Výstřely v pouti - Martin Kříek

Dopravní letoun společnosti YEMENIA mířil modrým oceánem řídkého vzduchu stále k jihu.

Hluboko dole, nestíněn vrstvou mraků, se odvíjel pás okrové a rudé poutě. Krajina z výky deseti tisíc metrů vyhlíela monotónně. Dívat se z okénka na pou Arabského poloostrova nepřináelo nic pozoruhodného. Inenýr Musil se u poněkolikáté díval do papírku, který brzy po startu vylovil z kapsy saka.

Tatínku, přivez mi malou opičku! stálo napsáno hned nahoře jetě nevypsanou rukou sedmileté Haničky. Pod tím bylo klukovsky rozhozeným písmem připsáno: Já bych chtěl přivýst hru nebo kalkulačku! Nad naivním přáním dcerky se Miroslav Musil pousmál. Nedostatek smyslu pro gramatiku u věkově starího syna ho zamrzel. Naučí se ten kluk vůbec česky? poloil si v duchu otázku, ale zároveň připustil, e Tomá má mimořádné nadání pro vechno, co se točí, hýbe, dá řídit. Musil byl přesvědčen, e jeho syn bude opravdovým člověkem jedenadvacátého století. Ovem s tím pravopisem se musí co nejrychleji něco udělat. Rozhodl se, e hned v prvním dopise domů to připomene eně.

Sklouzl očima na poslední řádek, napsaný drobným a pravidelným písmem manelky: Brzo se vra!

Jo, holka, to se lehko napíe, meditoval. Jene tohle není výlet, ale kus pořádné práce podle kontraktu. To tvoje brzy, oslovil v duchu svou enu, se protáhne na pár dlouhých měsíců a ty to moc dobře ví. Nakonec jsme tom spolu několikrát hovořili, prodiskutovali vechna pro a proti a sama jsi uznala, e se do toho mám pustit…

V duchu viděl manelčinu posmutnělou tvář, kdy ho vyprovázela na letitě a stůj co stůj se snaila jetě na poslední chvíli vypadat veselá a astná. A na letiti mu nenápadně, ale tak, aby si toho musel vimnout, strčila tenhle lístek do kapsy. Byla to jejich stará hra na přání, kterou si vymysleli u při jeho prvním odjezdu na zahraniční sluební cestu. Pravda, ty dřívějí výjezdy bývaly kratí, čtrnáct dní, nejvý tři neděle. Děti byly malé a jejich přání psávala na lísteček manelka.

Jak ten čas letí, pomyslel si inenýr Musil. Jetě před rokem si Tomá přál angličáka, teď je to elektronická hra a za rok to bude třeba domácí počítač. Kluk má aspoň realistická přání, ale s enskými je kří. Kolikrát Haničce vysvětloval, e v Severním Jemenu opičky nejsou, a ona si přesto vede dál svou.

5

A velká Hanka je úplně stejná. Brzo se vra! Jako by nevěděla, e manela čeká úkol na tři měsíce, kdy ovem půjde vechno hladce.

Sloil lístek a strčil ho zpátky do kapsy. Podíval se na sousední sedadlo, kde podřimoval Jaroslav Kopal. Tomu je hej, čerstvě rozvedený, bez dětí, tomu se to jezdí po světě, pomyslel si. Přes uličku seděli v polospánku zbývající dva členové skupiny, Vrána a Zlatník.

Doposud s nimi nepracoval a nezbývalo mu tedy ne jenom doufat, e mu v podniku vybrali skutečně kvalitní lidi.

Sám by si rád na chvíli zdříml, ale spánek nepřicházel. Pohlédl znovu kulatým průzorem plexiskla. Dole nebylo vidět nic ne okrovou a rudou pou.

xxxx

Uprostřed kamenité pláně a drsného písku leí na výině město, podobající se z dálky oputěnému středověkému hraditi. Zblízka je to lidské mravenitě kypící ivotem. Na tomto místě prý vystoupil biblický Noe ze své archy po potopě světa, ovem to se traduje o mnoha horských kótách Blízkého východu. Faktem je, e Saná leí dva tisíce tři sta metrů nad mořem a kolem dokola je věnčena korunou hor, přesahujících tři tisíce metrů. Runá oáza uprostřed mlčenlivé a nepřístupné poutě.

Přistáli na nově zbudovaném letiti kolem půlnoci a po pasovém a celním odbavení se podařilo inenýru Musilovi sehnat velký taxík, který je odvezl do hotelu Taj Sheba. Orientální vnějek hotelu a uvnitř evropské luxusní vybavení vyrazilo unaveným cestovatelům dech.

Stejně jako cena za jedinou noc v dvoulůkovém pokoji. Značně přesahovala limit na ubytování, ale Musil si uvědomil, e jinou volbu zatím nemají.

Dvoulůkový pokoj, ve kterém se ubytoval s Kopalem, byl pokryt vysokým měkkým kobercem. Barevná televize, napojená na hotelovou smyčku, perfektní koupelna a malá lednička, naplněná po okraj nealkoholickými nápoji nejrůznějích značek, doplňovaly komfort. U ledničky leel ceník, který nikoho nenechával na pochybách, e hotel patří do nejvyí cenové skupiny.

Musil uloil zavazadla do skříně a vybídl Kopala, a se jde vykoupat první.

6

Nejdřív si musím dát jeden tonik, mám ízeň jako dromedár,namítl Kopal.

To je zdejí nadmořskou výkou,” vysvětlil mu inenýr. A pak je tu taky nízká relativní vlhkost vzduchu a spousta prachu. ízeň bude naím stálým průvodcem.”

To se dalo čekat.” povzdechl Kopal, proto nás sem poslali hledat vodu.” Odtrhl uzávěr plechovky a na několik douků vypil nahořklý chladný nápoj.

Na dveře se ozvalo prudké zaklepání a ve dveřích stanula postava mue v pyamu. Byl to Vrána. Chlapík asi padesátiletý, s ním se Musil setkal na sluební cestě poprvé. Vrána dlouhá léta vozil ředitele výzkumného vodohospodářského ústavu. Teď jako za odměnu byl vyslán do zahraničí, aby dělal skupině řidiče a mechanika.

Chlapi, co je to za svinstvo?” mával plechovkou s pestře potitěnou nálepkou, kde uprostřed nejrůznějích ornamentů a arabského písma stálo BEER. Já myslel, e je to pivo a ono to má tak hnusnou chu, e se mi málem udělalo patně.”

To se ani nedivím. Je to borůvkové pivo,” usmál se inenýr a přičichl k otvoru v plechovce.

To je jen pro silný nátury.” Tak proč tam píou pivo?” nechápal Vrána.

To je náhraka za pivo. Tady v Jemenu je zakázáno poívání alkoholických nápojů, to jste nevěděl?” podivil se Musil, který Vránovi jako jedinému z výpravy doposud vykal.

To tady nemají nic pořádnýho k pití?” horlil Vrána. Víno, koňak, pivo, vůbec nic?”

Vůbec nic. Jenom ovocné ávy, kolu, tonik nebo obyčejnou vodu. A pochopitelně čaj a kávu …” To snad není moný. Jak já to tady bez piva vydrím?” bědoval Vrána.

Ráno bude moudřejí večera.” Musil nenápadně naznačil, e je nejvyí čas jít spát.

Kdy se za Vránou zavřely dveře, poznamenal Jarda Kopal:

Jestli zítra přijde s tím, e nejí skopový, tak to snad abys ho radi poslal domů, Mirku!”

Měl se informovat, kam jede a jaké jsou tady podmínky. Kdy někdo vidi jenom peníze a ne to, e bude muset změnit ivotní styl a svoje zvyky, je to jeho chyba.”

7

Na to ho ale měla předem upozornit kádrovka a jeho přímý nadřízený,” pokusil se poněkud obhájit Vránu Kopal.

Kadý je zodpovědný za svoje rozhodnutí. A kdy u se do něčeho dá, má se připravit.”

Poslední slova zakončil Musil zívnutím. Bylo půl třetí a ráno na sebe nenechá dlouho čekat.

xxxx

Mladá ena stiskla knoflík bzučáku:

Karime, přines mi kávu a řekni Azízovi, a se u mne okamitě zastaví.” Měla příjemný sytý hlas, černé jiskřivé očí, úzkou půvabnou tvář lemovaly smolně černé vlasy. tihlé prsty zatíené zlatými prsteny si pohrávaly s kovovou verzatilkou, chvílemi se dotýkaly číselnice telefonu, chvílemi bubnovaly do desky mahagonového psacího stolu.

Najma ben Raíd byla temperamentní bytost, naprosto se vymykající představám o arabských enách. Samostatná, podnikavá, výbuná, krásná a postiená. patně rostlý kyčel a následné vybočení páteře způsobilo, e jen sotva chodila bez opory hole, nemohla mít děti a tudí nikdy najít v arabském světě manela.

Rodiče téměř nepoznala. Byli politicky levicově orientovaní. Stihl je krutý osud. Za vlády posledního imáma jednoho dne zmizeli beze stopy. Vychoval ji dědeček Heraby, majitel firmy Heraby Co. Ltd. Po vzniku republiky poslal vnučku do několika evropských zemí na léčení, protoe se do sedmnácti nemohla vůbec pohybovat.

V bulharském rehabilitačním ústavu se její stav natolik zlepil, e začala chodit sama, opírajíc se o černou hůlku se stříbrnou rukojetí. Ale dalího zlepení nebylo mono dosáhnout.

Zatímco Najma dospívala v mimořádně krásnou enu s irokým kulturním a politickým rozhledem, dědeček Heraby stárnul a jeho podnikatelská firma upadala. Budování sídlitě rodinných domků na jiním předměstí Saná získala konkurenční firma, výstavba nemocnice na třídě Zubeiri byla z finančních důvodů odsunuta státem do přítího rozpočtového období.

Jediný projekt, který měl jakousi naději na realizaci, bylo hledání vody v zapadlých oázách na venkově.

8

S nápadem přiel Azíz. Vystudoval v Československu geologii a doporučil starému pánovi i realizační tým z výzkumného ústavu vodohospodářského.

Sotva byl podepsán kontrakt na padesát zkuebních vrtů, Heraby se rozstonal. Unavené srdce mu vypovědělo slubu a po krátké hospitalizaci doporučil lékař rekonvalescenci ve výcarsku. Projekt Aquaplan ze dne na den přeel zcela do rukou vnučky Nájmy. Ani ona ani Azíz nepochybovali o tom, e úspěch projektu můe podnik zachránit, případný neúspěch by vak znamenal konec firmy. Mladá ena si tohle vechno velice dobře uvědomovala, ale vzniklá situace jí rozhodně nepřidala na klidu.

Znovu stiskla bzučák a přikázala, aby okamitě sehnali Azíze.

xxxx

Konečně stanul v místnosti Azíz. Mladý, dvaatřicetiletý mu střední tíhlé postavy, pravidelného oválného obličeje, úzký knírek pod nosem. I Azíz pocházel z pokrokově smýlející generace, její mnozí přísluníci museli uprchnout ze země a hledat azyl před krutou vládou a nesnáenlivostí bývalého imáma. V Československu vystudoval střední kolu a po pěti letech promoval na katedře geologie Karlovy univerzity v Praze. Celou dobu se těil na návrat domů. Věděl, e se tam můe nejlépe uplatnit, oenit, zaloit rodinu a pracovat pro svůj lid. Po návratu se jej ujali příbuzní. Příbuzenství v Jemenu je významnou určující slokou společenské příslunosti. Nakonec zakotvil v Heraby Co. Ltd. Příbuzenský svazek se starým pánem byl sice velice volný, ale majitel firmy potřeboval vzdělaného mladého odborníka. Nápad s hledáním vody v oblastech, které tradičně trpěly nedostatkem vláhy, ho nadchl. Dal provést průzkum u mocných ejchů, kterým jednotlivé vesnice patřily, provedl kalkulaci nákladů, odhadl moný zisk a rozhodl se podstoupit riziko podnikatelské akce. Azíz drel v obou rukách stříbrný tác se dvěma malými koflíky voňavé kávy, karafou vody a stříbrnou cukřenkou.

,,Kde je Karim?” řekla podráděně Najma a netrpělivě natáhla ruku po álku s kávou.

9

Poslal jsem ho s autem pro československé experty, kteří dnes v noci přiletěli,” odpověděl Azíz a bez vyzvání se posadil do křesla pro hosty. Jetě před týdnem se stýkal s Najmou jen občas a byl zvyklý poslouchat výhradně příkazy starého pána, najednou se situace úplně změnila a on si nebyl jist, do jaké míry dokáe mladá, nezkuená, i kdy chytrá ena obstát v nové úloze éfa.

Je vechno připraveno?” zeptala se Najma úplně zbytečně. Sama dobře věděla, e se doposud nepodařilo proclít a uvolnit z přístavu v Hodeidě vrtnou soupravu. Mračila se u od rána, ale to nepomáhalo. Starý pán měl konexe na vech stranách, pro Najmu bylo mnohem obtínějí zařídit to, co by děd zvládl jediným zatelefonováním do přístavu. Navíc, větina arabských úředníků v přístavu nebyla vůbec ochotna se bavit se enou.

Je třeba stanovit trasu, zařídit ubytování, policejní přihláení, pojitění a dalí formality.

Postará se o ně … Já se vypravím do Hodeidy. Musí tu vrtnou soupravu uvolnit, i kdybych je měla v přístavu vechny zkorumpovat.”

Přikývl, protoe věděl, e pouze osobním jednáním se dá záleitost urychlit.

Doporučoval bych, aby aspoň jeden z těch Čechoslováků jel s tebou, protoe si bude moci hned na místě soupravu prohlédnout. Zda se během transportu třeba něco nepokodilo.

Nebo by se taky při vykládání v přístavu mohlo něco ztratit. Dobře ví, jak to tam chodí.”

Najma souhlasně přikývla. V duchu si spočítala, e cesta tam a zpět včetně nezbytného vyřizování v přístavu jí zabere nejméně tři dny. Pak převézt soupravu do Saná …

Dostali jsme pozdě konosamenty, nedalo se nic dělat,” vysvětloval Azíz, který četl Najminy mylenky. Mávla nespokojeně rukou. Kdy přijdou ti Čechoslováci?”

Za půl hodiny by tu měli být.” Azíz se podíval pro jistotu na hodinky.

Připrav mapy, zápisy o předběných jednáních s náčelníky vesnic, rozpočet… Prostě vechno, co je třeba, nemáme času nazbyt. Na zítřek ráno, hned v est hodin, a je pohotově vůz, pojedu osobně do Hodeidy a se mnou vedoucí inenýr skupiny.”

xxxx

10

V Praze bylo ve stejnou chvíli o dvě hodiny méně.

V imunologické laboratoři fakultní nemocnice seděl u okna doktor Pavlík, moulal housku a proti svému zvyku ji zapíjel mlékem z obyčejného půllitru. Sestra Horáková pozorovala starostlivě mladého lékaře a nakonec si dodala odvahy:

Vy jste včera něco oslavoval, viďte, pane doktore?”

Pavlík si otřel ústa, otočil se na sestru o dobrých deset let starí a nevinně se zeptal: Proč myslíte, sestři?” Pijete mléko a bolí vás hlava.”

Pokusil se pohnout hlavou ze strany na stranu, ale rozhodně se nedalo říct, e by se cítil o poznání lépe.

Poslyte, sestři, kdy jste tak chytrá, nemohla byste mně říct, proč jsem se dal zlákat do hospody, kdy je na světě tolik ulechtilejích zájmových činností,” optal se doktor Pavlík a dopil mléko.

Buď proto, e jste slaboch, anebo proto, e máte patné kamarády,” řekla sestra, a aby to nevyznělo příli drze, honem dodala:

U vás jsou to ovem spí patný kamarádi. e on tu byl zase doktor Drahorád z Hradce?”

pokývala hlavou a posadila se na roh stolu.

Přesně,” pravil doktor Pavlík a zadumaně se zadíval na prázdný půllitr od mléka. A zapadli jsme k Bonapartovi jako za tudentskejch let..

Tak víte co, já vám seenu nějaký lepí sanatórium ne je mléko. Ale jenom proto, e jste to vy. A vůbec, máte nejvyí čas, abyste se oenil,” pravila sestra a zavřela za sebou dveře laboratoře. Oenit, to tak, pomyslel si doktor Pavlík. Odnesl půllitr do dřezu, sáček od housky hodil do koe a sedl si za svůj pracovní stůl. Připravil si dalí sadu vzorků a pustil se do kadodenního rutinního odečítání počtu jednotlivých skupin bílých krvinek. Pro svůj výzkum, na kterém závisela jeho druhá atestace, potřeboval tisíce vzorků odebrané krve, aby mohl provést statistickou analýzu. S doktorem Drahorádem, kolegou ze studií, se pravidelně stýkal, protoe jejich práce měly několik styčných bodů. Oba mladí lékaři je potřebovali čas od času prodiskutovat. Kdy se do laboratoře vrátila sestra Horáková s lahví desítky, kterou podloudně získala od zřízence z údrby, seděl doktor Pavlík za mikroskopem a zdálo se, e u ho dávno hlava nebolí.

11

Pravou rukou zapisoval sloupce číslic na papír, levou vyměňoval vzorky odebrané krve. Na první pohled bylo zřejmé, e je do své práce zabrán a nevnímá okolí.

Tady je sanatórium,” ozvala se sestra, ale dostalo se jí jenom odmítavého: Moment!”

Poloila uraeně láhev s pivem do ledničky. Doktor Pavlík se ji poněkolikáté vracel k preparátu číslo 27. Poměr bílých krvinek u tohoto vzorku byl zcela atypický. Po chvíli váhání se rozhodl poslat sedmadvacítku do referenční laboratoře. Znovu si preparát prohlédl pod mikroskopem a pak poádal sestru:

Polete mi tenhle vzorek ke Stuchlíkovi do laborky k vyloučení seropozitivity. A napite jim, a sebou hodí. Nerad bych na výsledek dlouho čekal.”

Tak já ho tam zanesu sama,” nabídla se sestra.

To bude nejlepí a zjistěte, odkud k nám ta krev přila. Myslím, e se na toho pacienta budeme muset podívat trochu důkladněji.”

xxxx

Cesta do Hodeidy byla příerná. Inenýr Musil jezdil v různých terénech. Ale vyplhat se irokým luxusním peugeotem do tří tisíc metrů a potom rychle sjídět jednu ostřejí serpentinu za druhou a k hladině Rudého moře bylo i na otrlého geologa trochu příli. Tři sta kilometrů po klikaté silnici, za volantem řidič otupený kátem. A vedle řidiče na předním sedadle Najma. Slastně přimhuřovala oči, kdykoli se ofér pustil do krkolomného předjídění autobusu čí těkého dopravního kamiónu v nepřehledné zatáčce.

Tady vidíte krásu naí země,” ukázala Najma nadeně na dno hluboké propasti, členěné úzkými ohraničenými políčky do jednotlivých stupňů. Na druhé straně silnice strměly boky hor. Dřív se tady rodila výborná káva. Dnes je výhodnějí pěstovat kát. Je to droga, která přináí naí zemi jenom bídu a netěstí, ale tradice je tak silná, e se s touhle neřestí dá jen velice nesnadno bojovat. Vlastně se to nedaří vůbec. Podívejte, ani já nemohu zakázat svému řidiči, aby nevýkal kát. A přitom je mi jasné, e ty zelené lístky, co moulá v zubech, působí jako stimulans jen po určitou dobu.

11

Pak dochází k útlumu. Myslíte si, e se chci nechat zabít? Kdepak. Jene jinak to nejde, prostě mu nemohu poručit, aby toho nechal. Je to dokonalá drogová závislost..

Najma se odmlčela a inenýr Musil si uvědomil, jak reálně to téhle mladé eně myslí a jak tvrdě se k ní osud zachoval, kdy ji tak těce poznamenal. Krása jejího obličeje a postavy a ztíená pohyblivost působily kontrastně.

Po několika hodinách minuli úzký pruh Tihámy, země rovinaté a úrodné, a projeli Hodeidou, plnou kypívého ruchu obchodního přístavu. Během krátkého času si Najma pomocí ostré vyřídilky a nezbytných úplatků proklestila cestu a k náčelníkovi celnice. Z dobrých důvodů zůstal inenýr ve voze, nebo jednání s náčelníkem bylo delikátní a jeho přítomnost by ruila.

Tak tady je ta vae souprava,” zavezla Najma konečně Musila před kompletní zásilku z Československa. éf geologického týmu si soupravu pozorně prohlédl. Nespěchal, zkontroloval vekeré přísluenství, otevřel i bedny s náhradními díly.

V pořádku,” konstatoval. Můeme to hned odvézt. Potřeboval bych pětitunu s vlečným zařízením.” Budete ji mít do večera, stačí?” pronesla stroze.

Jistě,” vypravil ze sebe Musil a nemohl se zbavit neurčitého pocitu, e ta nesmírně schopná ena je najednou proti němu zaujatá. Dopustil se snad nějakého prohřeku? Není jí sympatický nebo z neznalosti nedodrel zdejí formy společenského jednání?

Tak to bychom měli,” řekla Najma změněným hlasem. Věc je vyřízena, o ostatní se postará Karim. Co byste teď řekl dobré večeři? Mají tady fantastické ryby, nepřekonatelné kalamáry a výtečné langustiny!” Inenýr Musil uznal, e je to pozvání, které se nedá odmítnout. S

překvapením zjioval, e Najma ben Raíd je bytost energická a proměnlivá, její angličtina perfektní a břímě, které jako ena musí nést, zvládá s neobyčejnou důstojností.

xxxx

Jarda Kopal naslouchal svému hlasu s jistým překvapením.

12

Jeho temperamentu v neobvyklých situacích odpovídal spí křik, teď se v nepřítomnosti Musila dokázal ovládnout, mluvil klidně a tie.

Ukradli ti fotoaparát a peněenku s deseti dolary, je to tak?”

No, vdy u jsem ti to řek a chci, abys el se mnou na policii a něco s tím udělal,” naříkal Vrána.

Podívej, tady se s takovou prkotinou nikdo nebude zabejvat. Pro policii jse docela obyčejný turista, co si nedával dost pozor… Kopal v duchu blahořečil Musilovi za to, e vekerou finanční hotovost, kterou dostali v Praze, nechal, a na drobné, uzamknout hned po příjezdu v hotelovém sejfu.

Tobě se to řekne, ale já měl skoro novou Practiku,” namítl sklese Vrána. Nechápu, jak se to mohlo stát. Vyel jsem si jen na chvíli před hotel a nakouknul do takové úzké uličky…

A najednou se kolem tebe seběhlo pár malejch kluků, párkrát do tebe strčili, ty ses po nich ohnal a zjistils, e u nemá foák, viď,” dopověděl to za něj Kopal.

Přesně takhle to bylo, jak to ví?” divil se Vrána, ale Kopal jen mávl rukou.

Takhle to obvykle dělají. Ne se vzpamatuje, oberou tě o vechno. Kdy bude mít těstí, tak za dva nebo tři dny si můe svou Practiku koupit na trhu zpátky.”

To bych se na to podíval. Chytnu toho lumpa a na místě si to s ním vyřídím,” vztekal se Vrána.

Ty ses, Tondo, zbláznil, copak si myslí, e foák bude prodávat ten uličník, co ti ho típl?”

přisadil si vrtař Radek Zlatník. S foákem se rozluč a přítě netahej nic jen tak přehozený přes rameno. A peníze je nejlepí mít volně v kapse, peněenka je zbytečně nápadná.”

Tak vám pěkně děkuju za poučení, ale to jste mi mohli povědět hned včera,” zlobil se Vrána.

Nesvěřil ses, e půjde na procházku,” řekl Kopal a uvědomil si, e s tímhle chlapem budou potíe.

Seděli v rozlehlé hotelové hale bohatě zdobené arabeskami. V postranní chodbě lákalo několik stánků se suvenýry. Bylo tu i holičství, prodejna toaletních potřeb a obchod s cigaretami, pohledy a novinami. Větina novin a časopisů v arabtině. S prohlíením suvenýrů byli brzy hotovi. Čekali na Azíze, který je měl doprovodit ke garáím, kde na ně čekaly dva zbrusu nové terénní vozy značky Nissan Patrol.

13

Vrána se naklonil ke Zlatníkovi, podíval se na jeho hodinky a nespokojeně prohlásil: U má deset minut zpodění.”

Na to si tady zvykne. V arabském světě něco jako dochvilnost vůbec neznají. Čas není jejich pánem.”

xxxx

Před prostorným aristokratickým domem Jusúfa ben Hamadiho zastavil mercedes se stříbrnou metalízou. Z vozu vyskočil řidič, obřadně otevřel zadní dveře a pomohl z vozu obtloustlému mui v bílé dalábli, černým knírkem nad odulými rty a masívními zlatými prsteny na obou rukách, řidič přiskočil k těkým dřevěným dveřím a zatáhl za klepadlo. V

kamenném domě se ozvaly kroky a mu v bílé dalábli odehnal čekajícího řidiče jako dotěrnou mouchu. Ve dveřích se nejprve posunulo maličké okénko a vzápětí se dveře otevřely dokořán.

Mír s tebou, a Alláh ochraňuje tvůj dům, vzneený Jusúfe,” pravil rozváně příchozí.

Jusúf ben Hamadi se obřadně uklonil a řekl: Buď vítán v mém domě, je to pro mě veliká čest.” Tloutík vstoupil do prostorné předsíně a hostitel pečlivě zavřel dveře. Pak vyprovodil příchozího do divanu. Obdélníková místnost přiblině est metrů dlouhá a čtyři iroká byla podél obvodových zdí obloena saténovými poltáři, střed kryl tlustý perský koberec. Do místnosti vedly jenom jedny dveře a pod stropem byla zasazena vdy dvě a dvě půlkruhová malá okénka, vykládaná barevnými skly. Od stropu visel velký, nepříli vkusný skleněný lustr, který osvětloval celou místnost.

Na poltářích u seděli obřadně hosté v bílých dalábiích, vání, větinou středního věku nebo starí, v rohu místnosti zpola leel na hromadě poltářů unavený starý mu s bílými vousy a vrásčitou tváří. U nohou měl postavenou vodní dýmku mahda, malá očka hluboko zapadlá pod očnicové oblouky. Před kadým z přítomných leely čerstvé větvičky mladého kátu, po ruce měli karafy se studenou pramenitou vodou. Větina muů kouřila cigarety.

16

Jusůf ben Hamadi posadil příchozího na jeden z divanů a z velké hromady zelených větviček uprostřed pokoje mu nabídl. Host si vybral asi tucet větviček s nejmeními lístky na konci a poloil si je k nohám. Otevřel karafu s čerstvou vodou, napil se a pak pomalu, s labunickým výrazem ve tváři, začal odtrhávat drobné lístečky z větviček a vkládal si je do úst. Podobně obřadně si počínali i ostatní včetně hostitele. U Jusúfa ben Hamadiho se seli na posezení při kátu nejvlivnějí muové města. A kadý z nich rozvýká co největí mnoství lístečků, na pravé tváři mu z kátu naroste boule, která neustále vylouhovávána vodou a slinami vytvoří ávu. Tu potom aludek zpracuje a krev dopraví omamnou látku do mozku. Kát bude působit celou noc, ani by se besedníci cítili unaveni. Jejich řeč bude plná dobrých nápadů, jejích srdce odhodlané a silné. Jen pomalu se shromáděným rozvazoval jazyk.

Oklikami se dostávali k tomu, co je tíilo. Starý Heraby je nemocný a tuím, e ho Alláh brzy povolá k sobě,” pravil po chvíli mlčení starý mu v rohu pokoje.

Ano, Heraby je astný mu,” řekl jiný a rozváně se napil vody.

koda, e Heraby je v Evropě. S tak moudrým člověkem by se dalo mluvit. Jeho vnučka Najma nechce slyet dobré rady starích a ene se do netěstí,” řekl poslední příchozí.

Její Aquaplan je nerozumný záměr. Nikdy jsme to neměli nechat dojít tak daleko. Sám Heraby se v honbě za ziskem ukvapil..

Nezapomínej, bratře, e ty sám jsi ho připravil o pěkné peníze, kdy ses domohl výstavby jiního sídlitě,” řekl jeden z mladích muů.

Tělnatý návtěvník jen ohrnul horní ret jetě víc a rozhodil bezbranně ruce do stran: Inalláh . . ř e k l a chvíli se mírně předkláněl v pomalém rytmu.

Kdo z tvé vesnice, bratře Jusúfe, má vodu?” pokračoval poslední příchozí.

17

Ví dobře, Omare, e jenom můj rod má dost hlubokou studnu a v ní křiálovou vodu,

pochlubil se pyně hostitel.

Tak vidí. A co ti dávají tví vesničané za vodu? usmál se Omar a pokojně sloil ruce na objemný břich.

Dávají mi část své úrody, čerstvý kát, proso, durham, slepice, tučné skopce… Stejně jako tobě, bratře,” dodal hostitel.

A posílají ti nejkrásnějí dcery, aby slouily v tvé domácnosti,” přidal se jeden z těch, kdo a doposud jen naslouchali rozhovoru.

Tvé eny to prý nerady vidí,” ozval se dalí, ale tlustý Omar vechny utiil pánovitým gestem ruky.

Tak vidíte. Kdy v naich vesnicích bude dost vody pro vechny, kdo bude posílat do města nejčerstvějí kát? Kdo přiene skopce a před vás práh?”

Na okamik nastalo v místnosti ticho. Jeden z muů si zapálil cigaretu, někteří pomalu upíjeli z karafy vodu.

Neměli jsme dovolit, aby se vrtaly nové studně,” pronesl kdosi.

.

Chyba,” pravil Omar. Měli jsme na to přijít dřív ne ná starý, dobrý přítel Herkby. Měli jsme si vrtat studně sami pro sebe. Za víc vody bychom dostávali víc dávek.”

Za vechno můe Azíz. To on poradil naim vesničanům, aby se spojili, dali peníze dohromady a nechali si navrtat studně sami pro sebe,” vykřikl kdosi z nejmladích a Omar souhlasně zamručel.

Přesně tak. Vrtání studní není tak patná mylenka, ale to, e si je nai vesničané sami zaplatí a budou je neomezeně uívat, je zlé.”

Znovu bylo chvíli ticho, mui hloubali nad posledními slovy. Nakonec se osmělil nejmladí.

Co tedy navrhuje, bratře?” Kdyby tu byl Heraby, myslím, e bychom se s ním rychle dohodli. Ale dohadovat se s enou je mue nedůstojné. Musíme najít takové řeení, aby její projekt ztroskotal, aby se nemohl uskutečnit,” horlil Omar. Jene Najma ben Raíd u

vybrala od některých vesničanů zálohu na celý projekt Aquaplan,” prohodil nejistě Jusůf a zamračil se. Tím hůře pro ni. Nai feláhové budou ádat vrácení peněz, a voda pro jejich políčka nebude.”

18

Řeč se pomaličku začala stáčet na jiné téma, vichni přítomni pochopili, e velký Omar má u nějaký spolehlivý plán a nehodlá je s ním seznamovat. Chtěl jenom tichý souhlas těch, jich se záleitost bezprostředně týká.

xxxx

Inenýru Musilovi se nezdál spěch, s ním Najma postupovala. Jako by rychlost jejich počínání měla být zárukou úspěchu. Sám byl v terénu zvyklý na systematickou práci, při které je spěch tím nejhorím pomocníkem.Jetě tého dne, kdy se vrátili z Hodeidy s návěsem a vrtnou soupravou, sezvala Najma do své kanceláře uí skupinu, aby se rozhodlo, kde přesně začít. Musil si s sebou vzal Kopala i vrtaře Zlatníka, Najma přizvala pouze Azíze. Azíz pojede s vámi.

Je nemyslitelné, e byste se mohli po vesnicích pohybovat bez tlumočníka. Angličtina by vám tam byla málo platná.” Najma si nervózně odhodila vlasy z čela.

Navrhuji, abychom začali v okolí Saady.” Namáhavě se zvedla ze své éfovské idle a na stůl rozhodila podrobné mapy Severního Jemenu. Tady jsme získali nejvíc vesničanů, kteří jsou ochotni zaloit něco jako drustvo.” Ukázala prstem na červené tečky pod jmény vesnic.

Potom ..

Já nesouhlasím,” skočil jí do řeči téměř nesluně Musil. Doporučuji vybrat některou blií lokalitu, abychom mohli vrtnou soupravu vyzkouet. Kdyby bylo třeba něco opravit, je to jednoduí v blízkosti hlavního města.”

Chcete říct, e vae souprava je nespolehlivá a není jisté, zda bude vůbec pracovat?”

Zaklepala zlostně prstem na místa, kam původně směrovala první výpravu za vodou.

To jsem neřekl. Jenom myslím, e je třeba vyzkouet zařízení někde blí. Neznáme kvalifikaci vaich lidí, neznáme stav vozovky, nevíme, jak je to ve vnitrozemí se zásobováním..

S tím si nedělejte starosti, to přenechte mně. Vae důvody jsou podruné a nepodstatné,”

usekla rázně řeč. Aziz mlčel, Kopal se Zlatníkem také.

Mohl bych znát důvody, proč chcete začít právě tady, dobrých dvě stě kilometrů od hlavního města?” trval na svém Musil.

19

Své důvody vám neřeknu. Buďte si jist, e jsou dostatečně závané. A pro přesnost, do Saady je to dvě stě třicet kilometrů. Do nejblií vesnice, kde začnete, dalích osmnáct.”

Najednou se mile usmála a jemně pohladila inenýru Musilovi ruku. ,,Musíte mi prominout, měla jsem dnes těký den a taky mám trochu starost o dědečka Herabyho. Celý den jsem se pokouela dovolat do Basileje, ale m a r n ě . . H l a s se jí nápadně ztiil a na dlouhou chvílí se dívala mimo. Přeruení vyuil Azíz, který se po dobu rozhovoru éfové s Musilem drel stranou. Řekl hovorovou praskou četinou:

Neboj se, éfe, vecko bude ou kej. Já u tam byl, jsou tam fajn lidi. Hele, budeme mít dva nissany, náklaďák a osm pomocníků. To jsou náhodou dobrý chlapi, u stavěli domy, most i meitu, jsou ikovný, uvidí. Připravil jsem jídlo, vodu a ty věci na spaní, jak se to říká … Je to z hadru, na praktikách jsme v tom spali, t e n t . . p o d r b a l se pěstí v hustých kučeravých vlasech, ale vzpomenout si nemohl.

