koené bundě, tvář ověnčenou plnovousem.

Zdvihl sepjaté dlaně nad hlavu.

Káu Sídka. To je on! Ná zvukař, osvětlovač a technik v jedné osobě.

Kasidy, vyhrkl polohlasně Knotek.

Kdo? naklonil se k němu ledečský kolega.

Karel Sídek, zvaný Kasidy.

Jako první skladbu uslyíte světoznámý hit, zaječel jako v tranzu copatý zpěvák, z

repertoáru Majkla Deksna Můj tichý sen. Dnes večer v podání Blacků!

Popadl elektronickou kytaru a decibely počaly třást vinárnou.

Tohle má být tichý sen, zakroutila hlavou Renata Knotková.

Odkud zná toho … Kasidyho? zajímal se Zemek.

Na koncerty rockových kapel v Praze nechodím, usmál se kriminalista. Znám ho od nás.

Co proved?

Dělali na tom případu hlavně kluci z ekonomický. Pokud si pamatuji, jel v partě, která

obchodovala s paovanými videokazetami. My u nás jsme měli podezření, e Kasidy

zneuívá mladistvých dívek. Vyslechli jsme tenkrát několik muzikantských Liduek, co

poletují jako jepice kolem kapel. Připustily, e s nimi pan Sídek prováděl na magnetofon talentové zkouky, prý na pop-zpěváckou kariéru, a samozřejmě u něj v bytě. Ale k ničemu jinému se nepřiznaly. Take pro sexuální zneuívání nám chyběly důkazy. Soudně se případ té party uzavíral, tuím, před dvěma roky. Jak konkrétně Sídek dopadl, to ti teď nepovím. Asi ne moc zle, kdy ho tady vidím vystupovat v plný slávě.

Myslí, e by tě poznal?

Určitě, kdybych projevil zájem. Jene já ho zrovna teď a o dovolené projevovat nemíním.

Kdybys snad měl o něj blií zájem ty, povím ti, na koho od nás v Praze se můe obrátit.

Co si vy dva pořád povídáte?” přehluila decibely Zemková.

e je tu, Liběnko, na co se dívat.

A vskutku bylo na co se dívat.

Rockoví umělci poskakovali, kývajíce do taktu hlavami, kolotoč barevných světel, mixovaný rachotem reprobeden přilákal na parket věkově nejmladí diskotanečníky a tanečnice. I ty zachvátil agresivní rytmus. Ojedinělý pár rekreantů, zřejmě vyznavačů středního proudu, se mezi nimi beznadějně motal a jeho snaha o diskofigury působila velice komicky.

Také u stolu napravo bylo leccos k vidění. Exhibice blonďaté oslavenkyně dostávala obrátky, vydatně podpořené lahví umivého Hubertusu, kterou objednal na její počest nadporučík, usazený u definitivně do idle vedle ní. Narozeninový dort s třiadvacítkou byl rozkrájen a rozdováděná společnost jím podělena. Teď sledovala boubelatého andílka, jak po cinknutí ampuskami napulil k nadporučíkovi rty, nalíčené svítivou perletí. Čau, Jardo! vykřikla dívka a vtiskla přede vemi Jaroslavu Slanařovi pusu na tykání.

Ahoj, Lado, opětoval nadporučík s vervou polibek Miladě Hrádkové. Přitom ji pevně objal a zdvihl ruku nad hlavou. V tom okamiku nezapřel furiantskou krev ohajů od slováckého Lanhota. ohajů, co v noci kácejí májky a dovedou vypít bečičku červeného, ani nemrknou.

Nedá se nic dělat, are provedla průzkum, zhodnotila situaci a teď nastupuje do útoku,

ocenil elezničářského důstojníka Knotek.

43

Já spí myslím,” namítla Zemkové, e ta praská kráska to tryskově zvládla.

Jdi do Mekky na neky,” zaklebil se na ni manel. Snad bys jí nezáviděla, e si vybrala k narozeninám tramáckého gratulanta.”

Vtom se u jejich stolu objevil vedoucí vinárny Nebuelský. Tvářil se důleitě. Sklonil se k Zemkovi a zaeptal mu do ucha: Pane kapitáne, máte venku u vchodu návtěvu. Vá

přísluník. Prý je to velice důleité.”

Zemek se omluvil a jat nemilou předtuchou, e se příjemný večer začíná kalit, spěchal za vedoucím.

Jeho předtucha se vyplnila, sotva spatřil lutobílého igulíka s rozatým modrým majáčkem.

Od vozu k němu přistoupil váně se tvářící praporčík orna a tie oznamoval: Soudruhu

náčelníku, volal operační z kraje.”

Copak se děje?”

Letí sem soudruzi z Prahy!”

Letí?”

Ano, vrtulníkem. Dostaneme jetě telefonicky čas přistání. Sednou na hřiti Kovofinie, máme zabezpečit plochu. A taky vyrozumět velitele vojenských eleničářů. To u jsme udělali. Přijel jsem pro vás, můete si nasednout.”

Počkej, orno. Bez placení se z hospody neutíká. A taky musím vysvětlit eně a přátelům, o co kráčí. Za deset minut jsem zpátky.”

Rozumím, soudruhu náčelníku,” zasalutoval praporčík.

Před vchodem postával éf vinárny Nebuelský a s netajeným zájmem ve sledoval.

Pane vedoucí, prosím o účet,” poádal ho Zemek a vytáhl z náprsní kapsy peněenku.

Vidíte, pane kapitáne, přál jsem vám u nás hezký večer a vy u odcházíte? pronesl s

účastenstvím. Pořád ve slubě, e? Jako já.”

Večer u vás byl opravdu hezký, pane vedoucí.”

To mě těí,” přiklonil úslunou hlavu Nebuelský.

****

Kdy přijel Zemek na hřitě Kovofinie, stálo tu u dalí vozidlo obvodního oddělení. A také vojenský uaz a u něho velitel elezničního praporu se svým politickým zástupcem.

Major Hrube, stejně jako kapitán Kří, měli přes pracovní stejnokroj důstojnické řemení a na nohou kanady. Pozdravili se se Zemkem a přelétli očima jeho civilní společenský oblek.

Moc příjemně se netváříte,” poznamenal s úsměvem Hrube, nebo věděl, odkud teď, v noci, byl obvodní náčelník vytaen.

Dobrý večer,” odpověděl Zemek na pozdrav obou důstojníků. Vlastně je u noc.”

Nenápadně se podíval na hodinky. Ujistil se, e je opravdu půl dvanácté.

Podporučík Knajbl, který měl zajistit místo přistání vrtulníku ministerstva vnitra, se rovně podíval na hodinky. Je čas, pomyslil si a ze sluebního vozu vytáhl připravenou dýmovnici.

Pak rozsvítil dálková světla a v jejich kuelu poloil válec dýmovnice doprostřed hřitě. Z

dálky se ozval bručivý zvuk přilétajícího stroje.

Uviděli červené a zelené polohové světlo a pak i kmitající lutá na konci rotorových listů.

Vrtulník sníil výku a proletěl mezi osvětleným Espritem a temným stínem hradní věe.

44

Knajbl odpálil dýmovnici, aby pilot prolétajícího vrtulníku stanovil podle dýmu směr větru a tím i směr přistání.

Stroj udělal nad středem Ledče malý okruh a s tlumeným ustěním rotoru nasadil na přistání.

Pak se pod ním rozsvítilo ostré světlo přistávacího reflektoru. Směřovalo přesně do místa, kde dohořívala dýmovnice.

Hluk motoru převyoval sykavé kmitání otáčejících se listů rotoru. Vtrulník dosedl. Zhoupnul se na podvozku. Pak reflektor zhasl a po chvíli nezbytného chlazení motoru vypnul pilot rotor i motor.

Skupina, očekávající přílet Mi-dvojky, přistoupila blí. Listy se jetě tie dotáčely. Kabina blýskla v kuelech reflektorů vozidla Bezpečností. Knajbl nařídil, aby řidič zhasnul světla. Na hřiti se naráz rozhostila tma.

Kabina vrtulníku se otevřela a na plochu hřitě vyskočila dvojice muů v civilu.

..Soudruhu podplukovníku, major Hrube zahlásil se velitel elezničního praporu náčelníkovi vojenské kontrarozvědky z velení elezničního vojska.

Podplukovník Grelák představil podplukovníka Státní bezpečnosti Herolda, který s ním

přiletěl. Vichni si podali ruce. Hrube omluvil nepřítomnost orgána vojenské kontrarozvědky praporu.

Vím, nadporučíku Sychrovi jsem podepsal řádnou dovolenou. Ze Zemplínské íravy ho

povolávat nebudu, uklíbl se Grelák.

Podporučík Knajbl mezitím sebral vyhořelou dýmovnici a uloil ji do vozu. Dalím třem

uniformovaným přísluníkům obvodního oddělení dal za úkol postarat se, aby po dobu

parkování” se k vrtulníku nepřiblíil nikdo nepovolaný.

Co s námi udělá, Hrubei?” obrátil se Grelák na velitele praporu.

Soudruhu podplukovníku, navrhuji, abychom odjeli do tábora. V plánovací místnosti tábu je ve připraveno.”

Dobrá. Soudruha obvodního náčelníka zveme samozřejmě také, souhlasí?” otočil se

Grelák na Zemka.

Kapitán přikývl.

Za chvíli vjeli do osvětleného tábora vojenských elezničářů. Na nástupiti byla vidět jetě tu a tam vlhká místa, která nestačilo vysuit slunce po několikadenních detích.

Bylo krátce po půlnocí, kdy začala mimořádná porada.

Jistě vás zajímá, oslovil přítomné Grelák, proč jsme váili tak narychlo a uprostřed noci cestu sem, do Ledče.

Dnes odpoledne přivezl kurýr a předal centrále tu věcičku, která byla zajitěna při domovní prohlídce u zdejího občana Karla Vine, jeho násilná smrt se vyetřuje. Vezmi si slovo, soudruhu Herolde.” Podplukovník Státní bezpečnosti vytáhl z koené kabely zapečetěnou obálku. Kdy ji odpečetil, vyndal z ní a rozloil na stůl několik fotokopií. Uviděli na nich sloupec číslic a jednotlivá slova, psaná rukou a hůlkovým písmem.

12. 8. 6 - 18 H. 200 M. TECHNIKY POLOVINA.

8. 7 - 18 H. 800 M. PO TUNEL 200 M.

14.8. 600 M. ODVOZ KOLEJI DO S. NOVA PODBÍJEČKA

2X RYCHLEJÍ.”

Tyhle údaje se podařilo naim odborníkům vytáhnout chemickou cestou z prázdného

dopisního papíru. Byl uloen v pouzdře s tajnopisnými přípravky. Zřejmě jde o

nedokončenou zprávu. Na papíru se zajistilo také několik pouitelných daktylek. Byly

mezitím ztotoněny s otisky prstů, sejmutých Vinovi při soudní pitvě. Zbývá jetě

grafologické porovnání písma. Prokáe-li se, e pisatelem byl

45

Vin, bude to důkaz, e prováděl pioná, uzavřel věcnou informaci podplukovník.

Proti nám, vyhrkl rozhořčeně velitel praporu. Ta nová podbíječka, o které píe, to je přece nae SP-82!

Ano, speciální modifikace podbíječky, která můe bez omezení pracovat v prostoru

jaderného výbuchu. Hermetické kabiny operátorů a tak d á l … A kromě toho má dvojnásobný výkon, dodal Grelák. Tady vidíte černé na bílém, e se zpravodajské sluby NATO zajímají o nae jednotky elezničního vojska a jejich činnost. S plánovaným pouitím zbraní hromadného ničení si potřebují vykalkulovat taky to, v jakém čase budeme schopni odstranit následky úderu. Prostě za jak dlouho nai vojáci obnoví průjezdnost elezničních tahů, aby záloní vojska a technika mohla opět rychle směřovat do míst svého určení.

Dovolíte? vmísil se do jednání dosud mlčící Zemek.

Prosím, vyzval ho Grelák.

Není mi jasné, proč to samé, pracovní postupy, rychlost tempa obnovy trati nebo mostů,

nemůou s daleko mením rizikem sledovat u stavebních vlaků civilních elezničářů? Vdy to musí být stejné?

Grelák chvíli mlčel.

Zdá se to logicky snazí, jednoduí a pro ně méně nebezpečné. Zdánlivě je technika,

pouívaná oběma stranami stejná, či přinejmením podobná, avak rozdíl přece jenom je.

Předevím v tom, e my, elezničáři ve vojenských stejnokrojích máme tvrdí normy.

Neohraničuje nás ani čas, ani odborová organizace, hájící zájmy civilních elezničářů, i pokud jde o pracovní dobu. Nae činnost probíhá v rámci odborného vojenského výcviku.

Přináí národnímu hospodářství uitek v podobě nových nebo opravených tratí. Faktem je,

e mrtvý Vin měl u sebe tajnopisem zaznamenaný výsledek několikadenního pozorování.

Údaje o postupu stavebního proudu. Úkolem nás, orgánů vojenské kontrarozvědky a Státní

bezpečnosti je teď zjistit, zda vyvíjel činnost sám nebo tady měl nějaké spolupracovníky, komu údaje posílal či předával, kdo ho řídil. Samozřejmě bude třeba, soudruhu Zemku koordinovat dalí postup se vemi, kdo po vaí linii provádí vyetřování vrady. U jsme to projednali s krajem.

My to máme na rozdíl od vás straně jednoduchý, dovolil si ironickou poznámku Zemek.

Vypátrat, zadret a usvědčit pachatele mordu. Ale k motivu vrady zatím nemáme důkazy.

A ani k pachateli.”

To je nám známo, připustil podplukovník Herold. Také jsme zatím nečinili ádné

předčasné závěry.

Přesto si myslím, pokračoval Zemek, e verze o souvislosti se pionáí by měla být pojata z hlediska objasnění vrady jako prioritní. Ale to musí rozhodnout major imek, který řídí vyetřování. Mně přijedou zítra posily z okresu. Máme vytypovány lidi, které je třeba důkladně vyslechnout. Zaměstnance Espritu, kde byl Vin jako důchodce zaměstnán,

sousedy a známé, s kterými se stýkal. Pokud je nezastihnou doma, víme, kde je na

pracoviti najdou. Snad v těch rozhozených sítích uvízne nějaký poznatek.

Podplukovník Grelák pohlédl na displej svých digitálek. Hrubei, je u dost pozdě … ale co kdybychom si přece jen pohovořili s vojáky? Jde o mimořádný případ a čas nás tlačí. Do rána musíme odletět zpátky do Prahy.

Soudruhu podplukovníku, ozval se Zemek, na moji ádost u tady velitel zařídil, aby byli dotázáni vojáci, kteří se nalézali kolem tunelu a na trati. Zajímala nás hlavně doba před objevením mrtvoly.

46

Dnes dopoledne mi sdělil, e etření nepřineslo ádný výsledek.”

Jene nám nejde jen o inkriminovanou dobu vrady. Pisatel té pionání zprávy se musel

potloukat kolem trati celé dny.”

Nic se neděje,” zareagoval ihned velitel praporu. Vyhlásím bojový poplach a za deset minut je máte k dispozici…”

Stejně u ani nevědí, jak to při poplachu c h o d í …  doplnil velitele s úsměvem Kři.

Počkejte, prosím, jetě chvíli,” zabrzdil jejich aktivitu Grelák. A se vojáci trochu vzpamatuji, rozdělíme je na několik skupin a promluvíme s nimi po meních částech. Co nás zajímá: Zda někdo v minulých dnech nejevil mimořádný zájem o stavbu, o ivot jednotky, o chod tábora. Zda se poblí trati nepotloukaly nějaké podezřelé o s o b y … Popite jim Vine, soudruhu Zemku. Moná, e se i on pokusil o osobní kontakt s vojáky.”

Velitel praporu vstal a zmáčkl tlačítko hlasitého telefonu.

Major Hrube. Dozorčí, vyhlaste bojový poplach!”

Z reproduktoru na stole se ozvalo strohé: Provedu!”

Táborem okamitě dunělo kovové buení elezné tyče do kusu kolejnice, pověené na

maringotce, v ni sídlil dozorčí tábora. Současně bylo slyet volání dozorčích rot:

Bojový poplach! Bojový poplach!”

Na nástupiti se záhy objevily první postavy. V přílbách a s plnou polní.

Major Hrube a za chvíli i hlavni inenýr útvaru kontrolovali na hodinkách rychlost nástupu jednotlivých čet a rot.

Velitelé čet řadili vojáky do tvarů před malou tribunkou.

Neuplynulo ani deset minut a dozorčí táborového soustředění ohlásil veliteli praporu nástup celé jednotky.

Grelák si mezitím rozdělil s Heroldem a Zemkem výslech jednotlivých skupin vojáků. Jetě ne se rozeli, promluvil major Hrube k nastoupenému praporu.

Nebylo to patné, ale přítě by to mohlo být lepí. Musíte lépe ukládat své věci a chvíli času budeme muset věnovat také balení plné p o l n í . .

Dovolíte, soudruhu majore?” zeptal se sluebním vykáním hlavní inenýr kapitán Táborský.

Hrube přikývl.

Zbytečné sekundy jsme ztratili výdejem zbraní a střeliva. Dozorčí druhé roty nenael klíč od zámků a vojáci čekali, a odemkne samopaly.”

Jo takhle, sykl nespokojeným tónem Hrube. Od Táborského se obrátil k nastoupeným

vojákům. Asi se povaujete jen za elezničáře a zapomínáte, e jsme předevím vojáci. Za války bychom tratě nejen opravovali a stavěli, ale v případě nutnosti je i bránili. Třeba proti diverzním komandům protivníka. A teď k věci.

Vzbudili jsme vás i proto, e soudruzi z Bezpečnosti si s vámi potřebují promluvit. Soudruzi vám poloí několik otázek. Snate se jim na ně odpovědět přesně a naprosto pravdivě.

Dotazy?

Vojín Hanousek.”

Hanousek, abyste neměl dotaz … Prosím .. 

Budíček bude normálně, soudruhu majore?”

Pro vechny normálně. Vy si ovem můete pospat do jedenácté … ” Major Hrube se na chvíli odmlčel a pak dodal: Ovem a budete v civilu. Spokojen?

Nočním nástupitěm zabouřil chlapský smích.

47

,,Konec legrácek! Dozorčí, kadá rota do jednoho koutu nástupitě! Po ukončení nástupu

řádně zkontrolovat uloení zbraní a munice.

Kdy pak seděli Grelák, Herold a Zemek znovu v maringotce majora Hrubee a popíjeli

hodně popůlnoční kávu, konstatovali, e výsledek je víc ne chabý.

Pouze Zemek ve své skupině zjistil, e asi v 17.30 - čas vak voják přesně nemohl určit

nějaká mladá ena na stráni nad tunelem ala trávu. Mohla to být snad i cikánka. Zdála se mu snědá, měla dlouhé, černé vlasy. Zdůraznil, e v tu dobu jetě vytrvale prelo a sám se podivil, e v takovém lijáku ne. Dál vak o věci nepřemýlel.

Grelák shrnul hubené výsledky a omlouval se, e vojáky museli v noci burcovat. Vyslovil

dokonce obavy, zda vyruení ze spánku nebude mít negativní vliv na jejich zítřejí pracovní výkonnost.

S tím si nedělejte starosti, soudruhu podplukovníku, ujistil ho kapitán Kří. Bojový poplach potřebovali jako koza drbání. A pro takové mladé kluky hodinové přeruení spánku není ádná pohroma.”

Kdesi v dáli za kuelovitou věí ledečského hradu se objevily první nesmělé střípky nového dne. Bledý přísvit rostl stále víc a víc. Dopadal i na edivou řeku. Poklidně hučela hluboko pod hradbami v údolí. Kdy přijíděli k hřiti Kovofinie, sluneční kotouč se jako oranová mandarinka vyhoupl nad obrysy kopců.

Velitel praporu elezničního vojska, jeho zástupce pro politické věci a náčelník ledečského obvodního oddělení VB se rozloučili s podplukovníky Grelákem a Heroldem, kteří nastoupili do vrtulníku.

