Vyděrač - Vlastimír Tala

Zápis v deníku -13. prosince 1979

Je před námi mnoho práce, ale nic se nesmí uspěchat. Je

třeba se dokonale připravit a teprve potom udeřit. přesně, ne vak bezhlavě. Úder musí být jistý a přesně yypočítaný.Kadá chyba by mohla vést k neúspěchu.

čas je na naí straně. Nesmíme si ho znepřátelit a pod jeho tlakem se dopoutět nepředloeností. V té chvíli by se stal jejích pomocníkem. Není nutné pospíchat, oběti neuniknou. Co znamená rok, dva? Podstatnějí budou činy.

1. KAPITOLA

Jaro jednaosmdesátého roku bylo proměnlivé, jako by si apríl předplatil svoji rozmarnost od února do května. Slunce odráelo soustředěné útoky detě, aby si napřítě zase problesklo mezi mraky.

Ten podvečer svoji bitvu definitivně prohrálo a schovalo se nejen za mraky, ale i za obzor. Plískanice protivně buila do asfaltu příjezdové silnice, spojující moderní sídlitě s vnitřním městem. Mu, krčící se do límce baloňáku u kmene vzrostlého dubu, mohl působit dojmem chodce, který chce přečkat v úkrytu rozloité koruny nejhorí a poté vyrazit do tepla panelákového domova. Měl ale ve skutečnosti namířeno na opačnou stranu. Chystal se seběhnout sráz, minout kvárové hřitě a po několika stech metrech dorazit na hlavní ulici a naskočit do první tramvaje.

To ve pak!

Důvodem, proč se v krytu za stromem zdroval, nebyl dotěrný dé, proháněný větrem, ale skvělý výhled na oba směry silnice. Pokorné sledoval zejména táhlou rovinku, stoupající k sídliti.

Provoz byl v tuto hodinu ji minimální, avak ten, na kterého čekal, se dosud neukázal. Kde se dnes tak loudá, pomyslel si a netrpělivě přelápl.

Shora se ozval motor automobilu. Pohlédl tím směrem. Bílá kodovka opatrně sjíděla po detěm nalakované asfaltce a řidič před zatáčkou přeřadil na trojku.

Pozornost čekajícího se vak upřela na jiný vůz. Blíil se i protisměru a s bílou kodovkou se minul zhruba v polovině rovinky.

\

Mu cítil, jak se mu zpotila ruku, svírající v kapse plátě kov těké pistole.

Naposledy se ujistil, e se skutečně nemylí. Od sídlitě zůstala silnice prázdná, bílá kodovku pod nim se rychle vzdalovala a hrákové zelená iguli se přiblíilo na několik desítek metrů.

Vytrhl zbraň z kapsy, uchopil ji do obou dlaní, opřel se o kmen a pečlivě zamířil.

Motor iguli zavyl, řidič nelápl plyn e podvědomně nahmátl řadicí páku. V tom zprava, několikrát za sebou, třeskla rána. Cosi kovového krtlo o předek vozu a zasvitělo vzadu za nim. Řidič instinktivně lápl na brzdu.Automobil ne doslal do

smyku, rejdil po vozovce a nakonec se zaryl do přikopu za

levou krajnici, Řidič ucítil prudky náraz a potom u ho obestřela tma a ticho

2. KAPITOLA

Člověče, to je jako v gangsterce otočil se kapitán ulc

k nadporučíku Černému, uvelebenému nu zadním sedadle sluební volhy, které se řítí praskými ulicemi.

,.Střelba na osobní auto, zakroutil kapitán u poněkolikáté nevěřícně hlavou

,,U to tak vypadá, dopravácl z toho byli taky na větvi. Hlásil jim to řidič, co projíděl náhodou kolem,” zopakoval nadporučík to málo, Co se dozvěděl ze strohého telefonátu. Blíili se k místu činu

U z dálky epatřill modré světlo majáku na střee vozu s charakteristickou lutočernobílou kombinací,

Prozatím jsme s ničím ani nehnuli. Zajistili jsme odklon provozu a místo uzavřeli,” hlásil ulcovi podporučík od dopravní sluby a vyslouil si za to mlčenlivé uznání.

Co jo 8 postieným?” zeptal se Černý.

Řehák, to je ten ofér, co nám událost hlásil, ho odvezl do nemocnice. Chcete s Řehákem mluvit?” zeptal se podporučík.

Kapitán přikývl a naznačil Černému, e to udělá sám.

 Ty se porozhlédni kolem. Stopy, nábojnice a tak, vak ví. Technici musí dorazit kadou chvilku.” Vybídl podporučíka, aby ho zatím doprovodil k hloučku přísluníků, s nimi diskutoval starí člověk s proedivělými vlasy.

Kapitán ulc,” představil se kriminalista. Jan Řehák,” stiskl řidič kapitánovu pravici, provozní technik Aritmy.”

Muete mi říci, co se tady vlastně přihodilo? poloil ulc obligátnl otázku.

Řehák si odkalal, přimhouřil oči, jako by si znovu výbavoval děj, a váhavě začal:

.Jel jsem, soudruhu kapitáne, pro manelku. Víte, ona pracuje v obchodě a ne spočítají trbu a dají vechno v krámě do pořádku, chvilku to trvá. Pokadý, kdy má odpolední, pro ni jezdím. Ona toti musí jetě s trbou na potu a hrozné se boji, aby ji někdo nepřepadl. Tak ji tam vozim. Jsem něco jako doprovod.

Řehák se chvíli odmlčel, srovnávaje si v hlavě běh událostí.

,,No a tak nastartuju auto a pomalu sjídím od sídlitě,” ukázal rukou za zatáčku. Ono zrovna dost hustě lilo, tak jsem lo nechtěl hnát..Tadyhle na rovince jsem si přibrzdil, protoe mé míjel ten igulík a jedu dál. Kdy jsem byl u skoro na konci rovinky, podíval jsem se jen tak ze zvyku do zpětného zrcátka, abych měl přehled, co se děje za mnou. Vtom vidím, jak igulík lady před zatáčkou začal na vozovce tancovat a pak to narval do příkopu.”

To jste musel jet dost pomalu,” usoudil kapitán.

Vak povídám, bylo napríno, proto jsem jel opatrně. Kdy jsem viděl, co se stalo, obrátil jsem a mazal zpátky. Přijdu k tomu igulíku, byl pěkně naehlenej. Podařilo se mi otevřít pravý přední dveře a dostat se k řidiči. Tvář měl od krve a leel v bezvědomí. Rozhlíd jsem se, jestli někdo nepřijídí, e by mi s ním pomohl, ale silnice byla prázdná. Tak jsem raněného vyprostil z auta sám a poloil ho na zem. Zkusil jsem mu nahmatat tep. Pulsoval, co bylo dobré znamení. Nedalo se čekat, a se někdo objeví. Naloil jsem si ho na zadní sedadlo a jel do nemocnice. Odtud ihned k vám na stanici,” pokrčil rameny Řehák, jako by se omlouval, e víc neví.

Kdy jste jel dolů, neviml jste si zda v zatáčce někdo nestojí?”

Řehák zavrtěl hlavou.

To jsem si opravdu neviml, soudruhu kapitáne. Dával jsem pozor, abych to nepřepálil, ona tahle potvora dost vynáí, víte, já u těch posledních pár stovek metrů k baráku dobře znám, jezdím tudy prakticky denně.”

A kdy jste se obrátil a vracel na mláto havárie, nezpozoroval jste něco neobvyklého?” chtěl věděl Sulc

Nejdřív ne, soudruhu kapitáne, ale kdy jsem raněnýho vyprostil z vozu, viml jsem si, e jsou v pravých zadních dveřích havarovanýho igulika podivné dírky. Vypadalo to tak, jako by někdo na auto stříel. Ale nad tím jsem neměl čas uvaovat. Soudruhu kapitáne, ten člověk potřeboval pomoc. Nemohl jsem ho přece nechat vykrvácet “

Samozřejmě,” souhlasil ulc. AIe přesto, Neslyel jste ádnou střelbu? Myslím jetě ve svém voze “

Ne, to rozhodně ne. kodovka přece jenom troku víc hlučí, kdy vezmete, e jsem projíděl celý úsek na trojku

Ano, jisté,” pokýval kapitán hlavou. Soudruzi to s vámi sepíí. Kdybyste sl jetě na něco vzpomněl, nechám vám telefonní číslo, zavole|te ml. V kadém případě vám za první informace I za rychlou pomoc postienému děkuji. Jak to s nim vlastně vypadá?”

To nevím,” odtuil Řehák. Na přijmu sl ho naloili na pojízdný vozík a mě dál nepustili. Jenom se ptali, kam mají dát zprávu, Řekl jsem, e jedu rovnou k vám.”

ulc se rozloučil a zamířil za nadporučíkem Černým. Přísluníci technické skupiny zkoumali havarovaný automobil. Černého mezi nimi neobjevil.

Tady jsem,” uslyel kapitán z druhé strany silnice a spatřil nadporučíka, jak v pokleku prohlíí půdu vedle vzrostlého stromu.

Myslím, e střílel odtud, podívejte,” namířil Černého ukazovák na zřetelnou prohlubeň a pár nedopalků cigaret, asi čekal dost dlouho.”

Docela sluný otisk boty,” konstatoval ulc, a se nato mládenci z výjezdovky podívají.”

U jsem to zařídil,” informoval nadřízeného nadporučík. Taky tu musely zůstat nábojnice, určité je neměl čas sesbírat, kodovka se přece hned vracela k místu činu.”

Asi to bude zbytečné, ale zkuste nasadit psa. Zřejmé, neprohádám, e se pustil touhle zkratkou dolů, do města,” doplnil kapitán Černého.

Ve nasvědčovalo tomu, e pachatel číhal na obě, jedoucí v osobním voze a vystřelil na ni několik ran. Automobil dostal smyk a havaroval. Kromě Jana Řeháka se pravděpodobné nenacházel nablízku ádný jiný svědek, nebo o něm zatím

Muvňiii Podrobnosti ohlásí pracovníci technické skupiny. Nyní |n nejdůleitějí zjistit totonost pokozeného a případně

 nim hovořit.

KAPITOLA

Zdravotní sestra vyloila před pracovníky Bezpečnosti ve, co nali u zraněného, kterého přivezl do nemocnice Řehák.

.Podívej,” řekl kapitán a rozevřel červené destičky z plastiku, on to je voják z povolání. Major ing. Rudolf Maek,” zjistil ze stránek osobního průkazu důstojníka ČSLA.

Z průkazu vyčetli, e major ing. Rudolf Maek je pétatřiceti-letý, enatý a má dvě děti. A také číslo vojenského útvaru a adresu trvalého bydlitě.

Pozorně prohlédli i řidičský průkaz a technický průkaz, tenký plánovací záznamník a obsah Makovy náprsní taky.

Stejné je mi divné, e byl v civilu,” upozornil kapitána nadporučík. Podívejte, dnes měl na sedmnáct hodin poznačenou stranickou schůzi. K přepadení dolo pár minut po sedmé, jel ze schůze nejspí hned domů. e by se v kanceláři převlékal?” podával Černý záznamník kapitánovi.

ulc jen pokrčil rameny. Zkus se spojit s vojáky, sestra tě zavede k telefonu. Já jdu za doktorem.”

Lékař, který měl slubu pokynul kapitánovi do křesílka a sám se opřel o hranu stolu.

Pokud jde o zdravotní stav Rudolfa Maka, ukázalo se, e jeho zranění nejsou váná. Alespoň ne tak váná, jak se na první pohled zdálo. Slabí otřes mozku, pohmoděniny po celém těle, předloktí pravé ruky zlomeno. Poměrně brzo se probral z bezvědomí.”