Myslí stany?” napomohl mu Musil.

Jo, stany, to je vono

zazubil se Azíz.

Musil chtěl něco namítnout, ale raději mlčel. Ná zákazník, ná pán, pomyslel si.

Koneckonců, doma kolikrát ani ten stan neměli.

Konečně se Najma probrala.

Take jsme domluvení. Dnes běte raději spát, doporučuji vyrazit hodně brzo ráno, v poledne bude na pouti příli horko.” Mírně se nadzvedla ve svém křesle a podala kadému z přítomných suchou, teplou dlaň.

Good luck, boys!”

xxxx

Musil stanovil budíček na pátou hodinu, protoe stále jetě nebyli úplně aklimatizováni na suché vysokohorské podmínky. Nejhůř snáel místní podnebí Vrána. Neustále mu vadilo, e tu není ani jediná pořádná hospoda s pivem. O půl esté opustili klimatizované prostory hotelu Taj Sheba a vydali se vstříc poutnímu vedru, rovnou na východ. Slunce se zvolna zvedalo ze svého nočního příbytku, kdy kolona čtyř aut vyrazila na cestu.

První vůz řídil inenýr Musil, spolujezdce mu dělal Zlatník, volant druhého nissana připadl Vránovi a za spolujezdce měl Kopala.

20

Otlučenou fordku si vzal Aziz, náklaďák s vrtnou soupravou kočíroval jeden z najatých zkuených místních řidičů.

Kolona se pomalu proplétala irokou hlavní třídou Abdula Moghniho směrem k letiti.

Pouliční ruch poznenáhlu vzrůstal. Vozy se proplétaly davem chodců, nepřehledným mnostvím taxíků, z nich kadý vydatně troubil, aby na sebe upozornil, a dalími stovkami aut, která vyjíděla brzy po ránu k úřadům a ostatním institucím. Mezi tou automobilovou řekou se prodírali drobní obchodníci se zeleninou a ovocem se svými kárkami, taenými oslíkem nebo třeba jenom silou vlastních paí. Nepřehledná vřava pomalu ustávala, kdy

vyjíděli z centra města.

Vrána, profesionální řidič, sám se povaující za jedničku, byl zvyklý na přísné dodrování silničních předpisů a v nepopsatelném mumraji, kde ádné předpisy neplatily, ztrácel rychle hlavu.

Krucinál, to snad není pravda,” klel hlasitě na adresu místních řidičů a hrozil jim rukou.

Jen se podívej na toho chlapa! Docela klidně si jede jednosměrkou v protisměru a t r o u b í … Teda, já bych jim dal!”

Nerozčiluj se, Tondo, tohle je jejich styl. Vimni si, e se ani při tý rychlosti a hazardním předjídění vlastně nikomu nic nestane,” uklidňoval ho Kopal.

Jak to, nestane? Podívej se, jedno auto není bez rámu! Reflektory mají vytřískaný, karosérie natlučený ze vech stran, lak o d ř e n e j … Hergot, jeď do hajzlu,” zakřičel vztekle, kdy mu z pravé strany udělal maličký renault před autem myku a prudce přibrzdil. Kopal si pomyslel, e Antonínu Vránovi to bude dlouho trvat, ne změní navyklé stereotypy z reflexní jízdy na československých dálnicích a vyrovná se s provozem na jemenských cestách.

Jediné, co Kopala utěovalo, e jejich terénní vozy jsou vpředu i vzadu vybaveny obrovskou masívní traverzou, která vpodstatě vylučuje deformaci vozidla při nárazu.

Minuli město i letitě, slunce se rychle zvedalo nad obzor. Sjíděli do volné poutě a začínalo vedro. Vrána spustil klimatizaci, ale moc to nepomáhalo, navíc se do vozu valila mračna drobného písku, který se po určité době usadil v nezapnutém klimatizačním zařízení.

21

Jeli tedy dál s otevřenými okny, svitěli stokilometrovou rychlosti po téměř rovném asfaltovém povrchu. Kopal si poviml, e Vrána si nervózně zapaluje jednu cigaretu po druhé, ruce se mu třesou a nadměrně se potí. Kadou čtvrthodinu sahal po kanystru s vodou. Kopal ho po očku pozoroval. Nějak se mu tenhle proedivělý suverén, kterému nic nelo pod vousy, nezdál. Moná, e bude stačit, kdy si Vrána na chvíli odpočine a chytí druhý dech.

V nadmořské výce přes dva tisíce metrů přece není ádná hanba, kdy má člověk potíe s aklimatizaci, uvaoval.

xxxx

Letní den začal oklivě. Prelo a vál studený vítr. Slunce zůstalo skryto za těkými mraky, byl pátek, konec července a podle meteorologů mělo toto počasí vydret po celý víkend.

Doktor Pavlík vyfasoval slubu na sobotu a neděli v ambulanci a nepřízeň počasí mu přila docela vhod. Se kodolibostí pozoroval obličeje kolegů, majitelů chat, otráveně vzhlíejících cestou do nemocnice k zataené obloze.

V nadité tace měl výchozí materiály ke stati, kterou přislíbil napsat do populárního časopisu.

A ve zvlátních deskách první dvě stránky strojopisu. Úvod se mu zdál velice zdařilý, take během soboty a neděle hravě zvládne i při slubě zbývajících est stran objednaného textu.

O program na sobotu a neděli má postaráno. K tomu ovem připočítá vechna nejrůznějí zranění od srpů a kos a pohmoděniny od kladiv či krumpáčů. Ano, větina jinak rozumných lidi se během soboty a neděle dokáe zneschopnit při výkonu činností, které jsou jim v pracovních dnech docela cizí, uvaoval mladý lékař, kdy v pátek ráno nastupoval na své obvyklé pracovitě.

Dobré jitro, sestři!!! Prosil bych jedno opulentní kafe a vechny novinky, které jste po ránu dokázala ve pitálu posbírat.”

Dobré jitro,” odsekla sestra a Pavlík okamitě vycítil nepříznivou atmosféru.

Dneska to nebude pivo?” prohodila sestra ironicky.

Přeel poznámku a nasadil sluební tón.

Nevolali z laboratoře? Víte, jak jsem tam posílal ten vzorek dvacet sedm … 

22

Volali hned ráno, máte zajít za doktorem Stuchlíkem.”

Pavlík si zajel rukou do mohutné bradky. Proč bych měl chodit do laboratoře? Přece by docela stačilo, kdyby mi poslali nález … Nebo snad, e by to bylo …

Za chvilku jsem zpátky,” oznámil sestře. Přes ramena si přehodil bílý plá a zmizel na chodbě.

Cestou do třetího patra se pořádně zadýchal. Na dveřích referenční laboratoře visel nápis Neklepat! Doktor Pavlík ho plně respektoval a otevřel si patentním klíčem, který vězel lehkomyslně v zámku dveří. Rozhlédl se po místnosti, plné laboratorního skla, a spatřil vysokou postavu doktora Stuchlíka, shrbenou nad Rosiho mističkami.

Brejtro vespolek,” vypravil ze sebe a zamířil rovnou ke Stuchlíkovi.

Kolega si zřejmě ráno přispal, co?” optal se tíhlý, hladce vyholený mu s edivými, řídkými vlasy. Jo, kdo si ráno přispí, ten to holt musí celý den dohánět,” komentoval jízlivě Pavlíkovu udýchanost. Pak ukázal palcem přes rameno: Ten tvůj vzorek číslo dvacet sedm je seropozitivní!” Ale to by znamenalo … ” Zatím to neznamená nic víc, ne podezření, e se můe jednat o AIDS. Poslali jsme vzorek do centrální laboratoře a dalí postup u zná.

Zatím by bylo nejrozumnějí, kdybys sehnal od toho pacienta co nejpodrobnějí dokumentaci. Odkud vůbec má tyhle vzorky?”Jsou z kliniky pracovního lékařství,” řekl Pavlík bez delího rozmýlení. V poslední ari jsem jich dostal přes dvě stovky.” Tak sebou koukej hodit, a se dokumentace od vzorku dvacet sedm objeví co nejdřív. Myslím, e to bude zajímat spoustu lidí. Zná to, pracovní lékařství, to jsou klienti, kteří se vracejí z dlouhodobých pobytů v zahraničí. Ale i lidé, kteří teprve vyjídějí, řekl bych, e tenhle případ bude ostře sledovanej. Take ti přeju hodně úspěchů … “

x x x x

Ranní vstávání bylo pro Najmu ben Raíd nejhorí. Probouzela se sice s hlavou jasnou, s nezdolnou chutí do ivota a plná optimismu, ale bolavá kyčel a páteř se urputně bránily jakémukoliv rychlejímu pohybu.

23

Belhala se opatrně podle vysokého lůka a pootevřela aluzie. těrbinou v okně přízemní vilky uviděla kus pečlivě oetřovaného trávníku, ivořící keřík ibiku, zeď kolem zahrádky hustě osázenou skleněnými střepy a nad nimi nekonečně modré vysoké nebe. Podívala se na hodinky, bylo devět. Snaila se vykročit rychleji do koupelny, ale noha ji zradila. Musela na chvíli spočinout na koené sedačce pod oknem. Po několika minutách přemohla bolest, dola do koupelny a pečlivě se věnovala ranní toaletě. Vedle vypínače nahmátla tlačítko bzučáku a stiskla ho několikrát dlouze. Vzápětí se z hloubi rozsáhlého dědova domu začal ozývat ruch a shon. Kdy vyla z koupelny, Karim u servíroval snídani. Misku s ovesnými vločkami s medem a álek pravého jemenského čaje, silného, sladkého, s pronikavou vůní kardamonu. Mléko do čaje Najma odmítla. Asma!” zavolala na Karima. Připrav vůz, potřebuji něco vyřídit ve městě, potom pojedeme do kanceláře. Azíz a českosloventí experti u odjeli?” ,,Ano, paní, hned ráno. V est hodin, jak jste rozhodla,” odpověděl starý Karim s nepatrnou úklonou hlavy. Byl zvyklý na projevování hluboké úcty svým pánům. Slouil od samého mládí u několika aristokratických rodin a své návyky u nedokázal změnit.

Najma vstala od stolu a Karim ji doprovodil k autu. Obřadně jí otevřel zadní dvířka vozu a počkal, a se nasouká na sedadlo.

Jeď rovnou do Cable and Wireless,” poručila Najma a kdy uviděla údiv na tváři starého sluhy, dodala: Chci zavolat dědečkovi, a to rychle!”

Za normálních okolností se dalo pochopitelně volat do Evropy z kanceláře, ale tentokrát Najma spěchala. Chtěla co nejrychleji starému pánovi oznámit, e projekt Aquaplan právě odstartoval. Doufala, e ho to potěí.

Vůz projel celým městem, propletl se několika meními uličkami, vyjel na volnou pláň za hlavním městem, stranou vekeré komunikace. Na lutém písku se rozprostírala stanice Cable and Wireless se svými několika obřími parabolami, namířenými na geostacionární druice. Odtud se uskutečňovalo spojeni s dalekým světem.

24

Tudy procházely stovky telefonátů, zde se vysílaly bleskovou rychlostí vechny dálnopisné depee, vypravované ze země, tady se přijímalo několik televizních programů, meteorologická hláení i zprávy tiskových agentur.

U vjezdu do oploceného objektu ukázala Najma propustku. Voják, střeící bránu, ji beze slova otevřel a Karim projel k administrativní budově. Usoudil, e jeho paní sice potřebuje urychleně zavolat do Evropy, ale také by se ráda setkala s Tomem Hoganem, Angličanem, který tu pracuje jako vedoucí servisní technik. Ostatní zaměstnanci na stanici byli jementí technici, vykolení v Anglii. Dříve ne stačila vystoupit z vozu, vyel jí Tom vstříc.

Helou, Najmo! Dlouho jsi se tady neukázala! Jak se daří?”

A kdy ty jsi přiel naposledy hrát brid do vaeho kulturního střediska?’*

Tam je veselo jak na pohřbu. Co bych tam dělal?” Ryavý, tíhlý mladý mu klátivých pohybů pomáhal Najmě vyjít několik stupňů hlavního schoditě.

Jsem velice rád, e tě zase vidím,” řekl a dvorně pokynul rukou ke své kanceláři.

Najmu jeho slova potěila. Věděla, e je myslí upřímně, e to není zdvořilostní fráze. Oba si spolu vzácně rozuměli a bylo zřejmé, e by jí Tom věnoval mnohem víc času, kdyby to společenské zvyklosti dovolovaly.

Přila jsi mě navtívit nebo si chce prohlédnout, co jsem pro tebe vechno natočil?”

Potřebuju si bleskem zavolat do výcarska. Mám opravdu málo času. Ale kdybys mi ty pásky půjčil, udělal bys mi radost.” Dobře, Najmo. Na čaj tě vak mohu pozvat, ne?”

Anglický?” usmála se Najma.

Já si dopřeju anglický a tobě dám připravit místní. Spokojená?” Zapnul dispečerský mikrofon a nahlásil telefonní číslo do sanatoria v Basileji.

Cos mi nahrál?” zeptala se Najma a přijala od Torna nabízenou cigaretu. Nechala si připálit a labunicky vdechla kouř. Snad jenom doma a zde si směla zakouřit. Jinde by to vyvolalo podráděnou reakci místních lidí.

Mám pro tebe dvě módní přehlídky, dostihy v Ascotu a gymnastické závody z Bulharska,”

pochlubil se Tom a poklepal prstem na videokazetu.

25

Během sluby mohl bez problémů sledovat vechny přijímané relace, které byly satelitem předávány účastnickým stanicím, a tudí vybírat ze tří programů i ty záběry, je zdejí televize nechtěla nebo nemohla pouít pro své vysílání.

Jsi hodný, Tome, řekla Najma a schovala kazetu do kabelky.

Zazvonil telefon, Tom ho zvedl a po několika slovech předal sluchátko Najmě.

,,Haló, to jsi ty, dědečku?” vychrlila do sluchátka. ,,Jak se ti daří? Haló … Je to lepí? No výborně… a jak tam bude jetě dlouho? Moc mi tu schází … Já vím, hlavně na sebe dávej pozor. Ano, ano, právě jsme začali. Skupina odjela k prvním vrtům … Vechno je v pořádku.

Myslím, e Aquaplan se rozbíhá… Měli bychom mít úspěch, doufám, e bude mít radost, a

se vrátí … To ví, e se o vechno stará Azíz … Haló … Mluvil? … Já nerozumím? Jestli se mnou někdo mluvil? Ne, n i k d o … Proč by se mnou měl někdo o naem projektu mluvit? …

Haló … Haló … Dědečku, haló … haló …  odloila sluchátko od ucha a přistrčila je k Tomovi: Ztratilo se to. Je tam slyet jenom um,” povzdechla si.

,,To se někdy stává. Chce, aby ti to vytočili znovu?”

,,Ani ne. S dědečkem jsem mluvila, zdá se, e se cítí dobře. Podle dobrozdání lékařů by se mohl nejpozději za měsíc vrátit domů. Ale vůbec jsem nepochopila, proč se neustále ptal, zda se mnou někdo mluvil, ale neřekl mi proč a o čem , . . ” Najma pokrčila rameny a udusila cigaretu v popelníku.

Nejspí chtěl někomu něco vzkázat,” prohodil Tom. Taky je docela moné, e jsi ho trochu vyburcovala, ve výcarsku je teprve devět hodin a starý pán se jetě ani nestačil nasnídat.”

Najma znovu pokrčila rameny a zvedla se ze ídle. Ty u jde?” řekl překvapeně Tom.

Jak vidí. Podnikatelé nemají tolik času, aby jej mohli trávit jen tak zbůhdarma s mladými, i kdy sympatickými mui,” řekla ve dveřích a Tom, který ji vyprovázel, opáčil: Ovem výdělky podnikatelů se nedají srovnávat s platem obyčejného servisního technika.”

Otočila se k němu a lehce ho plácla kabelkou po tváři. Zapomněla, e v ní kromě kapesníčku a pudřenky má taky videokazetu.

26

Au … A pěkně děkuju, uchechtl se Tom. Promiň, pohladila ho neobvykle něně po tváři.

Voják v bráně opět prohlédl propustku, zasalutoval a uvolnil výjezd.

Kam teď? zeptal se svým tichým a klidným hlasem Karim.

Do kanceláře. Chtěla bych si vyřídit nějakou agendu. Přinese mi z obchodu sendvič a kolu, musím jetě pracovat.”

Vůz se prodíral polední dopravní pičkou, na kadé křiovatce, řízené uniformovanými policisty, se hromadila nekonečná zácpa. Pískání policistů se mísilo s troubením aut a pokřikem pouličních prodavačů, kteří se dovedně proplétali mezi automobily, nabízeli noviny, papírové kapesníčky, ručníky a mýdla. Vesměs to byli malí kluci, občas se mezi nimi objevila i postava vychrtlého ebráka, který předstíral, e nese něco na prodej, ale do okénka auta vstrčil jenom vyzáblou třesoucí se ruku, která prosila o almunu.

Nedaleko kanceláře firmy Heraby Co. Ltd. se provoz nadobro ucpal. Bezradný policista pískal a mával paemi jako větrný mlýn, ale auta se nemohla hnout z místa. K okénku, u kterého seděla Najma, se přiblíila tvář mladíka. Drel balík papírových kapesníků.

,,Haló, madam,” opřel se o okénko vozu, zaklebil se drze na Najmu a polohlasem řekl: Nechte toho projektu Aquaplan … Jestli neposlechnete, budete litovat. Rozuměla jste?!”

Dřív, ne se Najma vzpamatovala, mladík zmizel.

xxxx

Před AI Harfem začala silnice pomalu stoupat, slunce stálo v zenitu. Inenýr Musil se podíval na hodinky. Byla téměř jedna hodina a tudí nejvyí čas pozřít něco k obědu. Dohodli se, e pro prvních pár dní budou alespoň zčásti jíst dovezené konzervy, teprve později přejdou na místní stravu. Musil nechtěl riskovat, aby se k aklimatizačním problémům přidaly jetě střevní obtíe, které se u zdejích pokrmů, připravovaných na oleji, daly celkem jistě očekávat. Projeli nevelkým městečkem, obehnaným pevnými kamennými hradbami, jim

dominovala tíhlá vě minaretu meity z dvanáctého století.

28

Po několika kilometrech pozvolného stoupání se rozbitá asfaltová silnice změnila v něco, co se spí podobalo kamenitému řečiti vyschlé řeky.

Po pravé straně komunikace se tyčil mohutný masív jasně lutavého pohoří. Musil kývl bradou k horám a Zlatník postřehl jeho gesto. Zkontroloval podle mapy a podle tachometru ujetou vzdálenost a pak zabodl prst k jedné kótě:

Podle mapy by to měla být hora Djebel al Safra, dva tisíce třicet metrů vysoká.”

Myslím, e nás teď čeká nejhorí úsek. Podle Azíze tu silnice nestojí za nic. Dáme si chvíli pauzu na oběd, co říká?” Musil sevřel pevněji volant robustního nissana a očima vyhledával místo při silnici, kde by se dalo zaparkovat ve stínu horského masívu.

Kdy zastavil, ostatní vozy následovaly a zařadily se za jejich nissanem. Tak mládenci, pauza. Dáme si něco k jídlu, uvaříme kafe a trochu si odpočineme.”

Kdy Azíz přetlumočil svým krajanům Musilova slova, ozvalo se souhlasné zamručení.

Zalezli do nejbliího stínu, vytáhli z uzlíčků placky, které nahrazují chléb, rajská jablíčka, papriku a láhve s vodou. Pustili se ihned s chutí do jídla. Po očku zvědavě pozorovali sloité přípravy lidí z Evropy.

Zlatník s Vránou postavili propan-butanový vařič, Kopal otevřel dvě plechovky párků a nakrájel zbytky polotvrdého českého chleba. Do eusu nalil vodu z kanystru, na druhý hořák postavil vodu na kávu.

Azízi, nechce si s námi dát párek?” vyzval Musil jejich jemenského průvodce.

No proč ne,” zazubil se Azíz. Já u párky neměl ani nepamatuju. A přitom U Andělky, ví, to je hned vedle kolejí, jsem je dlabal kadej večer.”

A co takhle pivo, to by sis taky dal?” zeptal se Vrána, kdy si s povzdechem u podruhé z velké termosky čepoval do kalíku studenou vodu.

Jé, pivo, to ani neříkejte. Co já ho vypil, to se ani nedá spočítat. Ale tady se to n e s m í …

Tady to nedělá lidem dobře. Hlava se točí, moc h o r k o … Alláh to zakázal, lidi nejsou zvyklí jako u vás … ” rozhodil paemi. Na Musilovo vybídnutí si vylovil z hrnce párek a s kusem chleba se posadil do stínu.

29

Chvíli mlčky jedli a Musil si uvědomil, e teď, kdy neřvou motory aut, je na pouti absolutní, hluboké, a skličující ticho. Byli daleko od civilizace. Jen Azíz věděl, kde je nejblií čerpací stanice, kde je moné doplnit zásobu pitné vody, kde sehnat potraviny nebo pomoc v případě nouze. Odpočinuli si a za necelou půlhodinku Musil zavelel k dalí jízdě. Sám na sobě poznal, e bude lepí aspoň pro začátek udrovat vechny ve stavu ustavičné činnosti.

Pokračovali po strastiplné cestě. Pneumatiky vozů zvedaly do výe oblaka prachu. Kolona se roztáhla jak jen to lo. Maximální rozestupy dovolovaly jemnému písku, aby klesl a teprve průjezdem dalího vozu se znovu rozvířil. Z dálky to vypadalo, jako by se poutí posunovaly čtyři mraky lutého prachu.

Vrána jej měl v očích, v ústech, ve vlasech a za koilí. Zatínal zuby a proklínal celý svět. Po dlouhá léta byl zvyklý jezdit jako panský kočí s estsettřináctkou a to jetě větinou po městě, případně po dálnici z Prahy do Brna nebo Bratislavy. Teď zakouí tohle martýrium.

Vechno má na svědomí Růena, pomyslel si hořce. To bylo pořád řečí, u se ti to započítává do důchodu a pořád tu sedí jako hňup. Jiní si pakujou kapsy. Hrom aby do té jeho staré uhodil. Dokud se mohl vymlouvat, e na zahraniční sluební cesty jezdí předevím specialisté a odborníci, jetě to lo. Ale kdy se ji doneslo, e se připravuje větí skupina, která bude potřebovat i řidiče a mechanika, otravovala tak dlouho, a jí slíbil, e se o to pokusí. Nebylo to zdaleka jednoduché. Jene, kdy někdo vozí denně ředitele, dokáe si od něj ledacos vykemrat. Velkou radost z toho neměl, kdy si o tenhle dob řekl. Ani sám nevěděl, co si od toho vlastně sliboval, on, v podstatě usedlý člověk. Pak jej začalo hřát vědomí, e zrovna on dostane anci, po které tolik jiných a mladích touí. Nakonec se ocitl v téhle zapomenuté krajině, plné prachu, ízně a nemilosrdně pálícího slunce.

Cítil, jak mu stékají kapky potu do očí a ten pot bolestivě típe. Otřel si obličej rukávem koile a jen jakoby z dálky slyel Kopala:

Tondo, nechtěl bys vystřídat? Já bych to vzal na chvíli za tebe … “

30

Co blbne, dy jsme neujeli ani dvě stě kiláků. Já jsem profesionál, na to n e z a p o m í n e j . . P o k u s i l se usmát, ale byl to spí křečovitý úklebek. Uvědomil si, e podvědomě přidal plyn a dostal se do nebezpečné blízkosti praného mračna, které za sebou zanechávalo Musilovo vozidlo. Trochu ubral a podíval se na tachometr. Podle ujetých kilometrů by se dalo odhadnout, jak daleko mají jetě do Saady. Ale a si namáhal hlavu jak chtěl, nebyl schopen těch několik číslic od sebe odečíst. Znovu mu pot zalil oči, kae z písku a slzí začala řezat do očních koutků. Hromskej dob, zatracená enská, proklínal v duchu u

po sté a podvědomě registroval, e jenom s námahou udruje vůz ve směru. Brněla ho levá pae a tak si ji na chvíli poloil na rozpálené okénko dveří. Rozloil se pohodlněji do sedadla a hned se zase křečovitě chytil volantu. Ze strany cítil starostlivý pohled svého spolujezdce.

Proboha, kdy u ta jízda skončí? Alespoň na chvíli zastavit, vykoupat se někde v řece nebo aspoň opláchnout v l o u  i … Tondo! Bacha!” vykřikl Kopal a Vrána okamitě srovnal volant.

Na okamik ho to vzpamatovalo. Co je s tebou? Je ti blbě?

Hergot, copak nevidí, e jsem se musel vyhnout těm vejmolům? Radi se podívej, kolik kilometrů po tý roletě nám jetě zbejvá. Kdy to takhle půjde dál, nemůou to vydret gumy,”

zachroptěl Vrána a znovu si otřel pot z čela.

xxxx

Do ústavu pracovního lékařství si zael doktor Pavlík sám. Cestou si v hlavě formuloval, co vlastně chce. Pro svůj výzkum přece dostával krevní vzorky z nejrůznějích oddělení a pro statistické účely nepotřeboval chorobopisy jednotlivých pacientů. Dokonce ani jejich jména.

V duchu se přesvědčoval, e datum odebrání vzorků a pořadové číslo pacienta by mělo stačit, přece musejí mít na příjmu nějakou dokumentaci.

U nepřijímáme,” ozvalo se zpoza zavřeného okénka po jeho zaklepání. Zabuil tedy silněji a představil se: Doktor Pavlík z imunologie. Potřeboval bych s vámi mluvit.”

Chvíli bylo ticho. Pak bylo slyet oupání idlemi a nakonec mu otevřela vyzáblá nerudná sestra se álkem kávy v ruce.

31

Usoudil, e by bylo zbytečné vysvětlovat jí, oč se mu jedná, a proto se spokojil jenom s jednoduchou prosbou:

Buďte tak hodná a zaveďte mě k primáři.” Zatvářil se tak důleitě, jak jenom dokázal. Sestra chtěla něco namítnout, ale včas si to rozmyslela. Usoudila, e ten vousatý, udýchaný doktor se nedá odbýt.

Tady,” udělala dva kroky k proskleným dveřím, zaklepala a pustila Pavlíka dovnitř. Víc se o něj nestarala.

Primář Gráf seděl za stolem a studoval svůj nabitý diář. Doktor Pavlík stručně vysvětlil, proč přichází.

To je zajímavé, pane kolego, velice zajímavé. Myslím, e vám budeme schopni pomoct.

Vedeme velice pečlivé záznamy. Má to jednak určitý vědecký význam a pak, často nevíme, co se v které zemi, kam nai experti putují, můe stát. Potom bývá výchozí dokumentace velice důleitá.”

Vytočil číslo místní linky a poádal autoritativním hlasem vrchní sestru, aby mu přinesla poadovaný záznam. Za několik minut se objevila ena středního věku, v čisté nakrobené zástěře, a podala primářovi obálku.

Doktor Gráf ji otevřel a chvíli studoval sloku papírů. Pak ji podal přes psací stůl doktoru Pavlíkovi:

Tak se podívejte sám. Ten vá vzorek číslo dvacet sedm je pětapadesátiletý Antonín Vrána, povoláním řidič automechanik, vyslán před měsícem do Severního Jemenu na tříměsíční sluební cestu. Ostatně, máte tady vechna data, ádost o prohlídku od závodního lékaře, objednávku zaměstnavatele. Chrup sanován, předepsané očkování, v  e c h n o … Tedy aspoň z naí strany. To, co jste zjistil, jak dobře víte, zatím nesledujeme, ale přesto… Primář se na chviličku odmlčel a pak pokračoval. Nerad bych, abyste se, pane kolego, blamoval, tomu člověku je pětapadesát, ije normálně, ádné mimořádnosti… Byl by to dost zvlátní případ, snad mi rozumíte.” Primář se odmlčel.

Já vím, pane primáři, ale testy v laborce jsou jasně pozitivní, to se nedá oddiskutovat…”

Jistě, já vás chápu. Z naeho hlediska ovem případ naprosto bez problémů. Srdce jako zvon, ádné potíe … abych pravdu řekl, doporučil bych vám, abyste si zael za jeho závodním lékařem … Ale stejně, nějak mi to nehraje, e by se takový průměrný, obyčejný člověk dostal mezi rizikové skupiny?”

32

Primář zavrtěl hlavou a pobaveně se podíval na mladého doktora. Pavlík zhluboka povzdechl, uznával názor starího kolegy. Ale na druhé straně tady jsou výsledky z laboratoře.

Co se dá dělat,” řekl po chvíli mlčení. Vypravím se za závoďákem … Nějak u to musím dotáhnout do konce.”

Hodně těstí,” sue poznamenal primář Gráf.

xxxx

Kdy do kanceláře vstoupil Karim, měla před sebou Najma rozloenou kompletní dokumentaci, týkající se projektu Aquaplan. Přestoe se o záleitost zajímala intenzívně a v poslední době, vyplývalo jí z celé dokumentace, e starý pán začal o projektu uvaovat ji

před dvěma roky. V příloze bylo připojeno vyjádření ministerstva zemědělství, připis z ministerstva výstavby, dokonce i dobrozdání z geologického střediska při ministerstvu nerostného bohatství.

Ovem projekt Aquaplan dostával pevnou podobu a po příchodu Azíze do podniku.

Dokazovaly to zápisy z jednáni s předáky jednotlivých vesnic, které projevily zájem o získáni vody. Ve slokách byly záznamy o ustavení jakýchsi drustev, k čemu dal Azíz popud tam, kde si jednotlivci nemohli dovolit nést náklady spojené s navrtáním vody, výstavbou studny a instalací čerpadla. Byly tady také zaloeny potvrzenky na platby předem, aby firma Heraby měla z čeho nákladný projekt financovat.

Jisté je jedno, uzavřela pro sebe Najma, dědeček Heraby nepoádal nikdy o státní půjčku, ani se neobrátil na některého z vlivných finančníků či majitelů bank. Starý pán počítal s tím, e se projekt podaří realizovat a firma získá celý profit. Nehodlal se s nikým dělit.

Najma se pohodlně opřela do idle a v okamení se rozhodla: ona také neustoupí. Ani ji nenapadne, aby projekt, který se právě rozbíhal, zastavila. Přesto ji ovem výhruka toho drzého mladíka na křiovatce nela z hlavy, čí vzkaz tlumočil? Neméně zvlátní byl i dotaz dědečka Herabyho při telefonickém rozhovoru.

I kdyby mi chtěl někdo vyhroovat, přece by volil jinou formu. Zatelefonoval by nebo poslal anonymní dopis, uvaovala. Pamatovala se sice, jak nepříjemná situace nastala, 33

kdy dvě z větích podnikatelských firem se spojily jen proto, aby získaly zakázku na výstavbu jiního sídlitě, kterou měl starý Heraby díky svým konexím celkem jistou. Bylo jí jasné, e v obchodním světě neexistují ádné ohledy a vidina zisku dokáe hnát mnohé počestné obchodníky daleko za hranici zákona. Uvědomovala si, jak je na tenhle svůj první úkol beznadějně sama. e se nemá s kým poradit. Dědeček je daleko a navíc se bála, e by mu rozhodně nepřidalo na zdravotním stavu, kdyby ho nějak znepokojovala. Nikoho z příbuzenstva nechtěla obtěovat u proto, e nepokládala jejich úsudek za dost pronikavý na to, aby jí dokázali poradit. Azíz je v terénu. Jene i on vechno vidí spí očima Evropy a pozbyl dost citu pro zvlátnosti místních poměrů. Rozhodla se, e zavolá Tomovi Hoganovi.

I kdy jí konkrétně neporadí, uslyí aspoň přátelský hlas a upřímný názor.

Snědla s chutí sendvič s pečenými kuřecími játry a zapila svůj oběd koka-kolou.

Pak se pokouela vytočit číslo Tomovy kanceláře. Nebyl tam. Mrzutě sáhla po hromádce korespondence, kterou vyzvedl Karim v potovní přihrádce. Rozřezávala jednu obálku za druhou, větinou se jednalo o běnou obchodní agendu. Pak si přečetla dopis, který ji pobouřil. Byl od bohatého ejcha Ali Muhammada Jahji, jemu patřila vesnice Bab el Majs.

Jedna z těch, kde se feláhové sloili na vyvrtání studny. ejch psal firmě Heraby Co. Ltd., e ruí objednávku svých vesničanů,“protoe zjistili, e novou studnu nepotřebují. Naprosto jim stačí dosavadní voda z jeho studny. Zároveň velice autoritativně ádal, aby peníze vesničanů byly vráceny jemu osobně, protoe on sám dohlédne na spravedlivé vrácení jednotlivých podílů. Firma je tímto ádána, aby tak učinila neprodleně do tří dnů po obdrení dopisu a své zaměstnance do vesnice neposílala. Napřítě si ejch vymiňoval právo jednat za vesničany pouze osobně. Dopis končil připomínkou dávného přátelství Ali Muhammada Jahji se starým Herabym.

Najma títivě odhodila dopis na stůl, sevřela rty, aby jí neuklouzlo několik nenávistných slov.

Nemohla potlačit prudký tlukot srdce. Projekt Aquaplan začíná, jak vidno, vyvolávat nepřátelství. Nezbývá ne bojovat, pomyslela si.

34

A kdo chce bojovat, musí mít dobré zbraně a potřebuje posily. Jene, kde je teď vzít?

xxxx

Kdy se doktor Pavlík vracel do své pracovny, uvědomil si, e na návtěvu závodního lékaře ve výzkumném ústavu vodohospodářském u mu těko vyjde čas. Znamenalo by to jet na druhý konec Prahy.

Bylo by malým zázrakem dostat se tam dřív, ne z ordinace zmizí poslední noha. Je pátek, den časných odjezdů na víkend, den zkrácené pracovní doby, den, kdy se dá zařídit jen velice málo důleitých věcí. V pracovně nael hrnek ji dávno vystydlé kávy a pod ním útrek recepisu, na kterém stálo lakonické: la jsem pro vzorky. Horáková.”