Motory Mi-dvojky hlučné zabafaly a přely do pravidelného bublání. Mui na zemi sledovali, jak se listy vrtulníku pomalu roztáčejí. Svist sílil s rychlostí jejich otoček. Stroj se vrtěl na kolech podvozku. Pojednou se zvedl a přeel do strmého dopředného pohybu. Zahlédli jetě Greláka, který jim přes plexit kabiny mával.

Nasedli do vozů. Věděli, e si sotva odpočinou a přitom na kadého z nich čeká perný den.

Také oba pasaéři vrtulníku si v duchu promítali, co musejí po návratu z terénu neodkladně zařídit, jaká opatření navrhnout, které úkoly a komu uloit. I kdy působili sluebně kadý v jiném odboru, plnili nedílnou, odpovědnou povinnost, svěřenou orgánům státobezpečnostní ochrany republiky.

Podle předběné orientační informace, kterou jim k osobě Karla Vine podal kapitán Zemek, se jeví spojitost jeho minulosti a příbuzenských svazků s aktivitou, kterou vyvíjel těsně před smrtí. Proto bude třeba vytěit maximum údajů z těch archívních zdrojů, v nich můe být zadokumentována činnost jeho otce z doby okupace. Vyetřovací protokoly poválečného Zemského odboru bezpečnosti, spisové materiály mimořádného lidového soudu, před něj

byl Alois Vin postaven. Ale také z počítačů Správy pasů a víz zjistit, kdy a kolikrát

vycestoval syn Karel na návtěvu příbuzných do NSR.

Mezitím pilot letecké správy Federálního ministerstva vnitra musel kličkovat na sever a k elezným horám, aby se vyhnul turbulentním mrakům. Nad Prahou leelo nízké kouřmo.

Oddechl si, kdy zahlédl zábleskovou sodíkovou řadu. Ostrá fialověmodrá světla velkou

rychlostí ubíhala k prahu přistávací dráhy. Naznačovala směr a bezpečně dovedla stroj na beton ranveje.

Za chvíli po přistání uháněla sluební volha s Grelákem a Heroldem do centra města.

****

48

Kdy nadporučík Slanař probíhal kolem oken dozorčího táborového soustředěni, nechtěl,

aby ho někdo viděl. Dozorčí vak byl od noci napruený a opozdilec neuel jeho pozornosti.

Zakýval energicky rukou, aby se Slanař zastavil.

Jaroslave, má průser, uvítal nadporučíka přímočaře a bez okolků. Ví, e v noci byl

bojový poplach? Starej se po tobě sháněl, i kdy to před těma ajbama z Prahy zatajil. Má se u něj hlásit.

Slanař několikrát zhluboka vydechl.

Kdes, prosím tě, byl?

Kde bych byl,” snail se nadporučík odpovědět leérně. Klofnul jsem jednu parádní borůvku a tak jsme si troku zamoulovali.” V jeho hlasu vak zazněl stísněný tón.

Nyní u by snad ani nemohl přesně určit, kdo začal první. Zda ona či on, nepříli smělý

tanečník s mírně ooupanými polobotkami a mozoly na rukou. A potom mu navrhla:

Pojď ke mně. Bydlím sama …”

Nemohla se trefit klíčem do zámku. Vrávoravě vpadli do pokoje.

Kratičká vzdálenost od dveří k lůku byla poházena součástkami oděvů, které jeden z

druhého nedočkavě svlékali. V objetí upadli na rozestlanou postel.

Ne, e by v lásce, přesněji řečeno v sexu, byl Slanař, svobodný mu, nezkueným

začátečníkem. Avak to, co proil tuto noc v pokoji rekreačního objektu Esprit byla smr, uragán.

Kdyby měl nadporučík inenýr Jaroslav Slanař po pravdě odpovědět, zda v průběhu noci

padla vyznání lásky, musel by odpovědět, e taková slova nepadla. Teprve a se temeno

kopce na východě od Ledče zbarvilo nachem, nadporučík se vzpamatoval. Uvědomil si, jaký

ho dnes čeká den. Osm set metrů nové tratě. Desítky kolejových polí…

Naházel na sebe slipy, tílko, koili, kalhoty i sako uniformy. Prsty si projel vlasy. Tento úkon byla celá ranní toaleta. Pak se nějak protáhl kolem hotelové vrátnice ven a uháněl dolů do Ledče a liduprázdnými uličkami k nádraí, kde byl jejich stanový tábor.

Být tebou,” napruoval ho stále víc dozorčí, jdu rovnou za velitelem a kápnu boskou.

Protoe my jsme se nejen plaili, ale byli i vyslýcháni. Přiletěl sám velikej kontrabrácha Grelák ..

Slanařovi v hlavě mírně umělo a ani rychlá chůze, střídaná opatrným poklusem z Espritu, mu nevyhnala docela z hlavy kocovinu.

Jakej Grelák?” Vtom si uvědomil, e ke jménu Grelák patří hodnost podplukovník a funkce náčelníka vojenské kontrarozvědky velitelství elezničního vojska.

Tak pardón, omlouvám se. Jak tady byl v noci sám Grelák, tak mám asi skutečně velikej

průser. To dojel na kolejovém pokladači?” pokusil se ironizovat.

Ne, přiletěl vrtulníkem a rozhodně nevypadal, e je nakloněnej srandíčkám tvýho raení.”

Vtom se za nimi ozval řezavý hlas majora Hrubee. Soudruhu zástupče hlavního inenýra,”

obrátil oči srící hněvem k zdeptanému nadporučíkovi. To jsem rád, e vás vidím!”

Dovolte, soudruhu veliteli… tichým hlasem zahájil taktický manévr k obhajobě Slanař.

49

Nedovolím” vykřikl Hrube. A neříkejte mi soudruhu veliteli. Jediné oslovení podle řádů je: Soudruhu majore!” A Hrube zarýmoval zlověstně: Dnení noc jste si dovolil moci

Velice se omlouvám, soudruhu majore.”

Odpuste si omluvné fráze. Nejsme zde na ádném skautském výletě, ale na řádném

vojenském zaměstnání. Máte odůvodněné vysvětlení pro svou neúčast na nočním bojovém

poplachu?”

Slanař sklopil oči.

Ne,” uklouzlo mu ze rtů.

Neslyím, soudruhu nadporučíku.”

Nemám, soudruhu majore.”

Proč jste se nevrátil včas do tábora? Dobře víte, e proti oznámeným vycházkám důstojníků po pracovní době v podstatě nic nemám, ale přijít do tábora a ráno?”

Zdrel jsem se v soukromé záleitosti. Byl jsem na večeři v Espritu …”

Soudruhu nadporučíku,” nenechal ho velitel praporu domluvit. Víte, jaký je rozdíl mezi nepřítomností bývalého četaře, dnes desátníka Mlýnka na bojovém stanoviti PVOS a vaí noční nepřítomností na bojovém poplachu?

Ne,” odpověděl váhavě.

Mlýnek je kluk, kterého jsme povolali na dva roky do armády. Odvodem. Vojenskou

uniformu musí nosit sedm set třicet dní. Vy jste si stejnokroj zvolil sám a dobrovolně. Dobře víte, e vám vojna za sedm set třicet dní nekončí. Chováte se jako malý kluk.”

Kolem probíhala četa, vracející se z ranní rozcvičky. Opálená, bronzová těla vojáků se leskla nad bílými trenýrkami. Hrube za nimi pohlédl.

Jetě jeden rozdíl vidím, soudruhu Slanaři, mezi vámi a Mlýnkem ..

Nadporučík hleděl mlčky do oči velitele.

Mlýnek velel jen sám sobě. Jako operátor lokátoru neměl ádné podřízené. Vy je vak

máte. Vojáky základní sluby, praporčíky i důstojníky. Jste zástupcem hlavního inenýra.

Kadý vás zná a posuzuje. Myslíte, e jste jim dal dobrý příklad?

Slanař neodpověděl. Prohlíel si zapráené píčky hnědých vojenských polobotek, jakoby z nich chtěl vyčist svůj dalí osud.

Celý případ projednáme na velitelském shromádění, oznámil mu Hrube.

Nadporučík se napřímil do vzorného postoje pozor. Předpisově poádal:

Soudruhu majore, dovolte mi odejít se převléct do pracovní kombinézy …

Jděte! zakončil rozhovor velitel praporu.

Na tebe si jetě posvítím, pomyslel si. Já ti dám soukromou záleitost. Kdy máme na krku takový problém s událostí na trati. A pořádně s tebou musí promluvit politruk. Na co ho tady mám, meditoval. Případ rozeberu se vemi důstojníky stejné a vyí hodnosti. Přesně podle řádů. A postarám se, aby si poučení vzali vichni, do jednoho.

Do jeho mylenek zazněl ostrý, pronikavý hvizd píalky pomocníka táborového soustředění.

Hned pak uslyel jeho volání:

Nástup na snídani!”

Pohlédl směrem k polní kuchyni. Několik kuchařů ve sněhobílých kombinézách se stejně

bílými lodičkami na hlavě nalévalo do várnic horký čaj a gulá. Přísluník pracovní směny v zelené zástěře odnáel do stanového přístřeku, slouícího za jídelnu, vrchovatý tác nakrájeného chleba.

50

Vůně cibulky, která byla základem kombinované vůně guláe, jej zaimrala v nose. Zamířil ke kuchyni.

Kolem kotlů, v jejich hořácích syčivě svítily plameny tlakové nafty, kmitala dnení směna.

Vůně cibulky, která byla základem kombinované vůně guláe, jej zaimrala v nose. Zamířil ke kuchyni.

Kolem kotlů, v jejich hořácích syčivě svítily plameny tlakové nafty, kmitala dnení směna.

Dva vojáci odnáeli dalí várnici a dozorčí kuchyně, praporčík, právě ochutnával z talířku dalí várku guláe. Spokojeně srkal horkou hustou načervenalou tekutinu, v ní plavaly kousky brambor a palíčky hovězího masa.

Kdy uviděl, e ke kuchyni míří velitel, poloil talířek a vyel mu vstříc.

Soudruhu majore,” hlásil mu s rukou u títku čepice, ke snídani je připraven hovězí gulá s chlebem, čaj a máslo. Na pracovitě dostanou vojáci ke svačině jedno jablko, patnáct deka salámu a dva rohlíky …”

Stačí,” zarazil ho Hrube. V pořádku! Nezapomeňte, e dnes bude slunko pořádně pálit. A je na trati stále co pít…

Samozřejmě. Pracovní čety si u ráno povezou čaj a pak jim tam budeme dodávat studenou

limonádu.”

Slovo děkuji!” vyslovil u v otočce. Zamířil do stánu, ve kterém se stravovali vojáci z povolání. Za chvíli se, vyhladovělý po noci, přesvědčil, e gulá má nejen správnou dávku cibulky a masa, ale i potřebný říz.

Nadporučík Slanař veel do jídelního stanu jako poslední. S provinile skloněnou hlavou

minul stůl velitele a usedl na své obvyklé místo vedle hlavního inenýra.

Kapitán Táborský mu sotva odpověděl na pozdrav. U v noci při poplachu to od Hrubee

schytal, e neví, kde má svého zástupce.

****

My jsme bete Roma, usedlí cikáni, nic jsme neprovedli, spustila rázně mladá černovlasá ena na nadstrámistra Kuklu, sotva se objevil na dvorku nevelkého rodinného obydlí.

Dvorek byl pečlivě uklizen a na ňůrách viselo čerstvě vyprané dětské prádlo.

Paní Vargová, přiel jsem se vás jenom na něco zeptat,” uklidnil ji přísluník obvodního oddělení. Dostal od Zemka za úkol prověřit údaj vojáka, který viděl v pondělí navečer mladou enu, zdála se mu jako cikánka, sekat nad tunelem trávu. A protoe si zjistil, e blízko odtamtud bydlí Vargovi, vedla k nim jeho cesta nejdříve.

Na přímou otázku odpověděla: Oda čáo. To je pravda. Byl velký bahal… vítr. Slugadii…

vojáci odeli,” mávla rukou, jako e pryč.

A pak drmolila řečí, do ní se míchaly výrazy v cikántině, proč musela v deti na trávu.

Mokrá tráva na krmení patná. Musí se v kůlně usuit. Ale lepí ne ádná. Prelo pořád a pořád, nebylo co dát koze. Vargovi si ji drí na mléko. Ale to mléko ne pro sebe. Pro prasátko, které si, joj, chovají na domácí zabíjačku, smála se. Pán esenbé se můe podívat, mají na to prasátko povolení, oda čáo.

Tohle nadstrámistra Kuklu nezajímalo, řekl, e by od ní chtěl slyet něco jiného.

V očích Edity Vargové, příznačně černých, cosi zablýsklo. Rázem se proměnily v

nedůvěřivé, číhavé otazníky.

Paní Vargová, nevimla jste si po odchodu vojáků nějakého člověka, který se pohyboval

kolem tunelu?

f’

Mlčky zavrtěla hlavou. A z výrazu jejích očí Kukla usoudil, e by nic neřekla, i kdyby někoho viděla.

53

Sem jsem touil vkročit o dovolené z docela jiných důvodů, ne nyní, řekl Knotek Zemkovi, kdy odmykali velký rezatý zámek od mříí jeskyně. Jako třetí byl s nimi zřízenec vodáren Hřivna.

Město Ledeč nad Sázavou z jezírek v jeskyni bralo pitnou vodu. Obyvatelé si ji pochvalovali.

Čirá, studená, slabě mineralizovaná.

Veřeje zaskřípěly. Veli. Kadý měl velkou ruční svítilnu. Kuely světla klouzaly po vlhké klenbě jeskyně, odkud co chvíli padaly s plesknutím kapky vody.

Hned za eleznou mříí hučela čerpadla. Knotek si prohlédl ebrování elektromotorů a jejich ukotvení v betonových blocích.

Jak často sem chodíte? obrátil se na zřízence Hřivnu, jeho jim na národním výboru

přidělili jako průvodce.

Hřivna si právě ohrnoval límec nepromokavého kabátu, aby mu se stropu nekapalo za krk.

To je různý, odpověděl rozváně. Byl vůbec takový rozafný, pomalý a klidný. Tak jednou za týden. Zkontroluju motory a čerpadla. Hladinu vody signalizuje automatika. Moje revma mi nějaký procházky jeskyněma u moc nedovoluje. Znáte obě jeskyně? vyzvídal Zemek.

Aby ne! Ta u internátu Kovofinie se jmenuje Na hůrce a je úplně vybrakovaná. Zato

tahleta, eptouchovská, má aspoň dobrou vodu pro město.

Půjdeme levou, nebo pravou chodbou? otázal se Knotek.

Počkat, počkat! zarazil se Hřivna, kdy se přiblíili k rozcestí. Jeskyně pod eptouchovem byla tvořena dvěma klesajícími chodbami, na jejich koncích byla jezírka pitné vody. Jak to, e víte, e tu jsou dvě chodby?

Kapitán Zemek, kterého Hřivna dobře znal, podal vysvětlení.

Soudruh major Knotek je od nás, z praské Bezpečnosti a má jako koníčka mineralogii a

geologii. O prohlídku jeskyní včas písemně poádal. Obeznámil se se zdejími jeskyněmi

pouze teoreticky … jene vy zde znáte kadý kámen, kadou puklinu ve stěně ..

No ..uklouzlo polichocenému Hřivnovi z úst, ,,to teda jo. A vil se do role zasvěceného průvodce.

Obě chodby jsou dlouhý asi sto metrů. Jene ani tady, pod eptouchovem, u nenajdete ani centimetr krápníku. Lidi jetě za války vechno ulámali. Zničili a rozkradli… povzdechl si smutně.

Pane Hřivno, otázal se Knotek, kdy doli a na konec chodby, kdy u tady lidé neměli co lámat a odnáet, neobjevili zde náhodou loiska blýskavých kamenů?

Hřivna se na chvíli zamyslil.

Víte, e máte pravdu? V druhý chodbě, jetě ne se vchod uzavřel mříí, tam takové

kameny nacházeli. Blýskavý, jako kdyby v nich byl zakletej oheň. Dobře, e národní výbor sem uzavřel a zakázal vstup. Vdy lidi by snad rozebrali i tu skálu, co v ní tady ty jeskyně leejí.

Poslyte, oslovil Hřivnu Zemek. Vy znáte starého Vine?

Karla Vinovýho? odpověděl po chvíli. Chodili jsme do jedný koly. Já jsem ale mladí. On bydlí kus za Ledčí, pod Melechovem. Kdysi jsme spolu kamarádili. Opatrnou chůzí doli a k výklenku ve skále druhé chodby. Tam se Hřivna zastavil. Ve stěně zel otvor, zřejmě uměle vyrubaný.

54

,,Vidíte, kdy lidi vylámali krápníky, tak odtud začali odnáet lesklý kameny. Mysleli si snad, e je v nich zlato.”

Knotek si pozorně prohlédl očima amatérského mineraloga místo, odkud se ve světle

baterek třpytilo tisíce mihotavých světluek.

Ano, obrovská čočka cordieritu uprostřed masívu vápence, ve kterém voda vymlela dvě

jeskynní chodby. Biotitická rula s očky ivce, která geologové nazývají perlami. Tady a na Melechově jsou jediná místa v republice, kde se cordlerit nachází. Zde nebo na Melechově musel vzít Vin ten kámen, který u něho nalezli.

Samozřejmě se musejí podívat i na Melechov. Třeba existuje nějaký maličký rozdíl ve

velikostí ivcových oček nebo ve struktuře ruly …

Vtom si uvědomil, e Hřivna o smrti starého Vine moná neví.

Pane Hřivno, do jeskyní je vstup přísně zakázán a národní výbor zákaz kontroluje. I já jsem měl co dělat, abych získal povolení k prohlídce. Těil jsem se, e se sem podívám s geologickým kladívkem. Jene nám jde teď o jinou věc.

Stáli u skalního kotle, ve kterém se pod kuelem světla svítilny blytila zrnka slídy jako havé jiskry ve vyhasínajícím popelu. Knotek zničeho nic zvedl kuel baterky ke stropu.

Pane Hřivno, víte, e byl Vin zavraděn?”

Starý mu svěsil ruku s lampou. Celý jakoby povadl. A pak zabědoval:

Vím, e je mrtvý … Slyel jsem to. Já ho sem neměl poutět.”

Vy jste ho sem pustil?” zvolal překvapeně Zemek. Proč? Jaký měl důvod jít do jeskyní?”

V pondělí ráno přiel za mnou, zrovna jsem byl na kontrole tam, co je automatický ovládání čerpadel. Poprosil mne, abych ho na chvilku pustil dovnitř. e se bude stěhovat do jinýho kraje a chce si z jeskyně vzít něco jako na památku. Povídám mu, Karle, co v tý vybrakovaný jeskyni můe najít?

Hřivna stál jako hromádka netěstí.

el jste do jeskyně s ním? chtěl vědět Zemek.

Nejen to, odpověděl rychle Hřivna. Jetě jsem mu svítil.

A dál? Kam se bude stěhovat vám neřekl?”

Neřekl. Prý do jinýho kraje … Zdálo se mi, e se na to docela těí. Karle, řekl jsem mu, ví, jak je těký přesazovat starej strom? Co bude dělat bez naí Sázavy, bez lesů kolem Melechova?”

Hřivna se u úplně uklidnil.

Víte, co mi na to odpověděl? e ta pinavá řeka u dávno není Sázavou jeho mládí. Tam,

kam jde, se prej bude mít lip. Jo a pak vyhrábl kousek blýskavýho kamene. Právě tady z tý čočky. Schoval si ho do kapsy a povídal - beru si s sebou kus eptouchova, na památku.

Pane Hřivno, kolik hodin bylo, kdy odtud odcházel?”

Asi tak …  starý mu se zamyslel a vzpomínal. Něco před jedenáctou. Vím to přesně,

protoe chvíli potom volal předseda národního výboru. Měl strach, jestli se tu voda těmi velkými deti nezkalila.”

Mimochodem, Zemek pohlédl Hřivnovi přímo do očí, od vás bych se to mohl dovědět, kdy jste s Vinem kdysi kamarádil. Jaký to byl člověk? Myslím povahově a vůbec. Vyetřujeme okolnosti kolem jeho násilné smrti a kadá informace nám můe pomoci.