ádný průstřel, nic?” podivil se kapitán a viditelně oetřujícího lékaře zmátl.

Průstřel? Při té havárii se střílelo? Řekli mi, e lo o autonehodu a zranění tomu odpovídala. Nějaké krábance na obličeji a na rukou, jak postiený vletěl do skla, natěstí bez komplikací. Nezjistili jsme ani ádná vnitřní zranění, domnívám se, e do týdne pacienta propustíme do domácího léčení.”

Mohl bych s ním hovořit?” poádal ulc.

Od oetření uplynuly sotva dvě hodiny, domnívám se, e

pacient spí a spánek mu rozhodná prospěje,” uvaoval nahlas lékař. Ale zkusit to můeme, povolil nakonec a vyzval kapitána, aby ho následoval.

Major ing. Rudolf Maek spal, lékař se nemýlil Nevzbudil se ani tehdy, kdy v doprovodu vrchní sestry veel do pokoje. Lékař ulcovi posuňkem naznačil, e se nedá nic dělat. Na chodbě kapitán lékaře poádal, aby ho vyrozuměl okamitě, jakmile bude moné s pacientem hovořil Doktor mu to přislíbil a rozloučili se.

V místnosti příjmu ji netrpělivě přecházel nadporučík Černý. Sotva se kapitán objevil ve dveřích, spustil.

Volal jsem na útvar, je ve zdejí posádce, mámo tam přijet. Potvrdili mi, e je major Maek od nich, ale nic bliího mi dozorčí nechtěl po telefonu sdělit ,pouze to, e Maek odjíděl z kasáren po půl sedmé Zajedeme tam?”

Samozřejmě, řekl kapitán

4. KAPITOLA

Pomocník dozorčího kontroly u vchodu odvedl oba přísluníky Bezpečnosti do místnosti dozorčího útvaru.

Informoval jsem okamité velitele a jeho zástupce pro vóci politické. Očekávají vás v kanceláři,” oznámil jim nadporučík, vykonávající slubu dozorčího a vydal se s nimi dlouhou chodbou budovy tábu.

Zastavili před polstrovanými dveřmi. Nadporučík se předpisově zahlásil veliteli útvaru a zároveň poádal o dovolení odejít.

ulc s Černým se představili a předloili sluební průkazy.

Posaďte se, soudruzi,” vybídl podplukovník Sojka oba příchozí a představil jim svého zástupce pro věci politické majora Líbala.

Co je s Makem?” přeel ihned k věci.

Kapitán ulc informoval o tom, co se a dosud podařilo zjistit, a e zdravotní stav majora Maka je natěstí uspokojivý.

Potřebujeme objasnit motiv, proč dolo k útoku na vaeho přísluníka,” pokračoval kapitán. To značné usnadní pátrání po pachateli. Útoky střelnou zbraní na silnicích nejsou v naí praxi příli obvyklé,” dodal ulc.

Podplukovník Sojka hleděl do desky konferenčního stolku. Potom zvedl oči a zadíval se na mue před sebou:

Případ, jak se zdá, bude o to vánějí, e major Maek je členem vojenské kontrarozvědky.”

V místnosti se rozhostilo ticho, které přeruil nadporučík Černý ,,Já to tuil, ten jeho civil mi neel do hlavy.”

,,Kdo asi mohl mít důvod vyřizovat si s majorem Makem účty?” nadhodil otázku kapitán.

Velitel ani jeho zástupce si mimořádnou událost, která se Ink náhle seběhla, nedokázali vysvětlit.

Nemohu posoudit, jakými úkoly se zabýval soudruh Maek rozkazu nadřízených po své linii, ale pokud jde o nai spolupráci, vyznačovala se vdy věcností při řeení úkolů a naprostou shodou názorů. Myslím, e oboustrannou,” konstatoval podplukovník. Soudruzi, musím informovat o události přísluné kompetentní orgány. Zřejmě si rozumíme. Ovem vám jsem dál k dispozici a mohu vám zajistit rozhovory s lidmi, kteří s majorem Makem byli v nejbliím sluebním styku. Jeho podřízený, nadporučík Ryska by vám snad mohl poskytnout důleitějí prvotní informace.”

Kapitán ulc přikývl.

Asi máte pravdu, soudruhu podplukovníku, to u, jak se zdá, nebude nae záleitost. Ale právě proto je nezbytné odevzdat těm, kteří případ eventuálně převezmou, co moná nejpřesnéjí informace a neztrácet čas při prvotním vyetřování. To se v naí práci můe vymstít.”

Rozumím,” řekl podplukovník, zvedl se a odeel k pracovnímu stolu.

Dozorčí? Seeňte ihned nadporučíka Rysku. Ano, ke mně do kanceláře. Pouijte hotovostní vůz!” nařídil velitel do mikrofonu.

Nadporučík Ryska, Makův nejblií podřízený, zaklepal na dveře velitelovy kanceláře za dvacet minut. Kapitán ulc mu ve stručnosti vylíčil, co se přihodilo.

Nezajímají nás podrobnosti, jde nám pouze o to, zda major Maek nepracoval na úkolu, který by mohl mít přímou souvislost s útokem, spáchaným proti jeho osobě.”

Myslím, e ne. Řeili jsme, pokud vím, jen běné záleitosti.”

Nebyl soudruh major poslední dobou, dejme tomu, roztritý, nezdálo se vám v jeho chování něco … zneklidňujícího. Myslím v tom smyslu, e by byl něčím zneklidněn?”

Nadporučík se zamyslel, ale pak rezolutně zavrtěl hlavou.

Naopak, měl výtečnou náladu. Zrovna dnes dopoledne si sliboval, e se těí, a pojede na svátky s rodinou na chatu. Proto se pustil hned po obědě do pflplrovlny, aby se mu nenahromadila. Pak jsme li na nai stranickou schůzi,” rozváděl Ryska.

Take vy nemáte podezřeni na nikoho, kdo by připadal v úvahu do okruhu pachatelů?” nevzdával se ulc

Ne, to opravdu ne,” řekl nadporučík.

Jestli dovolíte, soudruhu podplukovnlku,” poádal ulc velitele útvaru, zajel by soudruh nadporučík s námi k Makovým. Paní Maková bude asi rozruená, potřebovali bychom se jí vak zeptat na toté.”

5. KAPITOLA

Vůz kličkoval sídlitními ulicemi, přesycenými parkujícími vozy; nadporučík Ryska navigoval řidiče.

Zabočili mezi dva dlouhé panelové bloky.

Třetí vchod od silnice,” ukázal nadporučík a řidič přibrzdil.

Vystoupali do prvního patra a zazvoriili.

Otevřela jim příjemná blondýna v domácích atech a za ní se vyhrnuli dva rozjeení kluci, podobní si jako vejce vejci.

Jé, strejda Vláda,” spustila dvojčata a hnala se k nadporučíkovi.

Maková nejdříve přelétla pohledem Rysku a potom oba kriminalisty. Zneklidněla a hlas se jí zachvěl?

Co se stalo?”

Nic váného, můeme na chvíli dál?” snail se Ryska o bezstarostný tón a vstoupil první do předsíně.

Co se stalo?” opakovala Zdena Maková ve zlé předtue.

Vá manel měl autonehodu. Soudruzi,” ukázal na krimí-nalisty, ji vyetřují. Nelekejte se, opravdu nejde o nic váného. Za pár dní budete mít manelé doma. Zlomená ruka a pár lehkých pohmoděnin, leí v nemocnici.”

Maková nápadné zbledla, i dvojčata pochopila, e se cosi váného děje, a ztichla.

Posadte se, prosím, do obýváku. A vy hajdy do pokojíčku, u dávno máte spát,” přikázala dětem.

Kde je táta?” ozvalo se plačtivé unisono.

Tatínek dneska nepřijde, zlomil si ruku a leí v nemocnici. Slyeli jste přece strejdu Vládu. A ted do postele, nebo budu tátovi alovat, e jste neposlouchali, kdy byl pryč.”

Maková uloila děti a vrátila se do obývacího pokoje, řekněte mi, co se vlastně stalo!”

Slova se ujal kapitán ulc. Nelekejte se, paní Maková, opravdu se vaemu manelovi nic i kdy ..kapitán se odmlčel. Při návratu z práce, kousek odtud, na silnici k sídliti, jak je ta ostrá zatáčka, někdo na vaeho mue střílel.”

Střílel?!”

Makové se zděením rozířily zorničky a vztáhla dlaň před

uťta.

Je to opravdu neobvyklé a tím závanějí,” pokračoval Sulc. Proto jsme tady, paní Maková.”

Kapitán počkal, a se Maková poněkud uklidnila.

Nemáte tuení, kdo by mohl mít zájem na tom, aby ohrooval ivot vaeho manela?”

Maková vyndala kapesník, přetřela si oči a záporně zavrtěla hlavou.

Nedokáu to pochopit. Proč někdo střílel zrovna po Rudolfovi?”, vzlykala. Vdy on nikdy nikomu neublíil.”

Uklidněte se, paní Zdeno,” usmál se povzbudivě nadporučík Ryska.

Jestli můete, pokuste se zamyslet nad mojí otázkou. Třeba podle vaeho názoru sebemení bezvýznamnost a nám pomůe usnadnit pátrání,” vybídl Makovou kapitán.

Asi vám nepomohu,” pohlédla na mue u stolu. Rudolf má rád svoji práci. Pokud vím, ádné konflikty ve slubě neměl a nemá, nebo o nich nevím. To by vám spí mohl říci tady Vladimír. Jinak je vzorný otec rodiny, tráví s námi vekerý volný čas, věnuje se klukům. Má samozřejmě pár přátel, občas se s nimi setkává. Jinak je Rudolfův koníček elektronika, tomu já ale nerozumím, to zdědil po otci, myslím tím tchána. ijeme jednodue a troufám si říci, e astně. Skutečně nevím, co bych vám víc pověděla.”

ulc se jetě na svou otázku dověděl, e přátelé majora Maka jsou převáně ze svazarmovského elektrotechnického krouku. Nadporučík Černý si jména poznačil.

Budeme určité hovořit s vaím manelem dřív ne vy, co mu chcete vzkázat?” otázal se ulc u v předsíni.

e ho navtívíme hned jak nás k němu pustí, a a se brzo uzdraví,” loučila se s nimi plačky Maková.

6. KAPITOLA

Nejvíc mě na celé věci zaráí, e nikdo zatím nevyslovil by jen náznak podezření. Vdy i v docela normálním ivotě dojde ke konfliktům, střetům, obyčejným hádkám A u v rodině nebo v zaměstnání, nebo třebn i v elektrotechnickém krouku Svazarmu. Tady nic, Maek dovedl jednat s lidmi, nemá nepřátele, vede klidný rodinný ivot, lidé na pracoviti mu důvěřují, vychází s podřízenými i s nadřízenými,” meditoval Černý.

Asi patří k té sortě lidi, kteří mají dar osobní přitalivosti, dovedou si získávat přátelství a důvěru. Pro jeho práci je to důleitá vlastnost, nemyslí? Ala jinak má postřeh, napadlo mě toté. Asi neprohádám, e klič k celé záloltosti bude někde úplně jinde. Nevím ale kde,” připojil se k úvaze ulc.

Zastavil před úřadem, jak nazývali edivou, oprýskanou budovu, které se stavbaři rozhodil dát nový kabát a celou ji obestavěli leením.

Pojď, sepíeme to a pro dneek padla,” řekl kapitán a vstoupili do hlavního vchodu.

Soudruhu kapitáne,” křikla sluba za skleněnou výplní přepáky, vedoucí do místnosti dozorčího, kdy mávli průkazy.

Ano?”