Houby pro vzorky, pomyslel si Pavlík, la si pro maso. Aby měli s muem přes sobotu a neděli vystaráno na debuírování. Doktor Pavlík sestře Horákové nevyčítal péči o domácnost. Vadilo mu jen, e neustále shání něco k jídlu. Kdy občas zahlédl její páteční nákup, čítající dobře tři kila masa, uzeniny v to nepočítaje, divil se, kde se tahle tendence k notorickému přejídání bere právě u příslunice vykoleného zdravotnického personálu.

Vypil kávu, přitáhl si telefonní seznam s tím, e do ordinace vodohospodářského výzkumáku alespoň zatelefonuje. Dlouho hledal, ne konečně nael tu pravou instituci. Protoe vodou, jak zjistil ke svému překvapení, se zabývalo víc výzkumných ústavů. Vytočil číslo a drahnou chvíli čekal. Bylo u odpoledne a chápal tudí, e na ústředně to nemusí vzít hned. Konečně se někdo ozval nesrozumitelným hlasem. Pavlík poádal, aby ho přepojili na závodní ordinaci. Po chvíli, kdy u měl pocit, e spojení bylo přerueno, ozval se ve sluchátku příjemný enský hlas: Ordinace!”

Dobrý den, tady doktor Pavlík z imunologické laboratoře fakultní nemocnice, potřeboval bych mluvit s vaím závodním lékařem,” vysoukal ze sebe.

U aparátu doktorka Rakovská, co byste si přál, pane kolego?”

Jde mi o jednoho vaeho zaměstnance a patrně i pacienta. Jmenuje se Antonín Vrána, rok narození devatenáct set třicet dva, před nedávnem, tedy asi před dvěma měsíci, byl vyetřován v ústavu pracovního lékařství pro výjezd na krátkodobou sluební cestu do Severního Jemenu.

35

Potřeboval bych jeho kompletní zdravotní dokumentaci a taky bych moc rád věděl, kde bych ho v současné době nael.”

Chvíli bylo na druhém konci ticho, pak se ozval opatrný a zvědavý hlas lékařky: Můete mi říct, k čemu potřebujete dokumentaci pacienta Vrány?”

Abych pravdu řekl, trochu předbíhám událostem, ale dovolil jsem si zavolat dřív, ne se s vámi spojí nae referenční laboratoř ..

Směla bych konečně vědět, proč?” ozvalo se z telefonu teď u netrpělivě.

Vysvětlím,” snail se být maximálně stručný. Dostal se mi pod mikroskop vzorek krve pacienta Vrány, provádím rozsáhlejí výzkum poměrů bílých krvinek u různých pacientů, a tenhle vzorek byl výrazně atypický. Poslal jsem jej do laborky. Výsledek seropozitivita na AIDS. Předpokládám, e vám to něco říká. Pochopitelně bude nutné provést jetě doplňkové zkouky. Ale vzhledem k tomu, e se jedná o člověka, který má odejet do zahraničí, domnívám se, e je třeba jednat s maximální r y c h l o s t í … “

Počkejte okamik,” přeruila ho náhle doktorka Rakovská. Pak bylo chvíli ticho a v sluchátku se ozývalo jenom třískání zásuvek kartotéky.

Tak jsem si nala jeho sloku. Podnik ho sice vybral a dokonce samo ředitelství usilovalo o to, abych mu povolila výjezd. Ale jako oetřující lékařka jsem zastávala opačné stanovisko.

Vyí krevní tlak, na posledních třech ekg změny, svědčící o počínající ischemické chorobě, zátěové ekg vykazovalo prohloubení změn, typických pro ischemickou chorobu.

V posledních několika letech si stěoval na občasné záchvaty kale a zhorující se potíe při dýchání. Měla jsem podezření na astma, byl tedy poslán na imunologické vyetření s výsledkem zcela negativním .. Moment, ” přeruil ji doktor Pavlík, který a doposud pozorně poslouchal a dělal si poznámky. Kdy byl vyslán na to imunologické vyetření a kam?”

Nebylo to u vás. Spadá pod druhou fakultní nemocnici a vyetřován byl v únoru, 36

protoe se mu záchvaty kale neustále opakovaly, taky byl tou dobou několikrát v neschopnosti.

Jene vzorky odebrané v květnu a vyetření u nás jsou jasně patologické a seropozitivní,

trval na svém dál Pavlík.

Je mi líto, řekla celkem neúčastně lékařka a Pavlík cítil, jak se na druhém konci Prahy dívá na hodinky, protoe právě před několika minutami jí padla a někde před ústavem na ni čeká manel, aby ji i v tomhle nevlídném počasí vyvezl na chalupu.

Můete mi aspoň říct, kdy ten člověk má odjet?” zeptal se Pavlík chvatně.

Podle mě neodjede vůbec, vysvětlila jsem vám přece, e s ischemlckou chorobou, by i v začátcích, a s tím vysokým tlakem a chronickým katarem průduek by ho na pracovním lékařství nikam nepustili,” řekla teď u dost natvaně.

Jene já tu mám výsledky z vyetření na pracovním lékařství a tady je černé na bílém srdce jako zvon, ékágé normální, zátěově beze změn, o nějakém zadýchávání nebo astmatu ani zmínka. Rtg plic a srdce je také v mezích normy, co tomu říkáte?” vysypal ze sebe jako dávku z kulometu a čekal, co se bude dít. Nic. Lékařka patrně přikryla dlaní mikrofon telefonu a s někým mluvila. Pak se konečně ozvala:

Poslyte, kolego, přiznám se vám, e jste mě zaskočil. Jednak nemám dnes dost času, abych se téhle záhadě věnovala, a pak tu taky u nikdo není. Podle mě je vyloučené, aby Vrána odjel na sluební cestu. Ale fakt je, e u delí dobu si u mě nebyl pro léky, které musí brát na sníení tlaku. Musela bych se zeptat na kádrovce. O tom, jestli vycestuje, rozhoduje nakonec ústav pracovního lékařství. Osobně se domnívám, e dolo k nějakému omylu buď ze strany vaí nebo na pracovním lékařství..

Chvíli se znovu odmlčela a pak se víceméně prosebným hlasem ozvalo: Nezlobte se, ale já u dnes budu muset jít. Slibuji vám, e hned v pondělí ráno prověřím, jak to s pacientem Vránou vypadá a pokud bude v ústavu, zjistím, kde dolo k tomu podivnému omylu. Jenom jetě maličkost, vy říkáte, e je tu podezření na AIDS, je to tak?”

37

Přesně, proto vás jetě teď obtěuji, kolegyně,” dovolil si doktor Pavlík vůči tomu sympatickému hlasu kapičku důvěrnosti.

Vy jste pana Vránu nikdy neviděl, e ne?” řekla doktorka Rakovská.

Ne, nikdy,” připustil Pavlík.

,,Tak se ani nemůete divit, proč jsem tak skeptická k vaim laboratorním zkoukám. A teď u opravdu musím jít. Moc se vám omlouvám, ale buďte tak hodný a zavolejte mi v pondělí kolem osmé, pokusím se pro vás zjistit, co se dá.”

Doktor Pavlík se duchapřítomně zmohl jen na slabounké děkuji a na shledanou a pak to v telefonu rázem klaplo a bylo ticho.

xxxx

Nad kamenitým srázem volně krouil skalní orel. Kolona jela sotva padesátikilometrovou rychlostí a Kopal si dopřával pohled na toho hrdého, krásného dravce. Proti modré obloze se rýsovaly edohnědé perutě a klouzavý let jako by vyvracel vechny zákony fyziky. Náhle se vůz prudce stočil doprava a vyjel z kamenité pisty rovnou do poutě.

Sakra,” vyjelo Kopalovi a prudce se otočil na svého řidiče. Tonda Vrána leel bezvládně na volantu celým předprsím, hlavu opřenou o čelní sklo. Vůz pomaličku kobrtal po kamenech poutě a ztrácel rychlost.

Tondo, co je ti?” vyjekl Kopal, levačkou se snail přizvednout bezvládné tělo, aby nestrhávalo volant, pravou rukou se pokouel dostat vůz zpět na vozovku.

Tondo, n e b l b n i … ” řval, protoe si v první chvíli neuměl představit, e to, co se stalo, není jen patný ert. Pak se poněkud vzpamatoval a pokusil se nahmátnout klíček od zapalování, ale neuspěl. Ostatně, zatím se řidiči svezla noha z plynu a motor se zařazeným čtvrtým převodovým stupněm na nesjízdném terénu několikrát kytl, vůz poskočil a zastavil se.

Konečně se Kopalovi podařilo zvednout Vránovu hlavu natolik, aby mu viděl do obličeje.

Promodralé rty, zavřené oči, vzezření člověka, který přestal dýchat. Kopal se plnou vahou opřel do pokleslého těla, uvolnil si jednu ruku a zatroubil, dlouze a zlověstně.

38

To u přední vůz zaznamenal vyjetí druhého nissana z kamenité pisty a zároveň se zastavily i oba vozy, jedoucí na konci kolony.

První nissan zacouval obratně zpátky k místu několik metrů od silnice.

Co se stalo?” křikl Musil a vyskočil z kabiny.

 N e ví m … Tonda snad skolaboval,” vyrazil ze sebe Kopal a ukázal na bezvládné tělo za volantem. Musil otevřel dvířka na straně řidiče, nadzvedl Vránovi oční víčko. Pak se mu snail nahmatat tep na zápěstí. Pomozte mi ho vytáhnout ven!” vykřikl. lo to a

neuvěřitelně těce. Bezvládné tělo bylo vklíněno za volant. Nakonec se jim to podařilo.

Poloili Vránu na hrbolatou písečnou pou, Musil mu rozhrnul koili a poloil ucho k mohutnému hrudníku. Znovu se podíval do zorniček a pak krátce zavelel: Srdeční kolaps, nejspí. Zkusíme masá srdce a umělé dýchání.” Dvanáct prudkých pratících stlačení mohutného hrudníku, dva hluboké vdechy do úst bezvědomého. Znovu stlačení krajiny srdeční a znovu dýchání, nikdo nemluvil, po deseti minutách vystřídal Musila Kopal. Mu leící na zemi konečně otevřel oči. Srdce začalo nepravidelně a slabounce bít.

Sláva, oddechl si Musil, ale vzápětí si uvědomil, e to vůbec ádná sláva není.

 J á . . z a b l e k o t a l pokroucenými rty Vrána, ale Musil ho umlčel pohybem ruky.

Teď mlč, Toníku,” přeel automaticky do tykání. Udělalo se ti jenom trochu patně. Le

klidně a nehýbej se. Naloíme tě do vozu a zajedeme s tebou do nemocnice. Hlavně mlč, pravidelně dýchej a na nic nemysli, vechno bude dobrý.”

Musil vstal a kývl na Zlatníka. Radku, počkej u něho, musíme se domluvit s Azízem, kde je nejblií nemocnice.” Vzal Kopala za rukáv a postoupili k Azízovi, který stál dva metry od leícího řidiče. Ostatní dělníci se dreli od místa netěstí v uctivé vzdálenosti a vzrueně mezi sebou diskutovali. Kdy poodeli několik kroků od Vrány, zeptal se Musil Azíze: Kde je nejblií nemocnice?”

To je patný,” řekl bez dlouhého váhání Azíz a bylo vidět, e myslí na toté. Nemocnice s jednotkou intenzívní péče je jedině v Saná.”

40

Tam ho v tomhle stavu nemůeme nikdy dopravit,” namítl Kopal.

Já vím. V Saadě snad je doktor, ale jakej, to nevím,” pokrčil rameny Azíz.

Nutně potřebuje do nemocnice. Podle mě je to srdeční záchvat, tady doktor moc nepomůe, patně dýchá, musí dostat kyslík. Hergot,” zavrčel Musil, kolik nám jetě zbývá do Saady?”

Nejvý deset kilometrů,” řekl Azíz. Tady u by měla přijít lepí silnice, asfaltová. Za chvíli bysme mohli být ve městě. Jsou tam vojáci, určitě mají doktora a myslím, e i helikoptéry, mohli by ho odvézt do Saná za necelou hodinku.” Zná tam někoho?”

Myslím, e ano, slouí tam jeden můj bratranec, třeba ho najdeme.”

Dobře, udělejte vzadu v naem nissanu prostor, naskládejte spací pytle na sebe, d e k y…

vechno, a můe Tonda leet pohodlně. Já pojedu s vozem, ty, Azízi, pojede před námi a jeď co to dá, rozumí, jak to myslím?” Jo, na plný pecky,” zasvítily Azízovi černé oči.

Radek si sedne k Vránovi, ty Jardo,” obrátil se ke Kopalovi, převezme vá vůz a naloí

vechno, co vyházíme. Vezme si taky na povel zbytek dělníků. Umí někdo z nich anglicky?”

otázka platila Azízovi, který u plhal do své fordky.

Jo, Abdul rozumí, to je ten nejmladí z nich. A taky Haím, co nosí na hlavě místo turbanu plátěnou vojenskou čepici.”

Vyjeli tak rychle, jak to dovoloval terén a stav silnice. Zlatník opatrně utíral Vránovi pot z čela a snail se ho přidrovat na vratkém, kymácejícím se lůku.

xxxx

V moderně zařízené kanceláři ochlazoval vzduch ohromný ventilátor, umístěný u stropu. Na desce pracovního stolu stály dva telefony, sklenička s voňavým čajem a stojánek na zlaté pero. Podlahu tvořila mozaika z nazelenalých dladiček. Za konferenčním stolkem křesílka, potaená jemnou, matně zelenou kůí.

Za pracovním stolem trůnil tloutík v sněhobílé dalábii, ruce sloeny na břie, oči upřeny na dveře.

41

Po chvíli se otevřely a do místnosti vstoupil tíhlý mu v přiléhavém, na míru uitém dvouřadovém evropském oděvu se stříbřitě modrou kravatou a blýskavou sponou, umístěnou mezi čtvrtým a pátým knoflíčkem popelínové koile. Zastavil se na tři kroky od masivního stolu. Vyřízeno?” zeptal se ho břicháč.

Ano, pane. Je jich celkem pět. Dva Belgičané, jeden Ital, jeden Francouz z Dibuti a jeden Holanďan. Zařídil jsem vechno potřebné, vyplatil jsem jim edesát procent z á l o h y… 

Příchozí na chvilku zaváhal a nejistě se podíval na éfa.

Řekl jsem padesát,” prohodil nevrle tloutík za stolem a poloil ruce s ohromnými zlatými prsteny na obou prostřednících na stolní desku. Trvali na svém. Poloili to jako podmínku.”

Omar Muhammad Nárámí přikývl na souhlas a pootevřením očí vyzval svého tajemníka, aby pokračoval. Dostali vechno potřebné. Doprovází je skupina naich lidí.

Jsou pochopitelně ozbrojeni.”

éf přivřel oči a pravou dlaní udělal netrpělivý pohyb, jako by stíral ze stolu nějaké smítko.

Tohle gesto vyjadřovalo, e se taková věc rozumí sama sebou.

Kdy vyjedou?” Zítra.”

Pozdě,” vzdechl tloutík. Na znamení, e je audience u konce, zavřel oči a máchl dlaní.

Tajemník v evropském obleku se uklonil a vycouval z místnosti.

xxxx

Kasárny, k nim dojeli, byly neuspořádaným shlukem nízkých přízemních baráků, povětinou bez oken. Větina vojáků spala ve stanech na irokém prostranství, kterého tu bylo dost i pro mnohem větí jednotku. Inenýr Musil se svým nissanem zaparkoval tak, aby vozidlo stálo ve stínu u tábní budovy, jediné dvoupatrové stavby.

Azíz mezitím nael svého bratrance, který přivedl velitele a vojenského lékaře. Za pomoci vojáků vyloili provizorní lůko a odnesli je i s Vránou na oetřovnu. Lékař pečlivě provedl prohlídku. Vrána se vzpamatoval natolik, e stále chtěl něco říci a nadzvednout se na loktech. Musil ho uklidňovat, jemenský vojenský lékař potvrdil původní domněnku, srdeční slabost.

42

Azíz rychle tlumočil, názor střídal názor.

Musil brzy pochopil, e Azíz pracně vysvětluje veliteli vojenské posádky, co tu vlastně dělají.

Několikrát padlo slovo čeko a Aquaplan. Po chvíli vstoupil do rozhovoru mezí Azízem a velitelem i lékař. Rychlý sled hrdelních arabských vět a dramatičnost přednesu nedovolovala Musilovi odhadnout, jak se vlastně situace vyvíjí. Nakonec se vichni tři odmlčeli, velitel se tvářil sympaticky, doktor spokojeně a Azíz zářil těstím:

Velitel slíbil, e dá okamitě vypravit vrtulník do Saná, aby vzal vaeho člověka do nemocnice. Polu zprávu slečně Najmě, aby se o něj postarala.”

Řekni veliteli, e mu děkuji jménem nás vech,” stačil vyslovit Musil a Azíz přetlumočil.

Velitel jenom mávnul rukou. Zdvihl telefon a vykřikl několik stručných povelů. Ve svých rozněrovaných botách a rozepnuté koili nevypadal příli důstojně, zato za dané situace prokázal své lidské důstojenství a velitelskou autoritu činem.

Mezitím lékař něco rychle vysvětloval Azízovi. Říká, e mu pro jistotu píchne uklidňující injekci, aby při převozu spal. Taky se ptá, zda mu můe dát stimulans na srdce,” tlumočil Azíz. Musil si přebral v hlavě vechno, co znal o náhlých příhodách srdečních, a pak svolil.

Vojenský lékař odřízl ampulku a chystal si injekční stříkačku s jehlou.

Co teď budeme dělat, Azízi?” optal se zvědavě Kopal.

O převoz vaeho kamaráda se nemusíte starat, kapitán to zařídí sám.”

Neměl by přece jen někdo z nás letět s Vránou?” nadhodil Musil a pohledem vyzval zbývající členy skupiny, aby se vyjádřili.

Nastalo rozpačité ticho. Byli si vědomi, e péče o postieného kamaráda je teď jejich první povinností. Ale současně bylo jasné, e kdy zůstanou jen ve dvou, nesplní úkol. Situaci pohotově rozřeil sám Azíz: Je to zbytečný. Ve vrtulníku s ním poletí ná vojenský lékař. V

nemocnici ho převezmou do péče doktoři a o dalí se postará Najma.”

Musil přikývl na souhlas.

43

Tondo,” sklonil se k Vránovi, neboj se, vechno bude v pořádku. Poletí s tebou doktor, podáme zprávu na ná zastupitelský úřad a oni se o tebe postarají. Jak to tu dokončíme, přijedeme se na tebe podívat. To u bude zase chlapík.“Vrána přivřel neznatelně oči a úlevně se usmál. Bylo zřejmé, e uklidňující injekce začíná působit. Znovu se nad ním sklonil lékař a hmatal mu puls. Chvíli drel Vránovo zápěstí a pak spokojeně pokývl hlavou: Taman,” zazubil se na Musila.

Říká, e to bude v pořádku,” komentoval celkem zbytečně Azíz, protoe tohle slůvko Musil velice důvěrně znal.

Dva vojáci opatrně Vránu přeloili na nosítka a odnáeli ho k vrtulníku. V patách za nimi el vojenský lékař s branou první pomoci. Musil s Kopalem uzavírali průvod. Kdy naloili vojáci nosítka do vrtulníku, povzdechl si Kopal: To nám to pěkně začíná!”

xxxx

V neděli večer končila doktoru Pavlíkovi sluba. Případů nebylo mnoho, přesto vak se mu nepodařilo dokončit rukopis, který si přinesl. Případ Vrána, který na poslední chvíli v pátek odpoledne diskutoval s doktorkou Rakovskou, mu leel v hlavě víc, ne si byl ochoten přiznat. Nesrovnalosti v obou lékařských spisech bily do očí a Pavlík si chtě nechtě musel klást otázku, zda se jedná o náhodu s vysokým stupněm nepravděpodobnosti či o lajdáckou práci, patné vyhodnoceni vyetřených údajů n e b o … Sám nevěděl, jaké dalí monosti by tu mohly nastat. Představa, e by si Vrána v nepřiměřeně krátkém časovém úseku vylepil funkci srdce a během tée doby se dokázal nakazit AIDSem, i kdy tohle stále jetě nebylo tak docela jisté, ho mátla. Hnětlo ho, e je neděle, e si nemůe s nikým kloudně pohovořit, protoe vichni známí byli dílem na víkendu, dílem na letni dovolené.

Kolem esté hodiny večerní se rozezněl v čekárně zvonek a mu přiblině jeho věku vrazil do ordinace s malým chlapcem v náručí. Ovázaná levá ruka, silné krvácení, nebyl čas na zbytečné povídání. Pavlík sejmul obvaz, zaznamenal poměrně irokou a dlouhou řeznou ránu v zápěstí, sluně oetřenou, ale nebylo pochyb o tom, e bude třeba it.

44

Rychle ránu znovu desinfikoval, poslal sestru pro sedačku a zavolal na chirurgii, aby se připravili na ití.

Otce, který chtěl následovat sestru se synkem, zadrel.

Jak se mu to stalo?” zeptal se a připravil si formulář.

Otec stál neastně před jeho psacím stolem a ani ho nenapadlo, aby se posadil.

No tak, jak k tomu úrazu přiel,” vyzval ho vlídně Pavlík.

Tatínek se vzpamatoval, poloil oba ukazováky na hranu stolu a pomalu spustil: Petr si čistil akvárium, takové malé, nic moc, měl v něm dvě červené rybky.

Nenapadlo mě, e by to mohlo být něco nebezpečného, ale jak voda natékala do akvária a on je drel nad vanou … Buď sklo prasklo samo, nebo klukovi vyklouzlo z r u k y … Najednou jsem slyel řinkot, řev a …  Nepovaoval za nutné rozvíjet příběh dál.

Aha,” řekl lakonicky Pavlík, urovnal záznam o úrazu ve válci psacího stroje a dodal: Vá občanský průkaz, prosím.”

Mu sáhl do zadní kapsy letních kalhot a vytáhl sluební průkaz přísluníka Bezpečnosti.

Co? … A h a … a n o . . p r o h o d i l doktor Pavlík a nahlédl do průkazu.

Já vám nadiktuju vechno, co potřebujete, soudruhu doktore,” řekl teď u vyrovnaným hlasem majitel průkazu.

Mám v tom praxi,” pousmál se. Syn Petr Sýkora, narozen 7.7.1979, otec Jiří Sýkora, narozen 1953, bydlitě Zvárova 36, Praha 2. K úrazu dolo dnes kolem sedmnácté hodiny.”

Doktor Pavlík pečlivě klepal ve do protokolu a v duchu přemítal, jak má tomuhle pozdnímu návtěvníkovi vlastně říkat.

V průkazce bylo uvedeno: Kapitán JUDr. Jiří Sýkora. Mám ho oslovovat soudruhu kapitáne nebo soudruhu doktore? Dilema vyřeila sestra Srbová. Vtrhla do ordinace pohotovosti a zahlaholila:

Tak tatínku, u mu to ijou. Bude to pět tychů a za půl hodiny ho tady máte.”

Kapitán Sýkora se mírně sestře uklonil a řekl děkuju. Doktor Pavlík vak Srbovou poádal: 45

Buďte tak hodná, sestři, běte nám do kuchyňky uvařit dvě pořádné kávy, ano?” Nato se otočil k Sýkorovi a dodatečně se optal: Dáte si kafe, co?

Sýkora vděčně kývl hlavou.

Nebojte se, zranění není váné, vaemu Péovi to seijí a bude za pár dní jako rybička.

Ruka se uzdraví jedna dvě … Bude muset trochu cvičit, aby to rozhýbal, ale na to u dáte pozor, e?

Samozřejmě, soudruhu doktore, ujistil Sýkora starí, který byl podle data narození Pavlíkovým vrstevníkem. Pozvání na kávu navodilo poněkud důvěrnějí atmosféru.

Nezlobte se, e se na to ptám, začal Pavlík, ale vy slouíte u kriminálky?” V otázce bylo přání otcem mylenky, ani si to lékař uvědomil. Ano. Uhodl jste.”

Rád bych se zeptal na vá úsudek v jedné zajímavé záleitosti,” zkusil to Pavlík oklikou.

Jedná se o detektivní příběh nebo něco ze ivota?” usmál se kapitán.

Ze ivota.” Pavlík se rozpovídal otevřeně, jako by se s kapitánem znali u léta. Jde o problém logický, ale přesto je to záhada.”

Já na záhady moc nevěřím,” nadhodil Sýkora a opřel se pohodlně do opěradla idle.

Tak poslouchejte. Tady,” doktor Pavlík ukázal na pravou polovinu desky psacího stolu, mám lékařskou zprávu o pacientovi A. Ta zpráva je z jistého pracovitě, je vyčerpávající a vypovídá o určité indispozici, řekněme o začínající chorobě. Tady,” ukázal na levou polovinu stolu, kde stál i telefon, mám zprávu o tomté pacientovi. Naprosto se lií od první zprávy, dokonce vzbuzuje dojem, e jde o docela jiného člověka. Navíc mu přisuzuje docela jinou chorobu a to chorobu společensky velice závanou. Co tomu říkáte?”

Kapitán Sýkora chvíli mlčel, pak se pozorně podíval na mladého vousatého lékaře a klidně se zeptal: To je hra?”

Ani náhodou, to je problém, před kterým stojím a chtěl bych znát na tuhle záleitost názor odborníka, kdy u vás tu astnou, vlastně neastnou náhodou mám.”

Připoutíte monost záměny chorobopisů?” zeptal se Sýkora.

46

Ne, ale jsem ochoten připustit záměnu výsledků u jednoho vyetření, jene těch vyetření je víc a klinické obrazy do sebe perfektně zapadají.

Neobtěoval bych vás, kdyby se nejednalo o opravdu závanou věc. Taky od vás nechci vysvětlení, jenom vá vlastní názor, máte v tom přece jisté zkuenosti, ne?”

Kapitán Sýkora se na chvíli odmlčel. Znal obstojně lékařskou terminologii a chápal, o co doktorovi jde.

Dal si na čas, ne řekl to, co si pomyslel od samého začátku: Jestlie vyloučíme monost kompletního falování dokumentace a pokud popíráte monost omylu v zařazení diagnostických vyetření, pak logicky vyplývá, e na dvou různých pracovitích byly vyetřovány dvě různé osoby pod stejným jménem.” Doktora Pavlíka jeho slova poněkud vyvedla z míry.

To by byl teda ohromnej průvih, soudruhu kapitáne,” pohlédl na sympatického mue s naducanými tvářemi, poloviční pleí a od kouře zaloutlými prsty. U o tom přemýlím druhý den a vychází mi přesně toté, jene tomu nemůu uvěřit, chápete?”

A nechtěl byste mi povědět, o co se vlastně jedná? Připadám si tady jako v televizní soutěi,” namítl kapitán Sýkora a pokračoval. Vdy já vůbec nemusím mít pravdu, i kdy

jde o logický z á v ě r … “

Hned vám to vysvětlím,” spustil doktor Pavlík, ale vtom se otevřely dveře a sestra přivedla malého Petra Sýkoru se zafačovanou rukou a lístkem z chirurgie, vyzývajícím pacienta k převazu na přítí týden. Kapitána Sýkoru přestaly zajímat logické roády vousatého lékaře a poroučel se.

Soudruhu kapitáne,” poádal ho Pavlík, mohl bych za vámi někam přijít?”

Samozřejmě,” souhlasil Sýkora a napsal Pavlíkovi na papír své telefonní číslo.

xxxx

Proti původnímu předpokladu se zdreli a nemělo smysl pokračovat dál za Saadu k první vesnici, kde se mělo začít s vrtáním. Inenýr Musil rozhodl, e se tedy jetě jednou vyspí v hotelu. Nápis Crescent v nejirí ulici ve středu městečka sliboval pohodlné ubytování, ale byl to jenom nápis.

47

Uvnitř vypadal hotel velijak. Recepční měl místo pravé ruky háček ze eleza uzpůsobený k tomu, aby v něm mohl dret cigaretu. Recepce sestávala z plyové pohovky a nízkého stolku, na kterém stál telefon, nejspí pro ozdobu. Recepční inkasoval peníze za nocleh předem. Pokoje byly dvoulůkové, s potrhanými tapetami a klimatizačním zařízením, které spí hřálo ne chladilo. Na stolku mezi postelemi stála svíčka.

To je kvůli elektřině, občas nejde, rozumí,” vysvětloval Azíz Kopalovi a zubil se. Hele, interhotel to není, ale buď rád, lepí ubytování tu iroko daleko není.”

Kopal mávl rukou, byl zvyklý spávat venku pod irákem, ve stanu nebo v maringotce.

Utahaný byl za ten runý dneek víc ne dost.

Hotel měl také restauraci a Azíz probudil kuchaře a objednal pro vechny večeři. Proti teplé stravě bez starostí s mytím nádobí nikdo nic nenamítal. Jenom Radek Zlatník, kterého trápil u hlad, se divil, e večeře se bude podávat nejdřív za hodinu.

Co se diví, utěoval ho Musil, nejdřív musí zatopit v kamnech.” Myslel to jako ert, ale Azíz ho vyvedl z omylu:

Kdepak, já mu poručil, a je večeře parádní. Tak on el koupit od bratrance kůzle. Ale to bude hned.” Musil pokrčil rameny a řekl:

Tak víte co? Osprchujte se a já vás pak zvu na skleničku. Za půl hodiny sraz u mne v pokoji.”

Kde je tu sprcha? Neví? A kde vezme panáka?” zapochybovali téměř současně Kopal se Zlatníkem.

Sprcha je na konci chodby a to ostatní nechte na mně,” usmál se Musil a pozval Azíze, aby přiel také.

Bylo půl osmé, kdy se seli v Musilově pokojíku, kadý s kalíkem na čistění zubů v ruce a nedočkavým výrazem ve tváři. Na stole stála plechovka s nápisem Juice Orange a dbán plný kostek ledu.

Hele, tak na srandičky mám akorát náladu,” zamračil se Kopal a sedl si na rozviklanou postel. Zlatník ho napodobil, ale bez komentáře. Jenom Azíz zůstal stát.

Tohle je starý trik, Jardo. A občas vychází,” zaukal Musil na plechovku s etiketou dusu a vzal do ruky otvírák na konzervy. Z nabodnuté plechovky nalil kadému do kalíku pravou domácí moravskou slivovici.

Zlatý český ručičky,” pochválil uznale Kopal a prohlíel plechovku. Jak je to udělaný?”

48

Jednodue. Nejdřív musí vypít spoustu dusu, ale to u nás nebyl problém, protoe děcka jsou na dus zvyklá. Pak seene slivovici, naplní znova plechovku a zaletuje cínem. Nic na tom není, podívej, tady,” ukázal Musil místo, kde byla konzerva letovaná.

Ná éf je paák, myslel na vechno,” uznale pronesl Kopal.

Kdy měl kadý nalito, zvedl Musil svůj kalíek.

Tak na co se vlastně napijeme?”

Já myslím, e Tondovi Vránovi na zdraví, aby se z toho v pořádku dostal, ne?” řekl Kopal za vechny a návrh byl jednomyslně přijat.

Doufám, e to dobře dopadne a v nemocnici ho z toho dostanou,” přikývl Musil. Ale pak ho musíme okamitě poslat domů. Tady nám u nic platnej nebude.”

Zdá se, e tohle klima patně snáí,” mínil Zlatník, ale vzápětí se zarazil. Proč sem vůbec jezdil?”

Zná to, některý lidi jsou hamti hamti, a mám víc ne tamti. Doslechl se, e se tady dají vydělat pěkný prachy a tak se přihlásil,” odhadl po pravdě Kopal.

Jene, kluci, vdy jsme vichni museli projít lékařskou prohlídkou. Kadej musel na ústav pracovního lékařství. Dělaly se tam testy, já jezdil na tom pitomým kole, div jsem dui nevypustil,” připomněl Zlatník.

To má pravdu,” souhlasil Musil. Zdravotně měl být fit, protoe prohlídka byla důkladná.

Jene u infarktu člověk nikdy neví. Jeden den je vechno v pořádku a druhej den to s tebou vihne a má po íalách. Ale e se to stalo hned první den, to je taky divný. Jak na tebe, Jardo, působil během jízdy?”

Kopal se zamyleně díval do svého prázdného kalíku a pak pokrčil rameny: Ví, on byl od samého začátku takovej protivnej, vztekal se, nic mu nebylo dobrý a na vechno nadával. Abych řekl pravdu, za půl hodiny jsem ho přestal poslouchat. Ale u v polovině cesty mi začalo být divný, e chce pořád pít. Přitom se potil, jen z něj lilo. Myslel jsem, jestli nemá horečku, ale na nic si nestěoval. Jednu chvíli skoro neudrel vůz ve směru a tak jsem ho chtěl vystřídat, ale odbyl mě. Moná, e jsem ho měl nechat zastavit a poradit se s vámi. Ale byl jako beran.”

Jo, s některejma lidma je těký pořízení,” povzdechl Zlatník a pak z ničeho nic vyhrkl: 49

A co kdy byl u doma nemocnej a podplatil doktory?”

Ty jsi jak malej kluk. Kdyby byl opravdu nemocný, tak se sem přece nebude cpát.

A podplatit doktory v tak váné věci, to přece nejde,” odmítl podezření Musil. To si nikdo nevezme na triko.”

Jak se sem vůbec dostal? Copak nemáme dost mladejch řidičů?”

Za zásluhy, chlapče. U jsme o tom mluvili, dělal dlouho řidiče u ředitele. Tohle měla být jakási odměna. Jene nebýt tady Azize, který to u vojáků tak perfektně a rychle zařídil, mohl Vrána opravdu umřít,” řekl Kopal.

Tak si dáme jetě jednu rundu na Azíze,” navrhl Zlatník.

Znovu si přiukli.

Ta píe,” pochvaloval si Azíz, kdy nabral dech.

Hele, kde ses naučil tak dobře česky?” zeptal se ho Kopal.

V Praze, ve kole, na koleji. A taky jsem tam měl moc prima holku. Janička se jmenovala,”

prohodil s dávkou nostalgie Azíz.

A ona si tě nechtěla vzít?”

Nemohla, ona u byla vdaná.” Jeho slova doprovodil smích.

A teď váně, chlapci. Je nás o jednoho míň, co myslíte, zvládneme to ve třech? Ale a mluví kadý sám za sebe,” vyzval je Musil a poloil kalíek na rozviklaný stolek.