Informace? pokrčil Hřivna rameny. Nevím, co bych vám měl povědět, aby vám to pomohlo.

Povahově byl Karel samotář. Snad se proto ani neoenil. Bydlel v domku pod Melechovem,

sám se staral o domácnost, do práce chodil nahoru na zotavovnu, dělal tam údrbáře.

55

Občas jsme se potkali, někdy se i zastavili na kousek řeči. I kdy on toho moc nenamluvil.

Pravda, kdysi jsme spolu tak trochu kamarádili, ale to u je fůra let. Ty časy u Sázava dávno odnesla.

To bylo jetě za války? nadhodil Zemek.

Ne, v prvních dnech po osvobození. Ledeč proívala vzruenou dobu, ale to vy nemůete

pamatovat. A jakby. Kolik vám je let, soudruhu kapitáne, jestli se smím zeptat?

Ročník narození padesát čtyři, řekl Zemek.

Tak vidíte. Tenkrát u byla Praha osvobozená, ale tady kolem se jetě střílelo.

V lesích se potulovaly a skrývaly roztrouený zbytky esesáků. Někteří u bez uniforem,

pobrali ve vsích civilní obleky a čekali, e se jim podaří na vlastní pěst po nocích

proklouznout na západ, k Američanům. Lesy tehdá pročesávali partyzáni, nai i ruský. No a my, pár zdejích mladých kluků, u toho samozřejmě nesmělo chybět. Protoe jsme znali i bez mapy kdejaký lesní kout, dělali jsme partyzánům jakési dobrovolné průvodce.

Zorganizoval nás k tomu Karel Vinů. Dokonce jsme se i vyzbrojili utrofejčenými německými pukami. Do vlastních akcí nás partyzáni samozřejmě nepustili, museli jsme se dret v povzdálí. Kdy vechno skončilo, partyzáni nám poděkovali, podarovali na cestu konzervami a hybaj, kluci, domů. Na revolučním národním výboru v Ledči jsme odevzdali flinty i náboje bezpečnostnímu referentovi a tím to skončilo. Aspoň pro mě.

A co Vin? padla otázka, tentokrát z Knotkových úst.

Karel se znova přihlásil k dobrovolné strání slubě. Tehdy bylo třeba hlídat tra, tunel a důleité objekty, aby se tam nepřipletl třeba nějaký werwolf a neprovedl sabotá. Koncem války vycvičili Němci i v protektorátu werwolfácký zákodníky. Kde a co Karel hlídal, to nevím. Ale v Ledči jsem ho neviděl. Asi po dvou měsících jsme se náhodou potkali. To u

jsem dělal ve vodárně. Karel byl celý rozčilený, říkal, e jeho tátu zajistili a vyslýchají kvůli kolaborantství. On e to tak nenechá, prý má potvrzení, e spolu s tátou naopak pomáhali za války partyzánům.

Vy jste znal jeho otce, Aloise Vine?” přeruil Hřivnu Zemek.

Ne. Ale leccos se o něm povídalo, e se nechoval jako řádný Čech. Pokud se pamatuji, byl potrestán u mimořádného lidového soudu. V té době jsem odeel na vojnu a co bylo s Karlem, nevím. Kdy jsem se vrátil z vojny, slyel jsem, e Karel odeel do pohraničí a snad tam dělal národního správce hotelu, který patřil Vinovým jetě za první republiky.

No a pak se Karlík najednou objevil v Ledči, to bylo v dvaapadesátém, na to si vzpomínám přesně, protoe jsem se zrovna enil. Vypadal dost sele a připadalo mi to jako návrat marnotratnýho syna. Do domovský obce.”

Do domovské obce? Jestli se nemýlím, v té době bylo u takzvané domovské právo

zrueno,” poznamenal věcně doktor práv Knotek. Ostatně, vdy se v Ledči ani nenarodil.

Pocházel, pokud vím, z České Lípy.

Pane Hřivno, navázal na něho Zemek, ,,vy jste znal Karla Vine v době, kdy jsme ani já, ani můj kolega nebyli na světě. To, co jste nám vyprávěl o jeho minulosti, je velice zajímavé a snad by mohlo o osobě mrtvého i leccos objasnit. Nezmínil se vám někdy o svých příbuzných, kteří ijí v zahraničí?

On měl nějaký příbuzenstvo? A v cizině?” netajil se údivem Hřivna.

Vy jste o tom neslyel? vyhnul se Zemek přímé odpovědi.

Karel mi nic takového neříkal. Já měl za to, e zůstal sám jako kůl v plotě.

56

Soudruzi, prosím vás, kdy to vyetřujete … pořád mi nejde do hlavy, kterej lump mohl mít důvod, aby zamordoval chudáka penzistu? A proč? Já vím, dneska se najdou vyvrhelové, co dokáou zabít a oloupit důchodce o pár korun. Kadou chvíli o tom čtu v novinách. Ale tady v Ledči nic podobného nepamatuju. Tohle je první případ, rozhořčil se zřízenec ledečské vodárny.

Kdy u jste nadhodil otázku, proč a jaký důvod, opáčil Zemek, není vám známo, e by

měl vá bývalý kamarád s někým spor, nebo e by k němu někdo choval osobní nepřátelství, zá… důvodem k zabití bývá často i pomsta nebo vyřizování starých účtů …

. Nic takovýho mi není známo, odvětil po několika vteřinách mlčení Hřivna. Podezírat

někoho z tak hroznýho činu bych si vůbec netroufnul.”

Zemek si otřel dlaní krůpěj ledové vody, která mu padla z vlhkého stropu jeskyně přímo na krk.

Tak vám děkuji za informace, pane Hřivno. A taky za to, e jste nás provedl vaím

podzemním královstvím. Myslím, e napoprvé to stačilo. Kolega se sem vypraví jetě

jednou, aspoň na celý den, na důkladnou prohlídku a s geologickým nádobíčkem. Jetě to

domluvíme.”

Přijďte, rád vám ukáu vechno, co vás bude zajímat,” nabídl se Knotkovi ochotně Hřivna.

Vraceli se, opatrně nalapujíce po hrbolaté stezce kolem krasových jezírek.

Kdy stanuli u východu a rozloučili se, zřízenec vodárny zamkl mří. A pak poněkud nejistě prohodil: Soudruhu kapitáne, nebudu z toho mít oplétání, e jsem sem pustil Karla pro ten kámen?”

O tom si jetě pohovoříme. Zítra přijďte k nám na oddělení. Musíme s vámi sepsat

protokol.”

Protokol? polkl na sucho Hřivna. ,,A proč?”

Jste povinen vypovědět jako svědek a uvést důvod, který vedl Karla Vine k návtěvě

jeskyně a co si odtud odnesl. Přiel za vámi v pondělí ráno a ve stejný den večer ho nali zavraděného. Uvědomte si, e jste byl jedním z těch, kdo ho viděli naposled ivého.

Hřivna povzdechl a s hlavou skloněnou k zemi odcházel směrem k řece. Byla u opět klidná.

Jen pod jezem čeřily její hladinu bílé hřebínky vln. Ovál hradní věe strměl k modré obloze a nad střechami ledečských domů se tetelil horký srpnový vzduch.

Tak co tomu říká?” obrátil se Zemek od volantu referentského vozidla k vedle sedícímu Knotkovi.

Podle toho, co nám Hřivna vyprávěl, se mu Vin svěřil, e se rozhodl odejít natrvalo do jiného kraje. Neřekl mu, do jakého. Předpokládejme, e se z návtěvy v NSR u nechtěl vrátit.”

Nebude asi daleko od pravdy. Ten nemluva a samotář se zabýval pionáí. Kdoví, jak

dlouho. A taky kde vude mejdil. Ale tady v Ledči ho prokazatelně úkolovali na elezniční vojsko. Měl k tomu ideální podmínky. Sám jsi včera v Espritu viděl z okna celou tra i se stavenitěm jako na dlani. A on byl v Espritu zaměstnán. Stačilo mu, aby se celý den jenom dobře koukal a rozhlíel. Nikomu přitom nebyl nápadný. No a třeba mu za to slíbili, e se o něj na starý kolena dobře postarají a e se bude moct usadit u toho svého bratrance. Jestli je to vůbec jeho bratranec. Jene někdo tam u nich mohl rozhodnout jinak. Co s dědkem. Svý udělal a nač ho tahat do bundesrepubliky a jetě se o něj starat. Prostě ho odepsali a

mytec.

57

Stačila na to trefa z pistole mezi oči. Ale tohle ber jen jako moji úvahu. Bez reálnejch důkazů.”

Není tak nereálná. Heleď, já sice nejsem odbornej psycholog, ale ta náhlá touha Karla

Vine odnést si úlomek dvojslídové ruly coby památku na domovinu mi připadá a moc

dojemná. Já vím, v pobělohorských dobách si odnáeli exulanti v ranečku hroudu země, aby jim v cizině připomínala rodnou vlast. Jene ten Vinův suvenýr mi nejde do figury s psychikou pióna, kterej… a teď to bude znít trochu nadneseně … chce opustit dobrovolně vlast, kterou předtím zrazoval. Co kdy to vechno mělo jiný účel. Ale ber to taky jen jako moji úvahu. Třeba se mýlím.

Počkej, a co kdy ne?”

Napadla mě toti jedna věc. Třeba měl odtamtud Vin odnést něco úplně jiného a nepočítal s tím, e ho Hřivna nespustí z očí. Zkrátka neuspěl. A tak aspoň vzal ten kámen a přibalil si ho do kufru jako důkaz, e byl před odjezdem v eptouchovské jeskyni.”

Nemohl předem vědět, e Hřivna poruí zákaz a e ho tam vůbec pustí,” namítl Zemek.

Vsadil na kartu starého kamarádství, uhodil na sentimentální strunu, e si chce vzít na památku kousek blýskavýho kamene a podařilo se mu Hřivnu ukecat.”

Kdyby tam el pro něco jiného,” pokračoval dalí námitkou Zemek, a potřeboval by se mermomocí a beze svědka do jeskyně dostat, nebylo by pro něj problém, udělat si ve svý údrbářský dílně náhradní klíč od mříe. Anebo prachobyčejně zámek urazit, vypáčit,

vylomit…”

Jene to by vzbudilo neádoucí pozornost. Hřivna by to určitě ohlásil na Bezpečnosti, vy byste to začali vyetřovat a to Vin nemohl potřebovat. A navíc mohl být v časové tísni.”

Jako já teď,” pohlédl Zemek na hodinky. V jednu začíná u mě porada. Přijede okresní náčelník se svým týmem a z krajský správy major imek a jeho lidi.

Přemysl imek?

Ty ho zná?”

Jak by ne. Pozdravuj ho ode mě a kdyby se ptal, tak mu, prosím tě, vyřiď, e jsem v Ledčl s rodinou na dovolený. A ne sluebně.”

Zemek pochopil ironický osten.

Já ti opravdu děkuju, es mi pomohl jako odborný poradce z mineralogie. Víc tě opravdu

obtěovat nebudu.”

****

Stavební proud pulsoval v plném proudu. Tra za ledečským tunelem se točí jako had. Na

základně bylo třeba ohnout koleje přesně podle projektu do náleitých oblouků, připravit pro oblouky dřevěné prace místo standardních betonových. To vechno komplikuje práci.

Nadporučíku Jaroslavu Slanařovi přitom navíc víří hlavou mylenky nepříli povzbudivé.

Jetě ráno, kdy přiel na pracovitě a z fialových horizontů Vysočiny se vyloupl nádherný letní den, snail se odehnat pocit viny. Přece nemohl tuit, e bude v nocí vyhláen bojový poplach útvaru, pokouel se obhajovat sám před sebou, protoe věděl, e je to obhajoba, hodná leda naivního puberáka v základní slubě a nikoliv důstojníka z povolání. Dovedl si představit, co ho čeká, a bude muset vysvětlit, co bylo příčinou jeho nočního vzdálení.

58

Vzpomněl si mimoděk, jak nedávno na velitelském shromádění propírali nadpraporčíka,

který se nedopustil ničeho tak světoborného. Připustil, aby mu četaři druhého ročníku tykali.

Na vycházce s nimi i něco vypil. Jeden z nich při práci ledabyle provedl jeho rozkaz. Mělo to za následek zpodění přísunu materiálu na pláň a turmování a do konce směny.

Nadprápora koktal, stydlivě uznával, e jeho nevhodné jednání vedlo k nedůslednému plnění rozkazů a dávalo podřízeným monost zneuít familiárního vztahu k přímému nadřízenému.

A pak mu dal kapky politruk. e je povinností kadého, kdo disponuje právy, vyplývajícími z nedílné velitelské pravomoci, aby tohoto práva vyuíval v souladu s poadavky vojenských řádů. e je sice dobrý přístup k lidem důleitý, jene nesmí být zaměňován s nenáročností.

Uvědomujete si to, soudruhu nadpraporčíku? pronesl k zrudlému veliteli technické čety

kapitán Kří.

Co asi řekne Josef Kří a hlavně major Hrube před kolektivem velitelského shromádění

jemu, Slanařovi, zástupci hlavního inenýra?

A co řeknu já, uvaoval nadporučík a usedl na chvíli do trávy poblí tunelu. Z kapsy

bundokoile vylovil cigaretu. První, na kterou dostal chu po rozverné noci, kdy se to

vechno zchumelilo. Co bych vysvětloval… seznámil jsem se s rekreantkou. Slavila

narozeniny, které se protáhly. To je vechno. e se jmenuje Milada Hrádková, je z Prahy, plánovačka v Krystalmetu, to přece nebudu na shromádění vykládat. Jako svobodný mám právo se seznámit se svobodnou ábou. To je skutečně moje soukromá záleitost. A co bylo dál.,. soudruzi… z intimních věcí se nikomu zpovídat nebudu, víval se do pomyslných odpovědí na pomyslné otázky,… ke zpovědi nechodím a svůj materialistický názor bych za náboenství se zpovědnicí nevyměnil… vynáel v duchu furiantsky. Ano, velice lituji, e jsem se svým jednáním dopustil jako důstojník v odpovědné funkci závaného kázeňského přestupku a přísluí mi trest. Budu se snait svoji chybu napravit vzornou prací. Víc vám, soudruzi, nemohu říct… sumíroval si u v hlasité samomluvě, přehluované rámusením strojů, doléhajícím z pláně. A současně se mu před vnitřním zrakem vyjevila podoba Milady Hrádkové. Co teď asi dělá? Nejspí se opaluje u Sázavy a nemá potuchy o jeho starostech.

Zdalipak si vzpomene na slib, který si dali, ne oba po milostné únavě usnuli? e se pozítří večer v osm sejdou, a Milada na něj počká u brány tábora, aby - jak si v duchu představil -

vojska zírala na kus, který nadporučík ulovil. I kdy na to doplatil průvihem. No co, za vecko se platí, ukončil Slanař své úvahy, típl cigaretu a shýbl se, aby nedopalek zahrábl do hlíny a neznečistil místo, kde seděl. Vtom zavadil očima o něco, co jej naráz alarmovalo. Asi metr od něho leela, zapadlá v trávě, pistole. Zdvihl ji a zjistil, e je to dvaapadesátka.

Dalí průvih, prolétlo mu hlavou. Někdo od nás tu ztratil sluební zbraň! Vytáhl zásobník.

Byl plný - a na jeden náboj.

****

Kapitán Zemek vyuil čas a v malém sprchovém koutu obvodního oddělení si dopřál několik

minut vodního bičování, aby smyl z těla pot a dal se dohromady. Kdy se osprchoval, cítil se dokonale fit. Čekala ho role hostitele operativní porady. A protoe obvodní náčelníci nemívají sekretářky a nedisponují fondem na pohotění, vytáhl stovku a pověřil sluebně nejmladího člena oddělení nadstrámistra Kuklu, aby koupil v samoobsluze tři balíčky Fénixů a ujal se vaření kávy.

59

Mnozí z účastníků u věděli o výsledku domovní prohlídky u Vine a jetě před začátkem

slyeli od Zemka, co právě zjistil v jeskyni. Bylo zřejmé, e tato nová fakta ovlivní posuzování motivu vrady. Tomu nasvědčovala i přítomnost kapitána Státní bezpečnosti Filipa z krajské správy. Představil se vem dříve, ne major imek zahájil jednání, které řídil, stejně jako po kriminalistické stránce vedl ogranizačně i metodicky celý postup vyetřování.

Proto i dnení pracovní porada probíhala v posloupnosti, jak ji určila prvotní vyetřovací verze. Nejdříve vyhodnocení dosavadních poznatků a zjitěných skutečností.

Vyetřovatel kapitán Parma přečetl pitevní protokol, podepsaný soudním lékařem doktorem

Faloutem. Dobu exitu upřesnil na čas kolem dvacáté hodiny. Výsledky zkouek,

provedených po pitvě, hovořily jednoznačně. Poití alkoholu nebylo shledáno, rovně se

neprokázala přítomnost nějakých psychofarmak. Biologický rozbor zbytků nečistot pod nehty zemřelého nezjistil ani částečky cizí kůe, ani vlasů. Střela ráe 7,62 milimetrů, zajitěná při pitvě, naznačuje monost, e pachatel pouil pistoli ĎZ vzor 52. Na závěr svého dokladu vyslovil Parma názor, e Vin byl napaden osobou, kterou znal nebo o ní věděl, e se s ní setká. Jsou nějaké dotazy? obrátil se imek k přítomným.

Po chvilce mlčení zvedl ruku Knajbl. Starému praktikovi nedalo, aby se nepřihlásil o slovo.

Prosím, soudruhu podporučíku.”

Já jen připomínku. V pádu-li, pouil svérázný obrat, vezmeme dedukci soudruha Parmy,

e pro Vine nebyl vrah neznámá nahodilá osoba, potom musíme vycházet z toho, e měli

setkání v tunelu předem dojednáno. Ústně, telefonicky, písemně nebo přes někoho třetího.

To je správná připomínka, přikývl imek, jetě se k ní vrátíme.

Náčelník okresní kriminálky kapitán ebesta informoval o průběhu prověrky kriminálně

závadových osob, proputěných po odpykání trestu na svobodu a přísluných trvalým

pobytem do okresu. Zaměřili se na ,á dvojky’, jak bylo uloeno. Odborné označení A 2 jsou pachatelé násilných trestných činů.

Těch, co měli nějaký vztah ke zbrani, vedeme v evidenci est. Pět z nich prokázalo na dobu vrady alibi, které jsme hodnověrně prověřili. Zbývá poslední typ, recidivista Emil Pokorný z Brodu. Má toho na kontě dost. Nedovolené ozbrojování, několik vloupaček a pokus o znásilnění. Manelka se s ním rozvedla. Poslední trest si odseděl a je pod ochranným

dohledem. Prý jezdí často do Ledče, za nějakou enskou. Jene prověřit jeho alibi, soudruhu majore, jsme nestačili. Doma nebyl k sehnání, v bydliti o něm nevěděli. A u Pozemních staveb, kde mu sociální pečovatelka zařídila zaměstnání, se u týden neukázal.

Ta Ledeč je závaný poznatek, komentoval informaci imek. Zjistili jste jméno té dotyčné, za kterou sem jezdí?

Kapitán pohlédl do sluebního seitu. Nějaká Jaroslava Říhová, svobodná, dělá ve skladu Zeleniny. Tvrdí, e ji Pokorný navtívil naposled začátkem srpna. Od té doby prý ho neviděla. A tak má obavu, jestli její občasný milenec u zase nesedí. Samozřejmě, vechno je ve stadiu ověřování.

Jája Říhovál. Pěkný číslo. Tý bych tak věřil, utrousil polohlasně praporčík orna.

Zatím nemůeme Pokorného vyloučit z okruhu moných podezřelých, podotkl imek. V

kadém případě se podívejte, jak plní podmínky ochranného dohledu.

60

ebesta poté vyzval svého podřízeného, kriminalistu nadporučíka Benetku, aby podal

zprávu o etření v Espritu, které prováděl spolu s dalími dvěma operativci. Jejich úkolem bylo vytěit jakýkoliv, by navenek i zdánlivě podruný detail, který by napomohl k objasnění případu a mohl přivést na stopu pachatele.