Volali z nemocnice, e je pacient schopen vypovídat. Zrovna jsem to poloil,” hlásil mladý nadstrámistr.

Skoč za řidičem, a to jetě nebalí,” přikázal ulc nadporučíkovi. Já zatím zavolám domů manelce, e se zdrím. Takové starosti ty nemá, co? Kdepak, svobodným je v naí práci hej, povzdechl si a poádal nadstrámistra.zdasi můe zatelefonovat z jeho stanovitě.

Zakrátko volha znovu vyrazila do pozdních večerních ulic.

7. KAPITOLA

Jak se cítíte?” zeptal se lékař pacienta s ovázanou hlavou a očima poádal sestru, aby Makovi urovnala podhlavník.

Jde to, zněla nepříli hlasitá odpověď. Jenom mě příerně bolí hlava.”

Přestál jste lehký otřes mozku. Zvracet se vám nechce?”

Kdepak!”

Vedu vám hosty,” lékař ukázal na oba příchozí. Soudruzi jsou od bezpečnosti,” upřesnil.

Pak pokynul ulcovi, e mohou jít blí k lůku a významné ph tom ukázal na hodinky.

Kapitán se posadil na připravenou idli. Černý zůstal u pelesti lůka stát.

Tak co nám k tomu povíte, soudruhu majore?” začal ulc neformálně.

Obávám se, soudruzi, e moc ne, přijal ulcův tón Maek. Jedu z práce jako obvykle, dneska o něco později, protoe jsme měli partajní schůzi, no a najednou v zatáčce to několikrát prásklo. Uslyel jsem, e něco plesklo vpředu do kapoty, pak za mnou cosi zasvitělo, dupl jsem na brzdu, auto začalo po silnici tancovat a potom si toho u moc nepamatuju. Vlastně nic. Asi jsem ztratil vědomí. Probudil jsem se a tady, na posteli.”

Někdo po vás střílel, soudruhu majore.”

To jsem si viml,” řekl Maek. Dokonce vím, e odněkud zprava, od stromů. Záblesky ho prozradily.”

Střelce jste viděl?”

Ne, to určité ne, akorát, ale berte to, prosím, s rezervou, měl jsem dojem, e se tam mihl někdo v něčem světlém. Jako by měl na sobě baloňák. Ale říkám, byl to zlomek vteřiny, nedal bych za to krk.”

ulc zalovil v kapse, nahmatal balíček cigaret, ale hned si uvědomil, e tady nesmí.

Nemáte tuení, kdo mohl být tím pistolníkem?” pokračoval kapitán.

Ani v nejmením,” odpověděl bez váhání major Maek. Uvauju nad tím, co jsem se probral. Nenapadá mě ádná souvislost.”

A co vae sluební zařazení, soudruhu majore?” zeptal se ulc. Navtívili jsme útvar, víme jakou zastáváte funkci.”

Řekl bych, e k nám do zaměstnání sotva povede stopa. Nemusím vám vysvětlovat, co moje práce obnáí. Dbáme na to, aby zůstaly utajeny věci, které mají být utajeny, předcházíme tomu, aby se o nás zajímaly nepovolané oči a podobné. Rozhodně se nehoníme za pióny po ulicích a nestřílíme po sobě,” usmál se major.

Černý si poviml, e Maek má v sobě skutečné něco, čím si dokáe přirozeně a jaksi samozřejmě získávat lidi. Od první chvíle mu byl sympatický.

No vidíte, a po vás stříleli,” namítl Corný.

A co kdy si ten kanonýr spletl mů) auák 9 autem úplné jiného člověka?”

Musím přiznat, e nad tlm jámo zatím neuvaovali,” pohlédl ulc na nadporučíka, který ťl Makovu domněnku u značil do bloku. Ovem uvaujme. Kdybych chtěl na někoho střílet, asi bych se pořádné přesvědčil, na koho mlřlm. Nelze vak vyloučit ani tuto variantu,” připustil kapitán. Přesto se nemohu zbavit dojmu, e ta střelba byla určona vám. Zkuste nad tlm přemýlet. Třeba sl ani neuvědomujete, e máte nepřítele, který mohl i dlouhou dobu čekat no příleitost. Moná objevíte nějakou souvislost v dávno minulých událostech. Sám jsem na rozpacích, to co tady fikám, jsou jen úvahy, které vyslovuji nahlas.”

Maek mlčel, zřejmě uvaoval nad kapitánovými slovy.

Nechám si to projit hlavou. Zatím vám a9i práci neusnadním, soudruzi,” pousmál se omluvně major. A mi ta palice přestane třetit, moná z ni něco vydoluju, ale teď, nezlobte

. M i i

se.

Do pokoje nahlédl lékař a ulc s Černým pochopili, e je čas ukončit návtěvu. Dohodli se, e major zavolá okamitě, kdyby si na něco vzpomněl. Vyřídili pozdravy od rodiny, poděkovali lékaři a s přáním brzkého uzdravení se rozloučili.

Co si o tom myslí?” obrátil se kapitán k Černému.

Rozpaky,” zhodnotil stručně dosavadní výsledky pátrání nadporučík. Plus to, co jsem říkal ve voze. Myslím, e jsme se o tom právě přesvědčili.”

Příjemnej chlap,” souhlasil ulc.

A přece po něm někdo střílí,” pokrčil nechápavě rameny nadporučík.

Ráno bude moudřejí večera. Jsem zvědav, s čím přijdou technici, pachatel se přece musel nějak podepsat,” mínil kapitán.

Take to sepíeme a zítra ráno?”

Kapitán zadumané přitakal.

8. KAPITOLA

Kdy nazítří v osm ráno vstoupil nadporučík Černý do kanceláře, ulc ji seděl za svým pracovním stolem.

Pojď, pojď,” zahuhlal kapitán od lejster před sebou, ani

zvedl oči Teprve a dopsal větu, obrátil se k nadporučíkovi.

Starej mě vytáhl z postele dřív. O případ se zajímá státovka, tak jsem musel hlásit, co vechno víme. Moc jsem starýho nepotěil, to ti snad nemusím říkat. Kadopádně chce vechno písemné.”

,,Já tuil, e pachatel nestřílel jen tak na majora vojenské kontrarozvědky, poznamenal nadporučík.

ulc zabodl prst do papíru před sebou.

,,Ne to dopíu, prostuduj si tohle,” podal nadporučíkovi zprávu technické skupiny. Podle expertizy střílel neznámý pachatel z pistole ráe 7,62 mm. Na místě činu byly zajitěny čtyři nábojnice. Dva projektily zasáhly přední část vozu. První vlétl do motorového prostoru a zůstal tam vězet, druhý zasáhl pravé přední kolo. Dva dalí provrtaly zadní dveře automobilu a uvízly v čalounění sedadla.

Trasologové pozorně prozkoumali místo, odkud pachatel střílel. Doli k závěru, e se při střelbě opíral o kmen stromu, co dotvrzuje nepatrný zbytek vazelíny, který utkvěl na kůře kmene. Černého upoutala následující věta: Vzhledem ke zjitěným okolnostem je moné vyslovit názor, e pachatel je buď patný střelec, nebo úmyslně na pokozeného nemířil.”

Zdůvodnění mimo jiné uvádělo, e pachatel měl ke střelbě poměrně vhodné podmínky. S oporou, i s přihlédnutím k určité rychlosti vozidla a nepříznivému počasí, mohl cíl vcelku snadno trefit.

Nadporučík si rovně přečetl, e pachatelem byl člověk nepříli vysoké postavy, soudě podle výe, kde byla nalezena vazelínová skvrna i podle velikosti a hloubky otisku boty, který na místě činu zanechal. Nosí obuv číslo sedm a sedm a půl. Nedopalky prozradily, e má krevní skupinu A plus.

,,A co pes, zabral?” otázal se nadporučík, jakmile dočetl.

Tak, jak jsme předpokládali. Drel stopu dolů srázem, kolem fotbalového hřitě a odtud na hlavní třídu. Tam stopu ztratil, pochopitelně.”

Mohli bychom tam zkusit vyslechnout pár lidí, třeba si ho někdo viml,” navrhl Černý.

Dobrá. Jak je chce sehnat?”

Pokud vím, kadé fotbalové hřitě má nějakého správce. A taky z prvních domů na hlavní třídě si mohl někdo vimnout pomeního chlápka v baloňáku.”

Tak to zkus.” Kapitán se na idli protáhl.

Já zatím dodělám hláení a navrhnu vyetřovací verze.”

9. KAPITOLA

Po hřiti běhali kluci a nezajímalo je nic kromě mokré koené koule, olepené kvárou. Nadporučíka Černého si nikdo z nich ani neviml.

Kde tady najdu správce?” zeptal se nadporučík stráce brankové čáry, vymezené kupkami teplákovýoh bund.

Tam,” ukázal brankář pái na dřevěnou boudu, ani spustil oči z mlče. Ale nevím, jestli neel do městu

Nadporučík se pustil podél bílých, rozlapaných vápenatých čar a dostihl přístřeek správce právň v okamlku, kdy stařík zamykal.

Jestli jdete přihlásit syna do oddílu, tak u odpoledne,” odpověděl dřív, ne Černý stačil promluvit

Nadporučík se představil Jo, tak to jo jiné,” byl děda samá ochota. Já jsem Bake. Co si přejete?”

Byl jste tady včera navečer, pane Bakei?”

Ne, včera byla středa, to sem chodím dopoledne kola má výuku a tréninky. Odpoledne sem zajdu větinou v pátek a v úterý, to se hrajou ákovský turnaje a tak je třeba nalajnovat, vyndat sítě a podobné.”

Zdríte se v ty dny a do večera?” zajímalo nadporučíka.

Jak kdy. Pokavád se hraje mistrák, tak ano. Jináč jen kdy potřebuju něco udělat.”

Byl jste tu tedy odpoledne naposledy v úterý,” vyrozuměl nadporučík.

Jo, a v pondělí taky. Ne začne sezóna naplno, je tady práce jako na kostele.”

Neviml jste si v okolí něčeho podezřelého?”

A co by to jako mělo bejt?” odpověděl otázkou děda.

Člověk v baloňáku, mení postavy.”

Stařík se snail úporné přemýlet, ale potom záporně zakýval hlavou.

Tudy projde lidí, kolem hřitě vede zkratka na sídlitě,” omlouval se. Komu se nechce čekat u tramvaje na autobus, vylápne si to tadyhle pěinou.”

Černý se chystal poděkovat a zkusit těstí jinde, kdy se děda zeptal:

A muselo to být odpoledne?”

Nadporučík ihned nepochopil.

Jestli jsem toho chlápka nemohl potkat třeba ráno, soudruhu?”

V y jste viděl někoho takového ráno?”

Minulej tejden,” rozvzpomenul se Bake. Víte, já mám před budovou dva kotce králíků, tak je chodím brzo ráno na krmení.Odpoledne zase ena. No a ve středu a ve čtvrtek, před krmením jsem dvakrát potkal podobnýho mládence. Takových nejmíň dvacet mu mohlo bejt. Nií a světlej baloňák na sobě.” Kolik bylo hodin?”

Před estou.”

Dokázal byste popsat toho člověka?”

Luke si promnul bradu.

,,e by na něm bylo jó něco zvlátního, to ne. Obličej si nepamatuju. Akorát mé zarazilo, e nenese nic v ruce. Lidi, kdy jdou ráno do práce, mají aspoň aktovku, ti mladí zase takovou tu taku přes rameno. Tenhle nic, jenom ruce v kapsách. To mě napadlo, a kdy jsem ho viděl podruhý.”

, ,Od té doby jste ho nezahlédl?”

Ne, potom u ne.”

Jaké měl vlasy jste si neviml?”