Otázka měla samozřejmě smysl, ale Kopalovi připadla poněkud legrační. Původně byli čtyři, teď zůstali tři a jeden se ptá dvou zbývajících. Musil si klidně mohl odpovědět sám.

Já myslím, e nám nic jinýho nezbejvá,” pronesl lapidárně Zlatník a podíval se z jednoho na druhého. Hele, to taky záleí na tom, jaký bude pomocný personál. Dobře ví, e my svou práci zvládneme. A kdy nám tadyhle Azíz pomůe, tak by to mělo jít,” řekl Kopal a mrkl na Azíze. No jasně, já tohle u jednou dělal, v Brně na praxi, take se mnou můete počítat. A nai dělníci? Dostávají dobrou mzdu, nemusíte se bát, e by se ulejvali. A taky si vechno dovedou opravit sami, oni jsou na to zvyklí. Tady to jinak n e j d e … Koukejte, tu vodu musíme lidem navrtat, to je slib, to je zaplacený, to je věc d ů v ě r y … Tady voda znamená ivot,” dodal váně.

50

To vechno bez vody nemá smysl.

Musil přikývl na znamení, e rozumí a povauje diskusi za uzavřenou. Dolil kadému do kalíku jetě poslední tečku. Tak a nám to dobře dopadne!”

Podíval se na hodinky a výmluvně je posunul Azízovi před oči. Bylo skoro devět.

Myslí, e u bude večeře? Slíbil jsi nám kůzle … “

Jo, večeře? Neboj se. Ale radi se půjdu zeptat.”

Vrátil se zanedlouho a zval vechny ke stolu. Restaurace nebyla velká, ale zato útulná, čtyři mui ji sdíleli stejným dílem se čtyřmi kočkami. Bylo jasné, e kočky mají větí hlad.

Kuchař přinesl na stůl mísu s kouřící se rýí, pak o něco větí mísu a nakonec pekáč s kůzlečím. Maso sice vypadalo vábně a vonělo, sotva se vak dalo jíst. Bylo tvrdé a nebylo to kůzle, ale určitě starý kozel.

Vichni kolem stolu trpělivě výkali a Zlatníkovi, kterému řádně vyhládlo, připadaly makaróny polité kečupem jako nejbáječnějí jídlo na světě. Ani se nepřiznal, e podobnou pochutinu jí poprvé v ivotě.

xxxx

Syndrom získaného selhání imunity je váná věc. Myslím, e sice nepatří do naeho oboru,” vykládal kapitán Sýkora podplukovníkovi Bezděkovi, ale výskyt tohoto onemocnění u nás je nanejvý varovný signál. Proto si myslím, e bychom tomu mladému doktorovi měli pomoct hned a ne a nás o to poádá hygienicko-epidemiologická stanice nebo jiný kompetentní orgán.”

Tak se mi zdá, e z toho chce udělat velký případ,” namítl skepticky Bezděk a v celé své výce téměř dvou metrů se napřímil na idli.

Nechci dělat z ničeho případ. Jedno je ale jisté. Pokud nedolo k záměně chorobopisů, pak museli dvěma na sobě nezávislými pracoviti projít dva různí pacienti, ale tého jména.

Monost záměny v lékařských záznamech jetě ověříme, ale já bych prozatím tuhle verzi přijal.” Podplukovník Bezděk se nadále tvářil skepticky. Důvody?”

52

Soudruhu náčelníku, udělal jsem si jakési schéma, které hovoří samo za sebe.

Zaměstnanec vodohospodářského výzkumného ústavu Antonín Vrána má po dobu několika let stabilní medicínskou dokumentaci v podniku, kde je zaměstnán. Závodní lékařka nedoporučí jeho výjezd do zahraničí vzhledem k jeho zhorenému zdravotnímu stavu a s přihlédnutím ke klimatickým podmínkám místa, kam má jet. Protoe Vrána chce vycestovat za kadou cenu, souhlasí s nezbytným vyetřením v ústavu pracovního lékařství, který s definitivní platností vycestování povoluje..

To jsem zvědav, co ti z toho vyleze,” poznamenal podplukovník.

Hned to bude. Mám k dispozici zatím jen hypotézu, kterou jsem odvodil z údajů doktora Pavlíka. V ústavu pracovního lékařství bylo zjitěno, e dotyčný člověk je pro práci ve ztíených klimatických podmínkách způsobilý. EKG naprosto v pořádku, tlak v mezích normy, jenom rentgenologické vyetření je podle odborníků poněkud odliné od původního.

Vede jednoznačně k závěru, e ten, kdo se dal vyetřit v ústavu pracovního lékařství, nebyl Antonín Vrána, ale někdo docela jiný. Jde o individuum, které, jak se později při rozboru krevních testů ukázalo, je nositelem výe zmíněné choroby. Má AIDS,” zakončil Sýkora svůj monolog a chvíli čekal na náčelníkovo vyjádření.

A podle tebe bychom ho měli vypátrat, co? Podívej se na svodku, kolik trestných činů nás musí zajímat teď hned. A vechny je třeba co nejdříve objasnit a případy vyetřit. A ty mi sem přijde s AIDS a málem poaduje přednost na vech úrovních …  Podplukovník se na chvíli odmlčel.

Soudruhu náčelníku, já jsem se podrobně informoval. S AIDS je to horí, ne se původně předpokládalo. Samozřejmě , výskyt tohoto specifického onemocnění ve srovnání s jinými státy je u nás prozatím nepoměrně nií. Jene nebezpečnost viru, který způsobuje AIDS, je tak velká, e znamená vánou hrozbu. A v tom okamiku u to není jen záleitostí lékařů.

Rizikoví jedinci, kterých se tohle onemocnění týká a jsou potencionálními iřiteli a přenaeči viru HTLV III, si neuvědomují nebo nechtějí uvědomit, kolik lidských ivotů ohroují. Proto si myslím, e případy, spojené s vyhledáváním nositelů virového onemocnění AIDS, spadají do naí kompetence.

53

Myslím, e se jimi musíme zabývat, abychom si to později nemuseli vyčítat.” Podplukovník Bezděk zamyleně sledoval kapitánův výklad. Má pravdu. Nebezpečí nákazy touhle zákeřnou chorobou musíme zabránit, pokud je to v naich silách. Na druhou stranu ovem nevím, jak chce řeit právě tenhle konkrétní případ.” Vycházím z úvahy, e za sebe na vyetření do ústavu pracovního lékařství musel skutečný Vrána poslat někoho jiného. Jinak by sám prohlídkou neproel. A nemohl by odjet, co se u stalo. Taky mě napadlo, e mohl nějak zfalovat lékařská vyetření nebo zprávy, ale po konzultaci s lékaři jsem to vyloučil.

Zbývá tedy záměna osob. Prověřím, zda by k ní mohlo dojít. A jestli ano, zaměříme se na to, kdo mohl být tím Vránovým dublem. Najdeme-li ho, prověříme jej, provedeme znovu jeho vyetření, testy a podobně .. A kdy zjistí, e tvá hypotéza je zaloena na nesprávné úvaze a ádný dvojník Vrány neexistuje a dolo k omylu v dokumentaci, případně k její záměně?”

Podplukovník se pátravě zadíval do tváře kapitána Sýkory.

,,No, v tom případě by si to doktoři museli vyřídit sami mezi sebou. A kdyby se dokonce zjistilo, e se jedná o omyl a ádné nebezpečí z nákazy AIDS tady nehrozí, tak bych si docela oddechl, to mi můete věřit.”

Podplukovník stále jetě nebyl ochoten ukončit ranní rozhovor.

Jetě mi pověz jednu věc, proč se do toho tak hrne?”

Kapitán Sýkora se na chvíli zamyslel, ale rozhodně ne proto, e by neměl na otázku odpověď. Spí se ji snail přesně zformulovat, aby byla co nejvýstinějí: Je to asi tak.

O AIDS se píe v novinách, hovoří v televizi i rádiu, ale zdá se, e to nikoho hlouběji nevzruuje. Přitom je to tak zákeřná a nebezpečná záleitost.”

Tak dobrá, podívej se na to. Ale tvoje běná práce nesmí kvůli tomu přijít zkrátka,” uzavřel podplukovník Bezděk.

xxxx

Vrty v prvních dvou vesnicích probíhaly uspokojivě.

54

Musil s uznáním konstatoval, e najatí mechanici a pomocní dělníci pracují s plným nasazením, organizace práce díky Azízovi neskřípe. A co bylo vůbec nejdůleitějí i místní obyvatelstvo jim vycházelo ve vem vstříc. Od pohotění, přes nejrůznějí manuální pomoc a po cenné rady, týkající se místopisů obou vesnic. Během těch prvních vrtů ani nezaznamenali, e jich je o jednoho méně. Musil se sice snail získat z nemocnice zprávu o Vránově stavu, ale odpověď stále nepřicházela. Do Saady bylo z hlavního města pravidelné letecké spojení. Ale z nejčerstvějích informací se dověděl, e u měsíc nic neletělo a kdy zase nejdříve poletí, nemohl nikdo říci.

Z Narimu se dalo do Saady zatelefonovat a Azíz volal třikrát denně. Avak nyní bylo třeba se přesunout výe do hor, do lokality, kam telefon nebyl zaveden. Inenýru Musilovi bylo jasné, e nemohou přeruit práci. Vydali se na pětatřiceti kilometrový přesun do pohoří Djebel al Safra. Vesnice Lahed leela na úbočí hory, políčka jako stupínky do nebe. Musil na okamik zapochyboval, zda bude moné v tomto horském útvaru najít vodu.

Kdy se se svými terénními vozy dostali na úsek rozířené silnice, který se rozhodně nedal nazvat ani náměstím ani návsí, ale byl dost rovný na to, aby bylo moné vyloit náklad, rozhlédli se kolem. Chudoba kraje přímo bila do očí. Políčka vrytá do svahu hory nesla víc kamení ne drobného prosa. Keříčky kátu vypadaly upráeně a na první pohled bylo jasné, e s bídou postačí pro místní spotřebu. Podél chatrných plotů kolem stavení pobíhala hejna vyhublých slípek, vyděeně kdákajících, černá horská koza, která si příjezd kolony přila zblízka prohlédnout, připomínala spí kočku:

No těbůh,” vyhrkl Zlatník a opatrně poloil svůj spacák na kapotu nissana. Já sice obdivuju romantický zákoutí, ale tohle vypadá na konec světa.”

Nejlepí bude, kdy to tady co nejdřív uděláme a bič a pryč, co ty na to, Mirku?” vyjádřil se bez obalu Kopal. Dřív, ne mu inenýr stačil odpovědět, ozval se Azíz, který s pobaveným výrazem na tváři poslouchal. Zachovejte klid, takhle to tady v horách vypadá skoro vude.

Nevyberete si. Nai lidé tu ijí jako v pravěku. Jestli se má něco změnit, tak tu nejdřív musí být voda. Za vodou přijde elektřina, pak lékařská péče, prostě civilizace, ivot, opravdový ivot a ne ivoření.

55

A zdejí lidé na něj čekají a jejich děti na takový ivot mají nárok. Ale jednou se začít musí a proto jsme tady teď my.” Azíz má pravdu,” uzavřel diskusi Musil, i kdy ani jemu nebylo jasné, kde by si mohl rozbít stan. Nakonec hodil svůj ranec rovnou před auto a ubytovací procedura byla vyřízena. Ostatní to udělali po něm. Po stráni k nim pomalu scházeli vesničané. Vrásčití, edovousí mui v dalábiích spí edivých ne bílých, za opaskem dambii, irokou jemenskou dýku, na hlavě turban. Kolem vozů utvořilo kruh několik desítek dětí, bosých a umudlaných. Ze zástupu vystoupil urostlý mu s jiskrnýma očima pod hustým obočím. Také Azíz mu vyel několik kroků vstříc. Obřadně se pozdravili a mu pokynul příchozím na pozdrav.

Potom ukázal rukou po horizontu úbočí i přilehlého sedla a chvíli cosi Azízovi sděloval.

Ostatní mutí obyvatelé vesnice přistoupili jetě o několik kroků blí a s porozuměním přikyvovali řeči svého mluvčího. Po chvíli se vichni zase vzdálili.

Co ti říkal?” obrátil se Kopal na Azíze. Oni se u těili na ná příjezd. Donesla se jim zpráva o naí úspěné práci v prvních vesnicích. Byli by vichni rádi, kdybychom i u nich nali vodu.” Jak se tak kolem sebe koukám, bude to asi dost sloité. Na vodu to tady v té hornině nevypadá,” mručel nespokojeně Musil.

Mluvčí Nádim tvrdil, e podle vyprávění jejich otců tady kdysi vodu měli. Vesnice byla několikrát větí ne je dnes. Avak vládce sousedního kmene jednoho dne vesnici přepadl se svými mui, studnu zasypal a od té doby u nikdy vodu nespatřili.”

A kde teda berou vodu na pití a vaření?” podivil se Zlatník.

Na to jsem se ptal taky,” řekl Azíz. Prý je tu ve skále o kousek vý pramínek, odkud prýtí maličko vody. eny ji téměř po kapkách chytají do připravených nádob a plní kádě u domků.”

To musí být straná práce,” povzdechl Musil a dodal, ale určitá naděje se v tom případě jeví. Myslím, e se na to dneska vyspíme a brzy ráno začneme.”

Mám připravit něco k jídlu?” zeptal se Zlatník a z velké bedny na korbě náklaďáku vytahoval konzervu vepřového masa ve vlastní ávě a potěkával ji v ruce.

56

Počkej, zapomněl jsem vám říct, e starí vesnice se rozhodli, e na vai počest připraví sváteční jídlo a zvou vás na večeři.

Ani jsem se vás neptal, jestli chcete jít a slíbil jsem to.”

Trojice techniků se po sobě podívala. Pak i na nuznou vesnici. Kopal si vzpomněl na tuhé kozí maso v hotelu Crescent a u měl po chuti. Ale za vechny prohlásil: Samozřejmě, e přijdeme, a rádi. Byla by to ostuda, kdybychom odmítli.” Ostatní mlčky přisvědčili.

To jsem moc rád. Kdybyste odmítli, oni by se urazili. Jsou to chudí feláhové, ale vědí, jak přivítat hosty. Nebojte se, přijde vám to určitě k chuti.”

A co to bude?” zajímal se Zlatník, který stále jetě potěkával v ruce vepřovou konzervu.

Sváteční mermel a rýe,” Azíz se významně olízl.

Tos mi toho pověděl,” uklíbl se Zlatník.

Aha, no ví, to je naloené skopové maso a potom duené s olivami a kořením a cibulí.”

Tak fajn. My se tady zatím trochu porozhlédnem a a bude večeře hotová, zavolej nás.”

Já myslím, e můeme jít hned. Mermel se chystá celý den. U je to určitě hotové,” řekl Azíz a pokynul rukou k největímu shluku domků.

Kdy doli blíe, vimli si, e je prostřeno na udusané návsi. Uprostřed uviděli ohnitě a na něm zaklesnuty do sebe dvě ohromné mísy.

Kolem posedávali nejváenějí členové vesnických rodů. Kdy Musil se svými druhy přistoupil k ohniti, vstal jeden z nejmladích, odklopil vrchní mísu, ve které bublaly ve zlatisté omáčce velké kusy dobře vypadajícího masa. Báječně vonělo. Ve spodní míse byla duená rýe.

Jak to budeme jíst,” staral se Zlatník, kdy se rozhlédl a pochopil, e nikde není ani jediný talíř, nů nebo aspoň líce.

Mezitím se po vzoru ostatních usadili na zem, zkříili nohy do tureckého sedu a Azíz vysvětloval:

U nás se jí rukama, podívej, vezme si kus placky tedy chleba,” vykládal a zároveň stočil utrený kousek placky do jakéhosi kornoutku, nabral do něj omáčku, dibec masa a strčil jej do úst. Třemi prsty pravé r u k y uhnětl kuličku z rýe a přidal jí k masu. Je to jednoduché, ale chce to trochu cviku. Zatím si pomáhejte chlebem … “

57

Tak dobrou chu!” usmál se Musil a el ostatním příkladem. Teprve po něm se natáhly po hromádce placek ruce vesničanů.

Jídlo bylo výtečné a skvěle kořeněné. Záhy si trojice Čechoslováků osvojila základní pohyby.

Pravda, tu a tam některému z hostitelů přelétl úsměv po tváři, ale nakonec se vichni bohatě najedli. Kdy měli dost, uvolnili místo kolem ohnitě svým jemenským pomocníkům. Během hodiny byly obě ohromné mísy prázdné.

Po večeři se podával čaj. Musila a jeho druhy obsluhoval místní mladík.

Rozproudila se ivá zábava, ale větinou jenom jemensky. Tu a tam Azíz něco přeloil, ale českosloventí experti spí pozorovali okolí a slunce, zvolna zacházející za obzor.

Bude čas jít spát. Azízi, poděkuj naím jménem Nádimovi a jeho přátelům. Zítra se pustíme do práce,” rozhodl inenýr Musil.

Ráno bylo stralivé. Probouzeli se po jednom a cítíli se zle. Brněla je hlava a chtělo se jim zvracet. Klopýtali jeden přes druhého k nejbliím keříčkům, aby si ulevili. Pomocní dělníci, řidiči a mechanici na ně udiveně hleděli a v Azízově tváři se zračila zřetelná starost.

Krucinál, co se to stalo,” klel Musil, opíral se rukou o kapotu terénního vozu a druhou si přidroval rozbouřené břicho. Zlatník se motal kolem rozhozených spacáků a třel si čelo, Kopal se posadil na schůdky náklaďáku a snail se zhluboka dýchat. Po chvíli řekl: Tak si myslím, e nás chtěl někdo otrávit.”

Po těch slovech nastalo chvíli ticho. Musil se podíval na hodinky. Bylo skoro deset.

Znamenalo to, e je také někdo musel řádně uspat. Vtom se objevil Azíz.

Je to nepříjemný, ale stalo se něco moc zvlátního, éfe. Vůbec jsem vás ráno nemohl probudit. V noci někdo ukradl zadní kola od obou vaich vozů, pojďte se podívat!”

Musil na něj vytřetil oči, pozapomněl na svůj momentální zdravotní stav a hbitě ho následoval. Diferenciál nissanů byl podloen hromádkou kamení a zadní nápravy zůstaly holé. To snad není moný,” vykřikl. Kdo mohl tohle udělat, někdo z vesnice? Nejspí jo.

Nejdřív nádherný přivítání a pak takováhle syčárna. Vysvětli mi, proč?”

Počkejte, éfe, ono to bude asi trochu jinak. Proč by to ti lidé ze vsi dělali?

58

Jsou rádi, kdy jim navrtáte vodu.

V tomhle bude něco docela jinýho, namítl tie Azíz.

Chce snad tvrdit, e jsme se sami otrávili jídlem a pak odmontovali kola a někam je schovali?” podráděně se ozval Kopal, který se ze svého místa jetě nemohl zvednout.

A vůbec, jak je moný, e nikomu z vás, Jemenců, nic není? Vdy jsme jedli ze společné mísy?” divil se Zlatník a vratil čelo.

No právě, to je divný,” souhlasil Azíz. ,,Nai lidé zůstali spát u ohnitě, protoe nemají spací pytle jako vy. Proto taky nikdo z naich neviděl, co se tady děje a jak se mohlo stát, e někdo odmontoval kola. Jene si neumím vysvětlit, kdo by to mohl být a proč to udělal.”

V té chvíli od vesnice přiváděli dva z jemenských mechaniků stařičkého umudlaného dědu, kterého museli podpírat, protoe mu nohy u moc neslouily.

Pozdravil se s Azízem a začal mu něco zpěvavým hlasem vyprávět. Napjatě poslouchali, přestoe nemohli rozumět ani slovo.

Azíz přikyvoval, pak vydal pár rozkazů a několik muů z jejich skupiny se rozběhlo do vesnice.

Tak co je,” zeptal se netrpělivě Musil. Vzpamatoval se první natolik, e u dokázal posoudit důsledky způsobené kody. Začínal tuit, e nejde o běnou, obyčejnou kráde.

Hadi říká, e je velice starý a proto se nemohl účastnit včerejí hostiny, u nemůe jíst tučné skopové. Seděl tedy v povzdálí a viděl, e vichni dostali čaj od chlapce Alího, jenom vám třem dělal zvlátní čaj, evropský. Hadi, který je moudrý, usuzuje, e vás otrávil a kola od auta odmontoval také … ”  A kde je ten Alí?

Dal jsem ho hledat, zmizel. Nikdo o něm neví. Z vesnice zmizel.”.

Tak tím by byla věc objasněná. Zbývá zjistit, proč to ten darebák udělal a kde seeneme čtyři nová kola?” povzdechl si Musil a rozhlédl se po svých lidech.

Myslím, e kola bych moh opatřit,” navrhl Azíz. Vezmu svůj vůz a dojedu zpátky do Saady.

Tam se dají koupit. Kdy nebudou na nissana, koupím od toyoty. Moji lidé zatím postaví jednoho nissana na kameny, přemontují kola, aby aspoň jeden jezdil, co tomu říkáte?”

59

To by lo,” přikývl Kopal, ale jak dlouho ti bude trvat cesta do Saady a zpátky?”

Vezmu si jednoho řidiče a pojedeme nonstop. Zítra ráno bych měl být zpátky. Myslíte, e budete moct v práci pokračovat beze mě?”

Nejspí ano. Půjde to sice pomalu, ale ti tví čerti u jsou docela vycvičení. Kdyby to nelo, tak tady Haim jim přeloí, co je třeba udělat,” souhlasil Musil. Kdy u bude v Saadě, zeptej se u vojáků, jestli nemají nějaké zprávy o Vránovi.”

To je jasný,” přikývl Azíz.

Take nám jetě zbývá zjistit, proč to ten darebák udělal,” povzdechl si Kopal.

Nezdá se mi, e by to byla obyčejná kráde,” kroutil hlavou Musil. Mládenci, uvaříme si teď sami hořkej, dobrej čaj. To nás trochu vzpruí a dáme se do díla. Beztak máme zpodění.”

xxxx

Pracovník československého konzulátu Petr Michálek se skláněl nad nemocničním lůkem, v jeho záhlaví visela černá tabulka s křídovým nápisem: ANTONÍN.

Jak je vám, soudruhu Vráno. U se cítíte lépe?” usmíval se na pacienta.

Děkuju, je mi o hodně lip,” řekl ospalým hlasem Vrána. Převezli mě z oddělení intenzivní péče a teď jsem tady. Pořád mi ale dávají nějaké injekce, po kterých se mi chce spát.”

To je v pořádku, to patří k léčbě. Musíte to vydret. Jetě si nějaký čásek poleíte a pak vás propustí z nemocnice.” A co kluci, kde jsou?”

Zatím o nich nemáme zprávy. To víte, odjeli do terénu a tam není ádné spojeni. Bude chvíli trvat, ne se nám ozvou.” Copak oni se nevrátili?” podivil se Vrána.

Samozřejmě e ne, pokračují v práci. To víte, kontrakt je kontrakt,” řekl Michálek, a kdy

viděl, jak se Vrána zakabonil, honem dodal: To se rozumí, e jim budete chybět, ale nedá se nic dělat, zdraví je přednějí.” A kdy mě odtud pustí?” snail se Vrána vyzvědět.

60

A to doporučí vá oetřující lékař,” vysvětloval trpělivě konzulární pracovník.

Prosím vás, a je to brzy,” zavrčel Vrána.

Tady jsem vám přinesl několik plechovek dusu a mangového kompotu,” poloil Michálek na poličku u lůka plastikovou taku.

Jo, takhle pivo kdyby bylo, to by byla jiná medicína,” zasnil se Vrána.

Víte dobře, e v téhle zemi pivo není a navíc ve vaem stavu … Mimochodem, nechcete poslat dopis eně nebo něco vzkázat domů?”

Ani ne, to má čas,” zavrtěl hlavou Vrána.

Tak se mějte dobře, přeji brzké uzdravení. Kdybyste něco potřeboval, vzkate nám na konzulát,” loučil se Michálek a v duchu si pomyslel, e Vrána je trochu divný patron. Jetě zajde za oetřujícím lékařem. Zprávu o této mimořádné události pole nejblií ifrou do Prahy.

xxxx

V kanceláři bylo příjemně, klimatizační zařízení tie bzučelo a na stole voněl mátový čaj.

Silný, sladký, se zvlátní aromatickou příchutí. Přesto se Najma mračila. Poslední zpráva od Azíze, kterou dostala, byla dost nepříjemná a alarmující. Zastavil se u ní lékař z vojenského tábora v Saadě a informoval ji o srdečním kolapsu jednoho z československých expertů.

Placení nemocničního oetření jí sice zatíí účet,

ale větí starost měla o zbývající členy skupiny. Vypořádají se s tímto oslabením? A jak vůbec práce pokračují? Teď si vyčítala, e neposlechla Azíze, který doporučoval zakoupit krátkovlnné vysílačky s přísluným dosahem. Mohla by se pravidelně kadý večer přesvědčit, jak Aquaplan pokračuje. Investovat peníze do rádiového spojení se jí zdálo zbytečně drahé, protoe věřila, e vechno půjde hladce a bez komplikací.

Upila čaje a chvíli přemítala, zda by neměla zatelefonovat Tomu Hoganovi. Připadala si osamělá. Do kanceláře vklouzl neslyně Karim:

Slečno Najmo, je tu nějaký člověk a chce s vámi mluvit,” pronesl uctivě a něco v jeho hlase Najmu zarazilo. Kdo je to?

61

Nepředstavil se. Nedal mi ani navtívenku,” vypravil ze sebe Karim a přelapoval mezi pootevřenými dveřmi. Pojď dovnitř,” vybídla ho Najma. Zná toho člověka?”

Ne, nikdy jsem ho neviděl.” Je to Jemenec?”

Vypadá tak, ale má evropské aty,” eptal Karim, jako kdyby tomu přikládal zvlátní důleitost. Mladý nebo starý?” Ani mladý, ani starý.” Proč neřekne, kdo je?”

Karim pokrčil rameny a pak řekl: Nechce … “

Tak dobře, a jde dál,” rozhodla Najma s určitou zvědavostí v hlase.

Za okamik vstoupil do kanceláře tíhlý mu v bezvadně uitém bílém obleku s jemnou popelínovou koilí, bez vázanky. Měl krátké, černé, husté vlasy, hladce vyholenou tvář, snědé, tíhlé prsty bez prstenů. Na nohou karmínově rudé mokasíny. Na nose seděly elegantní tmavé brýle. To Najmu překvapilo nejvíc.

Pane? oslovila ho místo pozdravu a vyčkávala.

Dobrý den, slečno. Jsem rád, e jste mě přijala,” uklonil se a postoupil o krok kupředu.

Zatím jste se nepředstavil, pane.” V očích jí hněvivě zablýskalo. Občas pociovala proti příli krásným muům nervózní averzi.

Je mi líto, ale ani se nehodlám představit,” řekl mu se sebevědomým úsměvem na tváři.

Pak pokročil jetě o jeden krok.

V tom případě s vámi nehodlám hovořit.” Najma zavolala: Karime!” Zároveň stiskla bzučák na svém stole.

Zbytečně se snaíte, slečno. Vaeho Karima jsem poslal pro kytici růí. Pro vás. A dostal dost tučné spropitné, aby se pro růe vypravil a do hotelu Taj Sheba. Take ne se vrátí, musíte vydret moji přítomnost.”

Bez povolení si přitáhl křesílko pro hosty a usadil se do něj. Vytáhl kůí ozdobenou tabatěrku, vyklepl z ní cigaretu a zapálil si plynovým ronsonem.

Poslouchejte dobře.” Kladl důraz na kadé slovo. Přicházím za vámi nikoli soukromě, ale z pověření jistých vlivných osobností. Také si nepřejí být jmenovány. Ostatně, u vám avizovaly varování.” Najma chtěla něco namítnout, ale vetřelec ji umlčel vztaenou rukou.

62

Nepřiel jsem s vámi diskutovat, Byl jsem vyslán, abych vám jenom sdělil přání oněch vlivných lidí. Povaují za rozumné, abyste od svého plánu, tedy od projektu firmy Heraby Co.

Ltd., tuím, e tomu říkáte Aquaplan, ustoupila. Prostě na něj zapomenete. Odvoláte své lidi, smlouvy zruíte, vrátíte inkasované p e n í z e . . N a okamik se odmlčel, potáhl z cigarety a bezostyně odklepl popel na podlahu. Budete s tím mít přirozeně určité ztráty. Jsem pověřen vám oznámit, e ti, kdo mne poslali, vám za vai ochotu zprostředkují nějaký jiný podnik, při něm byste mohla ztráty z Aquaplanu kompenzovat. Aby neutrpěla vae váená firma tím, e ji momentálně vede zdatná a krásná ena.” Odmlčel se a prohlíel si Najmu očima, ukrytýma za tmavá skla exkluzivních brýlí.

Vyřiďte těm, co vás poslali, e jejich návrh odmítám, řekla Najma ledově a v duchu si umínila, e se musí ovládnout a nevybuchnout vzteky. Rozmyslete si to. Nerady bych vám komplikoval ivot tím, e vyřídím odmítnutí lidem, kteří mě posílají. Najma si pojednou uvědomila, odkud tohoto člověka zná. Bylo to kdysi v Evropě, studoval jako stipendista v Anglii práva. Náhodně se tenkrát setkali při příleitosti státního svátku na jemenském velvyslanectví. Od té doby se zřejmě mnoho změnilo. Jeho jméno si ovem nezapamatovala. Neustoupím od projektu Aquaplan.” To mě mrzí, jste mi jinak docela sympatická. Uvědomte si vak laskavě, e moji vlivní mandanti nepodnikli tyto zvlátní kroky pro své potěení. I oni pro ně mají váné důvody a jsou pevně odhodláni vám v projektu zabránit. Jistě chápete, e kdyby jim lo jenom o otázku zisku, jistě by se s vámi domluvili, ale t a d y . . Znovu se významně odmlčel, odklepl zbytek popela z cigarety a nedopalek odhodil na podlahu.Odejděte a u se sem nikdy neopovate vstoupit!” řekla klidně, ale rázným hlasem Najma a povstala ze idle. Neslýchané gesto arabské eny vůči muovi.

Pokrčil rameny, vstal a mírně se uklonil. Budete mít potíe, to je vám, doufám, jasné?”

Odvrátila se k oknu a dala tím definitivně najevo, e pro ni rozhovor skončil.

Nakonec budete ráda, kdy se Aquaplanu vzdáte sama. Na moje slova si jetě vzpomenete!”

64

Otočil se na patě a vyel z kanceláře.

Najmě se do očí tlačily slzy a marně se snaila je polykat. Kdy Karim po delí době přinesl kytici růí, poručila mu, aby je dal do vázy bez vody a vázu umístila tak, aby na ni viděla.

Přestala vzlykat.

xxxx

Kdy Azízovo vozidlo zmizelo v oblacích prachu, rozdělily se úkoly. Musil se Zlatníkem znovu proli vesničkou a nejbliím okolím, aby rozhodli, kde nejlépe umístit vrtnou soupravu. Kopal s Haimem li shánět zásobu vody k vyplavování zeminy z vrtu.

V cisterně bylo sice jetě vody dost, ale Kopal nechtěl ponechat nic náhodě. U pramínku, z něho obyvatelé získávali a dosud vodu, se zastavili.

To je slabé,” poznamenal Kopal a přikázal Haimovi, aby jeho lidé začali plnit laminátové kanystry. Po chvilce dohadování s venkovany Haim Kopala poněkud uklidnil.

Mají doma větí kádě, kde chovají zásobu vody. Přinesou tolik, kolik bude třeba.”

Zatím nacouval Zlatník s vrtnou soupravou k místu, které spolu s Musilem odhadli a zvolili jako nejpříhodnějí. Pomocní dělníci vytahovali zručně vzpěry, aby ploinu pevně stabilizovali. Kdy byli hotovi, Musil řídil vztyčení vrtné soupravy do vertikální polohy.

Zajitění dokonalé svislosti je tou nejdůleitějí z přípravných fází. Proto jí inenýr Musil věnoval jako vdy maximální pozornost.

Kopal s Haimem mezitím organizovali činnost pomocných dělníků. Nejdřív bylo třeba zajistit dostatek vody, připojit čerpadlo na malý dieselagregát a sloit těké estimetrové vrtné tyče.

Stala se z nich u docela sehraná parta, pomyslel si Kopal, kdy viděl, jak jim jde práce od ruky. Také Musil byl spokojen, kdy zkontroloval usazení vrtné soupravy. Pokynul Kopalovi: Můete nasadit první tyč.” Sjedeme to třicítkou?”

Jo,” odpověděl Musil a el se přesvědčit, zda upnutí vrtného kladiva na tyč probíhá správně.

Na konec duté vrtné tyče naroubovali mechanici vrtné kladivo, skládající se na irím konci ze tří, jakoby do sebe zapadajících kónických zubatých koleček.

65

Razicí část vrtného kladiva připomínala těkopádnou ocelovou růici, která se hydraulickým převodem vrtné soupravy zakusovala stále hloub do země. Kadý dalí úder vrtného kladiva byl doprovázen pootočením, při něm se drobila půda, těrk, jíl, naplaveniny.

Vrtná souprava se rozběhla za rytmického rachotu, posuv řídil ze své kabiny Zlatník jemnými a citlivými pohyby prstů.

Spuste vodu,” přikázal Musil, kdy vrtné kladivo zmizelo v zemi. Dvě velká tlaková čerpadla začala tlačit vodu vrtnou tyčí a ke kladivu a vytlačovat po vnějím obvodu tyče zeminu na povrch. Vesničané nedůvěřivě přistupovali stále blí a upřeně sledovali nezvyklý děj.

est metrů a nic,” povzdechl si Kopal a starostlivě sledoval, jak ubývá voda v nádrích.

Cos čekal?” namítl Musil. Nasadíme dalí tyč a jedeme dál.”

Mám připravit panice?” zeptal se Kopal. Ocelové roury, které zpevňují vnitřní povrch vrtu, zatím leely srovnány na návěsu.

Jetě počkej, a se dostaneme do takových osmnácti metrů, radi se pokus sehnat jetě trochu vody.” Kopal odeel a Musil poklekl k vyplavené zemině. Chvíli ji pozorně prohlíel a pak si nespokojeně zapálil cigaretu. Znovu se rozhlédl po okolí, jako by vyhledával dalí místo, kde by se mohlo pokračovat.