Nadporučík si nasadil brýle a nahlédl do zevrubných poznámek.

Vyslechli jsme z personálu kdekoho. Od servírek přes provozáře a kuchyň a po ředitele

celého rekreačního objektu, ujistil shromáděné, avak vyznělo to spí jako omluva předem.

Údrbář důchodce Vin byl pokládán za jakýsi ivý inventář podniku. Se spoluzaměstnanci

se vak příli nestýkal, nikomu se s osobními záleitostmi nesvěřoval a kromě správce

budov, pod něho patřil, nikdo ani nevěděl o tom, e se chystá na soukromou cestu do

zahraničí. A tak výsledek etření mezi zaměstnanci nepřinesl nic, čeho by se dalo .chytit’.

Nadporučík to konstatoval nerad, jakoby neúspěch padal na jeho hlavu. Avak ani major

imek, ani ádný z přítomných nehodlali Benetkovi a jeho dvěma kolegům vytknout, e by

cokoliv opomněli.

Pokusili jsme se, pokračoval, o rekonstrukci časového snímku za pondělí. Dopoledne Vin v podniku nebyl. Přiel a v poledne na oběd, stravoval se v kuchyni s ostatními zaměstnanci. S nikým nemluvil, s nikým netelefonoval. Po obědě oznámil správci budov, e si musí obstarat jetě nějaké věci na cestu a odeel. Od té doby ho nikdo neviděl.”

V pondělí dopoledne byl a do jedenácti hodin v jeskyni, u vodárenského zřízence Hřivny,

upřesnil Benetkovi Zemek. Budu o tom jetě hovořit.”

Otevřely se dveře a vstoupit nadstrámistr Kukla s tácem, plným álků. Místností zavanula aromatická vůně.

Take si uděláme krátkou pauzu,” rozhodl imek. Kdo si chce ke kafi prásknout, tak jedině na chodbě, připomněl militantní nekuřák. A saka odloit dovoleno i po přestávce, dodal, sám si své svlékl a pověsil na opěradlo idle.

Po deseti minutách porada pokračovala imkovým dotazem Benetkovi:

Vin dělal v Espritu údrbáře. Tím pádem musel přicházet do pracovního styku s lidmi, kteří nejsou zaměstnanci podniku. Ví se o tom něco?”

I na to jsme se ptali. Nadporučík zalistoval v bloku. Drobné údrbářské opravy prováděl sám, ale měl tu z komunálu svářeče s kyslíkem, kdy praskla stoupačka horké vody. Občas pomohl řidiči Jednoty naházet na náklaďák přepravky s prázdnými lahvemi. Ve sklepě

odemykal domácí trafostanici muzikantům, co teď v létě jezdějí do Espritu hrát a potřebují zapojit kabel pro zvukovou techniku. To je za poslední dobu vechno. Podle mého názoru lo přitom ze strany Vine spí o příleitostné a nahodilé pracovní úkony, které jsme

nekvalifikovali jako styky. Kdy nám nepověděli nic stálí zaměstnanci, mezi kterými se Vin pohyboval od rána do večera, mám za to, e by nám neřekli víc ani tito lidé mimo podnik,

dedukoval logicky nadporučík. Proto jsme zatím u nich vyhledávání neprováděli. Taky by to bylo nad nae síly v časovém termínu, který jsme dostali.

Má k tomu někdo dotaz?” rozhlédl se imek kolem konferenčního stolu. Vichni mlčeli.

Neulo mu, e náčelník obvodního oddělení netrpělivě poposedl na idli, jako by se chystal promluvit.

Zemku, má slovo. Jak jste daleko vy?

Kapitán přimhouřil oči. Měl na jazyku něco jiného. Ale včas si uvědomil, e pro mlhavé

dohady není na téhle poradě místo. Shrnul stručně a věcně výsledky etření, které dosud

provádělo obvodní oddělení. Jako zvlá důleitý fakt zdůraznil svědectví o autě, které v kritickou dobu stálo nedaleko tunelu.

63

Pak předloil několik fotokopií dopisu, zadreného na potě. A přidal vlastní čerstvý

poznatek o Vinově návtěvě jeskyně v den vrady. Jsem přesvědčen, řekl na závěr, e

Vinův připravovaný odjezd do NSR souvisí s motivem vrady, a byl jejím pachatelem

kdokoliv.

Dovolíte, soudruhu majore? poádal kapitán Státní bezpečnosti Filip. Ne začal hovořit, upozornil účastníky porady, aby chápali jeho sdělení jako důvěrné. Máme zjitěno, soudruzi, e zpravodajská sluba NATO, zatím nám není přesně známo, čí sloka, se zajímala o tempo a metody generálních oprav elezničního svrku a nejnovějí techniku vojenských

elezničářů, kteří jsou nasazeni v Ledči. Vin skrýval ve svém bytě výsledek

několikadenního pozorování, který nestačil odeslat nebo předat. Sotva lze předpokládat, e by to chtěl vézt s sebou a odevzdat osobně někomu v NSR. Takovou neopatrnost si agent nemůe dovolit. Nemáme dosud zcela ověřeno, zda psal tu tajnopisnou zprávu Vin nebo

někdo jiný. Na dopisním papíru se sice zjistily otisky Vinových prstů. To vak jetě

neznamená, e byl pisatelem. Třeba jiná osoba, která psala zprávu přes karbon, pouila

přitom rukavic. Více nám poví písmoznalecký rozbor. Pro vai informaci - zajistili jsme na krajském odboru pasů a víz, který vydal Vinovi cestovní pas, i na okresním oddělení pasů a víz, kde vystavili Vinovi výjezdní doloku, vechny dotazníky a přílohy, Vinem vlastnoručně vyplněné. Soudruh nadporučík Benetka asi neví, e Esprit navtívil ve stejné době jako on i ná orgán. Vyzvedl u osobářky kdejakou písemnost, obsahující Vinův vlastnoruční rukopis.

Proč to vechno říkám? Písmoznalecký rozbor můe Vine vyloučit jako pisatele. Pak by

vyvstala otázka - kdo zprávu psal? Co kdy měl Vin nějakého komplice? A co kdy ten

parák měl důvod Vine oddělat jetě dřív, ne odjede?

Otazník zůstal viset ve vzduchu.

Nastala chvíle ticha. Otevřenými okny bylo slyet vzdálený křik naháčů, koupajících se v Sázavě. Mimoděk to vem připomnělo, e řeka teče rychle jako čas, který pracuje pro pachatele.

Mlčení přeruil major imek.

Byl-li to spoluagent, jak tu monost nadhodil kapitán Filip, musel mít patřičně motivovaný důvod, aby v podstatě zákeřně zavradil svého kumpána. Já bych se vrátil k té připomínce soudruha Knajbla. Vin do tunelu nepřiel proto, aby se tam schoval před detěm. Měl na tom místě s někým dojednanou schůzku a netuil, e ho ten někdo přijde zabít. Z naí

kriminalistické stránky to neznamená nic jiného, ne se znovu pustit do mravenčí práce. A soustředit se hlavně na nejblií dobu před vradou. To je neděle a pondělí. Podle mé představy měl pachatel sice vechno důkladně promyleno předem. Věděl přesně, kdy

vojáci končí na trati a odcházejí do tábora. Avak příli dlouho dopředu by si sotva schůzku v tunelu sjednával. Nemohl vědět, jestli se do té doby třeba nezmění pracovní reim a z mimořádných příčin potrvá na trati, a tím pádem i v tunelu, pracovní doba déle ne obvykle.

S tím musel počítat. Z těchto důvodů, jak se domnívám, dolo k sjednání schůzky tý den, maximálně den předem. Jak? Soudruh Knajbl uvaoval o několika monostech. Ústně, telefonicky, písemně nebo vzkazem prostřednictvím třetí osoby. Je to tak? obrátil se na proedivělého podporučíka.

Tu písemnou monost, teda nějaký dopis, beru zpátky, soudruhu majore. To by byl vzkaz

na dlouhý lokte a kadopádně pro pachatele riziko důkazu.

Take nám zbývají jako reálné eventuality, e si pachatel domluvil schůzku s Vinem den předtím, ale spí během pondělka ústně, telefonicky nebo přes někoho třetího.

64

Vyetřovatel havlíčkobrodské kriminálky zdvihl ze stolu dlaň, v ní svíral jako prut

propisovačku.

Chce k tomu něco, Parmo?

Jenom to, e k reálným eventualitám musíme připočítat jetě jednu. e si schůzku

nedomlouval pachatel s Vinem, ale Vin s pachatelem.

Ano, souhlasím.

Soudruhu majore, ozval se Knajbl, Ledeč není tak velká, lidé tu Vine znali. Prověříme na potě, jestli odtamtud někomu v pondělí netelefonoval. V Espritu se odpoledne u neukázal.

Kde se tedy mohl zdrovat, kdy navíc lilo jako z konve? Doma určitě nebyl. Doručovatelka by mu normální potu hodila do schránky. Ale tenhle,” ukázal na fotokopii dopisu, leící na stole, ,,byl doporučený. Zazvonila, zkusila zatlouct u Vine na dveře. Kdy zjistila, e neni doma, zajela k sousedce Zuzánkové, která rekomando převzala. Ověřil jsem si to u doručovatelky Kopecké.

Přece se nevypařil do vzduchoprázdna,” namítl imek. Zeptejte se po hospodách a

restauracích. Předpokládám, e tam údrbáře z Espritu znali. Mohl se tam odpoledne s

někým setkat.”

S pachatelem sotva. Aby ho kdekdo viděl sedět pohromadě s Vinem? To je jakoby se chtěl vrah u předem udat.”

Neřekl jsem, e s pachatelem, Knajblíku,” usmál se imek. Mohl se tam setkat například s někým, kdo mu pouze tlumočil vzkaz, a přijde v osm večer do tunelu.

To máte pravdu,” uznal Knajbl. Ten vzkaz mu mohl předat v hospodě u piva leckdo. Ale je tady jeden fakt. Ledeč je toho mordu plná. A jak já znám ledečský tamgasty i výčepáky, u dávno by někdo z nich za mnou příběh na odděleni s tim, e viděl v podělí odpoledne Vine jetě ivýho sedět v lokále.

O znalosti místních tamgastů a výčepáků si s vámi netroufám polemizovat, v tom expert

nejsem, soudruhu podporučíku,” vrátil se imek k sluebnímu tónu. Přesto prověřte

vechny podniky veřejného pohostinství. Pokud si pamatuji, Vin oznámil v pondělí svému

éfovi, správci budov, e si musí odpoledne obstarat jetě nějaké věci na cestu. Proto by bylo dobře zajít i do obchodů a zeptat se prodavaček. Na co, to vám radit nebudu.

Zajistím to, pronesl rázně Zemek a dal svému zástupci najevo, aby se zdrel dalí případné polemiky s vedoucím týmu.

Jetě k hypotéze soudruha Filipa. Dejme tomu, e by grafologický rozbor vyloučil Vine jako pisatele,” pokračoval imek. Ano, pak by jednoznačně vyvstalo podezření, e pachatelem vrady je skutečný pisatel pionání zprávy, jemu Vin mohl dělat pouze komplice.”

ivou mrtvou schránku,” podotkl kapitán Filip. Doručovatele.”

Ale stejně dobře můe písmoznalecká expertiza potvrdit - a to je i moje domněnka - e to psal Vin. Je to tak těké, naučit se zacházet s tajnopisným náčiním?” obrátil se imek k vedle sedícímu Filipovi.

Kapitán zakroutil hlavou. ádnou sloitou techniku to nevyaduje. Abyste mě správně

pochopili,” pohlédl kolem sebe, otázka, kterou jsem nadhodil - a soudruh major mě poctil tím, e ji nazval hypotézou - měla pouze upozornit, aby se neopomněla ani ta eventualita, e to nemusel psát Vin a co vechno by z toho vyplývalo, jak u bylo řečeno.

65

Ale prozatím indicie ukazují na Vine. Zvládnout pořizování tajnopisu pomůckami, které se u něj naly, není velký problém. Přesněji řečeno, hlavní problém je v tom, naučit agenta, o čem má psát. A aby jeho zpráva byla přesná, stručná, výstiná, etřila kadým slovem. K tomu je vizuální agent předevím cvičen. Vin navtívil v poslední době několikrát na pozvání příbuzného v NSR, bratrance Rudolfa Wünsche v Mannheimu. Rýn ho najednou začal

přitahovat víc ne Sázava. Jestli ho vykolili tam nebo někde jinde a je-li ten bratranec skutečný příbuzný - to se teď prověřuje po naí linii. Mezi vradou důchodce Vine a likvidací agenta Vine se jeví souvislost. Proto se u nás na centrále v Praze dost naléhavě čeká na odhalení Vinova vraha. Mohl by být klíčem k rozkrytí agenturního spojení.

Nejenom v Praze se čeká,” zabručel imek. Ná krajský volá snad třikrát denně mému starému a ten zas honí mě, jak jsme pokročili s případem Vin. Já teda nevím, co mu po dneku budu hlásit.”

Pohlédl na hodinky. Dáme si čtvrt hodiny přestávku.”

Místnost se vyprázdnila, kuřáci se shromádili na chodbě kolem stojanu s popelníkem.

Nadstrámistr Kukla posbíral ze stolu álky od kávy a na jejich místo postavil lahve s

vychlazenou minerálkou.

Zemek pozval imka do své kanceláře. Předpokládal, e v tomhle rozpoloení neodmítne

stopku tříleté slivovice, kterou dostal Zemek od vagra z Moravy k narozeninám a choval ji za anonem v uzamčeném regálu jako vzácný lék.

Předpokládal správně.

To je opravdu ivotabudič, zalapal imek po dechu, kdy upil ze sklenky.

Pozdravuje vás major Knotek z Prahy-města.”

Děkuji. Kde jsi se s Vláďou setkal?”

Je v Ledči s rodinou na dovolené.

Tak to se hodí. e ho taky pozdravuju a vzkazuju, jestli za mě nechce vzít zajímavý připad.

A já e bych si místo něj lehnul u Sázavy.”

Budete se divit. Ale u se do toho zajímavého případu namočil.”

Major imek se skutečně nestačil divit, kdy od Zemka vyslechl o podivném začátku

dovolené praského kolegy. A e o získání cenných poznatků dnes dopoledne v jeskyni se

vlastně zaslouil Knotkův geologický koníček.

Dovedu si ovem představit nadení, s jakým uvítala tento způsob rozmarného léta paní

Knotková, usmál se trochu kodolibě.

Dnes dopoledne jsem Vladimírovi rukoudáním slíbil, e ho do konce dovolené nebudu u

ničím obtěovat. Bohuel, slib nedodrím.”

A Zemek vysvětlil majorovi důvod, proč.

imek dopil sklenku, vydechl a zamyslel se. Já sice na náhody nevěřím, ale to neznamená, e bych je vylučoval. Nakonec jetě budeme děkovat náhodě za to, e si vzal Knotek dovolenou do Ledče.”

Soudruhu majore, zatím jsem s tím ani nevystoupil na poradě. Dokud nebudu mít jistotu, e se neblamuju a e ta moje intuice můe být reálná. Co bych si chtěl nejdřív ozřejmit, abych nezatěoval vyetřovací skupinu nějakým fantazírováním.”

Dobrá, Co ode mě potřebuje?”

Jenom abyste zavolal do Havlbrodu Mejzlíkovi, e potřebuju v rámci akce Vin na den do

Prahy,”

Počkej, ráno je u nás porada náčelníků okresních správ. Vyjednám to s tvým éfem

osobně.”

66

Děkuju moc. Za pochopení.

imek mávl rukou. Pojď, a nepřetáhneme přestávku.”

Do největí místnosti v budově, která slouila jako zasedačka, prailo otevřenými okny

odpolední slunce. Major pohledem přelétl stůl, zda nikdo nechybí a chystal se přistoupit k dalímu bodu jednání. Viděl, e únava z letního horka působí. Lahve s minerálkami u byly prázdné.

Vtom se otevřely dveře. Nadstrámistr Kukla, suponující pro dneek sekretářku, se přikradl téměř po pičkách ke stolu, naklonil se k Zemkovi a cosi mu tie sděloval.

Zemek se zdvihl a omluvil majorovi, e musí k telefonu. Volá velitel vojenských elezničářů, prý je to velice důleité.

imek přikývl a obrátil se k náčelníkovi okresní kriminálky, ebesto, zatím si upřesníme tvoje úkoly.”

Neuběhlo ani pět minut a kapitán Zemek vrazil do zasedačky jako velká voda.

Soudruhu majore, vojáci nali u tunelu odhozenou pistoli, dvaapadesátku! V zásobníku

chybí jeden náboj” vychrlil jedním dechem.

V té chvíli spadl ze vech odpoledni útlum.

A majorovi jeden kámen ze srdce. Přesto se pro jistotu optal: Nepatří někomu z jejich

útvaru?”

Ne, velitel okamitě provedl kontrolu zbraní. Tu pistoli dal vloit do obálky, drí ji u sebe a máme si pro ni přijít. Hned ho napadlo, e by to mohla být vraedná zbraň a proto na ni nedovolil nikomu sáhnout. Ani on se jí nedotkl.”

Zapla pánbůh,” oddechl si hlasitě vyetřovatel Parma.

Kapitán ebesta vstal ze idle. Soudruhu majore, zavolám naeho operačního, a ihned

seene technika a pole ho sem. Musí se to zadokumentovat.”

Ano, bude nutné pořídit fotografie místa nálezu, načrtnout plánek vzdálenosti od místa činu a monou ústupovou trasu vraha. A samozřejmě sejmout otisky prstů toho, kdo zbraň objevil a zdvihl, aby se daly vyloučit od případných otisků pachatele.

****

Podplukovník Herold vstoupil chvatně do budovy, předloil dozorčímu průkaz, vyzdvihl si klíč od kanceláře a zamířil ke schoditi. Nástěnné digitální hodiny ukazovaly teprve půl sedmou ráno. Chodby byly dosud prázdné. Pozdravil uklizečku, úřadující s kbelíkem a smetákem v ruce. Ve vyhrazených místnostech, vybavených pro dozorčí důstojníky jednotlivých součástí, protahovali jejich dočasní uivatelé těla po probdělé noční slubě. Také Heroldova tvář jevila známky přepadlosti, která vak nemohla překonat pocit, e námaha uplynulých dní a nedospaných nocí byla vynaloena ku prospěchu věci.

Vstoupil do své pracovny, zařízené běným kancelářským nábytkem. Neliila se mnoho od

předchozích, jimi procházel, jak el průběh jeho sluby a funkčních zařazení ve slokách kontrarozvědky.

Ze veho nejdříve otevřel dokořán okna. Potom rozpečetil trezor a vyndal z něj na stůl

objemný fascikl rychlovazače. Byly v něm seřazeny oxeroxované materiály a vekeré kopie

dokumentace, kterou se podařilo vyčleněné skupině objevit. A to dík příkladné ochotě

pracovníků Ústředního archívu i Vojenského historického ústavu, jeho depozitáře schraňují pro potřeby vědeckých badatelů mnoho písemně zachycených vzpomínek odbojářů.

67

Jeho mládenci odvedli v ibeničním termínu, který jim určil, svědomitou práci. Kadý

dokument důkladně prostudovali.

Teď je řada na něm.

Z materiálů, dotýkajících se přímo i nepřímo minulosti Karla Vine, zasuté časem dávno

minulým, vydělit z nepodstatného to podstatné, co by mohlo vést do času přítomného. Znovu se mu vynořil obraz dějů, v celé íři…

Čím začít? O keltském pokladu, který při orání nalezl rolník na poli u Leskovic, téměř patnáct let před druhou světovou válkou? Osm zlatých mincí vysoké ryzosti 998/000 karátů bylo uloeno ve střepu keramického dbánku. Unikátní nález se stal vzácným exponátem

táborského muzea. lo o první mince na území naeho státu, mince dávných Bójů.

Pokladem byly samozřejmě i svou ryzostí, poměrem kovů při lití a rabě. V legatuře těchto osmi mincí byla toti zjitěna platina ve stejné konstelaci jako v mincích Alexandra Makedonského.