Zdá se mi, e kratí, ti mladí snad přece jenom dostali rozum,” soudil děda Bake. Řekl bych, e světlejí.”

Víc se Černý nedověděl. Hubený výsledek informací neobo-hatila ani návtěva okolních domů. Nikdo dalí mue v baloňáku neviděl, obyvatelé si nepovimli ničeho výjimečného.

Nadporučík se rozhodl, e si znovu projde zkratku od stanovitě tramvaje a k místu střelby a cestou zpátky změří čas. Utkání na hřiti právě skončilo. Kluci se dohadovali o herních situacích a utírali si čela do propocených triček. Černý dostal nápad.

Chlapci, kdy jste tady čutali naposled?” otázal se.

Včera odpoledne,” odpověděli takřka sborově.

V tom lijáku?” podivil se nadporučík.

Nám to nevadí,” uchechtl se pihovatý kluk, převyující ostatní o půl hlavy.

Neviděli jste projít kolem hřitě takového meního pána ve světlém baloňáku?”

Větina mladých fotbalistů záporné zahučela.

Náhodou tu byl,” ozval se kudrnatý brankář, kterého se prve Černý dotazoval na správce hřitě. Stál támhle pod stromy a díval se, jak hrajeme. Viml jsem si ho.”

Jak vypadal ten člověk?”

Jak jste povídal. Mení, měl na sobě baloňák, takovej ten

nad kolena a vlasy nakrátko. Asi jako tady Mirek,” ukázal na jednoho z kluků.

Co drel v ruce, taku nebo aktovku?”

Kudrnáč se zamyslel.

Nevím. Myslím, e nic.”

Kolik bylo asi hodin? Pozoroval vás a do konce?”

To u nevím, skončili jsme kolem čtvrtý Kluci z béčka vyrovnali atak jsem musel sledovnt hru,” prohlásil kudrnáč.

černý poděkoval. Vyel nahoru ko stromu v zatáčce, odkud se před čtrnácti hodinami ozvaly výstřely. Pak pohlédl na hodinky a vyrazil zkratkou k tramvajové zastávce. Cesta mu trvala sedm minut.

10. KAPITOLA

Kapitán ulc se nevrátil z porady u náčelníka v nejlepí náladě. Věděl sám, e dosavadní výsledky pátráni zatím nevnesly do případu ani za mák světla. Nadřízeného chápal. Ano, není pochyb o společenské závanosti toho, co se událo včera v podvečer v zatáčce před sídlitěm.

Kdo nám zaručí, e se nepokusí střílet znovu?” zněla kapitánovi v uích náčelníkova slova.

Ovem čeho se chytit? Vdy ani soudruzi ze státovky, přítomní na poradě, neuvedli nic, z čeho by se dal alespoň přiblině odhadnout motiv činu.

ulc roztritě poklepával propisovačkou o list papíru s poznámkami. Bude nutné začít s výslechem vech známých a přátel majora Maka, zajít znovu za pokozeným, opětovně navtívit vojenský útvar, pohovořit s majorovými spolupracovníky ze Svazarmu a také zjistit vechny hrákově zelené igulíky, jejich majitelé bydlí na sídliti. Nelze vyloučit, e lo o záměnu pachatelových ,terčů1.

Zvedl sluchátko a dal si spojit dopravní inspektorát, důstojníka evidenčního oddělení.

Ano, vechny igulíky té barvy. Jistě, dovedu si představit, co to bude za práci, ale kdybychom to tak naléhavé nepotřebovali, nebudeme vás přece obtěovat. Termín? Včera bylo pozdě, soudruhu,” zakončil ulc hovor a zavěsil.

Takřka ve stejné chvíli se ve dveřích kanceláře objevil nadporučík Černý.

Tak povídej,” spustil na něj netrpělivé kapitán.

Někdo se nám v tom rajónu pohyboval. Mení blonďák v baloňáku, informoval Černý nadřízeného o výsledcích rozhovoru se správcem a mladými fotbalovými nadějemi.

ulc několik minut uvaoval.

. Musíme obejít vechny majorovy známé, ve spolupráci z vojáky prověřit přísluníky útvaru, kteří přili s Makem do styku během, řekněme, posledních pěti let. Za přiblině stejné období vyhotovit seznam osob, se kterými se major stýkal v pracovním i soukromém ivotě,” vypočítával ulc.

,,Pane jo, zhrozil se nadporučík, to bude piplačka. Nemůeme vynechat ani vojáky základní sluby, kteří u útvaru slouili. Ten chlápek,co ho viděli u hřitě, je mladý. Správce ho odhadl tak na pětadvacet let.”

Kapitán si přisunul k Černému idli, z bloku vytrhl kus papíru a uvaoval, odkud s prověřováním osob začít.

A taky nesmíme podcenit hrákové zelené igulíky. Dal jsem je ověřit.” Kapitán nedořekl, na stole se ozval telefon.

Slyím,” řekl ulc do sluchátka. Ale my řeíme závaný případ, a se návtěvy ujme jiná skupina. e chce mluvit se mnou? A o koho vlastně jde? Coe? Samozřejmě, doprovoďte ho ihned ke mně nahoru.”

Kapitán odloil sluchátko a obrátil se k Černému. Ví, kdo nás jde navtívit? Otec majora Maka, inenýr Jan Maek, kandidát věd!”

Ode dveří se po chvíli ozvalo rázné zaklepání. Vstoupil urostlý nadstrámistr a za ním proedivělý mu, kterému ulc odhadoval tak pětaedesát.

Jan Maek,” představil se příchozí.

Posaďte se, soudruhu,” vybídl Maka kapitán a ukázal na křeslo.

Já jsem Rudolfův otec,” rozhovořil se Maek starí, plukovník v záloze,” dodal. Včera večer mi telefonovala snacha a řekla mi, co se přihodilo. Víte, v ivotě jsem u mnoho zail, ale tohle,” rozvláčné volil slova. Střílet na syna jenom

proto…

K údivu kriminalistů sáhl do kapsy, vyndal zmuchlanou obálku a podal ji ulcovi.

Snacha mi říkala, e jste včera u ní vyetřovali, proto jsem se na vás obrátil. Čtěte, prosím.”

Zápis v deníku - 28. dubna 1981

Zbývají dva dny! Den? Podle situace Kdy se člověk na něco těí, zdá se mu ten čas předlouhý Jako dítěti, odpočítávajícímu dny do chvíle, a objeví pod stromečkem dárky. Také jsme připraveni nadělovat!

Dárek bude přiměřeně ostrý. Aby příjemce na okamik

nezapochyboval, e to myslíme váně Kdyby přece jenom nepochopil, dostane písemně vysvětlení

Jak ho oslovit? Nejspí pane Tak tedy

Pane,

obracíme se na Vás jako na člověka, který vyznává jedno ze základních pravidel ivota v socialismu kadému podle zásluh. Víme, asi namítnete, e se k tomu řadí i zásada o vykonané práci, ovem na to my máme jiný názor.

Zkrátka, ocitl jste se na seznamu těch, ktořl nám jistě rádi přispějí. Proto Vás ádáme, abyste do týdne připravil částku 100 000 Kčs. Zabalte bankovky do balíčku tak,aby se nepokodily vlhkem, opatřete je svou vizitkou a buďte připraven odevzdat je podle pokynů, které Vám včas oznámíme. Nemusíme snad připomínat, e tak činíte v zájmu vlastním i v zájmu celé Vaí rodiny. To, co se naím přičiněním přihodilo Vaemu synu Rudolfovi je snad dost průkazným svědectvím, e svůj záměr myslíme smrtelně váně a nemíníme se ho vzdát. Pokud víme, máte také dceru, dva vnuky a vnučku.

Jak vidíte, jsme dopodrobna informováni. Pracujeme profesionálně, o tom se přesvědčíte nejen Vy, ale policie. Vřele Vám proto doporučujeme, abyste raději zaplatil. Myslete na své blízké. Přejeme Vám zdravý úsudek a Vaemu synovi brzký návrat z nemocnice. Snad se nikomu z Vaí rodiny v přítích týdnech nepřihodí ádná nepředvídaná událost.

O

P. S. Ten krouek místo podpisu vám má připomenout, e jste se dostal do kruhu událostí z něho je moný jediný únik -vyrovnat se s námi. Zaplatit.

11. KAPITOLA

,,Kdy a kde jste objevil to psaní?” otázal se kapitán ulc Maka starího, kdy si přečetli spolu s Černým text dopisu.

Ráno,” odtuil inenýr. el jsem si jako obvykle do schránky pro noviny a bylo tam i tohle,” ukázal na obálku,

která i s dopisem zůstala leet na konferenčním stolku. ulc vzal obálku do ruky a pátravě ji prohlíel proti světlu.

,.Je bez razítka. Namáhali se nejspí osobně,” usoudil n omluvil se: Promiňte na okamik.”

Doel ke stolu a vytočil telefonní číslo. Za pár minut se ve dveřích objevil technik z laboratoře v bílém pláti.

..Podívejte se, co se dá na obálce i na dopisu zjistit,” uloil Sulc technikovi. Jestli ovem najdete kromě mých, Černého a tady soudruha inenýra jetě nějaké dalí. A skončíte, dejte to ihned také písmoznalci.”

Technik počkal, a si Černý udělal opis textu a pak odeel. ulc se obrátil znovu na Maka.

Co si o tom myslíte, soudruhu inenýre?”

Je to neslýchané,” povzdechl Maek. Celý ivot jsem pečlivě pracoval a ke vemu přiel řádně. Ale o ty peníze nejde, soudruzi, jsem ochoten je klidně obětovat. Mám strach o rodinu. Co kdy ti lumpové provedou, čím vyhroují? Nemůete přece dopustit, aby opakovali…

Uklidněte se, soudruhu inenýre,” řekl kapitán. Učiníme pochopitelně přísluná opatření. Jde o vydéračství a nebezpečné vyhroování. Rádi bychom slyeli vá názor, kdo by mohl připadat v úvahu jako pachatel nebo pachatelé.

Musíme znát okruh lidí, kteří vás znají a vědí i to, jaká je vae finanční situace, e máte dceru a syna a dvě vnoučata a vnučku,” připojil se Černý.

Vdy na to myslím od chvíle, co jsem tu sprosárnu objevil. Momentálně mě nic nenapadá. ádnou souvislost nenacházím. Vdycky jsem s lidmi vycházel a pokud vím, ani nikdo z rodiny se nezmiňoval o ádných nepříjemnostech. Je mi záhadou, proč si vybrali právě nás.”

Pokud se vás to nedotkne, smím se zeptat, jaká je vae současná finanční hotovost?” otázal se ulc.

Spořil jsem, ili jsme skromně. Ale jak říkám, jsou to poctivé peníze. Mám asi sto dvacet tisíc. Za zlepovací návrhy a vynálezy. Ve je řádně zdaněno a na vechno mohu předloit doklady.”

Nejde o projev nedůvěry vůči vám,” vysvětloval Makovi Černý. Musíme vědět, nakolik přesné jsou informace vyděračů.”

ulc pokynem ruky nadporučíka přeruil a optal se:

Jaké bylo vae sluební zařazení, myslím před odchodem do důchodu?”

Dělal jsem náčelníka vojenského výzkumného ústavu, specializovaného na úkoly v oblasti elektroniky “

Kdy jste opustil ústav?”

Před sedmi roky, kdy jsem odeel do důchodu “

Pracoval jste pak od té doby jeté v tomto oboru, myslím třeba brigádné?” chtěl vědět ulc.

Kdepak,” usmál se poprvé inenýr Maok ,,Mám zahrádku a vnoučata, pobírám uspokojivý důchod ili isme s manelkou a s rodinou a dosud velmi spokojeně.”