Po nasazení třetí vrtné tyče se pravidelný rytmus soupravy pojednou změnil. Údery kladiva rozechvívaly zpětným rázem ocelovou konstrukci. Kladivo přestalo pronikat směrem dolů.

Je to v pytli,” křikl ze své kabiny Zlatník. Narazili jsme na skálu. Mám pokračovat?”

Ne, to je zbytečný, vypadá to na masív, zkusíme to jinde, tady není po vodě ani památky.”

Musil se znovu sklonil k vyplavenině a prohlíel si strukturu horniny.

Vytáhni to, rozebrat a hneme se jinam, nedá se nic dělat.”

Zlatník v kabině pokrčil rameny a začal pomalu vytahovat z hloubky necelých patnácti metrů vrtné kladivo.

xxxx

66

Sesedli se v nepříli prostorné ordinaci doktora Laciny na půdě ústavu pracovního lékařství, kam je kapitán Sýkora sezval. Kapitán se sice původně domníval, e se této informativní schůzky zúčastní i primář Gráf, ale ten, jak slyel slovo Bezpečnost, ruče předal vedení do rukou svého zástupce doktora Laciny. Byl to ustaraný padesátník s prořídlými vlasy, vysokým čelem, tlustými brýlemi.

V jedné ruce neustále drel zapálenou cigaretu, co doktorka Rakovská, kterou s sebou Sýkora přivezl sluebním autem, okázale těce nesla.

Dalím účastníkem schůzky byl doktor Pavlík. S neskrývanými sympatiemi si prohlíel Rakovskou. Přesně odpovídala jeho dojmu z nedávného telefonátu. Mladí, souměrný obličej, tíhlá, černé, nakrátko ostříhané vlasy, přimhouřené oči. Na první pohled energická.

Protoe sestra zatím servírovala kávu, mluvilo se docela nezávazně o počasí a o úrazu kapitánova synka. Kdy za sestrou klaply dveře, téma rozhovoru se rázem změnilo.

Předem se omlouvám, e jsem si vás takto dovolil sezvat,” začal kapitán Sýkora. Víte lépe ne já, e jde o vánou věc. Výskyt kadého onemocnění AIDS na naem území se velice pečlivě prověřuje a je mu, podobně jako téměř ve vech zemích světa, věnována mimořádná pozornost. Doktor Pavlík mě náhodně upozornil na případ seropozitivity, který se mu podařilo zjistit. Je mi známo, e pro postup u pacientů, u nich se vyskytne podezření na AIDS, vypracovalo ministerstvo zdravotnictví jednoznačnou a efektivní metodiku. Take se do těchto záleitostí Bezpečnost větinou nevměuje. Jene doktor Pavlík mi naznačil, e v tomto případě nesouhlasí určitá fakta, zjitěná diagnosticky.

Ani to by nás nemuselo znepokojovat. Plně bychom tuto věc mohli ponechat v kompetenci zdravotních orgánů. Avak kdy jsem zváil okolnosti případu, nabyl jsem přesvědčení, e se zřejmě právě v této záleitosti zdravotnické orgány neobejdou bez spolupráce s Bezpečností.

Seli jsme se v tomto kolektivu, abychom celou věc posoudili a zaujali k ní stanovisko.

Prosím o slovo doktora Pavlíka.” Sýkora se pohodlněji usadil, zamíchal kávu a připravil si malý poznámkový blok.

Chvilku nastalo ticho, protoe Pavlík zdaleka nebyl připraven na delí souvislou řeč.

67

Prohrábl si bradku a začal: Shrnu stručně, co u znáte. Dostal se mi do ruky vzorek, který v referenční laboratoři označili jako seropozitivní na AIDS. Vyádal jsem si dokumentaci přísluného pacienta tady u vás, na pracovním, kde byla krev odebrána. Pro kontrolu jsem se spojil s doktorkou Rakovskou, závodní lékařkou pacienta Antonína Vrány. Společně, i kdy jenom telefonicky, jsme porovnali obě zdravotní dokumentace. Tady jsou.”

Pavlík zároveň s doktorkou Rakovskou poloili na stůl desky. Na první pohled bylo jasné, e záznamy doktorky Rakovské jsou nesrovnatelně objemnějí.

Prosím, paní kolegyně,” vyzval ji nervózně doktor Lacina a otřel si čelo bílým kapesníkem.

Pacient Vrána Antonín,” referovala jasným hlasem Rakovská, narozen sedmého druhý třicet dva. Nemá smysl číst celou anamnézu, proto bych se zaměřila jen na několik posledních let. Při pravidelných prohlídkách jsem zjistila drobné změny na křivce EKG, svědčící pro počínající ischemickou chorobu. V těchto letech celkem běný nález. Dále si pacient v posledním období stěoval na časté záchvaty kale, spojené s krátkodobějí neschopností. Protoe v rodině pacienta se vyskytovalo astma, poádala jsem před půl rokem o imunologické vyetření. Závěry tohoto vyetření byly negativní. Pacientovi jsem doporučila přestat kouřit, etřit se. Při té příleitosti byl poslán na RTG hrudníku, na přiloeném snímku je znatelné rozíření levé srdeční komory. Odpovídá hypertensní nemoci, kterou pacient trpí asi dvanáct let.

V květnu letoního roku poádal Antonín Vrána o vystavení objednávky na prohlídku v ústavu pracovního lékařství před jednorázovým výjezdem do ciziny. Kdy jsem byla informována, e má jet do Severního Jemenu, sdělila jsem mu, e jeho stav neodpovídá práci v náročných klimatických podmínkách a e výjezd nemohu doporučit. Objednávku jsem mu nedala.” Na chvíli se odmlčela, jako by přemítala, jestli má říci, co následovalo.

A on se s vámi pohádal, co?” nadhodil doktor Pavlík.

Ano, straně,” přitakala Rakovská. el si na mě stěovat rovnou k řediteli, který ho na výjezd doporučil. Vzápětí nato volali z osobního, e prosí, abych tu objednávku vystavila.

68

Jestli je ze zdravotních důvodů nezpůsobilý, tak a mu výjezd zatrhnou na pracovním lékařství. Nebylo mi to příjemné, protoe jsem si uvědomovala, e tady kolegům jenom přidělávám práci, ale pro svůj klid ..

Ano, chápu,” řekl kapitán Sýkora a vzhlédl od svého poznámkového bloku. A dál?”

Vystavila jsem objednávku a tím to pro mne skončilo. Praxe je taková, e kdy pacient dostane od ústavu pracovního lékařství povolení k vycestování, donese je na osobní oddělení, které pak zařídí pas a vechny potřebné výjezdové formality. Od té doby jsem o Antonínu Vránovi neslyela, teprve a kdy zavolal kolega Pavlík. Informovala jsem se na osobním a tam mi bylo sděleno, e Vrána odjel do Jemenu. Dřív, ne jsem stačila něco podniknout, přijel tady soudruh kapitán,” řekla mladá lékařka a odmlčela se.

A co byste podnikla, kdybych se u vás neobjevil?” zeptal se zvědavě Sýkora.

Volala bych sem, to je samozřejmé.”

Dobře, a co vy, pane doktore,” obrátil se Sýkora na Lacinu.

Doktor si odkalal, utřel si zpocené čelo, přitáhl k sobě tenké desky a začal zmateně převracet jeden výsledek vyetření za druhým.

Podívejte se, to je zvlátní věc. Já jsem si vechny výsledky vyetření proel a mohu zodpovědně prohlásit, e Antonín Vrána, kterého jsme tu prohlédli před výjezdem do ciziny, je naprosto zdráv. EKG v normě, ovem… můe se stát, e pacient je někdy rozruený nebo přetaený. Pak samozřejmě ta křivka není nejlepí. Navíc,” doktor Lacina poklepal tukou na své výsledky. Pacientům přes padesát děláme zásadně zátěové EKG, to je ergometrické vyetření. Ten člověk má srdce jako zvon. Krevní tlak v normě. Ale je tu jetě jeden rozpor.

V rentgenových snímcích. Podívejte se. Tady, rozířená levá srdeční komora, na naem snímku docela normální srdce … Abych vám řekl pravdu, nevím, co si o tom mám myslet,”

dodal a pokrčil bezradně rameny.

Ve vzduchu visela samozřejmá otázka, ale ani jeden z lékařů ji nechtěl vyslovit, tak se ujal slova kapitán Sýkora. Nemohlo dojít k záměně vyetření? Nebo aspoň k záměně těch rentgenových snímků?”

69

Doktor Lacina si zhluboka povzdechl a pak řekl:

Víte, stát se můe vechno, to asi kadý uzná. Ale pokud je mi známo, u nás se něco podobného nestalo. Samozřejmě, e náhodu nelze nikdy vyloučit, ale domnívám se, e i kdyby k něčemu podobnému dolo, ten, komu bychom tu dokumentaci zaměnili, by se asi okamitě ozval, nemyslíte? Doposud byl zdráv a najednou nemůe do ciziny, protoe má rozířené srdce, ischemické změny… Chápejte, takový člověk by se jen tak nesmířil s tím, e u nikam nepojede. Doktor Lacina se odmlčel a ostatní byli také zticha, tohle byl toti pádný argument. Tak a co teď povzdechl si po dlouhé zámlce Pavlík. Lacina na to zareagoval po svém, zapálil si cigaretu.

Do místnosti nakoukla mladičká lékařka. Zarazila se nad nezvyklou selostí, ale pak docela upřímně zvolala:

Pane doktore, prosím vás, nevíte, kde by mohl být zaloený rentgenový snímek inenýra Chvala? Já u ho od rána hledám a nemůu ho najít! V té chvíli nastalo v místnosti ticho.

Doktor Lacina se očividně potil jetě o trochu víc ne před chvilkou.

Musí být v jeho chorobopise,” odsekl nevrle. Není tam. Prola jsem u kartotéku, příjem, byla jsem i u doktorky Hyrlové, ale nikde nic. A ten člověk se odtud bez snímku nechce hnout. Já u nevím, co mám dělat?

Sýkoru napadlo, e za normálních okolností by mladé lékařce doktor Lacina doporučil, a

inenýra vyhodí bez snímku s odkazem, e ho polou potou. Tentokrát se ale doktor Lacina zvedl a prohlásil: Určitě bude u primáře, ráno jsem ho tam viděl. A proti zvyklosti doprovodil mladou lékařku k primářově kanceláři.

Tak nevím, jestli zrovna rentgenový snímek inenýra Chvala svědčí o tom, e se zde nic ztratit ani zaměnit nemůe. Anebo spí nás doktor Lacina za chvíli přesvědčí, e se nakonec přece jen vechno najde, pravil Sýkora s mírně ironickým úsměvem. Zanedlouho mu dal doktor Lacina za pravdu. Spokojeně se vrátil a zahlaholil ke kapitánovi: Jak vidíte, soudruhu, u nás se opravdu nic ztratit nemůe. Měl jsem pravdu, snímek zůstal u pana primáře. Sýkora pokýval hlavou. Vrame se jetě k těm imunologickým vyetřením. V

rozmezí zhruba tří měsíců jsou různá, říká nám to něco podstatného?

70

,,lnsignifikantní, zabručel doktor Pavlík. Jo, kdyby to první vyetření dopadlo pozitivně a po třech měsících přiel znova a bylo negativní, tak by něco znamenalo. Ale takhle… Mohl si to klidně uhnat kdykoliv mezi touto dobou.”

Ve čtyřiapadesáti letech?” zapochyboval Sýkora.

Vechno je moné. Někteří jedinci jsou náramně sexuálně vitální. Kdepak, z věku nemůete vyvozovat vůbec nic.”

V tom případě je třeba udělat dvě věci,” navrhl Sýkora a do svého zápisníku si napsal velkou jedničku a dvojku.

Vy si tady prověříte, zda v květnu nedolo k nějakým nesrovnalostem kolem povolení k výjezdu Antonína Vrány na zahraniční cestu. Případně k nějaké sháňce po výsledku vyetření. My se z naí strany zase podíváme trochu blí na osobu Antonína Vrány, konkrétně na to, jak se z nemocného člověka můe stát přes noc docela zdravý.”

Někteří účastnici schůzky u povstávali, kdy se Sýkora jetě zeptal: Jak vlastně to vae vyetření probíhá?”

Kdy dotyčný zaměstnanec dostane od svého podniku objednávku na prohlídku, objedná si u nás termín laboratorních vyetření. Ve sjednanou dobu přijde, spolu s ostatními, protoe tu bývá vdycky dost runo, předá sestře objednávku a dostane zkumavky na krev, formulář pro odběr moči, poukázku na EKG a RTG. A pak následuje procedura jednotlivých vyetření.

Pacienti jsou zváni obvykle po pěti. Aby se to nezdrovalo, jedni se svlékají, druhým sestra odebírá vzorky krve, ti hotoví se oblékají… Jinak bychom ten ranní nápor nezvládli. A kdy je se vemi odběry pacient hotov, jde do kartotéky a tam mu sestra řekne, kdy má přijít k závěrečnému vyhodnocení. To bývá tak do deseti a čtrnácti dnů ..Doktor Lacina se odmlčel a zadíval se na kapitána Sýkoru.

Jestli tomu dobře rozumím, pacienti jaksi rotují mezi jednotlivými pracoviti v určitém pořádku?” Přesně tak,” zněla stručná odpověď.

A rozhodnuti vydává a lékař na základě laboratorních vyetřeni. Předtím dotyčného pacienta nikdy neviděl, ano?”

Souhlasí… Tedy, pokud nejde o lidi, co vyjídějí častěji.

71

Ty u si nai lékaři pamatují a do značné míry i sledují jejich zdravotní vývoj. To víte, například v tropech se člověk rychleji opotřebovává,” dodal doktor Lacina.

Tak vám děkuji, to je pro dneek vechno. A nezlobte se, e jsem vám zabral tolik drahocenného času, rozloučil se kapitán Sýkora.

xxxx

Najma ben Raíd se v duchu ujiovala, e se nemůe nic stát. Teď si přiznala, e začíná mít obavy. Od Azíze přila ze Saady nepříjemná zpráva.

Pochopila, e dotěrný návtěvník nemluvil do větru, kdy jí vyhrooval nepříjemnostmi.

Nečinila si iluze o tom, e tohle je jenom začátek. Nemohla vědět, kam a sahá předivo jejích nepřátel. Ve váze na kuřáckém stolku v její kanceláři rychle uvadala kytice růí a ona stále nevěděla, co podniknout. Ta kytice jí připomínala, e i Karim, dlouholetý rodinný sluha, můe být na straně těch druhých. Nakonec se odhodlala. Svěří se tomu, kterého povauje za nezitného přítele. Pozvala Toma Hogana do dědečkovy vily. Měla zde vyhraen přijímací salónek, jeho velké francouzské dveře vedly na miniaturní zahrádku uvnitř domu. Kadý den ji bylo nezbytné zavlaovat, jenom tak se na ní udrela řídká tráva a dva záhony vzrostlých afrikánů.

Na Hogana vak čekala v dědečkově pracovně, která byla zařízena zcela po evropsku.

Pracovní stůl, křesla, stěna plná knih, telefon a barevný televizor. Chladivé dladice vybízely, aby po nich člověk chodil bos a Najma také chodila bosa. Měla teď na sobě jen dínsy a hedvábnou koili pánského střihu. Černé vlasy rozputěny, na ruce jeden jediný zlatý prsten.

Karimovi dala volno, aby byla ve vile sama.

Ozval se zvonek u vchodu a Najma stiskla tlačítko elektrického vrátného. Uvědomila si, e v této chvíli je její pověst bezúhonné jemenské eny váně ohroena. Mávla nad tím rukou.

Tom Hogan vstoupil do pracovny hladce oholen. Na ukazováčku pravé ruky se mu houpal malý balíček, převázaný zlatou stuhou.

To je pro tebe, poloil jí balíček jemně do dlaní a rozhlédl se udiveně po místnosti.

72

Má to tady moc hezké … Vlastně jako u nás doma.” Pak se zarazil a spěně omluvil.

Promiň, ani jsem nepozdravil.” Najma se zasmála.

Je od tebe hezké, e jsi přiel. Straně ráda tě vidím.” Cítila, jak ji pomalu opoutí strach a Tomova přítomnost jí dodává pocit určité jistoty. Dychtivě rozbalila balíček.

V elegantní bílé, zlatém rámované krabičce se objevil flakónek voňavky Yves Saint Laurent.

To je od tebe milé. Abys věděl, taky pro tebe něco mám.”

Ze zásuvky psacího stolu vytáhla plochou půllitrovou láhev skotské whisky. Co tomu říká?”

To je fata morgána?” vydechl Tom překvapeně. Takové uvítání si dám líbit. A můu se zeptat, co se bude slavit? U vás nebývá zvykem, aby ena pozvala mue k sobě domů, e?

Za tím asi něco vězí.”

Tom se maličko usmál a zálibně poplácal zaoblenou láhev.

Potřebuju od tebe pomoc,” pravila Najma váně. Ale nejdřív bude lepí, kdy vstane a v té skříňce napravo vezme sklenice a termosku s ledem.” Ukázala prstem a Tom pohotově vyskočil.

Dá si taky?” zeptal se nedůvěřivě.

Kdy to na mě nepoví, tak symbolicky, jen na dno.” Obsahy v obou sklenicích vedle sebe připomínaly Davida a Goliáe.

Tak na tvoje zdraví.” Tom se napil a postavil sklenici na stolek. Najma usrkla zlatisté tekutiny a zkoumavě hleděla na Toma. Vyčkávala.

Budu hádat,” začal a rovně zváněl. Má problémy s Aquaplanem. Je to tak?”

Ano. Jak to ví?”

To se dá snadno domyslet. Jde o velký projekt a jsi na to sama. A taky člověk občas ve městě něco zaslechne,” poznamenal jakoby mimochodem.

Co se ve městě říká?” zajímala se okamitě Najma.

Nic určitého ti nemohu opakovat. Ale tu a tam jsem z naráek vyrozuměl, e tvůj projekt je některým lidem proti mysli. Jedni závidí moný finanční zisk, druzí cítí, e jejich vlivná pozice můe být uskutečněním projektu značně ohroena. Na obecný prospěch, který by Aquaplan přinesl, se tito tvoji mocní krajané dosud nenaučili myslet…”

73

Najma přikývla a pohladila desku psacího stolu, o který se opírala. Potom podrobně vylíčila Hoganovi své setkání s vyjednavačem v černých brýlích. Pokusila se věrně reprodukovat kadé slovo, které mezi nimi padlo a Tom pozorně poslouchal. Kdy skončila, podrbal se v rezavých vlasech a povzdechl si.

Najmo, to je vánějí, ne jsem si myslel. Tuil jsem jakousi nelibost vůči vaí firmě a celému projektu. Ale e by se odváili přímého zastraování… To, co se stalo v horách, je …

Chvíli hledal slovo, sabotá!”

Já vím, proto jsem s tebou chtěla mluvit. S nikým jiným o tom hovořit nemohu,” povzdechla Najma.

Ale já nevím, co bych ti měl poradit. Chápej, jsem tu naprosto cizí člověk a dost dobře neznám ani vae poměry, ani zvyklosti. Těch pár vaich techniků, s nimi pracuju, jsou vlastně jediní, které tu znám. Ví sama dobře, e do společnosti nechodím … Rozpačitě umlkl.

Ani já to nemám lehké. Jako ena do společnosti muů sama nemohu a příbuzní…

Dohromady mi nic nemohou poradit, ani kdyby chtěli. A o tom jetě dost pochybuji.”

Take, co navrhuje?” zeptal se Tom bez velkého nadení.

Předevím potřebuji vědět, kdo byl ten suverén v černých brýlích. Chci znát jeho jméno a taky komu slouí a za koho jedná. To by mi stačilo.”

Take si mám hrát na detektiva a zjistit to?” uklíbl se Tom.

Myslím, e to pro tebe nebude tak těké. Vím, e jsem se s ním určitě setkala v Anglii, asi před čtyřmi roky, to mu mohlo být kolem estadvaceti. Je jisté, e dochází do místní společnosti a okázale se pohybuje v evropských atech…”

Jak to můe tvrdit?” podivil se Hogan.

enský instinkt mi napovídá, e je tomu tak. Kdyby chtěl zůstat nenápadný, přiel by za mnou v dalábii, nenosil by černé brýle … Je logické, e ten člověk se chce schválně ode vech odliit. Proč, to nevím, ale zřejmě je přesvědčen, e za ním stojí někdo mocný, kdo ho můe krýt.” Rád slyím, e jetě existuje něco takového jako enský instinkt.”

Je to jednoduché,” uzavřela Najma. Přestane se utápět v těch svých tranzistorech a přijme nejblií pozváni do společnosti, které dostane.

74

A toho člověka mi zjistí. Zasmál se. Ty si myslí, e mě někdo pozve?”

Tady má hned na večer několik pozváni, u jsem to zařídila.”

Obdivuhodná rychlost. Byla sis jista, e je přijmu?” zeptal se poněkud dotčeně.

Vůbec ne. Jestli nechce, nemusí tam chodit…

Hogan se poněkud zastyděl a pak letmo prolistoval pozvánky, znějící na jeho jméno.

Narozeniny ředitele banky Arabian Guif, státní svátek Pákistánu, recepce na počest nejstarího syna Omara Muhammada Nárámího, recepce na počest vojenského ataé Arabských emirátů… Ty si myslí, e se to dá vechno stihnout?”

Jistě, to není ádný problém. Přijde, odevzdá pozvánku, ze zdvořilosti vypije sklenici dusu nebo álek kávy, rozhlídne se po hostech a hned zase můe jít. To se dělá běně, za večer stihne pohodlně vech pět recepcí,” usmála se Najma. Ostatně dědeček Heraby to takhle dělal vdycky. Nesmí nikoho urazit tím, e bys nepřiel, ale odejít můe, kdy chce.” A kdy toho člověka objevím?”

Tak se mu pověsí na paty a bude pozorovat, s kým se stýká a ke komu patří. Celé město má jen tři sta tisíc obyvatel, do týdne ho musí najít.”

No prosím, tak já nakonec skončím jako Sherlock Holmes,” zachechtal se Hogan.

Ale kdepak, příteli, tím teprve vechno začne. Jakmile budeme vědět, kdo to je a ke komu patří, tak … Najma zaváhala. Tak co?” zeptal se Hogan, tentokrát velice zvědavě.

Potřebovala bych, abys pár dní odposlouchával jeho hovory, hlavně mezistátní.”

A pak můu jít rovnou do vězení, co?” řekl zamračeně Hogan a Najma pochopila, e svůj poadavek přehnala.

Poslouchej, Najmo, já tě sice chápu, ale na tohle si bude muset najít někoho jiného. Navíc, přes satelit jdou hovory u kódované, znamenalo by to dekódér, co ovem na druhé straně zase tak velký problém není, ale… Se mnou nepočítej,” uzavřel rychle a Najma vycítila, e se o tom u dál nehodlá bavit.

76

Dobře, zařídím si to jinak,” povzdechla. Ale toho dandyho s černými brýlemi mi najde, viď?” zaprosily její černé oči.

Kdy to půjde… Přátelsky se zaklebil, pohladil ji po vlasech a odporoučel se.

xxxx

Byla doba polední přestávky, doktorka Rakovská upíjela kávu v místnosti sousedící s ordinací a v duchu rekapitulovala právě uplynulé dopoledne. Patery záda, čtyři převazy.

Vechno následek předvčerejího víkendu, člověk by si myslel, e vědečtí pracovníci, protoe kromě vodohospodářů měla na starost jetě dva ústavy akademie, nemohou během víkendu přijít k nějakému vánějímu úrazu, ovem chyba lávky. Leckterý kandidát věd si dokázal během nedělního odpoledne hnout plotýnkami, případně zarazit hřebík do nohy, obuté v chatrných teniskách.

Doktorka Rakovská to nechápala. Podle vech regulí sociálních vymoeností má přece slouit sobota a neděle k rekreaci a načerpání nových sil do nadcházejícího pracovního týdne. Zazvonil telefon. Rozruený hlas Málkové z osobního oddělení poznala mladá lékařka okamitě:

Paní doktorko, víte, co se stalo! Tonda Vrána dostal infarkt. Představte si to, tam v Jemenu ho to kleplo, co tomu říkáte?”

Doktorka Rakovská polkla nasucho a zeptala se: Jak to víte?”

Přiel dálnopis z ministerstva.” Můete mi ho přečíst?”

Kdy vyslechla přesné znění dálnopisu, bylo jí ve jasné. Antonín Vrána je hospitalizován v jemenské nemocnici po náhlé příhodě srdeční. Doktorka Rakovská zvedla telefon a vytočila přímé číslo, které jí dal kapitán Sýkora. Ostatně, nic lepího v daném okamiku udělat ani nemohla.

xxxx

Vrtali u na třetím místě a stále nic. Musil se utvrzoval ve svém původním názoru, e tady voda být nemůe. Po incidentu s koly a otráveným čajem se k partě vrtařů nikdo z vesnice téměř nepřiblioval.

77

Samozřejmě a na kluky, kteří doprovázeli svou zvědavou přítomností kadý pohyb otřásajícího se stroje. Tohle třetí místo jim označil starý Hadi, který jediný občas přiel mezi najaté dělníky na kus řeči a číku sladkého čaje. Bylo to sice místo ze vech nejméně pravděpodobné, ale Musil nakonec souhlasil. Předpokládal, e kdy ani tady vodu nenajdou, padne vina spí na hlavu vrásčitého stařečka ne na objektivní příčiny, které byly nabíledni, a vesničané to snáz pochopí.

Bylo pozdní odpoledne, kdy na silnici, táhnoucí se po úbočí, vyskočil mráček prachu a z něho se vynořila Azízova fordka.

U zdálky mával Azíz vem na pozdrav a kluci z vesnice mu běeli naproti. Kdy zastavil u vrtné soupravy, přeruil Musil na pár minut práci.

Jak je s Vránou, dostal jsi spojení?” padla první otázka.

Jo, je to dobrý. Mluvil jsem s doktorem i s Najmou. Doktor říká, e asi za týden, nejpozději za čtrnáct dní mu povolí přepravu domů.”

Sláva, aspoň jedna dobrá zpráva,” oddechl si Musil.

A taky Najma vás pozdravuje a drí vám palce. Spojila se s vaím zastupitelským úřadem.

Poslali o Vránovi zprávu do Prahy ..

No těbůh,” komentoval Zlatník. V ústavu bude pozdviení.”

A co kola, má?” čekal napjatě Musil.

Jasně,” zazubil se Azíz a ukázal palcem přes rameno, kde leely dva páry zbrusu nových kol. Stály sice spoustu peněz, ale nesměli se teď zastavit kvůli maličkosti. Jak jste na tom vy?” zeptal se Azíz, kdy viděl, e vrtná souprava stojí a oba, Musil s Kopalem, se tváří mrzutě.

Jak jsem říkal,” prohodil otráveně Musil, tady to asi bude patný. U jsme to zkusili na dvou místech, ale podloí je samá skála. Teď vrtáme tady, ale lepí to zatím není. Jetě nám zbývá nějakých deset metrů a pak to musíme vzdát.”

Co se dá dělat,” pokrčil rameny Azíz. Já si vypiju jenom trochu čaje a pak hned namontuju kola na vá vůz.” To je v pořádku, odpočiň si. My budeme pokračovat.”

Zdvienou paí dal Musil dělníkům povel, aby se pustili do práce. Vrtař Zlatník sedl ke stroji, maina mohutně zavyla a země se začala znovu jemně otřásat.

78

Musil odeel za Azizem, aby mu pomohl namontovat nová kola. Neuplynulo ani půl hodiny a přiběhl za ním Kopal. U z dálky křičel: Voda, máme vodu!!! Starej Hadi měl pravdu.

Fakticky je tam voda..

Výborně, tak udělej čerpací zkouku, a víme, jakou kapacitu má pramen, a pod panice zasuňte filtr, a se pramen nezanese.”

Musil se astně usmíval a poplácal Azíze po zádech:

Tak vidí, ono to často vypadá patně a nakonec to dobře dopadne, člověk nesmí hned házet flintu do ita. Trpělivost je nae zásada.”

Během několika minut ostych vesničanů z prvního nezdařeného večera okamitě pominul.

Vichni se nahrnuli kolem vrtné soupravy, take Zlatník brzy ztratil přehled a nebyl si tak docela jist, zda mu ji samou radostí nerozebírají na suvenýry.

A co zítra, éfe? zeptal se večer Kopal Musila, kdy seděli při dalí plechovce zvlátního dusu. Pojedem dál. čeká nás dlouhá cesta. A práce kdy ne víc, tak pořád dost.”

xxxx

Tom Hogan hned na prvním večírku, kde se popíjel dus, koka kolu a jemenský čaj a vedly nezajímavé řeči, zjistil, e mladý mu v elegantních tmavých brýlích a bezvadně padnoucím obleku evropského střihu se snaí nenápadně naslouchat, co se kde povídá. Hogan si byl jist, e popis, který mu dala Najma, na toho chlápka přesně sedí.

Netrvalo dlouho a od sluhy v salónu se dověděl, e se objekt jeho zájmu jmenuje All Rames a patří do společnosti lepích obyvatel tohoto starobylého města. Zajímavé bylo, e vdycky zmizel, pokadé se vypařil z recepce jetě dřív, ne se první z návtěvníků zvedl k odchodu.

Tom Hogan měl po ruce případné srovnání, e se ten salónní Jemenec vytrácí ze společnosti po anglicku. Kdy se vytratil potřetí, umínil si Tom, e se na jeho dalí únik náleitě připraví a zjistí, kam podivná postava s černými brýlemi mizí.

Při posledním večírku toho dne se postavil těsně u dveří v pozici hosta, který je stále na odchodu. V ruce drel sklenku tomatového dusu, který mu po tolika sladkých pomerančových ávách připadal jako jedině přijatelný.

79

Očima hlídal svého mue. Za necelou půlhodinu se dočkal.

V duchu musel uznat, e All Rames vydrel dost dlouho na to, jak byla recepce mimořádně nudná. Elegán v tmavých brýlích, tmavě modrém proukovaném obleku a sněhobílé koili s nedbale uvázaným átkem kolem krku proel jako stín a vyklouzl dveřmi do noci.

Opodál čekal černý mercedes a ve vteřině tie zapředl jeho silný motor.

Tom Hogan vklouzl do své terénní toyoty, nastartoval a nechal mercedes odjet tak daleko, jak to jen lo. Ztratit ho vak z očí nesměl. Nalepit se za něj příli blízko také nemohl, aby nevzbudil podezření. Chvíli se oba vozy proplétaly temnými uličkami, a se ocitly na třídě Zubeiri. Po poměrně iroké a volné vozovce se hnal mercedes téměř stokilometrovou rychlostí a Tom Hogan se jen tak tak drel v dohledu. Pak sledované vozidlo zmizelo v jedné z postranních ulic. Hogan opatrně nastrčil předek své toyoty do neosvícené proluky. Dvě stě metrů odtud zůstal mercedes stát před domem, jeho okna zářila do tmy. Hogan zaparkoval a zhasl světla. Dál el pěky. Nikde nebyly tabulky označující ulice a také čísla domů tu nezavedli. Musel se spolehnout pouze na vlastní orientační schopnost. Snail se odpočítat jednotlivá stavení, kolem nich procházel, a hlavně si zapamatovat polohu domu, kam Ali Rames zřejmě mířil. Nalapoval tie a obezřetně. Od prohřátých hliněných zdí se odlepovaly siluety vyplaených koček. Konečně se přiblíil k honosnému domu se svítícími okny.

Prohlédl si jej a pustil se zpět ke své toyotě. Doufal, e si ve dobře vryl do paměti a dokáe Najmě popsat, kam se uchýlil kolem půlnoci Ali Rames.

xxxx

Voda na malém jednoplotýnkovém vařiči se málem vyvařila, ne stačil kapitán Sýkora vyslechnout ve, co měla na srdci doktorka Rakovská. Podle dálnopisné zprávy, kterou obdrel výzkumný ústav, se ukázalo, e její diagnóza zdravotního stavu Antonína Vrány byla správná a e neměl vycestovat. Vyvstala otázka, kdo vlastně byl místo Vrány v ústavu pracovního lékařství na vyetření.

80

Jedno zařídil kapitán Sýkora u předem. Na pracovní lékařství poslal poručíka najdra, aby prověřil záznamy o pacientech, kteří byli vyetřováni ve stejném týdnu jako Antonín Vrána.

Úkol zněl, vytipovat vechny mue kolem padesátky a zjistit jejich nacionále a vysílající podnik. Kdy mu sestra na příjmu sdělila, e se jedná přiblině o čtyřicet pacientů denně, zalapal poručík po dechu. Hledat monost omylu mezi dvěma sty pacienty!

Po rozhovoru s doktorkou Rakovskou se kapitán Sýkora zaměřil přímo k osobě Antonína Vrány. Pracovitě, okruh známých, rodina a příbuzní.

Z těch přicházel v úvahu Vránův bratr Frantiek. Ročník třicet osm. Na pracoviti stačilo pohovořit si s garámistrem a hned věděl, kolik uhodilo. Vrána tu přítele a důvěrnějí kamarády neměl. Jako ředitelův řidič poíval různé výhody a v kolektivu řidičů nebyl příli

oblíben. Sotva by mohl od některého z nich ádat, aby za něho zaskočili u vyetření. Kapitán zaklapl notes a vydal se po stopě Vránova bratra Frantika.

Svobodný, bytem v Nuslích, Sezimova 8, původním povoláním automechanik, posledně zaměstnán u československých cirkusů.

xxxx

Dalí přesun Musilovy skupiny vedl dlouhým a klikatým stoupáním do průsmyku v pohoří Djebel al Safra, po úzké a neudrované makadamové cestě. Z jedné strany strmý nedostupný horský masív, z druhé strany hluboká propast.

V nejvyím bodě průsmyku se kolona zastavila ke krátké přestávce, potřebné jak lidem, tak rozpáleným motorům. Jementí dělníci okamitě zalehli pod nákladní auta, aby vyuili alespoň trochu stínu.

Kopal se Zlatníkem napjali stanový dílec z bočnice kamiónu a vytvořili si přístřeek před hnoucím sluncem.

Zatímco Azíz vařil čaj, rozhovor Čechoslováků připomínal scénku z absurdní komedie.