A nyní to nejdůleitějí. Drahocenný poklad v dubnu 1945 z muzea v Táboře ukradl éf

táborského gestapa Gottsching. Byl vak zadren v zajateckém táboře v jiních Čechách, a tak se osm leskovických zlatých mincí nalo v torně řadového vojáka wehrmachtu, za kterého se Gottsching převlékl a vydával. Byl poznán, zatčen a převezen do Prahy. Válečný zločinec Gottsching se dostal před národní soud. Soudili ho předevím za zločiny proti českému lidu i za vypálení Leskovic. Samozřejmě byl obviněn i z krádee zlatého pokladu, který byl majetkem naeho státu.

Kdo vak byl agent, který prozradil éfu táborského gestapa civilní sí partyzánského oddílu majora Ivanova? Ten agent měl číslo 1222 a pouíval více příjmení. Jednou vystupoval jako Drewo, podruhé jako Král a jindy jako Bata. Skutečné agentovo příjmení bylo Zwim s evidenčním číslem 1222. Prokázaly se jeho styky s Aloisem Vinem.

V noci z 25. na 26. března 1945 seskočil přímo na vrchol Melechova a na planinu u vesničky Kouty patnáctičlenný partyzánský oddíl 4. Ukrajinského frontu, pojmenovaný ,Za Prahu!’.

Jeho velitelem byl zkuený partyzánský organizátor major Ivan Ivanovič Ivanov a náčelníkem tábu Josef Fomič Gill. Politickým komisařem přísluník československého armádního sboru v SSSR, poručík Inenýr Jiří Nezval.

Činnost oddílu v oblasti Kamenice nad Lipou a na Sázavsku znamenala pro faisty váné

nebezpečí. Zejména od chvíle, kdy svou činnost zkoordinoval s partyzánskými oddíly

.Klement Gottwald’, ,Jan ika’, .Kovpak’ a ,Lesu zdar!’

éf táborského gestapa vytýkal členům ledečské německé kriminálky i vedoucímu

pelhřimovské sluebny Walteru Hauckemu neschopnost, vyhrooval jim polním soudem …

Do prostoru, kde operovali partyzáni, byl vyslán agent Zwim, alias Drewo. Vydával se za

praského úředníka Jiřího Krále, jemu se podařilo utéct z totálního nasazení v rajchu a chce vstoupit do partyzánské skupiny. Nanetěstí narazil na čtyři anglické vojáky, uprchlíky z tábora válečných zajatců v Německu. Mac Umiho, Jacka Clarka, Old Ranwella a Cecila Frooma. Právě v okamiku, kdy je přebíral člen partyzánského oddílu, aby je odvedl do lesní zemljanky, přepadlo je přivolané jagdkomando. Partyzán byl zastřelen, Angličané se vzdali.

Události pak nabraly osudný spád. Zwim - Drewo se hrubou neopatrností jednoho z

partyzánů dozvěděl o schůzce civilní sítě oddílu ,Za Prahu!’ v Kobylím dole. K lidvidaci účastníků vyslal éf táborského gestapa Gottsching speciální skupinu esesáckého jagdkomanda pod vedením SS-hauptsturmfůhrera Josefa Mischingera.

68

Navíc je posílila z tehdejího Německého Brodu dvě auta vojáků wehrmachtu s kulomety a

ručními granáty.

Kobylí důl, hněvkovickou hájenku Zahájí i celou vesnici Kolí nacisté obklíčili a na daný signál zaútočili.

Franz Drewo vak neuel zaslouenému osudu. Byl nalezen mrtvý nedaleko místa přepadu.

Při přestřelce byl zasaen dávkou z partyzánského samopalu.

Civilní sí utrpěla ztráty, ale faisté se k partyzánskému oddílu nedostali. Na konci dubna se oddíl ,Za Prahu” spojil s dalími. Utvořila se partyzánská brigáda, která úspěně vystoupila v květnovém povstání. Pomáhala osvobodit Tábor a okolí. Jednotlivé oddíly bránily v postupu esesáckých jednotek z jejich výcvikového prostoru mezi Beneovem a Neveklovem na Prahu.

Ráno 5. května 1945 skupina partyzánů oddílu .Kovpak’, patřící do brigády majora Ivanova, vstoupila do Leskovic.

Obec leí na elezniční trati Jihlava-Tábor a prochází tudy i silnice stejného směru,

Kovpakovci spolu s leskovickými obyvateli zatarasili průchod na západ. Partyzáni pak

zaútočili na faistický strání oddíl, ubytovaný v místním hostinci a v jednom vesnickém stavení. Čtyřicet osm vojáků wehrmachtu se vzdalo.

Odpoledne se povstalcům podařilo zadret a odzbrojit několik aut. Jejich osádky byly

zajitěny a internovány.

Jedno vozidlo vak nezadreli. Kromě řidiče v něm seděl Mischinger. S rozstřílenou karosérií se mu podařilo uniknout. Ujíděl do Tábora, aby podal zprávu o povstání v Leskovicích, důleitém komunikačním bodu na ústupové trase nacistických jednotek.

V těch Leskovicích, kde před léty sedlák nael při orání na poli zlatý keltský poklad. Mince, které má Gottsching zabaleny v příručním kufříku.

Před estnáctou hodinou se před prvními domy Leskovic objevilo čelo trestné výpravy.

Rozpoutal se boj. Teprve za tmy se útočníci za pomoci pancéřových pěstí probojovali do

horní části obce.

To u hořela větí část domů, do kterých esesmani házeli zajaté občany. Dvacet pět jich

padlo nebo bylo umučeno.

Mischinger svým hláením veliteli táborského gestapa způsobil, e do Leskovic byla poslána trestná výprava.

Ostatní oddíly na pomoc Leskovlcím přijít nemohly. Kdy partyzáni brigády pod osobním

velením majora Ivanova odzbrojili nacistickou posádku v Nové Včelnici a Jaroově nad

Neárkou, zaútočili s překvapením na silnou posádku wehrmachtu v Mnichu. Průzkumné

partyzánské drustvo v čele s komisařem poručíkem Nezvalem vniklo do obce a zlikvidovalo a zajalo pětadvacet důstojníků a vojáků. Hlavní sled takové těstí neměl. Z druhé strany Mnichu narazil na hlídku, která vystřelila na poplach. Nastal krutý noční boj, do kterého vstoupila i esesácká kolona obrněných transportérů z Kamenice nad Lipou. Partyzáni byli upoutáni bojem a proto leskovickým pomoci nemohli. A k ránu se jim podařilo odpoutat a

ustoupit do lesů. V boji padli sověttí partyzáni Basov a Krylatov. Spolu s nimi zůstalo na bojiti dvanáct mrtvých českých vlastenců.

Táborský Gottsching byl v listopadu 1945 poprávu odsouzen k smrti a popraven, stejně jako jeho nadřízený praský komisař Otto Fleischner.

Ani partyzánům, Ivanu Ivanoviči Ivanovu se nepodařilo zjistit víc, ne tehdy věděli. Jejich odvání a obětaví soudruzi padli v Kobylím dole. Neprorazili místo bunkrů a zemljanek.

69

Alois Vin stál před mimořádným lidovým soudem, avak přímý podíl na smrti českých

vlastenců se mu nepodařilo prokázat. Byla sice svědectví, e se stýkal s Drewem alias Jiřím Králem, avak mrtvý Drewo u promluvit nemohl.

V Leskovicích byl po osvobození zřízen provizorní vojenský zajatecký tábor. Zajatci, bývalí přísluníci wehrmachtu, budovali nouzové stáje pro zbytek dobytka, který se podařilo zachránit po trestné výpravě esesáckého jagdkomanda. Odklízeli ruiny a krábali cihly na stavbu nových domků.

Zajatce hlídali ozbrojení partyzáni. Mezi nimi i… dobrovolník Karel Vin. V těch dnech byl jeden ze zajatců nalezen mrtvý. Ranou z pistole do spánku. Případ vyetřovala dvojice přísluníků revolučního Sboru národní bezpečnosti z Pelhřimova, kam Leskovice tehdy

územně patřily.

K jejich nemalému překvapení poznali v mrtvém mui, přestrojeném do uválené polní

uniformy svobodníka wehrmachtu, bývalého kriminálního asistenta táborského gestapa,

Wenzela Sladecka. Sudeáka, hovořícího plynně česky. Měl na starosti kromě jiného i

získávání českých konfidentů. Pořídit si vojenské papíry na falené jméno pro něho sice

nebyl problém, avak při identifikaci nepomohl zastřít jeho pravou totonost ani knírek, který si nechal na poslední chvíli narůst.

Kdo ho zastřelil, nepodařilo se v oněch dramatických dnech zjistit.

Krátce potom převzalo provizorní tábor sovětské velení a posléze zařídilo regulérní odsun zajatců. Partyzáni, kteří zajiovali dočasnou ostrahu, se rozeli, kadý po svém. Karel Vin se vrátil do Ledče. Je víc ne zřejmé, e jeho okázale .vlastenecká’ aktivita v revolučních dnech května 1945 byla motivována snahou napravit poramocenou pověst svého otce.

Naskýtá se opodstatněná otázka, zda to nebyl on, kdo zlikvidoval v zajateckém táboře

gestapáka Sladecka, aby umlčel nebezpečného svědka kolaborantské činnosti Aloise Vine.

Jeden z hlavních strůjců leskovické tragédie, SS-hauptsturmführer a velitel stíhacího

komanda táborského gestapa Josef Mischinger spravedlnosti unikl. Podařilo se mu utéci do Bavorska a zmizel v americké okupační zóně. Přestoe je na seznamu čs. komise pro stíhání válečných zločinců, zůstaly ádostí o jeho vydání naim soudům a dosud

bezvýsledné, Z důvěrných pramenů je prokázáno, e byl spatřen na srazech esesáckých

veteránů a dosud ije. S největí pravděpodobností ho, jako mnoho jemu podobných, získala a přikryla Gehlenova tajná sluba, která se později stala základem Bundesnachrichtendienstu, Spolkové zpravodajské sluby. V dobách působení v Táboře

navtěvoval často Vinovu lesní restauraci a bezpochyby znal i syna Karla.

Soudně znalecký grafologický rozbor tajnopisné pionání zprávy dospěl po srovnání s

dalími rukopisnými podklady Karla Vine k závěru, e pisatelem byl on a nikdo jiný.

Pravděpodobnost, jak uvedl posudek, e by lo o shodnost s rukopisem jiné osoby, byla

vypočtena počítačem jako jedna ku edesáti osmi trilió-nům…

Herold vytáhl z fasciklu poslední ze zvacích dopisů, přiloených k Vinově ádosti o výjezdní doloku. Zpáteční adresa Rudolf Wünsch, 6500, Mannheim, Spelzenstrasse 187, Baden-Württenberg, datum odesílací poty 5. červen tohoto roku.

Text byl psán strojem, na hlazeném dopisním papíře. Česky. Ovem, na německém psacím

stroji. Bez háčků a čárek nad písmeny. A do té četiny se tu a tam vloudil německý výraz.

,,Mily bratrance Karle, zvu Tě zase co nejsrdečnejc k nam na návtěvu.

70

Samozřejmě, co betrifft pobytu v Mannheimu, vechno Ti platim jako minule, jídlo, piti i ubytováni gratis. Jestli Ti to půjde, přijeď v August, poslední týden u nas Bierfest, pije se pivo bez Ausschank, rovnou ze sudu. Tak jako tenkrát v Laipa, kdy patřil mymu i Tvymu tátovi hotel Zum Stern, pamatuje? Taky se dělal koncem leta Bierfest. Jak je to straně dávno, ach, mein lieber. Doufám, ze si zdrav. Ja mam trochu starost se srdcem. Doktoři mne strait infarktem. No, co dělat, roky jsou roky. Tak se na Tebe moc teit.

A inkoustem připsáno: Tvůj Rudolf.”

Herold uzavřel fascikl.

Do stroje si zaloil papír s jedním průklepem. Koncept si připravil v tuce u včera. Začal vyukávat na klávesnici předběný návrh pro náčelníka. Věděl, e musí do puntíku sedět. A přímo zářit tábní úpravou, bez překlepů. Kdy byl hotov, pročetl pozorně text. Vydal přesné dvě strany. Originál sepnul drátěnou svorkou, přidal podpis a vloil návrh do průsvitné plastikové obálky. Parafovanou kopli spolu s fasciklem uzavřel do trezoru.

Pak vytočil na domácím telefonu číslo náčelníkovy sekretářky. Energickou, mírně korpulentní třicátnici si předcházeli vichni důstojníci sloky, i kdy měla na rozdíl od nich pouze praporčickou ari.

Helenko, jak to vypadá u éfa?”

Vy snad máte videotelefon. Zrovna teď se po vás náča ptal, soudruhu podplukovníku.

Přijdete opravdu jak na zavolanou.

Sotva vstoupil do sekretariátu, otevřely se polstrované dveře a v nich stál plukovník Balcar.

Pojď, pojď, u na tebe čekám, zabasoval ramenatý, nevysoký pořízek v edé letní koili s krátkými rukávy. Kdyby ho potkal člověk na praské ulici, neznalý jeho profese, pokládal by jej nejspí za agronoma prosperujícího JZD. Nebyl by ostatně v odhadu fyziognomie tak daleko. Balcar se vdy hrdě hlásil ke svému rodáctví z jihočeského venkova.

Soudruhu náčelníku, dovolte ohlásit výsledky a předloit předběný návrh. Ty u má

výsledky? Tak se posaď a spus.

Ukázal rukou na křeslo u konferenčního stolku, sám usedl do druhého. Heroldovi, jako vem ostatním bylo známo, e Balcara přímo provokuje dlouhé řečňování. Soustředil se na nejdůleitějí poznatky, vytěené k osobě Karla Vine z archivních pramenů. Kdy skončil, podal plukovníkovi návrh, který před chvílí dopsal.

Balcar si jej s plným zaujetím pročetl.

Take navrhuje hloubkovou kontrolu Rudolfa Wünsche.

Ano, soudruhu náčelníku. Jestli nejde o krycí osobu a ten bratranec není jen legenda.

V podstatě s tebou souhlasím. Kontrolu v Mannheimu uděláme, ale nebude to lehký. Bude

třeba přistoupit k mimořádným opatřením.

Kdy nám zverbovali naeho občana ke zpravodajské spolupráci, je to taky mimořádná

záleitost, soudruhu náčelníku.”

****

Zemek spěchal ku Praze. Zelené kalhoty a letní stejnokrojovou bundokoili s červenými

kapitánskými nárameníky vyměnil pro dneek za módní oblek z lehkého tropika pískové

barvy.

73

Na dálnici dodroval pedanticky předepsaných 110 kilometrů. To by tak chybělo, aby si na něm zgustla dálniční kontrola VB za nedovolenou rychlost! Pro jistotu občas mrkl na tachometr i na otáčkoměr.

Nejel v referentském igulíku sám.

Vedle něho zíral mlčky na ubíhající krajinu mu v dínsech a tmavomodrém tričku.

Major na dovolené Knotek.

Ne nasedl v est ráno k svému spolujezdci, bylo mu vyslechnout znovu vodopád výčitek,

ozývajících se ze spacího pytle. Chabá omluva, e vyuije cesty do Prahy, aby také zjistil, zda je v bytě ve v pořádku a e zalije květiny, neobstála. Renata se s ním rozloučila bez nadení.

Kdy k nim do stanu navečer zavítal Zemek, vyčítal si v první chvíli slib, který pronesl u vína, po večeři v Espritu. e mu sdělí, bude-li mít zájem, kdo kdysi u nich, na odboru, dělal případ, v něm figuroval i Karel Sídek. Dvě tři jména praských kolegů Zemkovi moc nepomohou.

Dovedl si v tom momentu představit, jak asi budou zírat na ledečského hromotluka, a se

zjeví ve dveřích a začne jim vysvětlovat, kdo ho posílá a s čim. Proč se venkovský obvoda montuje do případu, dávno uzavřeného, řeknou si. Je k tomu vůbec kompetentní? A tak ho raději odkáou na náčelníka, a jemu nejdřív vyloí, o co vlastně jde. Jene podplukovník Vrána odpočívá na Zlatých pískách a jeho zastupič, jako by ho slyel. Svěsí koutky a zakleje - ten Knotek nám ani o dovolené nedá pokoj.

Jene kdy posléze od Zemka uslyel, co ho podnítilo k této aktivitě, která de facto ani nespadá do náplně jeho sluebních povinností, musel si přiznat, e na celé věci něco je.

Přesněji - můe být. A e iniciativa tohohle sympatického chlapa nepramení z nějaké osobní ambicióznosti, ani z příliné sluební horlivosti. Ba právě naopak. Je motivována pocitem odpovědnosti ke slubě kterou si dobrovolně zvolil, kdy oblékl stejnokroj přísluníka SNB.

Uvědomil si, e venkoncem to byl on, Knotek, kdo první upozornil Zemka na osobu Karla

Sídka. A e je tudí jakousi morální povinností jeho, Knotka, nenechat Zemka na holičkách.

Dovolená sem, dovolená tam. Rozhodl se, e pojede nazítří se Zemkem do Prahy.

Cestou tam, v časném ránu, toho spolu moc nenamluvili.

Cestou nazpět, u v letní podvečer, měli témat k hovoru víc ne dost. A k tomu pocit

uspokojení, e nejeli do Prahy zbůhdarma …

Z objemné lepenkové krabice, v ní byly zaloeny vyetřovací protokoly v trestní věci

ČEŘENSKÝ A SPOL.” si Zemek za Knotkovy pomoci stačil vypsat ve, co se přímo i

nepřímo týkalo jednoho ze spoluobviněných, Karla Sídka.

Narozen 13. 4.1955, trvalým bydlitěm Praha 2, Nové Město, Na Zbořenci 15. Rodiče

rozvedeni, sourozence nemá. Otec Richard Sídek, zaměstnáním opravář kancelářských

strojů, neije po rozvodu v roce 1967 ve společné domácnosti. Matka pracuje jako

administrativní úřednice v Řempu. Na výchovu dospívajícího syna jí zřejmé příli času

nezbývalo, i kdy v místě bydlitě poívá celkem dobrou pověst. Na rozdíl od syna Karla, kterého charakterizují tehdejí posudky z místa bydlitě jako, dalo-li by se pouít diplomatického slovníku, neádoucí osobu, persona non grata”. Za nepřítomnosti

zaměstnané matky pořádal v dopoledních hodinách v bytě časté sedánky s partami, při nich se pilo a poutěl na plné pecky magnetofon. A to v době, kdy byl Karel Sídek jetě ákem střední strojařské průmyslovky, kterou pochopitelně nedostudoval. Po návratu z vojenské základní sluby se jistý čas přiivoval, spí ne ivil, jako pomocný osvětlovač hudební 74

skupiny, která vystupovala na pódiu nočního podniku Ametyst v Praze. Tam se také dostal

do styku s veksláckou partou kápa Čeřenského. Několik číníků, pár taxíkářů a půl tuctu

mladých prostitutek. A také se zahraničním hostem, který si vak místo dívek oblíbil mladého Karla Sídka.

..Diví se tomu? Já ne,” posunul Knotek větrací okénko a na doraz ven, aby je v

podvečerním parnu ovívalo co nejvíce vzduchu. Valutoví cizinci homosexuálního zaměření

mají strach z AIDSu, kterého je tam u nich plno. A vědí, e u nás je to pro ně, co se AIDSu týče, téměř bez rizika. A za lacino. Něco o tom vím, jetě kdy jsem slouil na mravnostním.

To muselo být docela zajímavý, prohodil od volantu Zemek. Na rozdíl od Knotka neměl na venkovských tacích, jimi vedla jeho dosavadní sluební dráha, ádné zkuenosti s velkoměstským podsvětím.

Spí smutný,” odtuil major.