Take si nepřipoutíte, e by se vám někdo mohl mstít, e by některá událost, třeba z minulých časů, mohla souviset s tím, co se stalo?”

Ne, nepamatuji se. Pravda, v zaměstnání jsme se dokázali někdy pěkné posekat, ale to nám vdy lo o věc, o společnou věc, abyste rozuměli. Tomu bych nepřikládal důleitost, lo

0 běné pracovní spory.”

Jaké například?”

Zda pouit při řeení úkolu toho či onoho postupu, jestli jít ve výzkumu zdlouhavějí nebo rychlejí, ale riskantnějí cestou. Problémy jsme vdy dokázali překonat a vyřeit. Menina se podvolila větině. Jenom v několika případech jsem musel zaujmout konečné stanovisko a definitivně rozhodnout.”

Kapitán ulc mě! na jazyku dalí otázku, která směřovala k tomu, aby bývalý náčelník vojenského výzkumného ústavu objasnil právě ty případy, při nich musel rozhodnout z titulu velitelské pravomoci, ale nakonec si to rozmyslel. Obrátil se na Maka s prosbou:

Soudruhu inenýre, my vás nyní na okamik opustíme. Musíme učinit opatření, abychom zajistili bezpečnost vaí rodiny. Jestli dovolíte, nenecháme vás zahálet. Dáme vám papíry a něco na psaní a poádáme vás, abyste se pokusil sepsat něco jako ivotopis, řekněme za posledních patnáct let. Pokuste se uvést významné události v zaměstnání, ale

1 v rodinném kruhu. Nezapomeňte připojit jména lidí, spolupracovníků, známých, příbuzných. Souhlasíte?”

Nevím, jestli si budu pamatovat přesná data.”

Stačí rámcové,” uklidnil ho ulc. Ověříme si je později. Pro nás jsou důleitá jména a hlavně události.”

Tak dobře, pokusím se,” souhlasil Maek.

Kapitán zavolal sekretářku náčelníka a poádal o neodkladné přijetí.

12. KAPITOLA

..To byl dobrý nápad,” podotkl Černý, kdy spěchali dlouhou chodbou ke kanceláři náčelníka. Kdy člověk píe, vybaví si podstatně víc podrobností.”

,,Uvidíme,” odtuil kapitán a zaklepal na dveře.

Plukovník Horák seděl nad deskami s denními hláeními n pozorné četl. Mléky dal oběma podřízeným znamení, aby se posadili, a kdy přelétl očima poslední řádky, sundal si brýle.

Tak prosím, soudruzi.”

ulc několika větami vysvětlil, s čím přiel Maek starí a předloil náčelníkovi opis textu dopisu.

Tak! e by motivem bylo vydírání?” podivil se plukovník, kdy dočetl. Myslíte, e jde o docela obyčejné, berte to slovo spí v uvozovkách, vydírání?”

Nelze samozřejmé vyloučit i jiné cíle, ale já bych se přikláněl k variantě, e je to pokus o teror, kterým chtějí útočníci, nebo řekněme vyděrači, zastrait pokozené a donutit je, aby přistoupili na jejich podmínky.”

Náčelník pokrčil rameny.

Pokud si vzpomínám, řeili jsme několik takových případů, ale teror, to se mi přece jenom zdá jako silné kafe.”

Přili jsme, soudruhu náčelníku, abychom se s vámi poradili a navrhli opatření, která je nutné přijmout v souvislosti s bezpečností rodiny Makových a také pokud jde o postup dalího vyetřování.”

To je evidentní, soudruzi, e se musíme postarat předevím o bezpečnost Makových,” řekl plukovník Horák. Vycházejme ze stylu provedení, jaký si ná protivník zvolil. Střílí na člověka proto, aby ho zastrail. To je spí typické pro teroristy na Západě, ale u nás … V kadém případě, a to víme z praxe, neexistuje pachatel, který by neudělal v tom či onom chybu, by nepatrnou. U vyděračů bývá záleitost o to sloitějí, e se připravují zcela programové, mnohdy i několik let, do detailu promýlejí kadý krok a dovedou být trpěliví.”

Plukovník se na okamik odmlčel, vzal tuku a na lístek si poznačil několik bodů.

Předevím se nesmíme ukvapit, postupovat uválivě a citlivě reagovat na kadou vzniklou situaci. Nelze podceňovat, ale také nadhodnocovat jednání pachatele. Důleitá je operativní improvizace v řeení případu a takticko-technické prvky v práci. Utajenost snad nemusím zdůrazňovat.”

Plukovník uchopil popsaný lístek a obeel stůl

Kromě toho, o čem jsem hovořil, je nutně navázat dobrý kontakt s pokozenými, uklidnit je a získat je pro spolupráci. Tolik teorie, hovořme nyní o naem případu Opatřeni k ochraně Makových zajistím osobné. Vy se musíte pokusit prostřednictvím vydíraných navázat kontakt s pachatelem. Vyděrač nebo vyděrači se opět ozvou. Buď zůstanou u tormy dopisu, nebo pouijí telefonní sítě. Pokud jde o první alternativu, pochybuji, e by se opětovně odváili vhodit do schránky dopis osobně. Musí počítat s tlm, e se Makovi obrátili na Bezpečnost. V tom případě pouiji k odesláni dopisu poty. To by nám dalo příleitost získat čas. Postiený můe tvrdit, e nic nedostal, a vyděrači budou nuceni pokus opakovat. Nám se nabízí monost rozjet pátráni po potovních úřadech, i kdy pravděpodobnost zachytit stopu je v tomto případě mizivá. Příli si neslibujeme ani od varianty, pouije-li pachatel telefonu. I tento způsob dává tolik monosti, e dopadení pří telefonickém rozhovoru je takřka vyloučeno. To ovem neznamená, e nenasadíme techniku. Rozumíme sl?”

Kriminalisté přitakali a dělali si poznámky.

Souběně s tím, co jsem říkal, je nutné se zaměřit na typování osob mezi známými a příbuznými rodiny. Je vak docela moné, e jde o lidi, kteří mají nebo měli s Makovými společného jenom málo. Ale zase ne tak málo, jak ukázal vyděračský dopis, aby důvěrně neznali rodinné poměry pokozených. Odkud je znají? Jak k nim přili? A hlavně, jaký je skutečný motiv jednání?! Ziskuchtivost? Pomsta? Kdyby se nám podařilo objasnit pravý důvod vydírání, okruh pachatelů se podstatné zúí.”

Plukovník si jetě jednou pozorně přečetl opis textu dopisu.

I kdy nejsem specialista psycholog, přece jenom se mi zdá, e pisatel a příli zdůrazňuje, e v pozadí vydírání stojí nikoliv jednotlivec, ale skupina lidí. Nesmíme se tím nechat zmást, vyděrač obvykle pracuje samostatně.”

Pokud můeme vycházet z toho, co jsem se dozvěděl od správce fotbalového hřitě a od dětí, taky bych se přikláněl k této variantě,” poznamenal nadporučík Černý.

Nebylo by dobré upnout se pouze na pátráni po mui v baloňáku. Takových po Praze chodí,” namítl plukovník. Bude třeba postupovat víc zeiroka. Obrazně řečeno, vytvořit rojnici, která bude obkličovat velký kruh podezřelých a sítem

propoutět vylučovací metodou pouze ty, kteří prokazatelné vypadnou ze hry. Musíme mít neustále na zřeteli, e proti nám stojí společensky mimořádně nebezpečný pachatel nebo

………… Způsob, jakým se uvedli, svědčí o tom, e svých cílů

hodlají dosáhnout bezohledně, nejbrutálnějími prostředky. U proto je nutné, abychom vyloučili rizika pokud jde o rodinu Makových a postupovali přesně a systematicky. Spoléhat na náhodu by znamenalo spoléhat se na to, e přítě opět nebude nhtlt střelec ze zálohy přesné trefit. A teď o opatřeních, která je milné podniknout.”

Plukovník pohlédl na svůj lístek a začal probírat bod po

hodu.

13. KAPITOLA

Mezitím seděl o několik místností dál ing. Jan Maek, CSc. a hleděl na list bílého papíru.

Ono se lehce řekne: popi patnáct let vlastního ivota, uvaoval. Copak je to jednoduché? A dá se vůbec v několika řádcích zachytit tak dlouhou dobu?

Co vlastně bylo před patnácti lety? Směřoval jsem k vrcholu celoivotní práce. Společnost a armáda mne pověřila vedením důleitého výzkumného ústavu a dokončením vývoje projektu HRÁZ.

To znamenalo dořeit sloité úkoly při technickém zdokonalování obranyschopnosti vzduného prostoru republiky. Nebyla to tenkrát lehká doba. V krizovém období obstáli jen ti nejpevnějí. Snad jsem i já svým dílem přispěl k tomu, e jich v ústavu obstálo dost. Asi proto jsme dokázali HRÁZ dokončit v termínu, odzkouet a zavést. Těm, kteří museli odejít, se nepodařilo znehodnotit výsledky naí práce.

Sly dalí roky, s nimi nové, náročné úkoly.

A pak jednoho dne jsem naposledy proel přísnou kontrolou výzkumného ústavu jako jeho náčelník a bylo mi troku smutno, kdy mi spolupracovníci dávali na odchodnou krásné rybářské náčiní, abych si po létech namáhavé práce uil klidu na břehu řeky. Tehdy jsem si řekl, e s odchodem Jana Maka nekončí vojenská tradice rodiny, kterou zaloil můj táta činností v ilegální odbojové skupině. Syn Rudolf odpromoval na vojenské akademii s červeným diplomem a převzal nai tafetu. I kdy neel přímo v mých lépějích, přestoe

technické nadání zdědil po mně. Měl jsem dobrý pocit, e se bude jiným způsobem podílet na sloitých úkolech obrany socialistické vlasti.

Dlouho přemítal proedivělý mu nad listem bílého papíru, ne uchopil tuku a napsal droboučkými písmeny první větu. Postupně k nim přibývaly dali. Slovo ke slovu rostla mozaika části ivota Jana Maka. Vynořovaly so události, zaloené v paměti. S nimi se vybavovala i jména lidi.

14. KAPITOLA

Po dohovoru s náčelníkem svolal kapitán ulc skupinu pracovníků, kterou mu plukovník vyčlenil pro případ VYDĚRAČ, jak jej nazvali. Bude třeba proetřit mnoho desítek lidí z okruhu kolem známých Makovy rodiny, ulc s Černým si byli vědomi, e jim ydéračl, alespoň podle lhůty uvedené v dopisu, poskytli týden času. Mnoho hodin strávili kapitán s nadporučíkem nad seznamem jmen. Znovu dopodrobna hovořili s Rudolfem i Janem Makovými, vyslechli jejich manelky. Z rozhovorů vzela suma informaci, které pečlivé vytřídili, vyhodnocovali a zpracovali. Na základě obsáhlé analýzy vznikl i seznam lidí, kteří v různém období a v různých souvislostech měli by i vzdálený vztah k rodině Makových.

,‘dy se kapitán ulc připravoval na dnení operativní poradu se spolupracovníky, nebyl si zcela jist, zda vynaloené úsilí přinese nějaký výsledek a zda přece jenom neměli vekerou pozornost soustředit k onomu světlovlasému mladíkovi v balonovém pláti. Zatím nic nenasvědčovalo tomu, e mezi takřka stovkou vytypovaných jmen uvízlo i jméno nebo jména pachatelů. Jistotu vak přináí teprve mravenčí práce, učila ulce zkuenost z mnoha minulých případů, které řeil a vyřeil. A tak dal za pravdu plukovníkovi, e je nezbytné postupovat namáhavou, ale osvědčenou vylučovací metodou.