Heleďte, kluci, co tu je hezkejch holek,” pochvaloval si Zlatník, vysunul poslední spartu z krabičky a zapálil si.

Taky servis je vzornej,” pokračoval ve hře Kopal. Pod hlavou měl srolovanou blůzu od montérek a zbytkem těla odpočíval na hrbolatém horském terénu. Jen tu whisky podávají moc studenou.

81

Chtělo by to miň ledu, kdy je tu tak chladno a nebe zamračený. Jinak se nedá týhle krajině nic vytknout. Já mám panenskou přírodu rád.” A ten čistej vzduch bez exhalaci,” přisadil si Zlatník. A se vykecáte, dejte mi vědět,” řekl inenýr Musil, leící se zavřenýma očima.

koda, Mirku, sotva začneme mluvit o něčem rozumným, ty to musí hned zkazit,” vyčetl éfovi Kopal a byl v tom maličký osten. Vdy trochu legrace neukodí!

Hele, Jardo, nic proti srandě. Mně spí vrtá hlavou, e máme zpodění a to musíme dohnat.

Jinak riskujeme, e termín, stanovenej kontraktem, nedodríme.”

To vím taky,” přikývl Kopal. Kdy to tak vezme, celá tahle práce je vlastně riziková. Kde má jistotu, e pokadý uspěje a e vecko vyjde podle plánu? S tímhle jsme přece počítali, ne?” Musil uznal, e má Kopal v zásadě pravdu. I on sám věděl, e hnát lidi do úpadu nemá smysl, protoe dřív nebo později se to můe vymstít a vekeré vynaloené úsilí bude nanic.

Jene mu pořád zněla v uích Azízova slova: Někdo je nám v patách a nepřeje si, abychom Aquaplan dokončili.” Nechtěl to sdělit ani Kopalovi, ani Zlatníkovi, aby je zbytečně nepoplail. Bylo třeba urychlit práce a nedat najevo nejmení znepokojení.

xxxx

Peugeot se posunoval stylem brzda-plyn-brzda dopravní pičkou Zubeiriho třídy. Karim za volantem se hned při výjezdu otázal slečny Nájmy, kam má jet, ale uslyel pouze: Sama ti řeknu, kudy to vezme.” Bylo to tím divnějí, e ji poněkolikáté zabočili z hlavní třídy doprava, projeli příčnou ulici, znovu doprava a pak jetě jednou a ocitli se na Zubeiriho třídě zpátky. Takhle to zopakovali jetě třikrát, ani by zastavili. Pak náhle Najma poručila Karimovi, e se chce vrátit zpět do kanceláře. Uctivě poslechl, ale v duchu reptal a ujioval se, e pan éf Heraby by něco podobného sotva udělal. Proč by neměl on, Karim, vědět, kam vlastně jedou? A pokud to neví sama slečna, pak by se snad mohla zeptat starího.

Uvnitř se mračil, ale navenek na jeho vrásčité tváři nebylo nic patrno. Občas pohlédl ve zpětném zrcátku na zadní sedadlo.

82

Zdálo se, e slečna Najma je s bezcílnou vyjíďkou spokojená. Na tváři jí hrál zvlátní úsměv.

V kanceláři, kam vstoupila, opírajíc se o Karima, zasedla za pracovní stůl a okamitě zvedla telefon. Mister Hogan, to věděla, není ve slubě. Proto volala na známé číslo do jednoho z bungalovů hotelu Ramada In, na jiním okraji města. Po dlouhé chvíli vyzvánění se ozval Tomův udýchaný hlas.

Promiň, Najmo, ale plaval jsem v bazénu. Kdy jsem uslyel telefon, byl jsem zrovna na druhém konci, to ví, ne já přeplavu celý bazén, chvíli to trvá ..

Ve sluchátku bylo ticho. Haló, haló ..

Najma mlčela. V tom okamiku záviděla vem zdravým, opáleným, pohyblivým … Pak se nadechla a omluvila se za nepatrnou prodlevu.

Tome, já u vím, komu patří ten dům, jak jsi mi ho popsal. Nutně bych s tebou potřebovala mluvit. Měl bys teď čas? V jejím hlase zazněla úzkost.

Čas pro tebe si vdycky najdu. Jen mi řekni, kdy a kam mám přijet,” odpověděl Hogan.

Pochopil, e jde o něco naléhavého.

Můeme se sejít v baru hotelu Taj Sheba? zaprosila Najma. Souhlasil. Je to bar jen podle jména. Člověk tam kromě pomerančové ávy nedostane nic kloudného k pití.

Seli se za necelou půlhodinu. Hogan seděl v pohodlném křesílku, před sebou snad nejmení koflík na kávu, jaký kdy spatřil v keramické dílně světlo světa. Najma se k němu pomalu a kolébavě blíila v černých sametových kalhotách a tyrkysové modré blůze, poseté černými květy. Na krku jí zářil řetízek z bílého zlata, na ruce měla platinový prsten. Černé dlouhé vlasy splývaly volně na ramena. Kadý, kdo v baru náhodně seděl, obrátil pozornost ke kulhající krásné eně.

Jsem rád, Najmo, e tě opět vidím. Doufám, e se teď od tebe dovím ono magické jméno, které ti nedává poslední dobou spát.

Omar Muhammad Nárámí,” pronesla tie Najma a zamíchala miniaturní ličkou nepatrný obsah svého koflíku. Tak toho pána neznám,” přiznal se a vypil jedním doukem silnou a voňavou arabskou kávu.

83

Byla bych ráda, kdyby ses s ním seznámil. A jetě raději, kdybys mohl zjistit, co si povídá se svými přáteli v Evropě a včas mi to sdělit. Tentokrát to myslím naprosto váně.”

Tom Hogan na ni mlčky hleděl. Rezavé vlasy mu zazářily v přítmí baru při kadém pohybu hlavy.Kdo to vlastně je?”

Jeden z nejvlivnějích lidí v této zemi. Neangauje se politicky, vechno, co se u nás děje, sleduje a nikdy neopomene být u toho, kde se dá profitovat.”

Takovému člověku se u nás v Evropě říká edá eminence,” pokýval zrzavou kticí Tom Hogan. Ví, Najmo, já mám dobrodruné sklony, to je pravda, jinak bych netrčel tady v Jemenu, ale vysedával při sklenici světlého v Park Lane. Jene vechno má svoje meze.

Odposlech ti nezařídím. Poslední slovo.” Musí,” řekla kategoricky a s takovou vání v hlase, a se Hogan polekal.Můe mi vysvětlit, proč ti na tom tak záleí?” namítl.

Mohla bych, ale teď to nejde. Jestli chce, zkus mi věřit.”

Rád bych, ale uvědom si, e to, co ádá, je mimo zákon. Vá zákon.”

Přesně, jene ná zákon mu taky pomáhá odírat nevzdělané feláhy o výsledky jejich dřiny, o jejich sklizeň, o monost postavit se na vlastní nohy. Pomáhá mu roziřovat jeho panství, které sice nikde není vymezeno hranicemi a smlouvami, ale trvá. V prostoru i v čase ..

Bravo,” usmál se Hogan. Take ty jsi sice podnikatelka, ale pokroková, mám pravdu?”

Podnikám stejně jako vec dělá boty, někdy lip a někdy hůř. Ale nestavím se do cesty pokroku, to snad chápe. Kdy se budou mít lidé v pouti lip, bude to příznivějí i pro mě, to je snad jasné. Kdy se budou mít hůř, bude se mít lépe Omar Muhammad Nárámí… On těí z bídy venkovanů, já chci pomoct jejich prosperitě a tím i sobě. Pomůe mi?”

Telefonické hovory odposlouchávat nebudu. Ale myslím, e vím, jak ti pomoct. Stačí?”

xxxx

84

Sjíděli ostrými serpentinami k větí osadě. Leela v úzkém, podlouhlém údolí. Na terasovitých políčkách se zelenaly vzrostlé kávovníky. Kdy se přiblíili na dohled k prvním domkům, otlučený Azízův ford zastavil. Těsně za ním zabrzdil Musil a celá kolona zůstala stát. Co je? zeptal se netrpělivě Musil, kdy Azíz přistoupil k jeho vozu.

Ví, to je ta vesnice, co patří ejchovi, který napsal slečně Najmě, e si nepřeje, aby se tu vrtalo. Chápe? Říkal jsem ti o tom.”

To jsi mi říkal,” připustil Musil, ale přece máte řádnou smlouvu a dohodli jsme se, e tu smlouvu dodríme, ne?”

Já jenom, kdyby nastaly nepříjemnosti, tak abyste to věděli,” zakoktal Azíz.

No jo, neboj se, nějaký nepříjemnosti u vydríme, my jsme na ně zvyklí,” uklíbl se Kopal a zatroubil na znamení, e by se mělo jet dál.

Hele, ta vesnice tomu ejchovi patří, nebo jak je to vlastně?” zeptal se Zlatník a postavil se vedle Azíze se zapálenou cigaretou.

To je sloitá věc. Já nevím, jak bych vám to vysvětlil. Toti, ona mu nepatří, ale přesto tady má vechno svoje, rozumí?”

Tak tomu teda nerozumím,” přiznal se Zlatník. Chce říct, e mu vesnice patří?”

Ale ne. On tady má vliv,” nael konečně správné slovo Azíz.

A to se nějak nemohli mezi sebou dohodnout?” namítl Kopal.

To je moc těký. Kdy ty lidi budou mít svou vodu, nebudou se ho na nic ptát. Teď má vodu jenom on a oni se musejí domluvit s ním, chápe?”

Já ti rozumím, oni by se radi osamostatnili, e jo?

No právě! Proto mu nic neřekli. Ale on se dověděl, e přijedete. Jak, to se mě neptej,”

pokrčil Azíz rameny.

Hele, tohle je sice zajímavý, ale my tady vae spory nemůeme řeit. Od toho ejcha je to podraz, ale záleí přece na těch vesničanech, jestli ho chtějí poslouchat nebo ne. Zlatník odhodil dokouřenou cigaretu na zem a zalápl ji. Jestli chceme být zítra hotovi, tak musíme dál, rozbalit fidlátka a pustit se do roboty.”

Musil s Kopalem přikývli. Azíz jetě chviličku nerozhodně přelapoval a pak pokýval hlavou: 85

Já jenom, abyste věděli.. Kolona se pohnula vpřed. Zamířili k vesnici.

Prásk! Nad kabinou nissana cosi zabzučelo. V první chvíli si Musil pomyslel, e se roztrhla pneumatika. Pohlédl do zpětného zrcátka. Zato Zlatník, který se nedávno vrátil jako záloák z vojenského cvičeni, zareagoval bleskurychle.

Střílejí po nás. K zemi!” zavelel. Otevřel dvířka a plácl sebou na silnici. Vzápětí zarachotily dalí výstřely. To u Musil stočil nissana ke krajnici a vyskočil na druhou stranu. Vedle Zlatníka přistál na zem Azíz.

Hele, podruhý vynech přednáky o tom, kdo má koho rád. Rovnou řekni, e po nás ty hajzlové budou střílet, jo? Buď vod tý dobroty,” procedil mezi zuby Zlatník.

Zpod nissana se k nim vsoukal Musil, od zadního vozu se připlazil Kopal.

Co budeme dělat, Mirku?” zeptal se Musila.

Zatím leet. Zdá se mi, e to byla napoprvé varovná střelba. Mířili nad nás. Myslí, e to jsou lidi z vesnice?” zeptal se Azíze.

Proč by to dělali?” namítl Azíz. Zaplatili peníze, chtějí vodu. Přece by po nás nestříleli.

Tohle vypadá na ejchovu sebranku.”

Copak má vlastní armádu?” divil se Kopal.

Ne, ale příbuzné a sluebnictvo, nebo si taky pár střelců najal, to není problém.”

Neměli bychom se vrátit?” naléhal Kopal. Ale Musil udělal výmluvný posunek, který naznačoval: Jak chce na téhle úzké cestě vycouvat nebo obrátit vozy?

No jo, to nepůjde,” odpověděl si Kopal sám.

Chtějí nás nejspí jenom zastrait,” ozval se Zlatník. Kdyby nás měli doopravdy zlikvidovat, tak se posadili támhle za tu skálu a postříleli nás jako králíky.” Ukázal rukou na levou stranu silnice, kde se tyčil sráz a z vrku převisu musel být perfektní výhled na celou jejich kolonu.

To místo dole si moh vybrat jenom bambula anebo lenoch. Hele, kluci, já mám z vojny průzkumáckej výcvik. Troku se porozhlídnu kolem. Nejdřív si vyzkouíme, jak jsou při chuti.” Ne se kdo vzpamatoval, sebral Zlatník ze silnice kámen a vrhl jej směrem k předpokládanému úkrytu střelců. Ozvalo se několik rozptýlených ran.

Radku, okamitě přestaň blbnout,” okřikl ho Musil.

86

Zachovej klid. Jestli mě smysly neklamou, tak nemají samopal. Tipoval bych to na armádní opakovačku a ty zbývající dvě flinty jsou nejspí lovecký kulovnice.”

Jak to můe tvrdit?” namítl Kopal, kterému se nelíbila ani pozice ani situace, do které se dostali. Zvuk výstřelu je jinej, rychlost opakování taky. Nezapomeň, e jsem taky dlouholetej nimrod a něco o tom vím.”

Jene to nám moc nepomůe. Nemůeme se bránit, kdy nemáme zbraně,” zaklel Kopal.

Chlapi, neblázněte, i kdybychom je měli, nemohli bychom je pouít. Nepřijeli jsme sem přece válčit,” rozčiloval se Musil.

To má sice pravdu,” oponoval Zlatník, ale jestli se nemejlím, tak po nás někdo střílí, a u to myslí váně nebo nás chce jen postrait. Take jím musíme ukázat, e se jich nebojíme.

Jardo,” obrátil se na Kopala, házej tam zatím kameny!”

Radku, kam leze?” vykřikl Musil, ale to u byl Zlatník téměř celým tělem nasoukaný do hustého křoví pod těrkovým náspem.

ílená situace, uvaoval Musil. Jestli se mu něco stane, tak je malér. Vyčítal si, e Zlatníka nezadrel. Současně si uvědomoval, e teď přejde velení na mladího, který se lip vyzná, co je pro vechny lepí. Sám byl na vojně před dvaceti lety a slouil u radistů, take mu je tato odbornost v daném okamiku málo platná. Postřehl pohyb za svými zády a ne si stačil uvědomit, e to je Kopal a e vymrtil kámen směrem odkud přicházela palba, třesklo několik výstřelů. Pokusil se je spočítat. Čtyři. Dva výstřely rychle za sebou, dva jakoby nazdařbůh.

Teprve teď, kdy dostal poučení od Zlatníka, dokázal od sebe jednotlivé výstřely rozeznat.

Házej dál,” ozvalo se odněkud zdola a Kopal na tuto výzvu ihned zareagoval. Teprve kdy

hodil asi počtvrté kámen, rozlehl se sólový výstřel.

Proč tam dole blbne,” zvolal vyděeně Azíz, jemu situace začala nahánět strach.

Uvědomoval si moné důsledky, kdyby dolo k zasaení některého z Čechoslováků.

Vzápětí posílila jeho obavy dalí salva, která směřovala hluboko pod silnici, zřejmě na Zlatníka. Bylo slyet, jak se střely rozpleskávají o kameny a Musil se v duchu modlil, aby neuslyel výkřik raněného Radka.

88

Pak bylo ticho. Kopal se ohlédl na silnici za sebou. Vichni mechanici i pomocní dělníci leeli v původní poloze a nikdo se ani nehnul. Kopal pokývl bradou tím směrem a řekl Azízovi: Bojej se, co?

Nediv se, mají své zkuenosti. Tady v horách se dost často střílí. A na kadého z nich čeká doma nejmíň pět dětí.”

Jako kdyby letící střele záleelo na tom, má-li člověk pět dětí nebo jenom dvě, pomyslel si Musil, kdy se ozval dalí osamělý výstřel. Jeho mylenky na okamik zalétly k eně a dětem. Určitě vzpomínají, jak se tu mám báječně pomyslel si.

Tak, a je to v suchu,” ozval se Radek Zlatník, který se mezi nimi najednou objevil jako duch.

Myslím, e jim dám zakouřit. Seději tam v takový proláklině za keříčky. Jsou tři, jak jsem předpokládal. Moc se nesnaejí. Klidně si povídají a jsou přesvědčeni, e nás maj jistý, e se neodváíme ani o krok blí k vesnici. Musím jim dát trochu za vyučenou,” zazubil se Zlatník.

Co chce dělat?” vyděsil se Azíz.

Buď klidnej, tebe nepolu, abys s nima vyjednával. Nebylo by to asi nic platný. Máme jetě pár těch prázdnejch polyetylenovejch lahví, jak v nich vozíme pitnou vodu?”

Vechny jsou u mě ve voze,” řekl Kopal.

Dobře, tak mi dvě přines. To bude stačit,” velel Radek a pak se obrátil na Musila.

Mirku, u nás ve voze je rezervní kanystr s benzínem, viď?”

Jo. Ale rád bych věděl, co hodlá s benzínem podnikat.”

Nech to na mně. Obhlídnul jsem situaci a věř mi, jiná monost tady není. Dopředu nemůeme, zpátky taky ne a e by nám někdo přiel na pomoc, to momentálně nepředpokládám. Tak si musíme pomoct sami. Vyndej radi kanystr a já si vezmu z předního sedadla nai příruční lékárničku.” Sotva to dořekl, ozvalo se opět několik výstřelů.

Toho se nebojte,” uklíbl se Zlatník. Mohli by někoho trefit jedině v případě, e by stál nekrytě na silnici a jetě na ně mával. Jsou to amatéři.” Zlatník otevřel dveře nissana a odspodu nahmatával pod palubní deskou příruční lékárničku.

89

Tady jsou ty bandasky,” hlásil Kopal a plíil se, před sebou dvě pětilitrové válcovité láhve z plastiku. Zlatník se chopil první prázdné nádoby. Z lékárničky vytáhl obvazovou gázu a obtočil ji kolem trupu bandasky. Potom vyndal z kapsy zavírací nů a uprostřed bandasky vyřízl otvor asi centimetr v průměru. Opatrně ho zakryl gázou, odrouboval zátku a do láhve nalil z kanystru asi dva litry benzínu. Zátku zarouboval a bandasku něně poplácal. Pak si stejně připravil jetě druhou nádobu.

Tak, a teď těm zákodníkům dám lekci ze zákodnickýho boje, řekl Radek Zlatník a polil gázový obvaz benzínem. Tak to by bylo. Teď mi půjčte sirky. Jdu jim poslat dolů pozdrav.”

Ty ses zcvoknul,” zaječel Musil. Vdy tě musí odstřelit jako králíka. Copak to nejde hodit odtud?”

Nejde, éfe, bohuel nejde. On je toti za tím keřem takovej jako příkop a kdybysme to poslali tady odtud, tak to schytáme sami. Já jsem si to dobře očíhnul.” Přitiskl k sobě nádoby a plíením zmizel v křoví. To bude fofr,” prohodil Azíz, jemu dolo, co Zlatník chystá.

Kopal s Musilem v duchu doprovázeli mladího druha, který, jak se ukázalo, se v průzkumácké práci perfektně vyznal.

O deset metrů ní zůstal Zlatník leet. Bandasky umístil do bezpečné vzdálenosti, z kapsy vyndal kus fáče, který jen nepatrně navlhčil v benzinu. Vzdálenost dolů po svahu k místu, kde se skrývala trojice střelců, byla asi třicet metrů. Zlatník počítal s tím, e terén je nerovný a e se nemusí podařit obě nádoby spustit přesně na cíl. Ale jiná monost nezbývala. Znovu se ujistil, e bandasky s benzinem jsou dva metry od něho. Zapálil smotek gázy a hodil ho na dva metry před sebe. Nad hlavou mu zabzučela střela.

Tak to bylo naposled, mládenci,” uklíbl se. Hbitě odkopl obě plastikové nádoby po svahu jako kuelníkové koule. Benzínem naputěná gáza jetě hořela namodralým plamenem.

Okamitě od ní vzplál benzínem naputěný obal. Zlatník neměl čas sledovat, jak se obě hořící nádoby dokutálejí. Hbitě se plazil zpět na silnici. Ve chvíli, kdy ji dosáhl, ozvala se prudká exploze.

90

Vzápětí druhá. Obě bandasky explodovaly asi deset metrů před stanovitěm útočníků.

V úlabině začalo hořet křoví. Zlatník se opatrně nadzvedl a podíval dolů. Jako zajíci, pomyslel si, kdy uviděl tři sehnuté postavy prchat po stráni dolů k vesnici. Jednomu hořel na hlavě turban a neastník si ho v běhu strhával z hlavy.

Zlatník i nadále zachovával ostraitost a zůstal leet. Teprve teď si uvědomil, e je rád, e se nikomu z té trojice nic nestalo. Byli to nakonec jen nastrčení střelci. Skutečný nepřítel je asi někde jinde, uvaoval.

,,Radku! Jsi v pořádku?” křičel Musil a Zlatník odpověděl docela lakonicky: Jo, jenom jetě chvilku počkáme, jestli se tady neschovává nějaká jejich záloha.”

Po deseti minutách vyčkávání se připlazil zpátky.

Myslím, e je to vyřízený,” zaklebil se.

xxxx

Na ústředí cirkusů bylo ivo a runo.

Po chodbách přecházely a spěchaly nejrůznějí typy lidí, muů i en. Zrovna jako u nás, pomyslel si kapitán Sýkora.

Kdy se mu podařilo najít útvar kádrové a personální práce, rázně zaklepal a vstoupil. V

kanceláři s několika stoly byla přítomna pouze mladá osobářka. Nezdála se být nijak zvlá

překvapena jeho sluebním průkazem.

Vrána?” opakovala kapitánovu otázku a tvářila se, jako by jí to jméno nic neříkalo.

To má být někdo z ansámblu nebo z provozních zaměstnanců?”

Kapitán Sýkora pokrčil rameny. Původním povoláním automechanik.” Znovu opakoval nacionále Frantika Vrány. Letos by mu mělo být padesát,” upřesnil.

Padesát?” zamyslela se dívka s růovým přelivem vlasů uprostřed hlavy.

Zapálila si cigaretu ohromným stolním zapalovačem v podobě tuleně, jemu balancuje na čumáku barevný míček. Byl tak těký a velký, e se nedal vzít do ruky, take se slečna musela k němu naklonit, čím dala kapitánovi rafinovaně nahlédnout hluboko do výstřihu.

Kapitán chtě nechtě musel v duchu konstatovat, e se dívka nemá za co stydět.

91

Co kdybyste to zkusila v kartotéce?” pobídl ji s přátelským úsměvem.

V kartotéce? To bych vlastně mohla,” přijala návrh, zakrouila na otočném křesílku a obrátila k Sýkorovi hezky formovanou sedací partii. Nad zásuvkami, označenými jednotlivými písmeny abecedy, se zadumala.

Jak jste říkal, e se ten člověk jmenuje?” optala se a tím Sýkorovi potvrdila, e ho a

doposud poslouchala sotva na půl ucha. Ostatně ani nic jiného nečekal.

Trpělivě jméno zopakoval a po chvíli se dívce s růovou čupřinou podařilo objevit kartu Frantika Vrány.

No jo, ale ten u u nás nedělá,” pravila vítězně a mrskla kartu na stůl. Smysl jejího výroku měl určitě znamenat: Zbytečně otravuje, strejdo.

Aspoň mi prozraďte, kde u vás pracoval, se kterou partou nebo jak vůbec byl zařazen.”

Tenák a elektrikář. Dělal prostě na place vechno moný, to je u nás normálka,” vysvětlila kapitánovi. Naposledy jezdil s cirkusem Evropa. Pracovní poměr rozvázal… Moment, jo, tady to mám, v květnu letoního roku.” A kam od vás odeel?”

Pokrčila rameny a dívala se na něj chvíli nechápavě.

Za prvé, to my neevidujeme. A potom, copak tyhle lidi vám řeknou, co mají v pácu? Dal výpověď a tím to pro něj končí. A pro nás taky. Vystavili jsme mu výstupní list a co je potřeba k započítání do důchodu. Ale kde je zaměstnanej teď, to vám nepovím.”

Kapitán sáhl do kapsy pro notýsek a propisovačku.

Můete mi povědět, kde tu Evropu máte právě teď?”

Počkejte, brnknu na provoz.”

Otáčela chvíli číselníkem, a konečně dostala ke sluchátku někoho, komu do telefonu říkala Fredy. Take si můete zapsat, soudruhu, e Evropa je momentálně v Liberci,” pravila suverénně kapitánovi. Děkuji,” odpověděl a nebyl si jist, zda dívku vůbec zajímá, proč jejich bývalého zaměstnance hledá Bezpečnost.

V kanceláři si dal spojit okresní správu SNB v Liberci a poádal o zjitění některých údajů k osobě Frantika Vrány, které mohou poskytnout zaměstnanci cirkusu Evropa, jeho apitó pomáhal dotyčný jetě letos v květnu napínat.

xxxx

92

Nastal první čtvrtek v měsíci, den dárků. Tenhle vitý rituál se v rozsáhlé rodině Omara Muhammada Nárámího dodroval jednou za rok ji po několik generací. Původně sice dostávali dárky lidé, kteří byli hlavě rodiny nejuitečnějí a nejmilejí, postupem času byli obdarováváni stále častěji jenom členové rodiny, manelky, děti, příbuzní, výjimečně přátelé.

Sám Omar Muhammad s oblibou říkával, e těch, kdo si od něho zaslouí dárek, je stále méně. Zato těch, kteří by si zaslouili pořádný výprask je tolik, e by nestačilo několik holí.

Omar Muhammad dal připravit krabici různých pamlsků pro svého nejmladího vnuka, oběma starím vnučkám drobounké filigránské náuničky z dvaceti karátového zlata, pochopitelně docela stejné, protoe jinak by byl oheň na střee. Dcerám nachystal pestré umělé japonské hedvábí na aty a pro syna zlatý zapalovač. Sice u několikátý, ale s nedostatkem fantazie si Omar Muhammad nedělal starosti. Hlavně, e je to dobré a poctivé zlato. Pro manelku objednal a z Říma stříbrný necesér. Dárky byly pečlivě zabaleny v hedvábném papíře a nachystány na pracovním stole. Trochu stranou leel jetě jeden dárek.

Výjimečně se velký Omar rozhodl obdarovat jednoho ze svých podřízených.

Uznal, e si tentokrát Ali Rames dárek zaslouí. Byla to sice jen náprsní taka, ale z krokodýlí kůe. Smysl dárku viděl Omar Muhammad právě v jeho symboličnosti. Krokodýl je trpělivý a záludný dravec, číhající na kořist. Elegantní a bystrý Ali byl tentokrát pověřen podobnou dravčí slubou. Záleitost se zdála vyvíjet přesně podle éfových představ. Nic neuspěchat. Trpělivě a záludně číhat a současně udolávat protivníka, který se opováil Nárámímu vzepřít. A přitom protivník nesmí ani tuit, odkud přicházejí vechny nečekané potíe. Zbyde mu jenom ehrat na nepřízeň Alláhovu …

Hodiny na velké starobylé evropské komodě odbily devět a rodina vela do místnosti.

Vichni usměvaví v radostném očekávání. Dva kroky za rodinnými přísluníky kráčel Ali Rames, tentokrát v stříbřitě edivých atech, růové koili a bez černých brýlí.

Rozdělováni dárků skončilo. Radost byla povechná.

93

Jenom Zarema, nejstarí z dcer, jevila jisté rozpaky. Omar Muhammad s tajnou rozkoí pozoroval, jak v sobě sbírá odvahu a hledá vhodná slova k tomu, aby řekla, co cítí. Těilo ho, e jeho děti jsou po něm. Dravé, přímočaré, bezohledné, a kdy je potřeba, i kruté.

Nakonec nevydrel a přistoupil ke své nejstarí:

Hledá dárek pro svého mue, Zaremo?” zeptal se kádlivě.

Ano, odpověděla mu důstojně jediným slovem, ale úsměv z tváře jí nezmizel.

Dělá dobře, kdy hájí svoje práva, jsem na tebe pyný, řekl otec. Ale neboj se, nezapomněl jsem ani na tvého Nadiba, ani na Ismaila tvé sestry. I kdy jsem je poslal do Evropy za obchodem, nezapomněl jsem na ná ,jour fix, na ná den dárků. Kadému jsem poslal telegraficky tisíc dolarů. Jsi spokojená, dcero?

Zarema se mírně uklonila a políbila otci ruku. Říkat nemusela nic. V duchu počítala, co krásného jí mu z Evropy přiveze. Byla naprosto spokojená.

Kdy obdarovaná rodina odela, zůstal Omar s Ali Ramesem o samotě.

Děkuji, velký Omare, za tvou lechetnost,” uklonil se Ali Rames jetě jednou, kdy osaměli.

Věděl, e se to patří.

Zaslouil sis svůj dárek,” pousmál se hřmotný mu s odulým horním rtem a svým zvlátním způsobem se usmál. Zatím je prázdný. Ale naplním ti jej penězi, jakmile dopadne příznivě nae věc.”

Úděl Aquaplanu se začíná naplňovat,” odpověděl Ali Rames, stále zachovávaje pózu korektního a spolehlivého úředníka. Jakýkoliv stín důvěrnosti by Omara Muhammada okamitě rozladil, toho si byl dobře vědom. Do dvou týdnů bude plán starého Herabyho obrácen vniveč a ty bude mít volné pole působnosti.”

Dobře, jsem rád, e se věc daří k obecnému prospěchu. Jinak by nae snaení nebylo v souladu s vůlí Alláhovou,” pokýval Omar Muhammad těkou hlavou a pokračoval: Teď můe jít, ale starej se dál o svěřenou záleitost, jako by byla tvou vlastní. Rozumí

tomu slovu, doufám?” Pokynul rukou ke dveřím.

tíhlý mu v stříbřitě edivých atech se uklonil na znamení naprosté oddanosti.

94

Omar Muhammad měl pocit, e tím je věc Aquaplanu vyřízena.

xxxx

Horečně rokovali, co dál. Suché křoviny v úlabině dohořely, pár lístků na osamělém kávovníku dočista zčernalo. V údolí se rozhostilo ticho.

Kdyby byli vesničané na jejich straně, tak u by se dávno na nás sesypali,” uvaoval Zlatník. Jenom nepředbíhej, hochu. Já u bych podruhý nechtěl riskovat ani nai bezpečnost, ani bezpečnost naich spolupracovníků. Mám obavy, e to tu začíná sakramentsky přihořívat a my tyhle westernový scény nemáme v popisu práce. Take bych byl pro, jestli je vzduch čistej, obrátit a vzít směr Saná. Tam si o dalím průběhu sondáí pohovoříme s majitelkou firmy. To je můj názor,” zdůraznil Musil, který si byl vědom odpovědnosti za celou skupinu.

Jene, co se tím vyřeí?” namítl Kopal. Můeme v Saná jednat od rána do večera a a se sem vrátíme, bude se střílečka na nás opakovat. A třeba u s přesnějí mukou.

Co teď sami nevyřeíme na místě, to nebude. Tady je situace sloitá, s tím jsme přece od samýho počátku počítali, take co?

Rázná slova. Ale Musil si byl vědom, e jsou to jenom slova. Rozhodnutí, co bude dál, záviselo na něm.

Heleme se, koho k nám čert nese,” vykřikl Zlatník. To vypadá na nějakou deputaci, teda váně, podívejte.” Po silnici stoupali tři mui v prostém rolnickém oděvu, na hlavě turbany, prázdné ruce s roztaenými prsty ukazovali viditelně před sebou. li pomalu, důstojně, vstříc koloně. Co to má znamenat?” obrátil se Musil na Azíze. Trojice Čechoslováků hleděla s napětím na blíící se venkovany.

To jsou místní… Kdy jsme podepisovali smlouvu, vyjednával jsem s nimi,” řekl Azíz po chvíli, ale ani se nepohnul. Obě strany potřebovaly získat vzájemnou důvěru.

Skupinka se zastavila asi deset metrů od prvního vozidla.

Nejstarí vystoupil vpřed a promluvil. Azíz mu vyel v ústrety.

95

Musil si viml, e jejich najatí jementí dělníci a mechanici pomaličku vstávají ze silnice, opraují si kolena upráených kombinéz a začínají se tvářit klidněji.

Vyjednávání pokračovalo. Musil trpělivě čekal na jeho výsledek. Konečně Azíz domluvil a mírně se vesničanům uklonil. Pak se obrátil k inenýrovi.

Opravdu, je to poselstvo z vesnice. Ty zákodnický střelce na nás prej poslal ejch Jahja, vzdálený příbuzný bývalého vládce země a dosud mocný pán nad několika osadami. Střelci se najednou objevili, pohrozili vesničanům, e jestli se hnou ze svejch chatrčí, neručí za jejich ivoty. Taky jim řekli, e ejch Jahja kontrakt s náma zruil a e jim sám vrátí peníze, který zaplatili jako zálohu naí firmě.

My jsme s nějakým ejchem Jahjou ádnej kontrakt nepodepisovali, tak nemá co zruovat,”

mávl rukou Musil. A co dělají teď ejchovi ostrostřelci, nečekají někde za rohem?

Odjeli svým vozem. Na jednom sice chytil turban, ale jinak se nikomu nic nestalo. Radek jim dal pěkně zahulit.” Azíz se zasmál, prohodil několik slov k deputaci a ukázal na Zlatníka.

Vesničané uznale pokyvovali hlavami.

Dobře, zbrojnoi vzali roha. Máme tedy pokračovat ve vrtech?

Azíz překládal otázku. Mluvčí souhlasně tleskali rukama.

Řekni jim, e se do toho pustíme, ale se svým pánem si to musejí vyřídit sami, řekl Musil a energicky zavelel: Vichni nasedat!

Polohlasem dodal k Zlatníkovi: Ty buď rád, e se nikomu z ejchových pohůnků nic nestalo.

Jo, a ty buď zase rád, e nepostřelili někoho z nás, éfe.

Na tuhle repliku nezbylo Musilovi nic, ne mlčky přitakat.

xxxx

Odpoledne přila zpráva z Liberce. Sděloval ji poručík Drtílek s omluvou, e to dříve nestihl.

Soudruhu kapitáne, vysvětloval do telefonu, abyste rozuměl, oni dneska bourali. Prosím?