Jak jsem vyrozuměl z vyetřovacího protokolu, stýkal se Sídek s tím západním Němcem

dost pravidelně. Pořád se nemůu zbavit dojmu, e je v tom souvislost,” meditoval na téma, které jej vzruovalo od okamiku, kdy si vypsal z výpovědi Karla Sídka jméno Heinz Siodmak. O svém příznivci vyslýchaný vypověděl, e přijídí občas obchodně do

Československa a při té příleitosti navtěvuje Ametyst. Připustil, e spolu navázali .muské přátelství’, avak popřel, e by ze strany valutového partnera přijímal za toto přátelství úplatu. Kdy mu předloil vyetřovatel osm západoněmeckých stomarkových bankovek, které hospodářská kriminálka u Sídka zabavila, tvrdil, e mu je pan Siodmak ponechal na

nákup kvalitních magnetofonových kazet v Tuzexu, aby mu na ně nahrál některé skladby

naich rockových amatérů.

My jsme tenkrát u nás Sídka vyetřovali kvůli jiným věcem, ne je ekonomická kriminalita.

Vak jsem ti to říkal,” podotkl Knotek. I kdy jsme o něm věděli, e udruje styky se sexuální meninou domácí, nejen zahraniční, bylo podezření, e pokud jde o ty sotva zletilé dívky, přlivuje se na nich jako dohazovač, zprostředkovatel, prostě pasák. Jak jsem předpokládal, ani u soudu mu tohle nedokázali. Dnes jsme se ze spisových materiálů ČEŘENSKÝ A SPOL. dočetli, e byl ve vekslácké partě jen malá ryba. Za spoluúčast při poruování

valutového zákona vyklouzl dost lacino a jetě s podmínkou. Take ta souvislost, o které uvauje, myslím kontakt Sídek-Siodmak mohl dodneka latentně pokračovat. To jméno Siodmak by si měla vzít pod lupu státovka.”

Hned jak se vrátíme, zavolám Filipovi.”

To je kdo?”

Kapitán Filip přiel nedávno, vykládal, e předtím slouil na Karlovarsku. Je vyetřovatelem Státní bezpečnosti. Dělá s námi, protoe případ Vin spadá do kompetence krajský správě.

Byl u nás taky na včerejí operatívce. A teď se tě ptám, Vladimíre - neber to jako

fantazírování - co kdy ten Kasidy je dál v nějakém spojení, i jiném, se Siodmakem a vyřídil od něho vzkaz Vinovi? Vdy ten mládenec od ebesty, co vyslýchal personál z Espritu, se v dokladu na operatívce zmínil, e Vin jako údrbář před kadým vystoupením technikovi rockový kapely Black odemykal domácí transformátorovou stanici. Aby si mohl připojit

přívodový kabel pro zvukovou a světelnou aparaturu.”

Knotek dlouho mlčel a cvrnkal prsty na přístrojovém panelu.

Vyloučit se to nedá,” prohodil konečně. I kdy je to, milej příteli, trochu odváná konstrukce, pro kterou zatím chybějí rukolapné důkazy. Co kdy, co kdyby … to nejsou ani indicie. Ale úvaha to není marná, v ádném případě.”

75

Ví, co mě taky trklo v tom vyetřovacím spise? e se západní Němec dohovořoval se

Sídkem nikoliv německy, ale jak na přímou otázku vyetřovatele Sídek uvedl, jakýmsi

nářečím, napůl českým a napůl polským. To je dost zajímavý, ne?”

Má pravdu, taky jsem si toho viml. Ani jméno Siodmak nezní německy. Třeba se předtím

jmenoval odmak nebo Sedmak. Můe to být poněmčený, nebo, jak se v oficiální

terminologii říká, asimilovaný, případně etnický občan Spolkové republiky. Prostě

přivandrovalec.”

Zemek vyhodil směrovku a zabočil k dálničnímu přivaděči. Kdybych měl systematizovanej

vrtulník, trvalo by to z Prahy do Ledče ..pohlédl na palubní hodiny, určité míň.”

****

Také major imek spěchal do Prahy. Jetě ne odjel, postaral se o to, aby mu na odboru,

ne se vrátí, prověřili dotazem v ústřední evidenci ztracených nebo odcizených zbraní, zda mezi nimi není čézeta 52 s výrobním číslem 396221. Na pracoviti kriminalistické techniky krajské správy u na ní provedli daktyloskopické zkoumání. Zjitěné otisky vykazovaly sice potřebný počet klasifikačních znaků, ale po porovnání s daktylkami, odebranými nadporučíku Slanařovi, nálezci pistole se ukázalo, e patří jemu. Dalí, velice matné stopy, byly nepouitelné.

U předtím byla odeslána na expertizu do Kriminalistického ústavu VB nábojnice, objevená na místě činu a střela, vyoperovaná při pitvě z Vinovy hlavy.

Teď je třeba urychlené stanovit, zda pistoli, kterou veze imek v plastovém zapečetěném

sáčku, opatřeném přívěskou s razítkem Krajské správy SNB v Hradci Králové, je skutečně

tou zbraní, kterou byl Vin usmrcen. Procesní náleitosti a provádění důkazů vyadují, aby byla v této otázce naprostá jasnost. Vdy z kriminalistických análů je znám nejeden případ, e střelná zbraň, pohozená na místě činu, nebyla ke střelbě fakticky pouita a e ji pachatel fingovaně nastrail s otisky prstů někoho jiného, aby se pokusil zmást vyetřování.

imek se předem telefonicky spojil s náčelníkem laboratoře mechaniskopie a balistiky a

oznámil příjezd. Současně s omluvou a prosbou o pochopení naléhavosti.

Na Pertýně vystoupil z vozu. Zamířil Bartolomějskou ulicí k budově, kde se nalézá

Kriminalistický ústav federální správy Veřejné bezpečnosti. Za dobu své sluby sem zavítal nejednou. A u před lety chodíval do ústavu na exkurze jako mladý kriminalistický elév, aby se obeznámil s jednotlivými pracoviti a laboratořemi, kde působí týmy zkuených specialistů a za pomoci nejmodernějí techniky účinně napomáhají v boji proti zločinu.

U vchodu předloil sluební průkaz a sdělil dozorčímu, e jeho návtěva je ohláena. Po

irokém schoditi vystupoval do posledního patra.

Vedle dveří, vedoucích do laboratoří mechanoskopie, balistiky a trasologie, stiskl tlačítko Interkomu. Do vestavěného mikrofonu oznámil své jméno. Ozval se signál bzučáku, dveře se pootevřely a mohl vstoupit.

Proel chodbou a do kanceláře náčelníka laboratoře. S kapitánem, uznávaným expertem,

se dobře znal. Vzájemné pozdravení vyznělo přátelsky a neformálně.

U to máme hotovo, nábojnici i střelu. Jetě dopíeme posudek. Nebylo to nijak sloité. Jak střela, tak nábojnice mají dostatečný počet charakteristických znaků, aby byla moná individuální identifikace.

76

Moc vám děkuju, e jste si tak pospíili,” pronesl s uznáním imek. Teď jeté kdybyste se podívali na tu zbraň.” Vytáhl z kufříkové aktovky plastový sáček a poloil jej na stůl. Zítra vám poleme doádání o provedení expertizy, omlouval se dodatečně za to, co ve spěchu nestihl. Věděl, e pořádek musí panovat i mezi přáteli. A pistole představuje jeden z hlavních důkazů. Proto musí být ve řádně zaregistrováno a zadokumentováno, aby nemohlo snad někdy dojit k záměně.

Dáme se do toho co nejdřív,” slíbil kapitán. Ale to doádání potřebujeme taky co nejdřív.”

Spolehněte se, ujistil ho imek.

Kapitán si prohlédl pistoli v průsvitném obalu. No jo, dvaapadesátka, čézeta, sedm

dvaaedesát,” konstatoval téměř s uspokojením. Podle nábojnice a střely se to dalo předpokládat.”

Já jsem si taky celkem jistý, e jde o vraednou zbraň. Ale verdikt ponechám na vás. Proto sem za vámi letím jak namydlenej blesk,” uklíbl se major. Honí mě můj starej, toho zas krajský, nemůe se dočkat státovka a kadou chvíli volá prokurátor. Vak to znáte.”

Já vím, čas jsou peníze, to neplatí jenom v obchodě a ve fabrice. Jene v kriminalistice jde leccos urychlit, ale ne uspěchat,” usmál se náčelník laboratoře. Jak jsem vám u slíbil, dáme se do toho co nejdřív.

Můu si aspoň zavolat, ne to polete písemně?

Zkuste to zítra, kolem desáté.”

Výborně. Já věděl, e mě nenecháte stát ve frontě, i kdy je doba dovolenejch. Teď by to chtělo jetě stejně rychle najít, komu ta bouchačka patřila,” povzdechl si imek. Pro vás to zítřkem skončí, nám to teprve začne.”

Nebude to snadné. Víte, kolik těchhle pistoli po republice je?

Věděli to oba. Armáda, Svazarm, Lidová milice, Sbor nápravné výchovy, Sbor ozbrojené

ochrany eleznic, závodní stráe.

A kromě toho, kolik jich tajně drí jedinci, kteří lapou po paragrafu trestního zákona o nedovoleném ozbrojování?

Major imek jetě jednou poděkoval a rozloučil se s náčelníkem laboratoře.

Prohrábni rot a fičíme domů,” řekl řidiči sluebního vozu, který si krátil chvili čtením Světa motorů.

****

Poručík Zahálka, slouící na odboru u majora imka, zaklepal a vstoupil do kanceláře

organizační referentky krajské hudební agentury. ena středních let, s nápadným mejkapem na tváři a melírovaným účesem si ho nechápavě změřila.

Návtěvní hodiny pro strany jsou a od desíti,” pronesla nevrle, přehazujíc v ústech výkačku. Máte to napsané na dveřích.”

Poručík ukázal sluební průkaz Bezpečnosti a představil se jménem.

Posaďte se, soudruhu,” řekla nejistě.

Potřebuji pár informací o skupině Black, která spadá pod vai agenturu. A taky o

jejím

zájezdovém programu.”

Myslíte letní sezónu?”

Zajímá mě poslední měsíc.”

Vyhledala v regálu přísluné desky, nadepsané názvem skupiny.

Black je poloprofesionální rocková kapela, vysvětlovala s přehnanou ochotou.

77

Abyste rozuměl, jsou v ní muzikanti samouci anebo absolventi lidové koly uměni. Právní úprava umoňuje, aby po kvalifikační zkouce vystupovali pod agenturou. Na normální fakturu a za honorář, který jí byl určen podle zařazení. Náklady, jako cestovné, noclené a amortizace aparatury se účtují přes agenturu. A samozřejmě honorář vyplácíme my. Chcete vidět jejich výplatní listinu?”

O tohle mi nejde,” přeruil ji poručík a referentce se očividně ulevilo. Kdybyste mi mohla vyhledat jména a bydlitě členů skupiny.

Samozřejmě.”

Na stránkách poručíkova notesu teď vystupovala bez rockového rytmu, světelných efektů a

anglických přídomků vední občanská příjmení.

Karel Sídek,” diktovala poslední jméno referentka, Praha dvě, Nové Město, Na Zbořenci patnáct.”

On je z nich jediný z Prahy?” zaujalo Zahálku.

Podle trvalého bydlitě ano. Jaké má přechodné, nevím.”

Aha. Na co hraje?”

Na nic. Sídek je bedňák.”

A kdy viděla, e se poručík rozpačitě usmál, objasnila mu, e má na starosti reprobedny a zvukovou aparaturu. Tak malá skupina si nemůe dovolit víc techniků.

Musejí se vejít se vím vudy do mikrobusu dvanáctsettrojky a do jednoho osobního auta.

Ten osobní renault estnáctka je ale dost velký. Patří Sídkovi,” dodala.

Nevíte, jakou má barvu?”

To náhodou vím, světle béovou. Jezdí si k nám vyúčtovávat náklady za pouití vlastního vozu.” Uvedla zpaměti i es-pé-zetku.

Poručík si přičinil k záznamu o barvě vykřičník.

A jak jste se ptal na jejich zájezdový program, já ho určuju podle objednávek pořadatelů a na jejich základě pak domlouvám s vedoucím kapely termíny. Chtěl jste vědět, jak vypadali za poslední měsíc. Tak moment.”

Odela do jiné kanceláře a po chvíli se vrátila se svazkem, který obsahoval objednávky na vechny kapely, orchestry, dechovky, lidovky, zpěváky, zpěvačky a estrádní umělce, které krajská agentura obhospodařuje. Listovala ve svazku a vytahovala skupinu Black.

Chtěl jste za poslední měsíc, e? Kalendářně nebo za počet Jednatřicet dnů? To bych

musela vzít od posledního týdne v červenci.

Ano, tak jsem to myslel.”

Od čtyřiadvacátého července měli ňůru Choceň, Vysoké Mýto, Hlinsko, Polička, Chotěboř

v závodních klubech ROH, potom jsou tu jednotlivá vystoupení. Jednatřicátého si je

objednali do toho nového podniku Výhled na Seči, pro valutové turisty. Pak Je tu Běstvlna, to u je srpen, JZD Dolní Bystrá, tam pořádala svazácká organizace zábavu v rámci doínek, a zase ňůra pro závodní kluby ROH v Letohradě, amberku, Rychnově nad Kněnou. No a od dvanáctého srpna znova Posázaví. Pro různá rekreační střediska. Zruč nad Sázavou,

Rataje a Ledeč.

Poručík si ve pečlivě zapisoval.

Ta Ledeč je poslední?” zeptal se.

Tenhle úterek tam vystupovali naposled. Ale předtím tam zajíděli na střídačku. Odpoledne Zruč, večer Ledeč. Tu Ledeč objednával závodní klub ROH praského podniku Krystalmet pro své rekreanty. Mají v Ledči velkou zotavovnu.”

78

Jetě něco. Při těch zájezdech přespávají v místě, kde účinkují?

Jak kde. Je-li v místě monost ubytování, tak ano. Někdy jsou s tím potíe, zvlá v létě, kdy jsou hotely plné. Rezervaci jim my nezařizujeme, to obstarávají pořadatelé. Nemůou taky nechávat aparaturu a nástroje do zítřejího dne v sále, kde účinkují. Jsou to drahé věci, větinou z dovozu. Aparaturu si zamykají do mikrobusu, mají ho pojitěný. Nástroje si berou s sebou na hotel. Noclehy jim samozřejmě proplácíme my, podle účtenek. Pouití jejich aut k dopravě na vystoupení jim musí potvrdit pořadatel.”

Kdy účinkovali v Ledči, nevíte, kde spali?”

Nejspí v Havlíčkově Brodě, odtamtud mají nejblií hotel. Ale určitě to nemůu tvrdit, jetě mi nepředloili vyúčtování.”

Kam odjeli vystupovat z Ledče?”

Momentálně jsou … listovala opět v registraci objednávek, na elivce. Teda v rekreačním zařízeni Hydroprojektu,” četla hlavičku objednacího dopisu. To je někde u elivské údolní nádre, kousek od Ledče. Vystupují tam podle potvrzené smlouvy, pohlédla na stolní kalendář, do víkendu.

Tak vám děkuji. A nezlobte se, e jsem vás zdrel,” odporoučel se poručík Zahálka.

Organizační referentka jakoby stále nevěřila, e je to ve, co poručíka Bezpečnosti zajímalo.

Měla své zkuenosti s některými kapelami i s některými pořadateli. Kapela udělá jedno dvě vystoupeni na černo navíc, pořadatel je nevykáe a o trbu se ábne s kapelou.

Ale poručíka tohle zřejmě nezajímalo. Natěstí, pomyslela si a vsunula do úst novou

výkačku.

Kdy se Zahálka vrátil na odbor vyetřování VB krajské správy, usedl k psacímu stroji, aby zpracoval z poznámek v notesu sluební záznam.

Jetě ho nestačil dopsat a v místnosti se objevil major imek.

Uka,” naklonil se nedočkavě nad klávesnicí consula. Přelétl očima husté řádkování na papíru, vyčnívajícím ze tří čtvrtin z válce. Ihned zaregistroval údaj o světlebéovém renaultu s praskou státní poznávací značkou, která podle vyjádření organizační referentky patří Karlu Sídkovi.

Prověř dritele a to číslo na dopravním Inspektorátu v Praze. Jestli to v evidenci sedí.

Chtěl jsem jim volat hned, jak to dopíu. Na poradě jste zdůrazňoval poznatek světlém autě v Ledči. Proto jsem se hned ptal na barvu.”

Pistoli nám u na kriminalistickém ústavu ztotonili. Je to skutečně vraedná zbraň.

imek se znovu začetl do záznamu.

Náhle vzal poručíka za rameno. Počkej,” ukázal prstem na jednu řádku a vytáhl papír z válce. Jézetdé Dolní Bystrá!

Ano, soudruhu majore. Dospělí a staří si objednali na doínkovou zábavu dechovku,

drustevnická omladina rockery. Aspoň tak mi to sekretářka z agentury nahlásila.”

Určitě tam skupina Black vystupovala pátého srpna?

Zahálka se podivil, co na tomhle termínu jeho nadřízeného tolik zaujalo. Pro jistotu zalistoval v notesu a znovu si ověřil datum.

Ano, pátého srpna.

Ty o tom jetě neví, byl jsi zrovna na agentuře. Z ústřední evidence přiel dálnopis.

79

Majitelem nalezené pistole je podle výrobního čísla JZD Dolní Bystrá, estého srpna hlásili její odcizení. Co ty na to?”

e je to zajímavé,” kroutil hlavou poručík.

To bych prosil. Dolní Bystrá leí v pardubickém katastru. Spojil jsem se s okresní správou.

Soudruh, který odcizení etří, mě poinformoval. Pistoli měl trvale uzamčenou předseda

drustva. Vytahoval ji, jen kdy se jezdilo do banky pro výplaty. Vyfasoval ji vdycky někdo z těch, kdo byli předurčeni jako povinný ozbrojený doprovod pokladníkovi. Výplaty tam jdou do miliónu. Je to bohaté drustvo.

To je vidět. Kdy si můou objednat na doínky dvě muziky.”

No, konkrétně toho pátého vezli milión dvakrát sto tisíc.

Take bylo na zábavě z čeho pustit, zamnul poručík palcem o ukazováček.

Bohuel, tam se to vechno semlelo. Předseda je z toho neastný. Celý den byl na

zemědělském referátě na ONV, vrátil se a večer. Zkrátka a dobře mu ten jejich pistolník zbraň neodevzdal. Dokonce se večer na zábavě kdekomu chlubil, e ji má v kapse. Mladej frajer, přiel v březnu z vojny, přiznal se, e na doínkové veselici na sucho neseděl. Taky je z toho neastný, ví, co ho za hrubou nedbalost čeká. Vyetřovateli z okresu se odcizení jaksi nezdá. Říkal mi, e to spí vypadá na ztrátu, samozřejmě z hrubé nedbalosti.”

Vědí o tom, k čemu ta pistole byla pouita?”

Prozatím to víme jen my, na okres to dostanou a současně s naím vyádáním některých

opatření, která musím nejdřív navrhnout ke schválení náčelníkovi.

e by měl Zemek správnou intuici? napadlo imka, kdy spěchal chodbou ke své kanceláři.

Postával před ní kapitán Filip. V ruce drel obálku.

Čekám na vás, soudruhu majore, spustil zvesela a v dobré náladě. Vidím klíč ve dveřích, čili nejste daleko a vrátíte se brzy, jinak byste si klíč vzal s sebou To je dedukce, co?

Já zas dedukuju, e mi nese dobrou zprávu. Těch nedobrých u bylo dost.

Myslím, e vás tahle, ukázal obálku, potěí.”

Tak spus, co ode mě chce, vyzval kapitána, kdy usedli. Já to znám. Nejdřív něčím

potěit a hned o něco poádat. e je to tak?

Kapitán se vyhnul odpovědi. Abyste byl v obraze, soudruhu majore. Ledečský Zemek mě

včera volal o své výpravě do Prahy. Prý o tom víte.

Ano, volal mě taky. Tuím, e po vaí linii půjde o toho západoněmeckého státního

přísluníka Siodmaka.

Tuíte správně. Okamité zapracovaly počítače, bleskově spojová technika a přenáeče.”