Soudruzi, jsme v počátcích sloitého pátrání, s jeho fakty vás předem seznámil nadporučík černý,” zahájil kapitán poradu. Ale právě proto očekávám, e se zhostíte úkolů zodpovědně a neponecháte bez povimnutí ádnou maličkost. Dosud nevíme, zda jde o jednoho nebo skupinu vyděračů. Také nám není známo, kdy a jakým způsobem pachatelé zaútočí znovu. Proto musíte co nejrychleji prověřit některé osoby. V mnoha případech půjde o důvěrné prověřování,

u jinných chceme doplnit jenom maličkosti, abychom mohli jejich monou účast na případu, u dalích musíme znát i podrobnosti z jejich ivota dnes a v minulosti.”

Kapitán rozdal čtyřem přítomným listy se jmény a adresami.

Rozdělili jsme vás do čtyř skupin. První se bude zabývat pouze osobami, s nimi přicházel do styku inenýr Maek starí. Druhá prověří známé jeho syna Rudolfa, třetí se zaměří na příbuzné a přátele rodiny, včetně rodiny Jaroslava Zedníčka, manela Makovy dcery árky. A konečně poslední skupina obstará informace o kruhu spolupracovníků obou Makú. U kadého jména máte přesně uvedeno, na co se máte při vyetřování zaměřit a jakým způsobem pátrání vést,”

Ne se kapitán zeptal přísluníků skupiny, zda rozumějí svým úkolům, uvaoval, má-li jim sdělit informaci, která vyplynula z odborných posudků techniků a písmoznalce, kteří zkoumali vyděračský dopis. Vyplývalo z nich, e dopis byl napsán na zcela novém psacím stroji značky CONSUL. Ze stylu vyjadřování, slovních spojení i jiných analyzovaných znaků se dá usuzovat na člověka kolem čtyřiceti let. Kapitán se obával, aby tato informace neovlivnila přítomné natolik, e by se zcela podvědomě zaměřili na osoby, které této charakteristice odpovídají. Kapitán tyto okolnosti zváil a rozhodl se sdělit podřízeným jenom část informace.

Vechny skupiny bez rozdílu ádám,” řekl ulc, aby zároveň pátraly, které osoby z jejich seznamů mají přístup k novému psacímu stroji značky CONSUL. Není vyloučen ani kufříkový typ. Je pochopitelné, e i tyto informace je potřeba získávat obezřetně, abychom případného pachatele zbytečně nevyplaili.

Vechny informace,” dodal nadporučík Černý, se budou scházet u mne, spojení znáte. Jakmile narazíte na závanějí zjitění, ihned mi to hlaste.”

Kapitán ukončil poradu.

A do čeho se mám pustit já?” otázal se nadporučík Černý, kdy osaměli a ironicky dodal: Doufám, e nezůstanu sedět v kanceláři a vyřizovat telefonáty.”

Dočkej času,” usadil ho ulc, jetě tě budou nohy bolet. Ze veho nejdřív se prohrábne albem známých výtečníků, kteří si nali oblibu v nedovoleném drení střelných zbraní. Dá je nahlédnout těm fotbalovým nadějím a správci. Abys mě nepodezříval, e tě chci nechat zdřevěnět na kancelářské idli,

obejde s těma fotkama taky domy kolem hřitě a podél cesty, vedoucí od hřitě k tramvajové zastávce. Předtím ale obvolá vechny prodejny, kde vedou v sortimentu psací stroje a zjistí, kolik jich od roku 1980 včetně prodali. Koupě psacího stroje není přece toté, jako kdy si jde do krámu pro nanuka. Take při troce těstí můe narazit na prodavačku, která ti prstem ukáe na evidované individuum z toho alba. Při tom vem se musí kadé dvě hodiny hlásit slubě, která tě bude informovat, jak jsou mládenci v prověřováni osob daleko a zda není třeba veho nechat a zařídit se podle vzniklé situace.”

Vy si zatím skočíte do lázní, e?” popíchl nadporučík, ale ulc naprosto klidně zareagoval:

Jak to ví? Má pravdu, u starýho je vdycky horko jako v sauně. Chci ho poádat, aby nechal přes vyí instance zjistit, co vechno se v osmaedesátém událo v tom výzkumáku, který Maek vedl. Měli bychom o tom vědět vlc. A taky omrknu techniky, co vymysleli ohledně kontroly Makova telefonu a sledování jejich potovní schránky. Suma sumárum, zpotím se jako v lázních.”

Kapitán zaklapl desky a porovnal si rafičky svých hodinek s nástěnnými elektrickými.

Ve čtyři odpoledne tady, jinak spojení přes slubu,” určil ulc a vyrazil z místnosti, k odchodu vak zařinčel telefon.

Slyím, nadporučík Černý.”

Máme pro vás zjitěny vechny hrákově zelené igulíky ze sídlitě,” oznámil hlas na druhém konci drátu. Jejich celkem osmatřicet,” upřesnil volající a chtěl se pustit do podrobností.

To stačí,” přeruil ho nadporučík. Moc děkujeme.”

Chcete tím říct, e jsme se honili zbytečné?” rozhořčil se hlas ve sluchátku.

To ne, uklidnil jej Černý. Zavolám vás během dne, teď musím splnit nějaký naléhavý úkol. Jetě jednou - děkujeme.”

Černý zavěsil a chvíli seděl, oči zabořené do bakelitu telefonního přístroje. Potom natáhl ruku po telefonním seznamu a při pohledu na sloupec čísel prodejen kancelářských potřeb vzdychl.

ZÁPIS V DENÍKU - 4. května 1981

Můeme pokračovat přesně podle plánu. Bylo nezbytné ověřit si reakci. Neděje se nic proti předpokladům. Se vím, co udělal předmět naeho zájmu, se dalo počítat.

vti/mt Já třeba jim pořádně zamotat hlavy. Ne se vzpamatují : prvního úderu, připravit dalí. V ádném případě je vak

nepodceňovat. Poskytnout jim co nejméně dalích stop. Nač no irf stylizovat dopisy, stačí obrátit stránky deníku k datu ,‘n dubna, upravit některé věty a výi částky. Asi takto:

Abyste měl průkazné svědectví, e svůj záměr myslíme mutelně váně, a nemíníme se ho vzdát, dotate se na tnhdonním čísle 47 15 328 ing. Jana Maka, CSc.,jak a proč se přihodila nepříjemnost jeho synovi. Pokud víme, i Vy máte děti ŚŚi vnuky… Přejeme Vám zdravý úsudek a Vaim rodinným přísluníkům co nejpevnějí zdraví.

15. KAPITOLA

Svétlo stolní lampy dopadalo na dvě hromádky podrobných hláení, nad nimi seděl nadporučík Černý, pozorně pročítaje list za listem.

,,Jak jse na tom?” přistoupil k němu kapitán ulc.

,,Melu z posledního, natěstí i poslední várku. Za čtvrt hodiny končím.”

Dobře, uděláme kafe,” navrhl ulc, zalovil v nejspodněj-im uplíku stolu, kde ukrýval eleznou zásobu kávy, které se smělo pouít pouze v době, kdy u byly zavřeny obchody.

Odměřil dávku do álků a zapnul vařič. Uvaoval přitom, co přinesl den, který pro ně dva zdaleka nekončí. Přicházelo hláení za hláením o prověřovaných osobách. Vesměs nic zvlátního. A na několik případů. Jakýsi podplukovník inenýr Gál, CSc., který kdysi poádal o přeloení z ústavu a odůvodňoval to nesouhlasem s výzkumnými metodami ing. Maka, neměl na den, kdy se v zatáčce pod sídlitěm střílelo, prokazatelné alibi. Takových, kteří si nemohli vzpomenout, nebo snad nechtěli vzpomenout, co dělali v kritický den, bylo asi pět. Závanějí písemnou informaci obdrel na vědomí ulc od svého náčelníka plukovníka Horáka. Na přelomu let 1968-1969 se objevily ve výzkumném ústavu nezdravé tendence naruit práci na důleitém projektu s krycím označením HRÁZ. A nejen to, několika lidem, kteří museli v rámci očisty opustit ústav, byl prokázán pokus tajemství systému HRÁZ vyzradit nepovolané osobě. Vzniklo i podezření, e tato osoba je ve spojení s cizími zpravodajskými slubami, co se přesvědčivě dokázat nepodařilo. Přesto případ řeil soud a tři

obalované uznal vinnými a odsoudil je k trestům odnětí svobody.

Nadporučíku Černému se podařilo z|istit, e za sledované období se v Praze prodalo přes 418 psacích strojů značky CONSUL, z toho 215 kusů, vyrobených v roce 1980 a později. Avak pokusy, získat informace o kupujících podle fotografií známých recidivistů, selhaly. Zato malý kudrnatý gólman označil hned čtyři obličeje, které se údajné podobaly neznámému mui, jen se pohyboval poblí fotbalového hřitě. Správce Bake označil dva. Vodle toho sl jedna důchodkyně z okolních domů vzpomněla, e se v kritickou dobu na nejrůznějích místech trasy zatáčka nástupní ostrůvek tramvaje třikrát setkala s poměrně mladým, světlovlasým člověkem. Ukázala na čtyři fotografie, z nich tři se kryly s typy áka sportovní devltlletky a jedna s fotografii označenou správcem hřitě.

Trochu se nám to scvrklo, ale pořád je toho jetě dost, usoudil černý, podal kapitánovi seznam s poznámkami a usrkl z hrnku kávy.

Kdy připočítáme ty tři souzené pro vyzrazeni vojenského a státního tajemství a ty z alba, bude jich třináct,” počítal kapitán.

Dvanáct, jednoho z těch odsouzených jsme u v seznamu měli předtím,” nesouhlasil nadporučík.

Třináct,” trval na svém kapitán. Připsal jsem tam i toho, kterého soud osvobodil pro nedostatek důkazů.”

Co navrhujete?”

Pokračovat,” odvětil ulc. Prověřit znovu a podrobněji. Vechny, bez výjimky. A podívat se hlavně na známé firmy na fotografiích a na nové tváře, ke kterým jsme se dopracovali,” rozvedl kapitán.

Rozumím. Nechám si pouze vedoucí skupin, se mnou nás bude pět, to u zvládneme. Aby v celém baráku nekřičeli, e dělají jenom na nás. Co dál?”

Jestli se vyděrači pokusí o kontakt, jsme technicky připraveni. Přesvědčil jsem se na místě. Otec Maek se nám taky uklidnil. Je instruován, jak se má zachovat v případě telefonického rozhovoru s vyděrači. Vysvětlil jsem mu,e bude-li třeba, přestěhujeme rodiny jeho syna a dcery k němu do vily, ale i tak jsme jim zajistili bezpečnost.”

Hovoříte o vyděračích v mnoném čísle, myslíte, e jde opravdu o skupinu?”

,.Vyloučili jsme to?” namítl ulc.

,,V posudku, který vypracoval psycholog, se i on přiklání k názoru, e jde o jedince, který se snaí vzbudit dojem síly a nepostihnutelnosti,” argumentoval Černý.

,,l psycholog se někdy můe mýlit,” řekl kapitán. Uvidíme.”

,, lake pro dneek balíme?” zvedl se Černý a zamířil Ť oběma álky od kávy k umyvadlu. Zítra nás čeká hora ptAce.”

Souhlas, po cestě se dohodneme, na co se ráno podíváme nejdřív, stáhl kapitán roletu registračky a vyndal z kapsy

klíče.

16. KAPITOLA

Ve chvílích, kdy se kriminalisté ubírali po namáhavém dni k domovu, vyel o několik kilometrů dál z průjezdu starého čináku nalehko oblečený mu. Nespěchal, patrně si jen vyrazil na procházku do májové noci, aby se mu lépe spalo. Pomalým, pravidelným krokem vystoupal táhlý kopeček k vilové čtvrti.