Ale kdepak, bourali stan, ne auto. U nás končí a jedou na dalí taci do Jablonce. Vichni byli v jednom fofru a dalo mi dost práce, ne jsem vytáhl z paráka, aby mluvil k věci.

96

Dotyčný Frantiek Vrána dělal u tenáků, to jsou chlapi, co stavějí apitó, čili stan. Protoe prý je to chlap fenej a urostlej, tak ho zaměstnávali i večer na place. Vyfasoval livrej a občas podrel v manéi artistům provazovej ebřík a tak podobně ..

Kapitán u telefonu povyrůstal, ale zastavit výmluvného poručíka Drtílka nechtěl.

Taky jsem se dověděl, e mu tenáci říkali Bimbas, protoe byl na enský. Jestli vás to tedy, soudruhu kapitáne, zajímá .. Sýkora zpozorněl, takováhle charakteristika leccos napovídala.

Člověk, pravděpodobný nositel viru AIDS, nebývá skoupý na sexuální kontakty.

To víte, e mě to zajímá. Ale ze veho nejvíc potřebuji zjistit, kde je Vrána teď.”

Ve sluchátku nastalo na okamik ticho.

To je právě to, co nevím, soudruhu kapitáne. Najednou dal výpověď a el. Z paráka jsem dostal jenom to, e se Vrána na některé předelé taci, snad v České Lípě, měl seznámit s nějakým Samkem. Je to provozovatel centrifugy, to je taková pouová atrakce. Prý si plácli.

A kdy byl Vrána volnej, tak se k němu zřejmě připojil..

Víc jste se nedověděl?” vyhrkl nedočkavě Sýkora, ale na poručíka Drtílka změna intonace kapitánova hlasu příli nezapůsobila.

Akorát, e má ten principál od centrifugy atraktivní druku. Taky je prý do větru, ale znáte to, u těchhle světskejch se to tak nebere …

Kapitán Sýkora poděkoval poručíkovi a zavěsil. Dozvěděl se sice hodně, ale představa, e bude honit provozovatele centrifugy po vech poutích Severočeského, Středočeského a Východočeského kraje … Pokud ovem Samek a s ním i Vrána nezamířili do Plzně, na Moravu nebo na Slovensko. Jo, pátrat po pachateli, který zanechává na místě činu usvědčující stopy, je přece jen snadnějí, povzdechl si kapitán. Pravděpodobný nositel viru AIDS můe roznáet smrt docela nepozorovaně a jeho oběti jsou tím zranitelnějí.

Vytočil číslo okresní správy v České Lípě. Odpověď na jeho dotaz přila brzy a byla stručná.

Alois Samek, ročník 1950, trvale hláen k pobytu v Pardubicích, Na rybníčku, popisné číslo 132, provozovatel ambulantní pouové zábavy, jinak v invalidním důchodu, zdrel se přechodně v České Lípě jeden týden v květnu a odcestoval.

97

Kapitánovi se navíc dostalo doporučení, aby se obrátil na okresní národní výbor místa trvalého bydlitě Aloise Samka. Nakonec se dostal dík spojovatelce na správnou referentku.

Okamitě pochopila, o co Sýkorovi jde a nahlas zapřemýlela do telefonu.

Take Samek byl v České Lípě, ano, já si vezmu k ruce kalendář, no… odtamtud to vzal dolů na Sobotku … počkejte, taky by se mohl zastavit v Mladé Boleslavi. A potom u jsou to obvyklé trasy.

Nejdřív Chrudim, tam by vlastně jetě teď mohl být, pak přijde Heřmanův Městec a na Václava se větinou zastaví ve Vysokém Mýtě…

Pomohla jsem vám?” Sýkora byl natolik překvapen mnostvím údajů, e se zmohl místo odpovědi pouze na otázku.

Prosím vás, jak to vechno tak přesně víte?”

Podívejte, soudruhu kapitáne, já to dělám u přes dvacet let a není to jen administrativa, on je to vlastně i jakýsi dohled, jestli víte, co tím myslím. Nedivte se, kdy si člověk tak trochu zmapuje jejich akční rádius.”

Kapitán si jetě jednou překontroloval údaje, které si poznamenal do svého diáře. Poděkoval ochotné referentce a zavěsil.

Jestli se dosud Vrána zdruje u Samkových, mohl by teď být na té nejblií taci, uvaoval, kdy volal operačního v Chrudimi. Dověděl se, e kolotoče a zábavní podniky zaujímají stálé přidělené stanovitě. Dozorčí slíbil, e zařídí praskému kolegovi, o co ádá. Tedy za předpokladu, e Samek opravdu přijel.

xxxx

Dooran, oděný pouze v ortkách, odpočíval ve visutém lůku a spolu s ostatními zaháněl ízeň chlazeným čajem.

Naposled jsem byl na Aljace. Dobrej dob.

Ale u bych tam nikdy nejel. Kdy si vzpomenu na ty mrazy… Ital Pavoni ochutnával čaj a kdy usoudil, e je koncentrace dostatečná, nalil si do álku porci kondenzovaného mléka.

V naí brani si nevybere. Buď je ti straný horko nebo straná zima.

98

A hledá naftu, nebo vodu, nebo diamanty, člověk se tluče světem a ivot mu utíká skrz prsty. A peníze? Nenajde bosse, kterej by tě neidil. Zbytek spolkne rodina a děti. Chtěl jsem si naetřit na krásný bistro u nás v Rimini. Nehnul bych se odtamtud ani na krok. Jedno presso? Prego, signor. Kapucino? Prego, signora. Naetřil jsem si sotva na cestu domů.”

Nech toho fňukání,” ozval se nejstarí a nejzkuenějí ze vech, Belgičan Lapiere, bývalý cizinecký legionář. Balíme a jede se dál. Jetě dneska se musíme dostat do týhle díry,”

ukázal na mapě vesnici uprostřed poutě. Nejspí tam nebudou mít Hilton, ale to u

vydríme, ne?” Udělal jsem blbost,” ozval se Damalin, e jsem tu smlouvu podepsal. Proč já nezůstal v Africe…”

Smlouvu jsi podepsal, peníze nejsou nejhorí a to, co se po nás chce, je maličkost.”

Vechno je maličkost,” uklíbl se Toussin, který přiel z Dibuti. Vytáhl injekční stříkačku, připravil si svou obvyklou denní dávku drogy a bez velkých rozpaků si ji před očima vech aplikoval do íly na ruce.

Holanďan Dooren to nerad viděl. Mlčel a v duchu počítal dny, které mu jetě zbývají s touhle partou přetrpět. Neměl vak jinou monost. Sjednaná mzda mu umoňovala pobývat mimo Evropu, kde po něm interpol vyhlásil pátrání. Musel si připustit, e vlezl z bláta do loue.

O technice geologického průzkumu věděl málo, o tom jak vrtat a nalézt vodu jetě méně.

Dostal k ruce odborníky, ale záhy se ukázalo, e lidi, které mu dali, jsou stejní dobrodruzi, jako on sám. U ve dvou vesnicích nedokázali vyvrtat ani vzorky zeminy. A v té dalí to nebude o nic lepí. Jediné, co Doorena drelo, byl příslib. Brzy přijde den, kdy akce skončí.

A pak dostanete doplatek zálohy. Jiné podmínky nejsou.

Take, jenom vydret!

Pánové, kde to vlastně jsme?” optal se Toussin v okamiku, kdy jeho ranní dávka začala působit a on se konečně probral k ivotu.

Ano, ano, Arábie… To je astná země, schvaluji, souhlasím, račte pokračovat…” Po chvíli se svalil na lehátko a odmlčel se. Dooren měl sice chvíli pocit, e Francouz je mrtvý, ale pak mávl rukou. Je to tak lepí. Jenom rychle dokončit akci a inkasovat slíbený podíl.

100

Hrál jsem v o r c h e s t r u . . v y k ř i k l znovu Francouz a Dooren se na něj starostlivě podíval.

Jeho blouznění se objevovala stále častěji a poslední dva dny nebylo jisté, zda ho vůbec zvládnou. Jeho stav působil značně demoralizujícím účinkem na ostatní. Navíc si nebyl Dooren jist, kolik těch vzpruovacích injekci jetě Toussin má. Kdyby mu náhodou doly, mohlo by být zle. Holanďan věděl, e Francouz tajně ukrývá pistoli.

Balíme,” opakoval Lapiere. Musíme se hnout dál. I tak máme zpodění… dodal nepřesvědčivě, protoe věděl, e pojem času v téhle pouti je měřitelný spí stoletími ne

hodinami.

xxxx

Mladý strámistr SNB zamířil rovnou k Dolíčku. Lochneska u byla postavena, řetízák také.

Autodrom zatím čekal na zastřeení a straidelný hrad na zapojení k elektrické rozvodně.

Mezi různými pouovými atrakcemi, pokud to místo dovolovalo, stály oprýskané vétřiesky, maringotky na pneumatikách, ale také přívěsné karavany a dvě nové lady. Od jednoho příbytku ke druhému byly nataeny ňůry, na nich viselo prádlo. Slunečný den je ideální na suení. Putovní mikroosada zatím odpočívala a sbírala síly na večer, kdy se rozsvítí barevné árovky a rozehřmí amplióny, kadý jinou písničkou, jiným vyvoláváním.

Základna centrifugy byla u posazena, ale s montáí ramen a gondol se jetě nezačalo. Na schůdcích maringotky odpočíval mu neurčitého věku, u nohy láhev piva, a pokuřoval.

Dobrý den,” pozdravil strámistr. Hledám pana Samka.”

Mu zastrčil pivo nohou pod schůdky, v láhvi zůstalo stejně jen na dně. Vstal a klidně pravil: To jsem já, soudruhu. Vo co de? Měřil si uniformovaného přísluníka Veřejné bezpečnosti pohledem, který dával nepokrytě najevo nadřazenost zralého věku nad mládím. Málem, e neřekl, vo co ti de, chlapečku? Na scéně se objevila Samkova druka. Kdyby existoval časopis Playboy pro starí a pokročilé, zauvaoval strámistr, měl by v ní její fotoreportér tip na exkluzivní čtyřicítku.

101

enská hezky stavěná, na svůj věk poněkud výstředně oblečená v koené bundě plné cvočků a v dinsách. Také ona si změřila mladého přísluníka SNB zvědavým pohledem od hlavy k patě. Hledám pana Vránu,” pronesl sluebním tónem strámistr.

Ten u se k nám nevrátí,” pravil Samek s jakýmsi zadostiučiněním.

Kdy odeel?” zeptal se strámistr přísně. Včera, jestli vás zrovna tohle zajímá.”

Do rozhovoru vpadla Samkova druka. Její hlas řinčel jako cirkulárka.

U si moc dovoloval, nebyl spokojenej, e mu prej moc strhávám za bydlení a stravu, tak ho můj,” ukázala na Samka, vykýbloval.” Strámistr nahlédl do pootevřených dveří přívěsu.

Samek se uklíbl. Vopravdu tam není, vypadl jako cukrář.”

Kam odeel?” poloil zbytečnou otázku strámistr.

To mě nezajímá,” odsekl Samek. Nabalil se na nás z cirkusu Evropa. Byl volnej, hledal místo … ” Pane Samku,” přeruil ho strámistr. Jedná se mi o to, kde pan Vrána v současné době je.”

Nemůu slouit,” pokrčil rameny Samek, ale vzápětí se znovu ozvala jeho druka: To je jasný jako facka. Kam by asi Franta moh jít? Kdy jsi ho vyhodil, el určitě k Lájům, to dá rozum, ne?” To je kdo?” Strámistr vytáhl ze sluební brany notes.

Roman Láj. Má střelnici a trochu vihlou enu,” vysvětloval neochotně Samek. Je dost moný, e tam Franta zakotvil.” Strámistr si vechno pečlivě zapisoval.

Kam měli Lájovi namířeno, kdy jste je viděl naposledy?”

Samek se zamyslel a pak vypočítával na prstech: Teda, mohli do Slatiňan, Moraic nebo do Chrástu, ale tenhle tejden jsme se měli potkat v Heřmanově Městci…

Strámistr přikývl, zaklapl notes a podle instrukcí operačního důstojníka poádal Samkovu druku o rozhovor. Ne, vás k tomu potřebovat nebudu,” ujistil Samka. Kdy poodeli o velký kus dál, zeptal se nechápavě zírající eny v kovbojském oblečení na jméno a nacionále.

Do notýsku si připsal: Marie imáčková, rozvedená, narozena 1946.

102

Pak jí objasnil, o co se vlastně jedná. Chvíli rudla a zase bledla. Domluvili se velice rychle.

,,To jako budu pod kontrolou?” vzdychla krotkým hlasem.

Na nezbytné testy budete muset do nemocnice i ve vlastním zájmu, paní imáčková, zařídíme diskrétní vyetření,” zdůraznil strámistr. Zasalutoval a pak jen slyel, jak práskla dveřmi obytného přívěsu.

V duchu si představil, kolik malérů můe jetě Frantiek Vrána nadělat, ne ho najdou.

xxxx

Přestoe byl Tom Hogan velice dbalý předpisů a pedanticky je dodroval, tentokrát učinil výjimku. Spojil se telefonicky pomocí satelitu s několika bývalými spoluáky a dobrými přáteli. Vyřadil během hovorů z provozu počítač telefonních spojení na dosti dlouhou dobu, ale slib byl rozhodnut splnit. Chtěl pomoci Najmě. Byl přesvědčen, e je to v zájmu dobré věci. Blok, do něho si poznamenával získané informace, měl nyní před sebou na stole. Tři jména, dva pasy a stále jeden a tý obličej. Karáčí, Rangún, Mekka … Dalí trasa vedla vdycky do Evropy, peníze směřovaly zpět přes výcarsko do Saná.

Znovu se zadíval do svých poznámek a chvíli přemýlel. Stále mu to nedávalo smysl. Bylo jasné, e peníze, lo o nemalé částky, se přelévají z jednoho konce na druhý, ale to bylo vechno. Tom Hogan pochopil, e nejdřív musí odhalit podstatu těch finančních operací.

Spoluák, který pracoval v londýnské bance, mu vysvětlení rovně nemohl poskytnout.

Ale jestli chce,” řekl Hoganovi, můj otec by se po tom mohl trochu podívat, ví přece, kde pracuje, ne? Jestli je to pro tebe důleité, zařídím to jetě dnes večer,” sliboval na západním konci Evropy přítel ze studentských dob.

Tom rád souhlasil. Domluvil si na přítí den telefonickou relaci a podíval se na hodinky. Pak vytočil známé číslo. Najma se ozvala okamitě. Sjednal si s ní schůzku na obvyklém místě v baru hotelu Taj Sheba. Rozhodl se, e ji v kadém případě uklidní, ale co podnikl, to si ponechá zatím pro sebe.

103

xxxx

Dokončili sedmadvacet vrtů, něco málo přes polovinu dohodnutých padesáti a nebylo divu, e Musil popoháněl chlapy jak jen mohl a netrpělivě sledoval pohyb kadého pomocného dělníka. Od incidentu s ejchovými střelci měli pokoj a práce nerueně pokračovala.

Právě dorazili před okraj vesnice AI Hazm nedaleko Maaribu. Kraj tu byl na rozdíl od hor rovinatý. e by nás tady nějak nadeně vítali, to se nedá říct, prohodil inenýr k Zlatníkovi, který seděl vedle něj. Ve větině vesnic jim u zdálky přibíhaly vstříc nejprve zvědavé děti a za nimi teprve vesničané. Tady se neobjevil nikdo.

Brzdová světla Azízovy fordky před nimi zazářila, kolona se zastavila.

Co se děje?” Musil vylezl z vozu a doel k Azízovu okénku.

Zatím nic. Ale nějak se mi to nezdá, takovej podivnej klid … To není normální.”

Co budeme dělat?”

Nic. Pojedeme dál, vak on někdo vyleze,” namítl Azíz a divoce zatroubil.

Musil se vrátil k vozu, nastartoval a jeli dál.

Podívej,” zvolal najednou Zlatník a ukázal před sebe. Připadlo jim to jako zjevení, ale fata morgána to nebyla. Uprostřed vsi se tyčila vrtná souprava, téměř stejná, jakou vezli s sebou.

To snad není pravda,” vytřetil oči Musil a poněkud se předklonil k přednímu sklu.

Konkurence?”

Zajeli rovnou k vrtné soupravě. Kolem se hemili venkované a sledovali pětici Evropanů, která patřila k soupravě.

První se vzpamatoval Musil. Vyskočil ze svého nissanu a el cizí partě vstříc. Plynulou angličtinou se představil a ptal se po vedoucím.

Dooren,” ozval se zavalitý pořízek a s pobaveným úsměvem stiskl Musilovu nataenou pravici. To bylo ve.

Do kruhu, který zatím kolem vytvořili, vstoupil Azíz. Arabsky se zeptal na představeného obce. Byl to mladý a sebevědomý Jemenec. Chvíli spolu o něčem hovořili. Pak se vrátil Azíz k Musilovi.

104

Smlouvu na vrtání máme my, vysvětloval inenýrovi. Oni si to řádně zaplatili a objednali …

Byl jsem tady před dvěma měsíci, tak si to dobře pamatuju. Jene vesnice patří bohatému ejchovi z hlavního města a ten si objednal a poslal sem tady ty druhé … 

Jestli má platnou smlouvu, tak to bude vyřízený jedna dvě …  namítl Radek Zlatník, ale Azíz zavrtěl hlavou.

Počkej, musíme s nimi nejdřív jednat, třeba o tom nevědí.

Obávám se, e je to nedorozumění,” obrátil se Musil na Doorena a Azíz současně vytáhl smlouvu, kterou uzavřel před dvěma měsíci s vesničany.

Dooren to věděl, ale nereagoval. Zato jeho lidé spustili zlostný povyk.

Nezajímá mě ádný vá papír. Já mám kontrakt s majitelem vesnice,” řekl po chvíli Dooren a gestem ruky tiil své lidi.

Azíz postoupil několik kroků kupředu a ukázal svazek listin.

Tady je řádná a právoplatná smlouva. Firma Heraby ji uzavřela s jediným oprávněným zástupcem … ” dál se nedostal. Ne se vzpamatoval, Francouz Toussin vytrhl z kapsy pistoli, přiskočil k němu a vrazil mu ústí hlavně mezi ebra. Volnou rukou ho chytil za krk.

Nemělo smyslu mu odporovat. Na první pohled bylo patrné, e se chová nepříčetně a v kadém okamiku je schopen střílet. Zachovej klid, Azízi,” vydechl sevřenými rty Musil.

Zůstane tady jako rukojmí,” oznámil Musilovi panovačným hlasem Dooren. A tady skončíme práci, bude volný. A vy se seberte a zmizte. U vás nechci potkat, rozumíte?”

Musil pochopil, e konkurenční vrtná souprava byla najata jen proto, aby někdo zmařil projekt Aquaplan.

Azízi,” promluvil česky, neboj se. Vrátíme se pro tebe, určitě!”

Díky, éfe, budu čekat,” přikývl Azíz.

Taistoi, animal!” zařval Francouz a dloubl Azíze pistolí. Musil se bál, aby v jeho třesoucí se ruce náhodou nespustila a proto dal povel k odjezdu.

Byl překvapen, e do Azízovy oputěné fordky nadirigoval Zlatník Haima. Původně si představoval, e se Radek terénního vozu ujme sám. Zlatník se vak posadil vedle něho do nissana.

105

Musil namířil v čele kolony zpět na cestu, kudy přijeli.

Mirku, dávej dobrej p o z o r … a zmizíte za horizontem, někde zastavte a počkejte do setmění. Ty se sem vra sám, a bude tma. Stačí jedno auto,” přikazoval Zlatník a díval se pozorně kupředu. Tady, za tou chajdou, zpomal,” ohlédl se dozadu … Jetě zpomal…”

Co chce dělat, Radku?”

Nezapomeň, za tmy se sem, na tohle místo, v r a  …  Znovu se ohlédl. Konkurenční vrtnou soupravu u nebylo vidět. Rázně otevřel dvířka a křikl: Jeď a nestarej se!” Potom se obratně vykulil z vozu a ve zpětném zrcátku viděl Musil jenom jeho prunou postavu, jak se přitiskla k zemi. Ve se událo tak rychle, e se inenýrovi zdálo, jako kdyby to bylo ve filmu a hlavní roli přebral kaskadér.

xxxx

Kdy za obzorem zmizelo poslední vozidlo Musilovy kolony, váil Dooren situaci. Z chování místních obyvatel bylo zřejmé, e vesnice není na jeho straně. A vlastní lidé? Ital Pavoni se tváří neutrálně a Holanďan měl pocit, e by to ten posera nejradi co nejdřív zabalil. Oba Belgičané jsou ostří oi, na ty je spolehnutí. Zato Francouz je nepouitelný. To jeho feácké gesto s pistolí vyhrotilo situaci a přinutilo Doorena hrát va bank.

Zachovejte klid,” obrátil se k vesničanům prostřednictvím svého jemenského řidiče a současně tlumočníka. Tady na toho,” ukázal na Azíze, zapomeňte. Nikdy jste ho neviděli a nikdy jste o něm neslyeli… Potřebuji od vás volný dům na kraji vesnice, pitnou vodu a zásobu potravin!”

Ze zástupu vesničanů vykročil statný mu v naloutlé dalábii. Za silným koeným opaskem měl zasunutou zdobenou dambii.

Nejste v AI Hazmu vítáni. Nikdo vás n e z v a l … Smlouvu na vrtání studní jsme uzavřeli s ním . . u k á z a l na Azíze. Dooren si chvíli mluvčího vesničanů nenávistně prohlíel.

Řekl jsem, e chci prázdné stavení, vodu a jídlo,” zařval a udeřil mue přes tvář. Azíz ve své nepohodlné pozici sledoval nebezpečnou scénu a zoufale vykřikl v rodné řeči na vesničana:

106

Zachovej klid, bratře! P o č k e j … Moji přátelé se vrátí!” Mu porozuměl a sklonil hlavu.

Tak, chci tu chatrč!” naléhal Holanďan. Dům! Dár!” dodal jedno z mála arabských slov, která znal.

xxxx

Na plácku za baantnicí stála první střelnice. Pou jetě dávno nezačala, ale Roman Láj zde rozbil svůj zábavní podnik mnohem dřív. Věděl, e tady se dají trhnout pěkné peníze a taky e platí, kdo dřív přijde, obsadí si výhodnějí místo.. Nalevo stával tradiční řetízák, o kousek ní autodrom, podle letité zkuenosti nejblií střelnice mohla a za centrifugu a to Láje těilo. Rozhlédl se po panensky zelené louce, která bývala kadoročně o pouti zdupána tisíci návtěvníky. Hlavně, aby neprelo a byla pořádná trba, přemítal Láj a neikovnými prsty se pokouel připojit reprobednu k zesilovači. Po delím úsilí se mu to podařilo.

Nasadil na zkouku kazetu s nahrávkou Olympiku a spustil aparaturu. Ozval se neuvěřitelný ryk, zkreslený, zauměný a nad jakoukoliv měřitelnou decibelovou hranicí.

Jestli jsou v týhle baantnici skutečně baanti, pomyslel si kapitán Sýkora, který se blíil k oputěné střelnici, tak je náramně lituju. Zastavil se před schůdky.

Roman Láj si ho ani neviml. Pokračoval dál v instalaci zvukové aparatury.

Povídám… ozval se kapitán praské kriminálky, oblečený v plátěných kalhotách a letním tričku. Etě je zavříno,” dostalo se mu lakonické odpovědi a tak nezbylo ne vytáhnout sluební průkaz.

xxxx

Kamenný domek stál na mírném návrí kousek od silnice. To se Radkovi Zlatníkovi hodilo.

Měl by odtud přehled o vem, co se děje ve vesnici. Domek vypadal zchátrale a zuboeně.

Podle toho se mohl domnívat, e v něm ijí velmi chudí lidé. Instinktivně tuil, e se jich nemusí bát. Lehce se přehoupl přes nízkou zídku z vyrovnaných kamenů. Zapadl na maličký dvorek a málem zalehl dvě miniaturní slípky. Potichu zaklel.

107

Rozhlédl se kolem. Dveře domek neměl, ze dvorka vedla dovnitř černá obdélníková díra.

Vedle ní se tyčila hromada uschlého oslího trusu, smíchaného se slámou a suchými stvoly sorgha. Hromada byla zpracovaná na hrubé cihly, jimi se topí v primitivním krbu. Bylo to jediné palivo na vaření v létě a vyhřívání v zimě.

Ihned odhadl, e by se po hromadě mohl dostat nad střechu a odtud získat výhled.

Vtom se objevila v obdélníku, nahrazujícím dveře, stará vrásčitá ena, zahalená v černém, s bohatým tetováním v povadlé tváři. Za ní se bázlivě skrýval chlapec asi jedenáctiletý. Stáli a udiveně hleděli na vetřelce. Odváil se udělat krok kupředu. Stařena se nelekla.

Ukázal na sebe a pravil:  Q u a j s . . P a k ukázal rukou směrem, kde stála konkurenční vrtná souprava a řekl: Muquajs.” To znamenalo patný, zlý. Mafi mola.” ádná voda. Znovu ukázal na sebe: Moia fí. Voda ano. Pak ho u nic nenapadlo, pouil vekerá slova, která si zatím v arabtině osvojil. Přesto se mu zdálo, e ho ena pochopila a e ho nepokládá za nepřítele. Zkusil vysvětlit zbytek anglicky, ale bylo to zbytečné. Nakonec ukázal prstem na sebe a na ni a poprosil: Help!” Stařena pokrčila bezradně rameny.

Zlatník se zamyslel. Potřebuje se dostat nepozorovaně k Azízovi. Svlékl si módní pestrobarevné tričko, podal je chlapci a ukázal na jeho roztrhanou koili. Dělal, e si ji natahuje přes hlavu. Chlapec se usmál, měl z výhodné výměny radost. A ena pochopila.

Přinesla z domku vetchou muskou dalábli. S vánou tváří ji podala Zlatníkovi, který se do ní vpravil. Kdy byl s převlekem hotov, poloil prst na ústa.

Stařena přikývla. Otřel si pot z čela a v duchu věřil, e to stačilo k dorozumění.

xxxx

Kdy se Tom Hogan seel v baru hotelu Taj Sheba s Najmou, oslovila ho vyčítavě: Nemohu se tak často stýkat sama na tomto místě s cizincem. Snad je to naposled. Slíbil jsem ti pomoc. Proto přicházím.” Tvůj obličej je zachmuřen. Přináí mi neblahé zprávy?”

108

Těko říci, ale je to podivné. Jde o Omara Muhammada Nárámfho.”

Proč mi sděluje to, co vím?”

Není to tak jednoduché, jak se na první pohled zdá. Proč se rozhodl zabránit stůj co stůj projektu Aquaplan? Jenom z konkurenčních důvodů? Mám obavu, e ve hře jde o něco větího, c o … anebo kdo dokázal přimět mocného boháče a urozeného mue Omara Muhammada Nárámfho, aby se tak riskantně angaoval proti Aquaplanu a přitom zůstal zcela v pozadí. Co myslí?” Najma napjatě poslouchala. Někdo jetě mocnějí?”

Klíč k záhadě můe být i jinde. Omar Muhammad Nárámí zřejmě rozmnouje své bohatství tajně a způsobem velice pinavým a nebezpečným. A ve spolku s někým méně urozeným.

A ten jej poádal o slubu ve svůj prospěch, protoe má Omara takříkajíc v hrsti.”

Tome, nenapínej mě a pověz, o co se jedná,” naléhala Najma a zapomínajíc na zdrenlivost, poloila dlaň na Hoganovo zápěstí.

Já nevím … Je tu spí několik náznaků. Tajný obchod se zbraněmi? S narkotiky?”

Najma ben Raíd se mírně usmála. Kdo mu to dokáe?”

Má pravdu. Ale ani Omar Muhammad Náráml není nezranitelný. A proto se domnívám, e někdo, kdo zná jeho Achillovu patu, jej přiměl, aby zabránil uskutečnit tvůj projekt Aquaplan.”

Netuí, kdo by to mohl být?” To nevím a taky nevím, zda jsou mé domněnky správné.”

To je vechno co jsi mi chtěl povědět?” povzdechla zklamaně Najma. Slíbil jsi mi pomoc a zatím jsem tam, kde jsem byla.” Můj slib trvá, Najmo,” ujistil ji Tom Hogan.

xxxx

Rád bych věděl, kde máte svého nového pomocníka Vránu,” zeptal se přátelsky Sýkora a zastrčil sluební průkaz.

Jeli s vozejkem pro pivo, odpověděl bez překvapení Láj.

109

Kam?” Přece tady, do Heřmanovýho Městce. Magda by to sama neuvezla.”

Kde jste se na Vránu přilepili? My?” podivil se Láj. To spí on na nás.

Pane Láji, zavřete si teď svůj krám. Na kraji obory čeká nae auto a vy nás zavezete za svou manelkou a panem Vránou. Já je neznám.”

, Cestou nemluvili, přestoe se Láj pokusil zeptat, co vlastně má Vrána na triku. Kapitán Sýkora nemínil cokoliv vysvětlovat. V duchu uvaoval, zda dokáí Vránovi trestný čin obecného ohroení zdraví z nedbalosti. Úmysl nepředpokládal. Hostinec, před kterým zastavila sluební volha, lákal zákazníky černou tabulí, na ní byl křídou napsán jídelníček a nabídka lahvového piva k prodeji přes ulici.

To je von, pokynul Láj hlavou ke stolu v restauraci, kde seděla dvojice u piva a lahve hanácké vodky. Kapitán Sýkora přistoupil k robustnímu mui v kostkované koili a opomíjeje jeho společnici se světle oříkovým přelivem, kryjícím havraní čerň vlasů, pronesl sluebně: Bezpečnost. Vy jste Frantiek Vrána?” Já?” Odpovězte,” řekl kapitán.

Ale to víte, e jo ..

xxxx

Slunce, které jakoby rázem ztratilo svou sílu, se propadlo za obzor a tmy válem přibývalo.

Radek Zlatník seděl na dvorku kamenného stavení a čekal. Stará ena mu přinesla placku podomácky pečeného chleba a jedno přezrálé rajče. Pochopil, e víc nemá a v duchu se zastyděl, e i o to málo ji připraví.

Radek se podíval na zbytek rumělkové záře nad vzdáleným obzorem. Teď začíná nejvhodnějí chvíle. Ze zkuenosti věděl, e vesničané pokleknou, obráceni symbolicky k Mekce, k večerní modlitbě. A záhy se na krajinu snese naprostá tma. Vyčkal, a se setmělo a obezřetně vyel před domek, právě kdy začal muezzinův monotónní zpěv vyzývat věřící, aby vzdali dík Alláhovi za proitý den. Obličej si předtím začernil popelem a sazemi z domovního ohnitě.

110

Z průzkumácké praxe věděl, e světlý obličej můe ve tmě prozradit.

Dostal se a na druhý konec vesnice, kde začínala kamenitá ohraená políčka a ve sporém svitu ukrojeného měsíce čněla vrtná souprava. Terenní land-rover a dva dalí vozy stály vedle sebe a stranou nich stany Doorenovy skupiny. Zářily oranově, uvnitř kadého svítila přenosná plynová lampa. Ze stanů bylo slyet hlasitý hovor.

Kolem nebyl nikdo, kdo by hlídal. Přesto Zlatník vytáhl z kapsy kempingový nů s vysouvací čepelí a oboustranným břitem. Byl rozhodnut pouít jej pouze k zastraení, v krajním případě k sebeobraně.

Land-rover stál několik metrů od prvního oranového stanu. Zlatník se k němu připlíil a nahlédl do otevřených dvířek. Srdce se mu sevřelo úzkostí i radostí. Uvnitř rozeznal leící tělo. Vykasal si dalábii a nasoukal se rychle dovnitř.

Dotkl se opatrně těla, obtočeného lanem a připoutaného k volantu. Ozvalo se přiduené zasténání. Byl to Azíz. A ije!

Nahmátl vystřelovací knoflík noe a stiskl. Ostřím čepele se pustil bleskurychle do vláken nylonového lana. Přitom neustále sledoval oranová plátna stanů.

To jse ty, Radku?” zaslechl. Jo! Buď tie a nemluv.”

Kdy vyprostil Azíze z pout, pomohl mu, aby se z podlahy land-roveru zdvihl a posadil. Chvíli mu třel lýtka a nohy nad koleny. Bude moct jít?” Zkusím to.

Konečně se octli z vozu venku. Zlatník podpíral Azíze, ne se mu rozproudí krev. Netrvalo to příli dlouho a byli z vesnice pryč. Na silnici, kde je měl čekat Musil, li u oba usilovným pochodem. Po několika kilometrech se octli za odvráceným svahem a spatřili tmavé vozidlo.

Musil jim vyběhl vstříc. Jste v pořádku, kluci?” přivítal je radostně. Úplně, éfe.”

Nasedli a kdy se nissan rozjel, Azíz zahrozil pěstí zpátky: S těma hajzlama si to vyřídím. Jen a se vrátím do Saná, podám hláení.”

112

Musil poznamenal: A bude čas, tak si tě v tom arabským přestrojeni, Radku, musím vyfotografovat.”

xxxx

V kanceláři okresní správy SNB si vyádal kapitán Sýkora přítomnost vyetřovatele k předběnému výslechu zadreného Frantika Vrány.

Jestli mně chcete přiit příivnictví, tak jste na omylu, já jsem zaměstnanej u Lunaparku a…

Sýkora jej zarazil pohybem ruky. Pane Vráno, vy máte bratra Antonína, e?”

Jo. Brácha je starí a pod pantoflem. Já jsem se neoenil. A o nic jsem nepřiel.”

Vá bratr měl odjet na sluební cestu do Jemenu. A vy jste byl místo něj v Praze na prohlídce v ústavu pracovního lékařství. Tedy přesněji na laboratorních vyetřeních.”

To není trestný!” vyjel Vrána.

Omyl, pane Vráno. Dopustil jste se klamání úřadů a ohroení zdraví. Tohle u vám vysvětlí přísluný vyetřovatel. Já od vás chci vědět, jak to bylo. Vá bratr vás o tuto slubu poádal?” Zeptejte se jeho,” troufl si jetě naposled Frantiek Vrána.