Zalovil v obálce a vytáhl z ní telefoto, kopii vízové průvodky, její originál zůstal na oddělení pasové kontroly. Heinz Siodmak. Vstoupil podle razítek na nae území třetího srpna ve Folmavě. Jako účel pobytu v Československu uvedl individuální turistiku. Na hranicích

povinně vyměnil na dvanáct pobytových dnů tři sta edesát západoněmeckých marek.

Republiku opustil patnáctého srpna, opět ve Folmavě. A teď to nejzajímavějí. Do

jedenáctého srpna Praha, Park hotel, od dvanáctého srpna pobýval v loni otevřeném motelu mezi dálnicí a řekou Sázavou, nedaleko Ledče, kousek od místa činu. Tedy, byl tam hláen.

A vůbec to nejzajímavějí: podle údajů směny na OPK Folmava projel tudy do Furth im Wald patnáctého srpna před půlnocí. Tedy necelé čtyři hodiny po vradě Karla Vine…”

80

Teď abys zase byl ty, jak říká, v obraze. imek zpravil kapitána o dalích kamenech, které se jim začínají skládat do mozaiky. No a co ode mě chce?

Někoho ikovného od vás. Teď hned. Aby se mnou zajel do toho sázavského

motelu.

****

Chtěl ikovného.

Dostal mladého, ikovného a navíc dritele klíčků od referentského vozu, protoe cesta z krajského města tam obnáí kolem sta kilometrů a přímé vlakové či autobusové spojení neexistuje.

Chtěl teď hned. Dostal poručíka Zahálku hned, jakmile doklepal zbytek záznamu.

Prověřením Sídkovy espézetky v Praze pověřil imek výjimečné sám sebe. Vyetřování

začalo nabírat obrátky a řídicí týmu se s chutí chytil úkonu, ani se ohlíel na to, zda mu, funkcionáři odboru, takové úkony přísluí konat…

,,Stalo se něco, soudruzi?”

Provozní vedoucí motelu Kapradina se nervózně usmíval, kdy Filip se Zahálkou vstoupili do jeho kanceláře. Kapitán dal prostřednictvím operačního střediska ohlásit do motelu návtěvu pracovníků Bezpečnosti z krajské správy s tím, aby byla zajitěna přítomnost vedoucího nebo jeho zástupce.

Kdy Filip sdělil účel a důvod, který je do motelu přivádí, tvář vedoucího nabyla opět

sebejistoty. Samozřejmě, to je maličkost. Stiskl několik čísel na tastru tlačítkového telefonu, udílel polohlasné pokyny a příkazy a ne se příchozí nadáli, vstoupilo do místnosti půvabné stvoření v téměř průsvitné letni halence a minisukni, s knihou hotelových hosti v ruce.

Kamilko, soudruzi potřebují záznam ubytovaných od dvanáctého srpna.”

Zahraničních hostů,” upřesnil Zahálka.

Vedoucí se shovívavě pousmál. Na ubytování máme v letní sezóně stoprocentní rezervaci.

Pouze pro zahraniční návtěvníky. Pro běné hosty je ovem k dispozici nae restaurační

komerce,” poučil mladého mue.

A mladý mu, ani hnul brvou, poádal vedoucího:

Ukate nám, prosím, příslunou rezervaci zahraničních hostů na ubytování v termínu od

dvanáctého do … dejme tomu patnáctého srpna.”

Vedoucí opět zastepoval prsty na tastru telefonu a vydal komusi příkaz. Hlasem, který u zněl méně úslunou ochotou.

Válí dobře, hochu, ocenil Filip v duchu mladého kolegu. Vy jste recepční?” oslovil dívku, která před nimi rozevřela na stole dvoustranu hotelové knihy z poadovaného dne.

V recepci jsme tři, střídáme se,” pronesla neosobně.

Která z vás měla slubu dvanáctého srpna?”

Přejela tíhlými, dlouhými prsty s vymanikýrovanými nehty kolonku na kraji listu, kde se podpisuje přijímající recepční. Od dvanácti hodin já, tady vidite můj podpis.”

Filipa vak v této chvíli zajímala jména, zanesená v rubrice přihlaovaných hostů. To, které ho zajímalo nejvíc, spatřil na první pohled.

Tohle byl západní Němec?” ukázal hrotem propisovačky. Naklonila se nad knihu.

Ano, měl bundespas.”

83

Kapitán se chystal poznamenat si údaje do zápisníku, ale vedoucí ho předeel. Soudruhu, není třeba. Opíeme vám vechno do detailu, co je v knize. Kamilko,” pokynul dívce. Ta usedla k elektrickému psacímu stroji značky IBM, vedoucí si přisunul hotelovou knihu. Avak ne začal diktovat, vplula dovnitř téměř neslyně servírka a postavila před kapitána i poručíka álek lákavě vonící presso kávy.

Malá pozornost podniku,” usmál se provozní vedoucí. Díky, tu neodmítneme,” oplatil mu rovně úsměvem Filip.

Kamilko, pite, předčítal jí vedoucí. Heinz Siodmak, datum narození dvanáctého září

devatenáct set čtyřicet devět, místo narození Mainz. To je Mohuč,” obrátil se k dvojici, upíjející kávu.

Ano, hlavní město Porýní-Falcka, to je spolková země,” vrátil mu poučení Zahálka.

No,” odkalal si vedoucí. Bydlitě Frankfurt nad Mohanem římská deset, Krongasse

dvacet, číslo pasu 311786. Rodinný stav rozvedený. Zaměstnání obchodník. Ubytován v

pokoji číslo 9, dnem 12.8. Ukončení pobytu 15. srpna. Účet placen v hotovosti také 15.

srpna.”

Vyádal si účet den předtím,” podotkla dívka, vypnula stroj a podala výpis Filipovi.

.

Děkuji vám, slečno. Vy jste měla slubu také patnáctého, kdy pan Siodmak odcházel?”

Ne, to byla v recepci kolegyně.”

Co jetě budete potřebovat, soudruzi?” nadhodil provozní vedoucí a pohlédl na hodinky.

Ty záznamy o rezervaci,” připomněl neodbytně poručík.

Bude toho jetě trochu víc,” oznámil vedoucímu Filip. Kdybyste nám to mohl nějak zařídit, potřebujeme si promluvit se vemi třemi recepčními, ne nadlouho. Kdo vede záznam o vozidlech vaich hostů, kteří jsou v motelu ubytováni?”

Dozorce parkovitě. Jsou dva, střídají se.”

Tak s těmi si také pohovoříme.”

Vedoucí pokrčil rameny. Soudruhu, ne je vechny seenu dohromady, nebude to hned.”

Nechceme mluvit pohromadě se vemi, naopak. Snad se u vás někde najde volný kout, kde

bychom si popovídali s kadým jednotlivě.”

Uvolním vám klidně svoji kancelář a vypadnu jinam, abych u výslechu nepřekáel, pronesl mírně dotčeně.

Nepůjde o ádné výslechy. A taky vás nehodláme ruit v práci, máte jí jistě dost.

Prosím, jak si přejete. Kamilko, odemkněte soudruhům klubovnu.”

Za chvíli běelo ve jako na drátkách.

Poručík Zahálka probíral záznamy o rezervacích, zatímco kapitán Filip zapředl s dívkou

Kamilou, která byla první po ruce, přátelskou konzervaci. Dověděl se, e studovala na

jazykovce a má státnice z němčiny a angličtiny. Zajímal se, jak vypadá sluba na recepci.

Promiňte,” ozval se od vedlejího konferenčního stolku s dotazem Zahálka, rezervaci pana Siodmaka tu nemůu najít.

Přila telefonicky přes Interhotely Praha. Pan vedoucí se jim snail vyhovět. Samozřejmě, kdy to jde. My zase někdy na oplátku u nich rezervujeme na poslední chvílí naim zahraničním hostům Prahu. Ale to bývají výjimky.”

84

Aha, rozumím, pokýval hlavou poručík,

Kdy u je řeč o panu Siodmakovi,” prohodil Filip, ,,jaký na vás udělal dojem?

ádný zvlátní. Sluně oblečený pán v nejlepích letech. Doprovázel ho nějaký, asi známý z Prahy, odnáel mu zavazadla na pokoj. Typovala jsem ho na taxíkáře. Taky byl o hodně mladí. I přes toho bíbra. Pratí taxíkáři si berou rádi delí rita s valutovým cizincem. Ale tohle taxíkář nebyl. Protoe pan Siodmak přijel vlastním vozem.”

Nevíte, jakou měl značku?

Bohuel. To v recepci nezaznamenáváme.”

Pak u se tu neukázal, ten jeho známý?”

Za mě ne. I kdy tu za slubu projde dost lidí, určitě bych si ho vimla. Ale jestli to byl známý, mohli se sejít třeba v restauraci nebo večer ve vinárně, e?”

Jistě. Tak vám děkuji, slečno ..

Vráblová. Mohu jít?

Ano.”

Z otevřených dveří nahlédla zpátky. Je tu Marcela árská, kolegyně. Můe dovnitř?”

e prosíme,” řekl kapitán Filip.

Avak teprve kdy přila na řadu třetí recepční Eva Černá, uslyeli od ní konkrétní jméno toho, jeho Kamila Vráblová povaovala za taxíkáře. Čtrnáctého srpna měla odpolední slubu. Dotyčný se objevil v motelové hale a el si zatelefonovat z kabiny. Recepční zřetelně slyela, jak volá do sluchátka - tady Sídek. Za chvíli přiel z pokoje Siodmak, oznámil recepční, e mu přila návtěva a e ji zve k sobě dál. Recepční udivilo, e spolu oba mluví česky. Z pokoje číslo devět odeel návtěvník před devatenáctou hodinou sám, Siodmak ho u nevypro-vázel. To bylo čtrnáctého srpna, den před vradou …

Skutečnou eskalaci vnitřního napětí, které ovem nedávali důstojníci Bezpečnosti najevo, způsobil druhý z dozorců motelového parkovitě, Josef Hodr. Vrací-li se justiční praxe k právnickému termínu korunní svědek, bude jím s největí pravděpodobností on, Josef Hodr, invalidní důchodce. Patnáctého srpna odpoledne měl po slubě a vyel si do kolovského lesa na houby. Hustě prelo a bylo teplo, ideální houbařské počasí.

Na rozcestí z Kolí na Bohumilice jsem se chvilku schoval pod přístřekem autobusový

zastávky, protoe lilo, jako kdy se nebe otevře. Jak tam stojím a čekám, najednou vidím volkswágen pasát, co parkuje u nás v motelu. Patří západnímu Němci, jak bydlí na devítce.

Jel v tý průtri mračen směrem od Ledče, světla měl rozsvícený, skoro krokem. A jsem se divil, kam ho čert nese. Kousek před autobusovou zastávkou přibrzdil a koukám, e stojí.

Nejdřív jsem si myslel, jestli nemá poruchu na motoru a u jsem se k němu chtěl rozběhnout a zeptat, nepotřebuje-li s něčím pomoct.

Vtom jsem zpozoroval, e vedle něj někdo sedí a e se spolu o něčem dohadují. Na stopaře se mi nezdál. Pak stáhl Němec okýnko a vyhodil ven vajgla od cigarety. Viml jsem si přitom toho vedle. Byl to starí člověk, určitě přes edesát. Hubený obličej, proedivělý vlasy. Za chvilku se volkswágn zase rozjel, jako na Bezděkov.”

V kolik to asi bylo hodin, pane Hodr?” chtěl vědět Filip.

Z domova jsem vyel ve tři, s tou mojí hnátou pajdám pomalu, na zastávce jsem mohl být

kolem čtvrté.”

Jakou barvu měl ten Volkswagen Passat?” zeptal se poručík.

85

Světlou do luta. Říká se jí slonová kost.

A jste si naprosto jist, e patřil vaemu hostu z motelu?

Stoprocentně, vím to i podle čísla, vdy ho mám zaneený v seitě, kam zapisujeme kadý auto podle přiděleného parkovacího boxu.

Poručík Zahálka poloil poslední, nejdůleltějí otázku. Ne se k ní rozhodl, vytáhl z koené kabely jednu z rozmnoenin snímku, který pořídil kriminalistický technik, podporučík Stibor.

Ukázal snímek dozorci parkovitě.

Podívejte se dobře na ten obličej, pane Hodr. Poznal byste člověka, kterému patří?”

No,.. tak se mi zdá… to je ten, co seděl vedle pana Siodmaka ve volkswágnu..

****

Závěrečná akce i řídící stanice dostala krycí název Finále.

Po mimořádné poradě u krajského náčelníka v Hradci Králové a v koordinaci se

Středočeským krajem byla vyčleněna realizační skupina pod vedením kapitána Ziky, jeho

operační středisko na okresní správě SNB v Havlíčkové Brodě vystřídalo v této fázi tým

majora imka.

Kategorický příkaz zněl, zadret Karla Sídka mimo rekreační zařízení Hydroprojektu, kde byl ubytován spolu se skupinou Black, která tam i vystupovala. Sídek můe být ozbrojen, v objektu je spousta rekreantů, en a dětí, mohlo by dojít k jejich ohroení. Tři civilní vozidla, patřící Bezpečnosti, hlídkovala v dostatečně nenápadné vzdálenosti. V jednom z nich seděli nadstrámistr Reichenauer a praporčík ecl.

Krátce před desátou dopoledne vyel z objektu Karel Sídek a zamířil k parkoviti vozidel rekreantů. Rozhlédl se a přistoupil ke své R-estnáctce.

Odemkl dvířka.

Nadstrámistr Reichenauer mhouřil oči proti paprskům letního slunce.

Vousáč nasedl za volant světlebéového renaulta a ostře se rozjel.

Reicheci, je to ojetá unka, ta nám nemůe ujet!

Ladě se protočila kola. Do zástěrek zabubnovaly gejzíry těrku.

R-estnáctka to u pálila po klikaté okresce nejméně osmdesátkou. Vzdálenost mezi nimi se nezkracovala.

Praporčík ecl vyjmul z dráku rádiové stanice mikrofon. Zapnul vysílač a stiskl tlačítko:

Finále! Zde Fialka čtyři!“zvolal a jen s obtíí se chytil madla nad oknem. Nadstrámistr Reichenauer právě smykem vybíral pravotočivou zatáčku.

Pneumatiky svitěly jako na brněnském okruhu.

Finále na poslechu!” ozvala se ihned volaná stanice.

Finále, při sledování se blííme k hájovně Pekelsko. Zdá se, e objekt o nás ví a míří k dálnici D-1 ..

Chvíli bylo ticho. Éter uměl z reproduktoru pod palubní deskou.

Fialko čtyři, zde Finále. Pozor! Za chvíli budete v Chotoměřicích. Tam je křiovatka.

Doprava po staré silnici na Český ternberk.

Můe odbočit i doleva přes most k Brzoticům na dálnici. Dáváme pokyn dálničnímu oddělení Bernartice, aby vám pomohli. Jak jste za ním daleko?

86

Tak asi padesát metrů ..

Reichecl,” ozval se kapitán Zika z řídící stanice Finále bez ohledu na dohodnuté volací znaky a kódové signály, lápni na to!”

Dalí chvíli bylo ticho. Pak se znovu ozvala řídící stanice:

Co je?

Chtěl nás přečůrat. Těsně za mostem na poslední chvíli zahnul doprava přímo přes

Bernartice. Na dálnicí směrem na Prahu takhle vyjede hned u lesa. Myslel si, e mu skočíme na pek a pojedeme rovně po hlavní směrem na dálnici…”

Aha!” řekl pouze kapitán Zika a opět bylo ticho.

Reproduktory na operačním stanoviti realizační skupiny přinesly po dlouhých vteřinách

mlčení dalí zprávu:

Právě jsme projeli Bernarticemi a pravděpodobně vjedeme na dálnici ve směru na Prahu.

Asi dva kilometry před dálničním mostem u Borovská ..

Reichecl, přeruil ho kapitán. A do Soutic nemůe z dálnice nikde odbočit. Jak vjedete na dálnici, dejte nám okamitě vědět. U Soutic postavíme uzávěru. Ví, kde je mezi Hulicemi a Kalnou bývalé stavenitě dálnice? Betonárka?”

Reichenauer na dotaz neodpověděl. Chraptivým hlasem popisoval situaci:

Právě jsme vletěli na dálnici. Samozřejmě značka zákaz vjezdu a stop neřekla tomu pirátovi vůbec nic. Soudruhu Finále, ptal jste se na na betonárku za Hulicemi?

Kapitán si oddechl. Jsou na dálnici a svodidla do protisměru nepřerazí. Rychle pohlédl na mapu. Odbočka z dálnice se skutečně nachází a u Soutic. Doleva na Trhový těpánov, doprava do Zruče nad Sázavou.

Před očima mu vyvstal obraz silnice, která v serpentinách klesá dolů hluboko do údolí řeky.

Sázava zde není hluboká a z peřejí vystupují balvany. Kdy se proud v zátočinách zklidní, kudrnaté ole i vrby s dlouhými smutečními vlasy se shlíejí v zrcadle hladiny.

Na druhou stranu k Vlaimi se táhnou zvrásněné vlny lesů a kopců a k legendárnímu

Blaníku.

Vzhlédl od mapy a okamitě znovu vnímal rádiové hláení.

Fialka čtyři” Jsme za mostem u Borovská a viháme to stopadesátkou … To je lotr! křičí do mikrofonu ecl. Představte si, e předjídí vozidla vpravo po odstavném pruhu …

Zika jako na obrazovce vidí zděené tváře řidičů, kdy vedle nich vpravo pod odstavném

pruhu profičí R-estnáctka a za ní v patách vozidlo Bezpečnosti.

Jsme za mostem u Borovská … Teď líznul pravým bokem o svodidlo. U je zase zpátky v

levém pruhu ..”

Pneumatiky kvílely. Reichenauer vedl ladu razantně, avak jistě. Vzdálenost mezi oběma

vozy se zkracovala.

Co máte s tou betonárkou? vzpomněl si Reichenauer na otázku, kterou mu před chvílí

kapitán poloil. Za Hulicemi u betonárky odblokujeme ostatní účastníky provozu. Zastavíme je, jakmile projedete. Rozumíte? V protějím směru na Brno je dálnice uzavřena u od Ostředku. Opakuji, hlásil klidně a rozhodně, první uzávěrka na dálnici je pod mostem u Soutic. Dalí na mostě těsně před benzinovým čerpadlem na padesátém kilometru. Prostor čerpadel je na obou stranách dálnice vyklizen. Reichecle a ecle, od vás očekávám jediné.

Zablokujete vaím vozem cestu zpět, aby nemohl otočit do protisměru. Zadrení je věcí

přísluníků zajiovací clony. Vy nezasahujte! Je to rozkaz!

87

Narazil v plné jízdě předkem do závory, nataené přes celou íři dálnice. Břevno odletělo do stran jako zlomená zápalka. Pak začal pronásledovaný vůz prudce brzdit. Neubrzdil a velkou rychlostí najel na koberce hřebů, rozprostřených přísluníky Bezpečnosti napříč vozovky.

Renaultka setrvačností naposledy neobratné poskočila a zastavila na ostnatém koberci.

Rovně Reichenauer měl co dělat, aby situaci, která se tak nečekaně vytvořila před jejich ladou, úspěně zvládl.

Mezitím vousáč vyskočil a prchal z dálnice k Sázavě. Od řeky vybíhá nahoru ke svahu, do

kterého se zařízlo dálniční těleso, neiroký hájek. Táhne se od hájovny Rybárny a k

Soutickému vrchu, který tvoří prakticky středovou čáru dálnice.

Rojnice přísluníků zajiovací clony se rozběhla za ním. Energický hlas z megafonu velel:

Stůjte! Jste obklíčen!

Reichenauer s eclem roztřeseni vystoupili ze své lady a uviděli, jak se proti prchajícímu vztyčila dalí rojnice přísluníků se samopaly v ruce.

Mu se otočil a klopýtavě běel napříč svahem. Kdy na polní cestě od osady Černý uviděl dalí luté vozidlo VB a vedle něho psovoda se sluebním psem, zastavil se a bez vyzvání zvedl ruce nad hlavu.

****

Kamera! Klapka!” zazněl zvučný hlas mladíka s mohutným plnovousem. Snad se stalo

údělem a zákonitostí, e větina českých reisérů si nechala narůst starozákonní plnovous.