Ulice byla v tuto dobu prázdná. Chodec se přesto několikrát pátravě rozhlédl a teprve potom přistoupil k elezné brance jednoho z rodinných domků.

Naposledy se kradmo podíval dolů ulicí, spoře osvětlenou elektrickými výbojkami, sáhl do náprsní kapsy a vyndal dvě obálky. Jedna z nich putovala do schránky na domovní brance, druhá se ocitla zpátky v kapse.

Jak přiel, tak odcházel touté trasou. Nezamířil vak ke starému čináku ani ke stanici metra. Nastoupil do první tramvaje, která doplula k nástupnímu ostrůvku, a setrval ve voze skoro a na konečnou. Vystoupil, kdy se za sklem okna objevily první bloky panelové zástavby.

Vyrazil pěinkou parku s osiřelými houpačkami a prolézačkami pro děti a zastavil se před prvním z pěti vchodů sedmiposchodového paneláku. Vzal za kliku, ale dveře se neotevřely.

S takovou překákou nepočítal. Znovu se opřel do dveří. Nepovolily. Zamířil ke druhému vchodu. Byl také uzavřen. těstí mu přálo a u čtvrtých dveří.

Seběhl do sklepa, počkal, a oči přivykly tmě a vykročil úzkou sklepní spojovací chodbou.

Náhle se na schodech druhého vchodu rozlilo světlo. Kdosi přivolal výtah.

Mu rychle couval zpět do tmy. Co kdy jde někdo do sklepa? Ale co by dělal v noci ve sklepě? S první pochybností se dostavily dalí. Aby tak některý z obyvatelů, vracející se domů, zamknul čtvrtý vchod a uzavřel tak únikovou cestu!

Uslyel lomoz klíče v zámku. Potom dvoře třískly a neznámý je opět zavřel. Světlo na chodbě zhaslo. Mu vo tmě si oddechl.

Jak to nejrychleji lo, proběhl poslední úsek sklepa a několika skoky se ocitl v prostoru, kde jsou po obou stranách zdi umístěny dopisní schránky nájemníků. Odpočítal třetí zleva v nejspodnéjí řadě, vhodil do ní obálku a spěně seběhl těch několik schodů zpátky do sklepa.

Jakmile se ocitl zpět na ulici, oddechl si. Teprve teď si uvědomil, kolik náhod mu mohlo plán překazit a nejen to, prozradit ho. Přeběhl mu mráz po zádech. Uel pár kroků a málem vrazil do nějakého člověka v elezničářském stejnokroji.

,.Pardon, omluvil se a přidal do kroku. Na tramvaj musel několik minut čekat. A kdy se pohodlně uvelebil na laminátové sedačce, opadlo vnitřní napětí.

Avak ve chvíli, kdy vystupoval z tramvaje, na okamik na schůdkách strnul. Uvědomil si, e se dopustil velké chyby.

17. KAPITOLA

Dobře, e jde,” uvítal nazítří kapitán ulc nadporučíka Černého, který se právě vracel z terénu, kde s ostatními členy operativní skupiny prověřovali alibi dalích, co zůstali na seznamu.

Za dvacet minut máme být u náčelníka. Ozvali se, dodal.

A jak? Telefonem? Dopisem?*1

Vlastně dopisem.**

Proč vlastně?”

Dokonce dvěma dopisy. Máme na krku o dva vydírané víc.”

Aha, s jídlem roste chu. Kolik chce tentokrát?”

Osmdesát a sedmdesát.”

To není málo.”

Představ si,” zastavil se ulc před nadporučíkovým stolem, e opět měli tolik drzosti a doručili dopis osobně. A co

jn nu tom nejzajímavéjí, v jednom případě se spletli a vhodili obálku do cizí schránky.”

.Jak se to zjistilo?”

.Hlásili nám to z obvodů, tedy vzdálených od sebe přes půl Prahy Zatímco doktor Václavík, jak se jmenuje jeden z vydíra-nych, ije v rodinném domku, druhý, jistý inenýr Cihlář, v paneláku. No a právě v tom paneláku se zmýlili a vhodili dopis do schránky nějaké paní Kalábové. Ta předala dopis sousedovi, inenýru Cihlářovi, na něho byl adresován; Cihlář to ihned hlásil Bezpečnosti a obvoďáci nám.”

..Mluvil jste s pokozenými?”

,,Vím, co myslí. Jestli nejsou ve vztahu k Makovým.

Nejsou.”

Tak proto nás zve starej! e nám to přerůstá přes hlavu,” nedalo příli práce uhodnout Černému.

Jestli to udělají jetě dvakrát, třikrát, nebudem vědět, co uhlídat dřív.”

Jde vůbec o jednoho a tého pachatele?” zapochyboval nadporučík.

Kapitán se zarazil.

Proč se pořád křečovitě drí varianty, e je to jedna

osoba?”

A proč vy toho, e jich je víc?” oplatil mu nadporučík.

ulc mávl rukou a odpověděl na první otázku: To je jediná jistota, kterou máme. Nedal si ani příli velkou práci spřestyli-zováním dopisu. Asi nám o sobě nemíní prozradit víc, ne co uznal za nutné.”

Nyní zase mlčel nadporučík. Ozval se po chvíli nesměle:

Moná je to hloupost. Ale tak mě napadá, kdy se rozhodnu někomu doručit dopis podobného obsahu osobně, asi mám předem zjitěno, kde dotyčný bydlí a kde má schránku. A vy říkáte, e se spletl. Co to můe znamenat? Náhodu? To bych neřekl. Neuvaoval jste nad tím, e ho mohl někdo vyruit a e se v tom zmatku spletl?”

A jestlie ho někdo vyruil,” vpadl Černému do řeči kapitán, mohl ho taky ten někdo vidět. Vidí, to mě nenapadlo.”

Take abych tam vyrazil, ne?

Tecř ne, a po audienci u éfa.”

18. KAPITOLA

Plukovník Horák si viml chmur ve tváři podřízených, sotva vstoupili do jeho kanceláře.

,,Vidím, e vám není do smíchu,” řekl a pokynul rukou ke konferenčnímu stolu.

O to nejde, soudruhu náčelníku,” ozval se kapitán ulc. Dělá nám starosti, nakolik se nám podaří pokrýt vechny tři rodiny technikou aobsluhami. Zkuonýml lidmi, podotýkám.”

Bezpečnost osob zajistíme, s tím sl nelam hlavu. Vypomohou nám soudruzi z obvodů. Pokud jde o techniku a obsluhy, vtom s vámi souhlasím, ale obrátím se na patřičné funkcionáře. Jsem přesvédčen, e nám vyjdou vstříc.”

Na prověřování osob kolem rodin nové pokozených nasadím dosavadní skupinu, s kterou jsme prověřovali podezřelé u Makových,” rozváděl plén kapitán.

Nic jiného ti nezbývá,” řekl plukovník. Vím, e je to práce nesmírně namáhavá a časové náročná, ale je nezbytné postupovat podle stejných dispozic, jako v prvním případě. ádné lidi navíc nemám.”

Nadporučíka Černého napadlo, vyzpovídat obyvatele toho paneláku, kde bydlí inenýr Cihlář.” Kapitán osvětlil náčelníkovi závěry, je vydedukoval Černý.

Mohla by se tam chytit stopa,” souhlasil plukovník. A jak jsme na tom s prověřováním osob kolem Makových?”

Nadporučík Černý zalistoval ve svých poznámkách.

Jestli se potvrdí, e dopis novým postieným byl vhozen do schránky tuto noc, myslím, e podezřelých jetě ubude. Ostatní znovu důkladně probereme. Potí je s ověřením některých recidivistů, které nám označil chlapec, správce hřitě a důchodkyně Beranová. Dva z nich jsme nezastihli ani v zaměstnání, ani na adrese trvalého pobytu. Ti snad nebudou sekat latinu do smrti,” vzdychl nadporučík a pokračoval. Velmi důkladné jsem se zajímal o ty dotyčné, kteří museli po osmaedesátém odejít z výzkumáku a později se zodpovídat před soudem. Prověřil jsem zatím jednoho, inenýra Zounara. Je zaměstnán jako specialista elektrotechnik ve stavební obnově, ádné negativní poznatky na něho nejsou. Zbylí dva, inenýři Jiří Staek a Josef Doubek po výkonu trestu rovně nastoupili na místa, odpovídající jejich odborné kvalifikaci a nejsou na ně v zaměstnání ani v místě bydlitě negativní

poznatky, samozřejmě proukni je znovu vechny tři důkladnéj

Plukovník Horák přikývl. Nerad bych, aby ve vaem kolektivu zavládla pesimistická nálada. Já vím, honit se za někým, kdo se skrývá za výhrukami v dopisech a z povzdálí pozoruje, co natropil, kdo má hluboce promyleno, co chce spáchat a je inkognitem v davu, není jednoduché a výsledky se nedostaví okamitě. Na druhé straně je zase fakt, e trpělivá n soustředěná práce tyto výsledky přinesla. I kdy to nebylo pokadé tak brzo, jak bychom si přáli. Vyděračství je specifická trestnáčinnostu nás poměrně neobvyklá. Ovem jak říkám, musí se proti ní bojovat a dá se proti ní bojovat velmi účinně.”

Plukovník vstal a doel si k pracovnímu stolu pro kartičky, na nich si zvykl dělat své poznámky. To byl signál, aby i oba kriminalisté vzali do rukou tuky a poznámkové seity.

19. KAPITOLA

Před sídlitní panelový dům do Jahodové ulice dorazil nadporučík Černý po čtvrté odpolední. Paní Kalábová bydlela v přízemí. Zazvonil. Ne se za dveřmi ozvaly kroky, uvaoval nadporučík, jak spolehlivě zjistit alespoň přiblinou dobu návtěvy samozvaného potovního doručovatele.

Dostáváte často dopisy?” zeptal se Černý poté, kdy se představil a legitimoval.

Ale kdepak, kdo by psal, vdově, soudruhu přísluníku,” rozpovídala se solidně vyhlíející edesátnice. To víte, děti se rozutečou po světě a po bábě se shánějí tak akorát před dovolenou, kdy jim nemá kdo hlídat. Já mám ty svoje ke vemu kousek za rohem. Jestli tu a tam přijde pohled, tak od nějaké známé. Odvykla jsem si vyhlíet poáka. Ale pokud jste chtěl vědět, jestli kontroluju schránku, tak to jo,” postřehla bystře, o co Černému jde.

Do schránky koukám dvakrát denně,” upřesňovala. Ráno kdy jdu do boudy, já toti prodávám jako pracující důchodkyně ve Stánku s novinami, no a navečer, kdy se vracím. Jo a taky kdy jdu se smetím do popelnice, nebo nakupovat. Vidíte, já tam vlastně koukám furt. A víte proč, soudruhu, protoe mé dceruky si zvykly, e kdy něco potřebujou, tak hurá k mámě. Paklie nejsem doma, up lísteček do schránky. Maminko, Jarunka dostala chřipku, buď tak hodná, přijď ji

pohlídat, abych nemusela z práce. A tak je to pořád,” přeruila na okamik Kalábová svůj monolog.

Jen tak pro zajímavost, kolikrát jste do schránky nahlíela včera?” usmál se na vdovu nadporučík.