Zatím to nejde. Vá bratr Antonín leí s těkým infarktem v Jemenu. A vy jste mu k tomu nepřímo dopomohl.”

Coe, brácha…” vyhrkl s nepředstíraným úlekem Vrána Frantiek.

Tak mi konečně odpovězte: Dal jste si udělat laboratorní zkouky místo vaeho bratra nebo ne? My vám ty testy necháme stejně udělat, tak jako tak, jetě jednou.

Ale uvědomte si, e přiznání je polehčující okolnost. A maření vyetřování je naopak trestné.”

Jo, jel jsem do Prahy na ty testy, jak říkáte. Krev, moč, rentgen a ékágé. A taky jsem lapal na takovým zvlátním kole. Brácha z toho měl strach, tak mi dal pětistovku, abych tam zaskočil místo něj. Ale to snad přece . . V r á n a mladí se odmlčel a zadíval se znepokojeně na kapitána.

Jene . . S ý k o r a zkříil prsty na rukou. Konečně se mu podařilo zvolit formulaci, aby byla trochu přijatelná.

Víte, pane Vráno, ono se toti během toho vyetření ukázalo, e jste nemocný.

113

Přesněji řečeno, jste nositelem jisté nemoci, o které jste moná doposud neměl tuení.”

Prosím vás, pane kapitáne, já a nemocnej? Dy to bylo za dvacet let poprvé, co jsem byl ve pitále a to jetě jenom kvůli bráchovi. To jste mě teda rozesmál…”

Bohuel, na tom není nic k smíchu a věc je víc ne váná. Slyel jste o chorobě jménem AIDS?”

To myslíte tu teplajznickou nemoc, co o ní pořád píou v novinách?”

Myslím nemoc, která se odborně nazývá syndrom získaného selhání imunity. Podle testů, provedených na pracovním lékařství, zjistili z vaí krve, e jste jejím nositelem, přenaečem a to je nesmírně váná věc.” Kapitán Sýkora udělal v řeči přestávku. Jak se zdálo, sdělení na Vránu příli nezapůsobilo.

Tak vy si, pane kapitáne, myslíte, e já jsem homosexuál?” ironicky se zeptal Vrána.

Nerozumíme si, protoe patrně nejste přesně informován. Tato nemoc se přenáí pohlavním stykem, infikováním krví nemocného, případně za vzácných okolností i slinami.

Doposud je téměř vdy smrtelná. Počet pozitivních nositelů stoupá. Víte, ona ta nemoc se někdy projeví za est a osm let po nákaze. Často můe člověk být jenom nositelem a iřitelem nákazy a nikdy se nic na jeho zdravotním stavu nezmění. Ale doplatí na to ti, kteří s ním veli do sexuálního kontaktu. Vaím zdravotním stavem se budou zabývat lékaři, mou povinnosti je zjistit, kdy jste k té nákaze mohl přijít a pořídit seznam osob, s nimi jste měl pohlavní styk.” Byla to formulace poněkud sloitá, ale Sýkora v dané chvíli nebyl schopen vymyslet lepi. To myslíte, e bych si měl vzpomenout, kdy a kde jsem se s kým vyspal?”

neztrácel pro tuto chvíli Vrána humor.

Jistě, přesně takhle to myslím. Protoe snad dokáete pochopit, e těm lidem můe jít o ivot a nejenom to, mohou přenést chorobu i na dalí osoby a lavina se bude ířit.”

Chcete říct, e bych i já m o h … ” Vrána neřekl slovo umřít, ale v tom okamiku bylo vidět, e na něj padla hrůza, která ochromuje nejvíc ty, kdo se o vlastní smrti nikdy nenaučili uvaovat.

Podívejte se, to vám vysvětlí lékaři. Já k tomu nejsem kompetentní.

114

Mne zajímají předevím jména en, s nimi jste se v poslední době vyspal. Pěkně popořádku od té poslední a ..V té chvíli se kapitán zarazil. Uvědomil si, e vlastně vůbec netuí a nikdo mu nemůe dát spolehlivé vodítko, kdy asi a kým mohl být Vrána infikován.

AIDS, nemoc záludná a nevypočitatelná, nenechává stopy, nezanechává za sebou ani přibliný časový údaj. Vrána mlčel a u vůbec mu nebylo do smíchu.

Tak povídejte, kdy, s k ý m , … pěkně po pořádku, já si to nahraju na magnetofon, uděláme imunologické testy a pak se u v i d í . . Jakoby bez zájmu začal Frantiek Vrána monotonním hlasem uvádět jména. Začínal od konce, Lájovou. Pak si vybavoval v paměti dalí.

Přiřazoval přibliná data. Kdy se vrátil do května, zeptal se kapitána: Prosím vás, před tou prohlídkou vás to taky zajímá?”

Jistě, není jednoduché zjistit, kdy vlastně jste byl infikován, take, pokračujte!

Frantiek Vrána uvedl jetě dvě jména, pak sevřel prsty hranu stolku.

Ale … já … přece jsem z d r a v e j … Tohle je nesmysl, ty doktoři si mě museli s někým splést!! Já přece nikdy, opravdu nikdy nic … Ne, ne . . H l a v a mu klesla mezi ramena a ozval se nepřirozený vzlyk. Kapitán Sýkora vstal, přeel ke dveřím a poádal uniformovaného přísluníka, který stál na chodbě: Sklenici vody, prosím!

xxxx

Kdosi navrhl, aby byla otevřena dalí plechovka dusu, ale Musil návrh zamítl. Osvobození Azíze a odváný Radkův zásah by si zaslouily právem malou oslavu, ale zdrení bylo třeba za kadou cenu dohnat. Záleitost, k ní dolo, se po návratu do Saná předá místním orgánům prostřednictvím zákazníka.

A co teď? ozval se za vechny Kopal.

Jo, to je přesně ta otázka, která mi vrtá hlavou, přiznal inenýr Musil a přednesl vem svůj názor. Mám plán práce, ale ten je u beztak nabouraný vím, co se stalo, take bych navrhoval, abychom se vrátili do hlavního města…

Není to víc ne dvě stě kilometrů a tam si o vem promluvíme s kontrahentem.

115

Není přece moné, abychom byli ohroováni. Jednou domácími střelci, podruhé nějakými cizími gangstery. Jak bych doma vysvětloval, kdyby se někomu z vás něco s t a l o … jako e se stát mohlo? Nevím, co bych řekl vaim manelkám a rodině ..

Kopal se Zlatníkem ocenili, e nemluvil o sobě, i kdy má enu a děti a vystavuje se stejnému nebezpečí jako oni.

Já bych měl návrh,” řekl Azlz. Kus práce jsme udělali a teď se to začalo komplikovat.

Vrátíme se do Saná a poádáme slečnu Najmu, aby se obrátila na úřady.

Tobě se nelíbí, kdy má svázaný ruce a nohy, viď, zaklebil se Zlatník.

To si s nima jetě vyřídím,” ujistil ho Azíz. Ten Francouz určitě nehlásil při kontrole na hranicích, e má u sebe pistoli.”

Bude třeba domluvit se s firmou Heraby, jak dál pokračovat. A vysvětlit si, kdo se nám plete do cesty,” uzavřel debatu Musil.

Jo, to je na tom to nejzajímavějí. Tohle by se mělo vysvětlit předevím,” podotkl Zlatník.

Take měníme kurs k jihu a vracíme se do Saná?” zeptal se pro jistotu Kopal.

Jo, přesně tak,” potvrdil Azíz jako zástupce zákazníka.

To by znamenalo, e u zítra, kdy to dobře půjde, se vykoupu v hotelový koupelně v teplý vodě a posnídám dvě vajíčka a topinku s máslem,” mlaskal jazykem Radek Zlatník.

xxxx

Na radu Toma Hogana si objednala Najma na cestu taxi. Po několika nesmyslných odbočkách vystoupila, zaplatila a postála před zlatnickým krámkem. Kdy se ujistila, e ji nikdo nesleduje, vlezla do vozu dalího taxíkáře, kterého zastavila. Zamířila za město, ke stanici Cable and Wireless. Voják, střeící objekt, ji po předloení propustky sice vpustil dovnitř, ale dost se podivil, e patně pohyblivá ena kráčí k administrativní budově docela sama. Dolo to i Najmě, ale u se nedalo nic dělat. Pak si uvědomila, e propustka zni jednak na její jméno a e je na ní uvedeno registrační číslo jejího vozu. Proto ji asi Hogan poádal, aby přijela taxíkem.

116

Stál na nejspodnějím schůdku budovy a u ji očekával. Pomohl jí do schodů a usadil ve své kanceláři.

Kávu? čaj? Nebo snad whisky?” Vytáhl ze zásuvky pracovního stolu kapesní lahvičku skotské whisky.

koda pinit skleničky,” usmála se Najma, ale Tom přinesl dvě sklenky na vodu. Sobě nalil víc a Najmě méně.

Tak na zdraví,” řekl Tom. Abys věděla, tohle mi sem vozí jeden pilot od somálských aerolinii. Kdysi studoval v Anglii a má pro tento hřích proti islámskému náboenství určité pochopení.” Najma nervózně opáčila: Objednal jsi ten hovor?”

Můe být klidná. Za pět minut bude mít dědečka Herabyho na přijmu.”

Proč myslí, e mi sdělí něco důleitého?” zeptala se Najma a svýma bystrýma černýma očima studovala Tomovu tvář. Byl jí sympatický, protoe nevnímal její tělesný handicap a choval se k ní vdy naprosto přátelsky.

Získal jsem od svých kamarádů určitou informaci,” řekl Tom. Nemůu ti povědět od koho.

Ale jedno je jisté. Dost času trávil tvůj dědeček během pobytu ve výcarsku v úřadovně Interpolu v Curychu … Tedy, takhle to vím aspoň j á … “

Zabzučel telefon na operátorském stole a Tom Hogan ho zvedl. Po několika slovech předal sluchátko návtěvnici.

Haló, to jsi ty, dědečku?” na tváři Najmy se rozprostřel astný úsměv. Vzápětí následoval rychlý rozhovor vedený v arabtině, kterému Tom Hogan nerozuměl. Jen z tváře telefonující se dalo vyčíst, e jde o věc závanou. Za deset minut Najma poloila sluchátko a podmračeně se dívala na svého přítele.

Dozvěděla ses, co jsi potřebovala?” zeptal se jí zvědavě.

Získala jsem nesmírně cennou informaci, a l e … ” Ale co?

Nevím zatím, jak s ní naloit.” Vzápětí se opravila. Nevím, jestli ji vůbec mohu pouít.”

Jedná se o projekt Aquaplan?” Ano a ne …  odpověděla zdráhavě Najma.

Jestli aspoň trochu ano, tak snad bys neměla váhat.”

Jene tady jde přece o to, vůči komu ji p o u  i j i … “

117

Myslel jsem, e ti pomůe vypořádat se s hlavním odpůrcem vaeho projektu.

Ano, to má pravdu, ale pouití té informace nutně vrhne patné světlo na věci, které jsou záleitostí vech naich lidí.

Nevím, oč se jedná, ale nakonec musí sama zváit, co je důleitějí. Zda dobrá pověst nebo voda pro obyčejné l i d i . .

Najma nechala jeho slova doznít a pak se jen slabě pousmála. Pohladila ho po tváři a zdvihla se k odchodu. Tom Hogan byl poněkud zklamán. Nic konkrétního se nedozvěděl.

e by mu Najma nedůvěřovala? Zajel si oběma rukama do rezavých vlasů a pomyslel si, e se v té podivné dívce přece jenom nevyzná.

xxxx

Před dvaceti lety to byla okresní nemocnice na kraji města, které se od těch časů rozrůstalo panelovými sídliti i soukromou zástavbou a pohltilo ve svém středu kdysi okrajový nemocniční areál.

Před laboratořemi se kapitán Sýkora s Vránou zastavili. Ve vyletěné podlaze se zrcadlily krémově bílé stěny. Frantiek Vrána byl nervózní, jakoby chtěl na poslední chvíli uniknout vlatnímu ortelu, osudové ráně, na ní byla hrozná jak neodvolatelnost, s jakou dopadla, tak i její moné dalí důsledky, postihující nic netuící oběti. Výhruná linka se odvíjela kapitánovi před očima. Nevěra, promiskuita, mimomanelský sexuální styk, slova, na ně

jsme si a příli snadno zvykli. Slova, za nimi se skrývá najednou smrtelné n e b e z p e č í …

x x x x

Do Saná přijela kolona inenýra Musila pozdě v noci. Jementí spolupracovníci se rozběhli do svých domovů.

V poloprázdném hotelu dostali tři Čechoslováci okamitě ubytování. Sprcha, plná vana teplé vody a koupelová pěna jakoby z nich smyly vzpomínku na strastiplné záitky. Poněkud horí to bylo se atstvem, které se po dnech v praném terénu nedalo dost dobře pouít na společenský vstup do restaurace.

Nad touto maličkostí ovem Zlatník mávl rukou a ostatní se zachovali podobně.

118

Plátěné kalhoty vypráili, navlékli ty nejméně pinavé koile a zbytek garderóby hodili do hotelového pytle. Azíz zařídil, aby do rána měli vechno vypráno, vyčitěno a vyehleno.

Jídlo bylo sice výtečné a Mirek se při placení účtu pěkně prohnul,” prohlásil Kopal po návratu z pozdní večeře, ale chtělo by to něco pořádného na zapití.”

Ta jedna piksla vylepenýho dusu mi zůstala. Navrhovali jste ji vypít na oslavu Radkovy prúzkumácké exhibice,” řekl Musil a vichni rázem pookřáli. Jetě malou poznámku, dřív ne tu plechovku načneme.

Zítra ráno se dáme vichni do pucu, abychom nepředstoupili před slečnu Najmu jako vagabundi. Jak skončíme jednání, jde se na návtěvu k Vránovi. Mluvil jsem před hodinou se soudruhem konzulem. Tondovi se daří podstatně lépe. Lékaři uvaují o tom, e by ho za týden, moná za deset dní propustili z nemocnice a povolili mu odlet do Prahy.”

V kolik nás přijme krásná Najma?” chtěl vědět pochopitelně Radek Zlatník, nejmladí člen skupiny. Přesně v deset. Takhle to vyjednal Azíz. Tady je před desátou na vechna jednání jetě příli brzy.”

Take aspoň můeme v klidu posnídat a trochu se projít po městě,” navrhl Kopal, ale Musil ho mírně přibrzdil.A uvidíte tu paletu za večeři, tak vás docela jistě přejde chu na snídani.”

Jak to?” ozval se Zlatník s uličnickým výrazem ve tváři. Já myslel, e kdy tu večeři platí ty, jako vedoucí, tak e je to z v a n ý … To se zas bude rozpočítávat na tři díly?”

Jasně,” usmál se Musil. Jedině, e bys to chtěl zacvaknout sám.”

Ale ten dus nám snad účtovat nebude?” opáčil Zlatník.

Neboj se, to je pozornost vedoucího.” Musil pohlédl na hodinky: Je deset večer.

To i v Praze u mají nai éfové padla. Take snad jim nebude vadit, kdy si i my po pracovní době cvakneme.”

xxxx

Ráno bylo molkově modré. Netrpěliví řidiči troubili na policistu, který řídil křiovatku před hotelem. Rámus, pronikající do hotelových pokojů, byl nesnesitelný. Inenýr Musil vstal, pomalu a důkladně se oholil, pak se vysprchoval, ustrojil do čistého prádla a čerstvě vyehlených kalhot a chvíli meditoval nad tím, má-li si vzít kravatu.

119

Nakonec zvítězila jeho nechu k vázankám veho druhu, povolil si horní knoflíček u koile a tak el na snídani.

Jeho spolupracovníci se u hbitě otáčeli kolem bohatě zásobeného védského stolu a bylo jasné, e hodlají snídat za vydané peníze, rozhodně nezanedbatelné vzhledem k výi diety, tolik potravin, kolik aludek unese. Musil si přinesl na talíři míchaná vejce, krevety a kousek ananasového melounu. Toast, potřený bylinkovým máslem, chutnal výtečně a č a j … ! Byl docela jiný ne kdekoliv na světě. Měl zvlátní sílu, aróma a chu.

Kdy si Musil naléval druhý álek, polykal Zlatník třetí porci krevet a poilhával po kuřecích grilovaných stehýnkách, která číník právě přinesl na obrovské stříbrné míse.

,,Radku, promiň, e ti to říkám, ale v tom zdejím horku se nepřejídej, nebo bude grogy,

radil Musil mladému vrtaři.

Hele, Mirku, v tomhle já jsem jako pračlověk. Kdy je co jíst, tak se sytím, kdy není, tak holt drím půst, uchechtl se Zlatník.

,,Koukej se tý zásady zbavit před čtyřicítkou, protoe jinak u tě na cvičení jako průzkumáka nevezmou a to by byla koda.

Musil dopil svůj poslední álek čaje a vyzval Kopala se Zlatníkem: Tak mládenci, jdeme! Jak znám Azíze, u tady bude a bylo by trapný, kdyby na nás měl č e k a t … A to u vůbec nemluvím o slečně Najmě.

Auto čekalo před hotelem a Azíz se na ně u zdálky zubil. Taky on se dal do pořádku. Jen náplast na levé tváři napovídala, e s ním jako s rukojmím nenakládali zrovna nejlíp.

Tak jedem, abychom vechno vysvětlili slečně Najmě, vykládal, kdy postupně zaujímali svá místa v autě. Najma ben Raíd je očekávala ve své pracovně. Zlatá volná koile protkaná černými nitkami a černé kalhoty přesně ladily se střevíčky na vysokém podpatku.

Chvíli trvalo, ne zaujali vichni svá místa. Najma objednala pro kadého něco k pití z chlazených nealkoholických nápojů a pokynula rukou směrem k inenýru Musilovi, aby podal zprávu o dosavadním průběhu vrtařských prací.

120

Tvářila se váně a soustředěně.

Od samého začátku nabyl Musil zvlátního dojmu. Pokud si vzpomínal na první setkání, vybavovala se mu jejich jemenská partnerka jako energická ena, která před ničím nevěí hlavu, usmívá se a dokáe sret vtipem. Teď pozoroval zcela jinou bytost, jakoby bez due.

Hovořil stručně, zrekapituloval průběh a předloil dokumentaci o výsledcích vrtů. Nakonec se zmínil i o třech incidentech a napověděl, e on i jeho druhové se domnívají, e se jedná o zákodnickou činnost proti projektu Aquaplan. Pak se na malou chviličku odmlčel a řekl: Zřejmě jetě není doba vhodná pro tak velkorysou akci.

Najma prudce zamikala černými řasami a zvedla svou krásnou hlavu: Doba je vhodná pro ná projekt, o tom nehodlám diskutovat. Staly se nepříjemné věci a já se omlouvám za nedostatečnou organizaci. Nedokázala jsem projekt zabezpečit tak, jak by to udělal pan Heraby. Pokud chcete, můete od kontraktu ustoupit z naí viny, souhlasím a ve potřebné zařídím u naeho právního zástupce.”

I am sorry, dobře jste mi nerozuměla,” omlouval se inenýr Musil. Netvrdím, e chceme od kontraktu odstoupit. Avak chápejte, e jako vedoucí nesu odpovědnost za svoje i za vae lidi. Kdyby se něco stalo … a chybělo málo a mohlo se s t á t … těko bychom řeili ztrátu lidského ivota právní formou.” Rozumím,” reagovala ihned Najma. Chci vás poádat o krátké strpení, dva, tři dny. Dostala jsem určité pokyny a informace a doufám, e s jejich pomocí dokáu projekt Aquaplan ochránit. Jestli souhlasíte, sejdeme se pozítří. Pak se rozhodneme, zda budeme pokračovat anebo celou akci zastavíme.” Musil souhlasil a Najma se s nimi rozloučila. Kdy nasedli do vozu, optal se Zlatník Musila.Ty myslí, e to Najma dokáe?” Musil, soustředěný na řízení vozu v nepřehledném provozu, po chvíli prohodil: ,,Pro tebe to třeba bylo bezvadný dobrodruství, protoe si myslí, e se vdycky vyzná v tlačenici. Ale kdyby se náhodou něco stalo, tak zodpovídám já. Podniku, který nás poslal, a v neposlední řadě zdejím orgánům za nae jemenské spolupracovníky.

121

Kdyby se něco opravdu váného stalo, nikomu zde nevysvětlí, e jsme v tom nevinně.”

Stejně by byla koda, jit od toho. Vzpomeň si, jakou radost měli lidi z vody,” vmísil se do řeči Kopal. Co to pro ně znamená! A je za tím i dobré jméno naeho podniku a vlastně i naí republiky.” Hergot, chlapi neagitujte mě,” odsekl Musil. Já přece Najmě taky fandím.”

Zastavili před nemocnici, kde se u brány tlačil dav lidí, přestoe nebyl návtěvní den.

Hele, neměli jsme mu koupit aspoň kytku?” nadhodil Kopal, kdy vystoupili z auta.

Na kytku se ti vybodne,” mávl rukou Zlatník. Takhle pivo kdybychom sehnali, to by byl pro Tondu dárek.” Jak znám doktory, tak mu stejně vechno zakázali a Tonda má docela kliku, e ho to potkalo tady, kde na hony ádnej Prazdroj neseene. Ví, co by to bylo doma za pokuení?” řekl Musil, zatímco Azíz vyřizoval povolení k návtěvě nemocného.

xxxx

Večer se ochladilo a Najma se oblékla do kalhotového kostýmu s nápadným světlým proukem na tmavém pozadí. Bílá halenka s úzkou pletenou vázankou a černé lodičky s vysokým podpatkem. lo se jí v těchto botičkách náramně patně, ale stálo jí to za námahu.

Bzučákem přivolala Karima a nařídila mu, aby byl v devět hodin s vozem před domem.

U podesáté se znovu přibelhala k ohromnému zrcadlu ve své lonici a upravila si tvář.

Řasenkou dala správný tvar hustým černým brvám. Znovu se prohlédla. Na jemenskou enu bylo její oblečení naprosto okující, ale to byl záměr. Věděla, e má-li jí někdo naslouchat, musí ho nejprve vyprovokovat a zaujmout. Pohlédla na hodinky a usoudila, e je čas jít.

Před domem stál její peugeot s rozsvícenými reflektory a Karim trpělivě čekal za volantem.

Najma mu neudala ádnou adresu, ale vedla ho jako navigátor spletí úzkých starých uliček.

Tady doleva … Jetě d á l … Zastav!”

122

Stáli před domem ejcha Jahji. Karim na okamik zaváhal a znovu se ujistil, e je to opravdu tady, kde chce jeho paní vystoupit. Potvrdila mu své rozhodnutí a přikázala, aby čekal.

V těsné blízkosti vstupní brány stálo několik luxusních vozů, mezi nimi mercedes Omara Muhammada Nárámího.

Vystoupila a zatáhla za tradiční jemenské klepadlo, umístěné u vchodových dveří, kvírou v silných dřevěných dveřích prosvítalo světlo z lucerny nad vchodem do rozloitého domu.

Po chvíli naprostého ticha uslyela Najma kroky a ve kvíře se objevily oči, které si ji pozorně prohlíely. Bylo nepředstavitelné, aby ena přila sama do domu mue. Bylo absurdní vypravit se na takovou návtěvu večer v době, kterou si mui vyhrazují pro příjemné posezení při kátu. Dveře se opatrně otevřely a tvář slouícího hleděla stejně tázavě. Alláh s tebou a s domem, kde přebývá,” pozdravila Najma a pokročila dál. Přila jsem navtívit tvého pána!”

Zcela zmaten jí ustoupil sluha z cesty. Namáhavě vykročila vpřed. Zamířila sama do přijímacího pokoje, kde byl rozloen diván, protoe vechny jemenské domy jsou zařízené stejně. Mohla jít klidně poslepu. Otevřela dveře a vstoupila do místnosti obloené poltáři, uprostřed na podlaze koberec, na poltářích poloseděli, pololeeli urození a bohatí mui.

Jejich překvapení nad opoválivou příchozí bylo nelíčené. Pán domu vstal a vyel jí vstříc, rozhodně nikoli s úmyslem ji uvítat. Doposud nepadlo jediné slovo. Co tě k nám přivádí?”

Přila jsem, abych vás pozdravila jménem starého pána Herabyho,” řekla klidně Najma a očima hledala odulou tvář Omara Muhammada Nárámího. Seděl na pestře vyívaném poltáři hned vedle hostitele a potměile si jí prohlíel. Jako jediný z muů nepřestal odtrhávat světle zelené lístky z větvičky čerstvého kátu a klidně je výkal.

Mohla sis vybrat lepí čas a ohlásit se předem,” odpověděl sue pán domu ejch Jahja a povaoval tím rozhovor za ukončený. Víte dobře, e vedu za nepřítomnosti starého pána jeho firmu, která uskutečňuje projekt Aquaplan. Víte taky velice dobře, e se někdo pokusil celý projekt zablokovat, pokodit a zabránit v jeho uskutečnění,” pokračovala Najma do ticha, které v místnosti panovalo.

123

Její vystupování bylo důstojné a sebevědomé. Mui byli rázem ve střehu. Mladá ena stála uprostřed místnosti a otočila se k Omaru Muhammadu Nárámimu.

Jsou to vai lidé, kteří se pokusili celý projekt zastavit. Vím také, proč. Vám osobně by takový projekt nemusel vadit, ale vem ostatním je proti mysli, aby vesničané ve svých vesnicích pouívali vlastni vodu a nebyli odkázáni na své pány. Voda, to je ivot, voda, to je síla a tu chcete mít vy vichni jen pro sebe.” Najma ukázala prstem na jednoho kadého a pak s úsměkem pokročila k Omarovi.

Jsi nejbohatí, tvoje peníze znamenají i politickou moc. Vyhověl jsi těmto muům a zařídil, aby se projekt Aquaplan nemohl uskutečnit. Pouil jsi nečistých prostředků, pouil jsi násilí.

A kadý z přítomných rozváí, jestli si za spojence v té nekalé záleitosti vybral toho pravého mue,” pokračovala Najma, ale do jejích slov zazněl silný halas.

Popíráme úmyslné maření projektu tvé firmy,” řekl jeden z přítomných a ostatní se přidávali.

Vae peníze jsou vám nad ivotní zájmy vaich vesničanů. I s tím jsem počítala, ale věřím, e nade vechno je pro vás čest. Rozvate dobře, co vám teď povím … ” Najma učinila dramatickou pauzu a vzápětí pokračovala.

Tento mu, kterého si pro bohatství a moc tolik váíte,” ukázala prstem na Omara Muhammada Nárámího, organizuje obchod s drogami. Z tohoto obchodu mu plynou peníze, kterými posiluje svou moc. Proto můe platit najaté střelce, proto si můe dovolit najmout skupinu, která maří plány firmy Heraby,” odmlčela se.

Ta dívka mluví hlouposti a le,” ozval se Omar, jetě pohodlněji se zavrtal do svého poltáře a znechuceně odhodil větvičku kátu, která byla zbavena nejavnatějích lístků.

Le a vymýlí s i … Vyhoďte ji, beztak je to … ” Nedořekl.

Najma pokročila k němu jetě krok a vykřikla:

Věděla jsem, e tahle informace vás vechny nechá lhostejnými, kdy sami uíváte s rozkoí omamný k á t … Ale jedno budi řečeno, i kdy se vám to líbit nebude. Omar Muhammad Nárámí zneuívá k paování drog do Evropy poutníků, kteří se sjídějí kadoročně do Mekky. Zneuívá Velké pouti k tomu, aby během ní za úplatu převáeli jím najati poutníci heroin do Evropy, kde Omar Muhammad za to shrábne tučné peníze.

124

Je to výnosné. Je to dobrý obchod … Ale je to znesvěcení nejsvětějích míst celého islámského světa. Měli byste se stydět, e jste se spolčili s takovým člověkem.”

Najma se odmlčela a nechala doznít účinek svých slov.

V místnosti začal mluvit jeden přes druhého. Je pravda, co řekla tato dívka?” otázal se Omara jménem vech přítomných pán domu Jahja. Nesmysl, vymýlí si!” odporoval Omar.

Můe svá obvinění dokázat?” zeptal se ejch a obrátil se k Najmě.

Na Omara Muhammada byl vydán zatykač, stíhá ho interpol, sí jeho distributorů byla odhalena… Můj dědeček Heraby svědčil v té záleitosti ve výcarsku. Brzy se vrátí a sám vás seznámí s důkazy!”

Znesvětil nejposvátnějí místo …  ozvalo se z hloučku muů, kteří povstali a chvíli se mezi sebou radili.

Alláh sám to v i d í … Alláh to rozsoudí,” pravil pán domu, ale v té chvíli nebylo o čem se přít.

Omar Muhammad Nárámí vyběhl s neuvěřitelnou rychlostí z místnosti a zůstaly po něm otevřené dveře. Z rohu místnosti promluvil stařičký mu.

Omar svým útěkem sám přiznal, e tato dívka hovoří pravdu,” pronesl stařeina shromáděných. Co dělal, je patné.” Ostatní mlčky s pokorou naslouchali.

Omar Muhammad, syn Nárámího, u mezi nás nepatří,” rozhodl váně ejch Jáhja a obrátil se k Najmě, která stále jetě vyčkávala uprostřed místnosti.

Není zvykem, omlouvat se eně. Vyřiď proto svému dědovi, e mu děkujeme. Nebudeme zabraňovat projektu Aquaplan. Snad voda z tvých studní smyje pínu, kterou na nás vrhl Omar Muhammad Nárámí. J d i … 

x x x x

Zjistili jsme pět en, s nimi přiel Frantiek Vrána do intimního styku od května letoního roku,” hlásil kapitán Sýkora podplukovníkovi Bezděkovi. Celkem bez potíí se nám je podařilo přesvědčit, aby se podrobily nezbytnému vyetření. Tři z nich jsou seropozitivní, take …  Jo, zabručel Bezděk, ani nechal svého podřízeného domluvit. Jene pořád nemáte tu, od které se Vrána nakazil…”

125

To je těké, soudruhu náčelníku. Vrána přizná jenom to, co mu sami dokáeme a navíc ani on sám neví víc ne my. Při své mimořádné aktivitě a prostředí, v něm se pohyboval, je to opravdu t ě  k é … Faktem je, e určitá stopa vede k jisté Holanďance, jezdila s cirkusem Evropa brzy na jaře … Měla prý dokonalou drezúru bílých piců.”

A pochopitelně ta Holanďanka ukončila v dubnu své angamá v cirkuse Evropa a od té doby ji nikdo neviděl, co? Přesně tak,” přikývl Sýkora. Vrátila se domů a zatím o ní nic nevíme.” Ví, já jsem celý ten čas jenom četl v novinách o tom, jak nebezpečná tahle choroba je a jak záludně se dokáe ířit. Teď jsem se na vlastní oči přesvědčil, jak rychle to můe postupovat. Tohle vlastně není ani ná případ, to je věcí vech lidí, zabránit AIDSu.

Nás vech,” dodal podplukovník a rozpačitě si mnul bradu. Ty má děti, já zase vnoučata, to by byl náramnej svět, kterej bychom jim přichystali, nemyslí?”

Souhlasím s vámi. Zatím vak mi nic lepího nenapadá, ne zavolat doktora Pavlíka a optat se ho, co bude s tím Frantikem Vránou. Nám to u nepatří.

A pokud jde o jeho bratra Antonína, musím si o té záleitosti pohovořit s ředitelem vodohospodářského výzkumáku. Asi se bude moc d i v i t . .

x x x x

Ráno se inenýr Musil holil obzvlá pečlivě. Byl to den, kdy měli přijít ke slečně Najmě.

Předpokládal, e jim oznámí konec projektu Aquaplan a po nezbytných formalitách, které budou znamenat náhradu za nedodrení podmínek kontraktu, se s nimi rozloučí. Tuil, e to firmu Heraby zruinuje a pro československou stranu to bude znamenat neradostné ukončení dobře začínající spolupráce. Firma Heraby nebyla zřejmě tak silná, aby mohla úspěně vzdorovat zahraniční konkurenci. Vzdával se ovem nerad.

Někdo zaklepal na dveře pokoje. Dál,” vyzval Musil.

Člověče, jak mám jít dál, kdy má zamčený dveře?” ozval se Kopalův hlas.

No jo,” zabručel Musil a odemkl.

Tři rozesmáté tváře se na něj zaklebily: Kopal, Zlatník a Azíz.

126

Co se děje?” optal se nechápavě Musil.

Na nic se neptej a hoď na sebe lajfku,” brebentil Azíz a podával mu jedinou vázanku, kterou inenýr měl u sebe. Slečna Najma u čeká a přiletěl ze výcarska i dědeček Heraby…” A v autě se Musil dověděl, e se karta obrátila.

Starý pán Heraby seděl za svým éfovským stolem, na proedivělých vlasech hedvábný turban a na sobě moderní evropský oblek. Vedle něho Najma, krásná a elegantně upravená jako vdy. Děkuji vám za práci, kterou jste udělali při realizaci projektu Aquaplan,” pronesl důstojně starý pán a poněkud se rozkalal. Promiňte, aklimatizace mi vdycky činila problémy, u vás v Evropě je docela jiný vzduch… Tedy, nedá se dýchat. Vlastně ani nevím, jestli se léčím tady a tam je mi hůř, nebo je to naopak, ale to sem teď nepatři.”

Starý pán vstal, přeel místností a zastavil se před Musilem.

Odvedli jste velice dobrou práci. Postupovali jste podle kontraktu. Byl jsem celou dobu dik Najmě informován o vem, co se děje. Stydím se za to, e na vás byly namířeny zbraně.

Viník byl odhalen. Projekt Aquaplan dokončíte podle plánu.”

Starý pán se na chvíli odmlčel a bylo zřejmé, e mu delí proslovy nedělají dobře.

Během doby, kdy jsem byl v Evropě, přila řada nových zakázek a proto se domnívám, e by bylo vhodné do budoucna nai spolupráci rozířit. Poádal jsem o přijetí u vaeho obchodního rady a pokud bude vae strana souhlasit a dojde k vzájemné dohodě, nae spolupráce se jetě r o z  í ř í … ” Na okamik zaváhal a podíval se na Najmu, která stála za psacím stolem. Ten nový a rozířený kontrakt, ten bude podepisovat vá zástupce u s mou vnučkou. Já odcházím na odpočinek, snad mi jetě Alláh dopřeje pokojné a astné dny.”

Konec