Snědý kameraman přiklonil oko k hledáčku kamery a odpověděl:

Jedu!”

Stejným slovem se připojil i zvukař, sedící na bobku nad svou nagrou.

Do prostoru před kamerou vskočila mladá blondýnka. Zručně klapla a směrem k reisérovi

tie poznamenala:

Jedna poprvé …!

Zuzko, tiej to nelo? Tak se hlásí vojenská klapka? zabouřil v prostoru pláně reisér Filica.

Stop! Stop!

Kameraman znechucené vypnul kameru a narovnal se. Také zvukař zastavil nahrávací

magnetofon.

Mám to, rejo, smazat? tázal se nevrlého reiséra.

Co jinýho, dám si to za klobouk?

Zuzano, klapka se musí hlásit nahlas …

Nebuďte na ty své ovečky tak zlý, soudruhu reisére, vloil se do diskuse televizního tábu Ústřední redakce armády, bezpečnosti a brannosti podplukovník Grelák. Vdy to klapka řekla docela hezky ..

Hezky, nehezky, odsekl nerudně reisér. Máme tady na trati natočit vai výtečnou a

kvalitní práci a my sami budeme dělat zmetky? Zuzana dobře ví, e podle klapky se stříhají a sesazují jednotlivé sekvence a kdy to zvoráme v exteriérech, máme pak ve střině zbytečnou rasovinu …

Klapka Zuzka houbičkou smazala z černé tabulky velkou jedničku lomenou rovně jedničkou

a byla připravena opakovat svůj výkon. Tentokrát určitě hlasitě.

Samostatný elezniční prapor majora Hrubee splnil plán generální opravy svrku v délce

čtyř kilometrů s dvoudenním předstihem a s vysokou kvalitou.

88

Není divu, e se o jejich práci zajímá táb zpravodajské skupiny armádní televize. Jejich cílem je nejen ukazovat, jak vojáci na cvičeních výtečné ovládají své zbraně, jak dovedou perfektně střílet, ale v kasárnách i zpívat, recitovat, bavit se.

Jedním z hlavních úkolů, které velení armády Ústřední redakci armády, bezpečnosti a

brannosti v televizi uloilo, je ukazovat příklady,

kdy vojáci efektivně pomáhají národnímu hospodářství. Takových akcí je stále víc. Stavební jednotky, posílené vojáky od bojových útvarů, pomáhají ve výstavbě bytů, ekologických staveb, čističek, spaloven, ale i zdravotních a rekreačních zařízení, komunikací a stejně jako ostatní útvary elezničního vojska i při generální obnově tratí a výstavbě či opravě mostů a tunelů.

Soudruhu podplukovníku,” pokračoval reisér Filica, dali jsme si za cíl, ne přijede soudruh náměstek, předtočit několik rozhovorů a krátkých sekvencí. To udělám, i kdyby měly trakaře padat. Vojáci zvládli své, my musíme stejně tak,” zakončil rezolutně.

Grelák, který stál ve skupince s velitelem praporu, souhlasně přikývnul.

Jasně! Jen si dělejte své, soudruhu reisére, my jen koukáme. Zdálo se mi, e to vae

Zuzanka tak moc nezkazila …

Připravit! zvolal opět Filica. Kamera, klapka! zavelel.

Jedu, ozval se hlasitý hlas zvukaře.

Jedu! opakoval po něm kameraman. Oko měl ji opět v hledáčku přístroje a levou rukou

zmáčkl spu elektrického ovládání kamery.

Jedna podruhé!” tentokrát zakřičela Zuzana a stejně tak hlasitě a energicky klapla klapkou, na ní byly křídou napsány přísluné číslice.

Kameraman opět zaostřil v hledáčku kamery skupinu tří četařů absolventů. Nasedli na

drezínu, přeplněnou elektronickými měřícími přístroji. Voják sepnul spojku a elektrický motor nehlučně malé vozidlo pomalu rozjel.

Měřící čidla pečlivě snímala rozteče kolejí, diletaci spár mezi jednotlivými kolejovými poli a kousek za mostikem přes potok i úhlovou velikost zatáčky.

Kamera, zvuk, stop! zazněl povel.

Měřící drezína vyjela ze záběru. Reisér Filica se otočil ke skupince vojenských elezničářů, kteří stáli vzadu za televizním tábem.

Který z vás je ten mluvič?” nyní ji s úsměvem hledal dalí obě. Řekli nám, e to bude mechanik nějakého velikého monstra …

Jeden z pěti vojáků, kteří stáli odděleně od důstojníků, nesměle zvedl ruku. Ostatní ho s chichotáním postrkovali k Filicovi.

Veď ja ale neviem hovori… vzpíral se voják.

Jen pojď a neboj se! el mu vstříc Filica a podával mu ruku. Redaktore, my si dáme

pauzičku a ty ho připrav k rozhovoru,” otočil se k mladému majorovi s knírem.

Major Likunda,” představil se. Čo sa bojí? Na trati majster a pred objektívom kamery by si sa bál? Veď nikto od teba nechce herecků úlohu. Povie ako s pokladačom jazdí, aké to je ovlada takú mainu a to je vetko …”

Také on podal vojákovi ruku a z kapsy vytáhl blok.

Ako sa volá, čo si robil v civile, kedy sa ti končí vojenčina? zavalil nesmělého mechanika pékápéčka sérií otázek.

Voják Michal Pavlíček a v civile som opravárom polnohospodárskych strojov.

V Preove ..doplnil se. Tuná na vojenčine vodím kolajový pokladač, ako ste správné

povedali..

89

,,A pak povie, ako ste splnili normu a tyri kilometre tratě ste opravili o celé dva dni skór,”

poádal major vojáka, kdy si pečlivě zapsal jeho nacionálie.

Zdenko,” oslovil nyní reiséra, který si něco vyprávěl s Grelákem. Meno a odbornost dáme do titulkov ironom?”

Filica přikývl a věnoval se opět rozhovoru s Grelákem.

Meno a odkial som, to poviem, ale viac odo mňa neiadajte, súdruh redaktor,” vzpouzel se znovu mechanik pékápéčka.

Neboj sa, ja ti pomóem, dačo spolu stvoříme, uklidňoval rozrueného vojáka z Preova, který měl nyní promluvit přímo na kameru.

Redaktor Likunda ze své nedlouhé praxe věděl, e právě nejpracovitějí lidé, skuteční

odborníci a fachmani nejsou na tom s řečněním nejlépe. Naopak. Mluvka, který vechno

zná, vude byl a vemu rozumí, s prací a s jejími výsledky bývá často na tíru. Není to

samozřejmě zákon a pravidlo, ale často se s takovými setkává.

Za chvíli, kdy předtočili i rozhovor s vojínem Pavlíčkem z Preova - mimochodem, o své

práci vyprávěl docela plynule a přesvědčivě, začala sláva.

Televizní táb se přemísoval k mostu, pod kterým měl zastavil vůz náměstka ministra.

Filica skákal po pracích vedle Greláka jako malý chapec. Pak se zastavil, zastavil se i Grelák.

Víte, co nedovedu pochopit?”

Jak to můu vědět, soudruhu reisére,” odpověděl Grelák.

Jak kluci, kteří koleje viděli skutečně jen z rychlíku, je dovedou tak perfektně kvalitně a rychle stavět. Vdy před vojnou dělali vechno moné, jen ne elezničáře. Přesněji stavební elezničáře. Přiznám se, e vae elezniční vojsko nenatáčím poprvé. Jsou to chlapi, za kterými je vidět hmatatelný výsledek. Nové tratě, mosty, opravené tunely, výhybky, tisíce rozposunovaných vagónů ..

Tedy to slovo - rozposunovaných - není moc spisovné a hezké.”

Dobrá,” mávl ledabyle rukou Filica. Souhlasím, název lepí a přesnějí neznám. Ale to nic nezmenuje můj obdiv ke klukům, kteří v civilu krmili dobytek, soustruili kov, učili dítka kolou povinná, na rýsovacích prknech plánovali budoucí domy, koly, sídlitě. Před nimi a před jejich veliteli skutečně smekám … A hele. Vzácnou návtěvu máte tu … A my opět makačku …

Dole pod mostem, na silnici u benzínové pumpy zastavila černá estsettřináctka náměstka

ministra dopravy a spojů. Přijel poděkovat vojenským elezničářům za vykonané dílo a

převzít symbolicky tra.

Major inenýr Hrube spolu se svým politickým zástupcem kapitánem Kříem,

podplukovníkem Grelákem a dalími funkcionáři tábu samostatného elezničního praporu

čekali, a se zástupcem velení elezničního vojska vyjde strmým svahem na tra. Dole pod mostem návtěvu očekával hlavní inenýr kapitán Táborský a nasměroval funkcionáře z ministerstva a z velení vojska vzhůru na tra, kde probíhala běná závěrečná činnost.

Drezína s měřící aparaturou couvala pomalu zpět k mostu a dál přes tunel k nádraí Ledeč -

město.

Několik vojáků s lopatami ručně dorovnávalo těrk. Dalí natírali dopravní značky do

svítivého nova. V nejbliích minutách tudy můe projet libovolný vlak s jakkoliv těkým nákladem. Vojáci majora Hrubee ručí za kvalitu své práce.

Náměstek s plukovníkem ze tábu vojska se konečně se supěním vyplhali nahoru na tra.

Zhluboka dýchali a popadali dech.

90

Hrubei,” sípal postarí edovlasý plukovník, lepí místo k hláení sis vybrat nemohl? To kromě svých vojáků takhle prověřuje i nás?

To nevadí, soudruhu plukovníku,” zastal se velitele praporu poměrné mladý náměstek federálního ministra dopravy a spojů. Přesvědčili jsme se jen, e musíme dělat něco pro svou kondičku. Já to vidím na sobě u dlouho, e kancelář, gremiálky, nekonečné schůze, kterých jsme se nedokázali zbavit ani nyní, mně dávají zahulit. U dávno nejsem ten sviný inenýrek, který dokázal prolézt stavenitěm a ani se nezadýchal..

V tom oba uviděli televizní táb. Kameramana s okem v hledáčku, reiséra, zvukaře s

mikrofonem na bambusu, který mířil k jejich skupince.

Tohle snad jetě nefllmujete …?” víc s výkřičníkem ne s otazníkem poznamenal

náměstek.

Filica zakroutil hlavou.

Ve chvíli, kdy si plukovník z velení vojska upravil vázanku a také náměstek byl fit, vyrazil major Hrube s kapitánem Kříem dvojici vstříc.

Soudruhu náměstku ministra dopravy a spojů, velitel elezničního praporu major Hrube.

Hlásím ukončení generální rekonstrukce úseku trati Ledeč - Světlá nad Sázavou - dva dny

před stanoveným termínem.”

Sňal ruku od títku čepice a učinil krok stranou. Stejně jako velitel, stál kapitán Kří, vypjatý jako strunka. V očích mu jiskřila radost nad vykonaným dílem.

Soudruhu náměstku, zástupce velitele pro politické věci, kapitán Kří.

Také on po svém stručném hláení udělal krok stranou a připail. Náměstek

V

plukovník ze tábu elezničního vojska oběma funkcionářům praporu podali ruce.

Nikdo z nich ani nezaregistroval tichý um kamery a tiché povely reiséra, kterými naváděl kameramana do úhlů, ze kterých snímal hláení.

To vám, soudruhu náměstku, vmísil se do hovoru podplukovník Grelák, jetě velitel

Hrube nestačil říct, co jsme zde na trati měli za překáky, Ale nic, nedali se a úkol v předstihu s poadovanou kvalitou splnili. Jsem velice rád, e ve dobře dopadlo. Vojáci i důstojníci obstáli v boji nejen s časem a nepříznivými podmínkami tratě, ale i s mimořádkou, se kterou se rovně vyrovnali. Prostě neměla vliv na výkony a výsledek.

Něco jsem o tom zaslechl. Prý tady v tunelu dolo k vradě. Doufám, e nám o tom povíte víc. Ale teď se podíváme na tra.

Za chvíli ji celá svita procházela celým čtyřkilometrovým úsekem pláně, která svítila

novotou praců, elezničních značek i kolejí, čekajících netrpělivě na svůj první vlak.

Po symbolickém převzetí trati se konal slavnostní oběd pro celý prapor - na jídelníčku byly tradiční smaené řízky s bramborovým salátem.

Ve stanu, který slouil za jídelnu pro důstojníky, usedli k čelnímu stolu spolu s náměstkem ministra, zástupcem velení elezničního vojska a funkcionáři praporu dva dalí pozvaní hosté, náčelník obvodního oddělení VB kapitán Zemek a major SNB na dovolené Knotek.

Po skončení oběda se rozproudila neformální beseda. Kdy se dostal ke slovu podplukovník Grelák, vyřídil nejprve Hrubeovi, Kříovi a Zemkovi pozdrav od svého kolegy, podplukovníka Herolda, s ním se seznámili oné noci, po příletu vrtulníku. Soudruzi vědí o tom případu v tunelu. Pro vás ostatní,” obrátil se na společnost u stolu, uvedu jen ve stručnosti některá fakta, která se a dosud podařilo nám i pracovníkům z různých sloek Bezpečnosti k případu v ledečském tunelu objasnit.

93

Karel Vin, zavraděný výstřelem z pistole, byl zverbován Spolkovou zpravodajskou slubou NSR k agenturní spolupráci. Pouíval krycí jméno Blýskavý kámen, které slouilo i jako heslo při jeho kontaktu s řídícím orgánem Bundesnachrichtendienstu nebo jeho emisary. Ze vech dostupných pramenů lze předpokládat, e ho vytypoval bývalý táborský gestapák Mischinger. Jednak se stýkal během okupace s oběma Vini, otcem i synem, jednak znal

dobře zdejí okolí. Odtud i to krycí jméno Blitzstein, ledečská kuriozita. Patrně si je zvolil sám Karel Vin.

Dvojslídná rula, poznamenal Zemkovi do ucha Knotek.

Kadý agent BND vak vedle krycího jména dostane i krycí číslo. Jaké měl Vin, se zatím nepodařilo zjistit. Z naí strany, tedy z vojenské kontrarozvědky jsou náznaky, e Vin

nepůsobil pouze na úseku vaí traové opravy. Zachytili jsme průnik dílčích vizuálních

informací z okolí nedaleké základny Protivzduné obrany státu a mám za to, e i v tom mohl mít prsty Vin. V kadém případě byla jeho akce v Ledči poslední. Zbývá otázka, proč musel Vin zmizet ze hry a otázka kardinální, kdo ho zavradil.

Vichni u stolu s napětím naslouchali o tom, e Vinův bratranec Rudolf Wunsch, ijící v NSR, vlastnil výnosný hotel, a to v Mannheimu. Loni ovdověl, neměl děti a tak si vzpomněl na svého bratrance v Československu. Pozval ho k návtěvě a navrhl mu, e by se k němu mohl natrvalo přestěhovat a v blahobytu doít stáří. O příbuzenskou návtěvu projevili

okamitě zájem nejen úředníci přistěhovaleckého referátu, jim se Rudolf Wunsch o svém

zámyslu zmínil, ale i - jak je to v obdobných případech běné pracovníci BND. Bude-li po přestěhování ádat o přiznání státního občanství NSR, prosím. Ale musí pro to také něco udělat. To je jejich známá abeceda. Zkrátka, Vine zverbovali. Co po něm chtěli, snail se jim splnit. Koncem srpna měl odjet na dalí návtěvu do Mannheimu a u se z ní nevrátit.

Jene počátkem srpna bratranec Rudolf těce onemocněl srdečním infarktem a zemřel.

Jetě před smrtí sepsal u notáře závě, v ní učinil svým univerzálním dědicem bratrance Karla Vine. Ten vak se ani o testamentu, ani o Rudolfově úmrtí nedověděl. Není divu, do hry vstoupili jiní. lo o miliónový majetek. Neujme-li se dědictví Karel Vin, propadne majetek jako odúmr státu. Rozhodnutí padlo. A potenciální milionář, důchodce Karel Vin, zůstal leet v tunelu …

Přijel jsem zhasnout jednu svíčku, která u stejně dohořívá, těmi slovy se vyjádřil podle výpovědi Karla Sídka pan Heinz Siodmak, kdy se shledal se svým homosexuálním milencem v Praze. Poslal mu předtím telegram na praskou adresu, který Sídkova matka

zase poslala za synem k zájezdové skupině Black. Sídek se na den utrhl od rockerů a přijel do Prahy. Spolu se Siodmakem se pak objevili v motelu Kapradina, kde se emisar BND

ubytoval.

Podplukovník Grelák shrnul dalí průběh událostí. Siodmak se od Sídka dověděl, kde kapela učinkuje a pokládal za přímo astné řízení osudu, kdy padlo ze Sídkových úst jméno Esprit. A proto poruil zásady konspirace a učinil svému milenci lákavý návrh. Amorální

povaze Karla Sídka nečinilo zábrany přijmout nabídku, podloenou příslibem dvou tisíc

západoněmeckých marek. S tím, e po vykonané ,pomoci” umoní Sídkovi pozvání do NSR

a existencj v lepí kapele, ne je Black. Původní záměr byla likvidace údrbáře Espritu

někde v lese, kam bude na základě smluveného kontaktního hesla .Blýskavý kámen’

vylákán. Pomocí útočného noe. Mezitím do toho vstoupilo dalí .astné řízení v podobě

pistole, kterou Sídek objevil pod pódiem v sále,

94

kde vypadla z kapsy drustevnímu pistolníkovi během dolnobystricko doínkové zábavy,

čtrnáctého srpna vystupoval Black v ledečském Espritu. Kdy připojoval Sídek, technik

skupiny, přívodový kabel do transformátoru, ohlásil údrbáři Vinovi heslo s tím, aby se zítra ve čtyři hodiny odpoledne dostavil na výpadovou silnici, vedoucí z Ledče směrem na Bezděkov.

V určenou dobu tam přijel Siodmak, naloil do svého vozu Vine a vozil ho sem a tam po

kraji, fabuloval mu vidinu astného stáři u bratrance v Mannheimu, prostě získával čas. Teď zbývá Vinovi jediné, převzít v osm večer v ledečském tunelu od spojky, kterou ostatně zná a ohlásí se mu heslem Blýskavý kámen důleité údaje, které je třeba zapracovat do tajnopisné zprávy, jetě ne Vin odjede. V osm hodin večer číhal v tunelu Karel Sídek.

Pistoli, ze které na Siodmakův příkaz předem odstranil benzínovým čistidlem moné otisky, drel v rukavici v kapse. Před osmou vysadil Siodmak Vine na silnici před tunelem. Otevřel okénko a čekal, a padne výstřel. Pak nastartoval vůz a rozjel se směrem ke státní hranici.

Sídek po činu vyběhl na násep a pistoli odhodil. A hodinu poté u vystupoval s kapelou v Espritu …

,,To je zatím vechno,” skončil podplukovník Grelák. Vlastně ne vecko. Ne jsem k vám přijel, poádal mě krajský náčelník, abych jeho jménem poděkoval nadporučíku Slanařovi. Je tu někde?”

Nadporučík Slanař!” zavelel řízně major Hrube a v duchu si pomyslel, chlape bídná, má přece jen těstí!

K čelnímu stolu narukoval černovlasý nadporučík nevěda, co se bude dít.

Soudruhu nadporučíku, poděkování za tu pistoli,” usmál se Grelák. Nebýt vás…”

Já se k tomu poděkování přidávám,” přistoupil k Slanařovi kapitán Zemek. Ale odněkud vás znám. Jak to vypadá s tím modrookým andílkem?”

Na váno, soudruhu kapitáne,” odpověděl tázaný.

Tak hodně těstí,” potřásl mu rukou ledečský hromotluk. A pak se obrátil na souseda po pravici,

Soudruzi, a zase nebýt tuhle mého přítele Vladimíra, kterýmu jsem zkomplikoval

dovolenou…”

Počkat, počkat,” ohradil se major Knotek. Na policejního komisaře Náhodu věří leda čtenáři detektivek. Případ Vin byl objasněn poctivou prací Bezpečnosti.”

95

Konec