Jakýpak pro zajímavost, soudruhu přísluníku, vdy kvůli-vám tomu jste si vlastně přiel se mnou popovídat,” odhalila ho vdova a byla k nezadrení. Já stejné věděla, e vám to asi nedá, tak jsem nad tím přemýlela, hned jak jsem zavřela boudu, myslím PNS. Take včera .? Ráno jsem tam jako obvykle nakoukla, ono se stane, e mi lidi z baráku napíou, jaký noviny jim mám schovat, a se budou vracet z práce. Nic tam nebylo. Kdy jsem přila domů, tak taky nic. Večír mi to nedalo, dcery, ani Zuzka ani Vladóna, se u dlouho neobjevily, tak jsem jela Vládánu, to je ta mladí, navtívit. Zdrela jsem se asi do osmi. Kdy jsem se vracela domů, dívala jsem se naposled. V chodbě u bylo ero, tak jsem schránku otevřela, abych měla jistotu. Nic tam nebylo, soudruhu, jako e se Kalábová jmenuju.”

A dnes ráno jste tam nala obálku pro inenýra Cihláře?”

Jo,” přitakala ena. Měl to na obálce i s titulem: ing. Bedřich Cihlář. Vyjela jsem hned do čtvrtýho výtahem a chvilku poslouchala za dveřmi, jestli u je u Cihlářů néjakej ivot. Kadej přece nemusí vstávat před estou jako já, e? A kdy jsem tam slyela polohlasné putěný rádio, tak jsem zaukala. Nechtěla jsem vzbudit dítě, má teprve dva roky. Přila mi otevřít paní. Dala jsem jí dopis, ona poděkovala a já la do práce. Jene netrvalo hodinu, soudruhu, a k boudě se přiřítil pan inenýr, abych s ním la na Bezpečnost. Cestou mi řekl, o jakou sprosárnu jde. Pan inenýr má strach hlavně o tu jejich malou, víte, oni dlouho nemohli mít děti. Jsou to moc sluní lidi, oba tudovaný, ale nenosejí hlavu nahóru.”

Paní Kalábová,” dostal se Černý konečně ke slovu. Kdopak od vás z domu chodívá později v noci?”

U nás se zamyká,” řekla nelogicky ena, ale hned vysvětlovala: Taky mé napadlo, jak se ten mizera mohl dostat do baráku, kdy jsem za sebou u večer v osm zavřela.

Opravdu nevím. Jo snad Drábek ze etýho patra. To je mainfýra, často směnuje a vrací se později, ale ten vdycky zamyká. Ledae by Darina Soková, ta je ted v tom věku. Já bych jí dala, honit po večerech kluky, moje holky musely být za světla doma. Jene to je vechno k ničemu, soudruhu

přísluníku, co vám tady povídám. Leda … počkejte … e by proběhl sklepem. Klíče od propojovacích dveří sem snad nadali ani na kolaudaci.”

Nadporučík si poznačil dvě jména a pak se s hovornou vdovou rozloučil.

Podle plánu měl v úmyslu zastavit se u Cihlářů, ale potom si lo rozmyslel. Měli toho za celý den dost a zítra se jim do bytu nastěhují technici a bude s nimi hovořit osobně ulc, aby dal dohromady seznam příbuzných a známých.

Stisknutím tlačítka posunul výtah do estého patra. Zastavil se u dveří před vizitkou: Josef Drábek.

Otevřel mu a po dlouhém čekání chlapík v trenýrkách.

Promiňte,” omluvil se nadporučík a ukázal rozcuchanému obyvateli bytu sluební průkaz.

Nezlobte se, mám dneska zase náhradní noční, tak jsem si hodil závdavek. To víte, na lokomotivě… ale pojďte dál, soudruhu nadporučíku!”

Vy se nezlobte, já jen takovou malou inormačku. Kdy jste se včera vracel domů, mohl byste si vzpomenout?”

To jó, chytli jsme zpodění, ale ne naí vinou, soudruhu, za Kolínem spadla trolej. Namísto 19.33 jsme končili v Praze osm minut před půl jedenáctou. A ne jsem odstavil mainu, předal papíry. K půlnoci jsem mohl být doma.”

Nepotkal jste někoho v domě?”

Drábek chvilku uvaoval, ale pak zavrtěl zamítavé hlavou.

Vchod byl uzamčen?”

Ano, tady se na to dbá, řekl Drábek. Vidíte, teď si vzpomínám. Protoe se u nás na to dbá, lovil jsem u na chodníku z kapsy klíče. A v tom jsem se málem srazil s nějakým muským. Připadal mi, e se lekl nebo co, breptnul,pardon!1, ale ani jsem mu neodpověděl.”

Odkud vyel, to jste si neviml?”

Ne, to ne.”

Jak vypadal?”

Drábek pokrčil rameny. Moc jsem si ho neprohlíel, měl jsem toho za ichtu a po krk, u jsem se viděl v posteli.”

Zkuste si vzpomenout,” zaprosil nadporučík.

Byl nalehko, to vím jistě, Jako kdy vyběhne někdo věnčit psa. Spí vyí ne já, tak mi to připadlo.”

Jaké měl vlasy?”

To bych lhal, to opravdu nevím.”

Nebyly světlé?”

Drábek udělal odmítavý posunék

Černý zalovil v aktovce a vytáhl vějíř fotografií.

Myslíte, e by to mohl být některý z těchto lidí?”

Drábek jednu fotografii po druhé odkládal na stůl a nakonec řekl:

Ani jeden.”

20. KAPITOLA

SLABOPROUD byl první Instanci, kam nadporučík Černý zamířil po návtěvě paneláku. Na chodbách podnikového ředitelství nikoho nepotkal.

Děláme do tři,” vysvětlila nadporučíkovi pohledná sekretářka ředitele. Ale soudruh ředitel nemá placené přesčasy stejně jako já, take koho mohu ohlásit?

Ředitel vytuil, e jeho dneni přesčas bude naruen a netvářil se zrovna přívětivé.

O co jde, soudruhu?” zeptal se bez okolků, sotva se Černý legitimoval.

Zaměstnáváte inenýra Jiřího Staka. Potřebujeme o něm některé informace.”

Ano, inenýr Staek u nás pracuje jako zásobovač. Co má být?”

Vyetřujeme jeden případ a připletlo se nám tam jeho jméno,” objasnil nadporučík.

Pokud máte na mysli Stakovu minulost, je mi známa. Zatím si na něj nemohu stěovat. Úkoly plni svědomitě, zapojil se do socialistické soutěe. Nemám důvodu si na něho stěovat.”

Oto mi ani nejde, soudruhu řediteli. Inenýr Staek, jak asi vité, pracoval kdysi v jistém vojenském zařízeni. Vyetřujeme případ, který má vztah k okruhu bývalých zaměstnanců tohoto zařízení. Musíme prověřit vechny. Proto se obracíme i na vás.”

Rozumím,” přikývl ředitel. O co vám jde konkrétně?”

Potřebujeme vědět, jak ije, s kým se stýká a hlavně co dělal letos 29. dubna. Nechceme Staka z pochopitelných důvodů znepokojovat a připomínat mu minulost. Proto chápejte můj dotaz jako naprosto diskrétní.”

Ředitel pochopil. Zvedl sluchátko a nařídil sekretářce, aby

inu donesla Stakovy výkazy práce za poslední dva měsíce.

..Prosím,” vybídl ředitel nadporučíka, tady máte ve černé

na bílém.”

Zatímco nadporučík studoval výkazy, ředitel hovořil:

Pokud jde o toho devětadvacátého, byl, jak vidíte, inenýr Maek na sluební cestě na Slovensku. Dneska to má zásobovač těké, na objednávky není spolehnutí, vechno se musí oběhat osobně. Podle vyúčtování sluební cesty spal Haek devětadvacátého v ilinském hotelu Polom. Prosím, můete se přesvědčit,” přisunul před Černého hotelový účet.

Staek jezdí na sluební cesty podnikovým autem?” zeptal se nadporučík.

Má přidělen referentský vůz,” vysvětloval ředitel. Dnes je přepych platit podnikové řidiče. Proto jsme koupili několik maloobsahových kodovek jako referentská auta.”

Nadporučík přemýlel, jak by co nejrychleji ověřil pravdivost údajů, uvedených v cestovním dokladu Jiřího Staka a mohl si tak krtnout dalího podezřelého ze seznamu. Poloil řediteli jetě několik otázek, poděkoval a rozloučil se. Bude třeba zavolat soudruhům v ilině a ve prověřit,

S ing. Josefem Doubkem bylo etření sloitějí. Ve skladu velkoobchodu ELEKTRO nadporučíka informovali, e si Doubek vybral koncem měsíce dubna zbylých osm dní loňské nevyčerpané dovolené. Nastoupil ji 22. dubna. Černý se dále dozvěděl, e Doubek je enatý, má jedno ditě a po výkonu trestu odnětí svobody nastoupil v jejich podniku. S jeho prací jsou v podniku spokojeni. Proslýchá se, e v osobním ivotě není vechno zcela v pořádku. Doubek rád navazuje kontakt s jinými enami. O vlastní rodinu se vak, podle mínění spolupracovníků, vzorné stará. Kde a s kým Doubek trávil dovolenou, nebylo ovem nic bliího známo.

Černý posoudil situaci a dospěl k názoru, e nemá jiné východisko, ne se zeptat samotného Doubka.

Doufám, e mě nechcete zase do něčeho namočit,” spustil inenýr na nadporučíka, sotva spatřil jeho průkaz. Odkroutil jsem si svoje, měl jsem dost času přemýlet, do ničeho se nemíchám. Dejte mi u konečně pokoj.”

Nikdo vás z ničeho nepodezírá,” usmál se Černý.

Ne? odsekl ironicky inenýr. Tak proč jste tady?”

Chtěl bych vědět, co jste dělal 29. dubna odpoledne.”

Počkejte, to jsem měl dovolenou a byl s rodinou u manelčiny matky na venkově,” odvětil po chvilce přemýleni Doubek. Proč?

Můete mi sdělit adresu vai tchvně?”

Samozřejmě,” přikývl Doubek a černému neulo, e mírné znervózněl.

Nadporučík si poznačil údaje do bloku a chystal se k odchodu.

To bylo vechno, co jste ode mne chtěl?”

Inenýr si Černého pátravě prohlíel. Nejistota mu přímo čiela z očí.

Ano. Děkuji vám, pane inenýre.”

Nadporučík odstartoval z podniku jak nejrychleji mohl. Za necelou půlhodinu zvonil u dveří Doubkova bytu.

Otevřela mu tíhlá ena, s dlouhými katanovými vlasy. Na první pohled bylo vidět, e je rozruená. Přiel jsi pozdě, usoudil nadporučík, ale přesto se pro pořádek paní Doubkové přeptal, jak trávili dovolenou na venkově, zda s manelem byli celou dobu spolu. Doubková manelovo alibi potvrdila, avak černému se zdálo, e ho inenýr Doubek telefonicky předběhl.

Proto ihned po návratu do své kanceláře si dal spojit místní oddělení Veřejné bezpečnosti v Záviové.

Ve vaem obvodě je i obec Kalná, kde ije jistá paní Soukeníková. Potřebuji vědět, zda u ní trávili od 22. dubna dovolenou její dcera Věra, provdaná Doubková, s manelem inenýrem Doubkem. Zjistěte, jestli byli celou dobu skutečně pohromadě.”

Nadporučík nečekal, e odpověď přijde tak brzy. Inenýr Doubek lhal.

I v ilině zapracovali soudruzi rychle. Jiří Staek v hotelu Polom v kritický den skutečně spal. Pamatovala si ho nejen recepční, ale i personál restaurace a baru, kde popíjel a do zavírací hodiny. Černý si krtl ze seznamu jeho jméno.

Vykřičník sl vak připsal u jména Josef Doubek. Vypravil se za inenýrem znovu.

Já vím,” přivítal Doubek nadporučíka se skleslým výrazem ve tváři. Byla to ode mne hloupost.”

Přesně tak, pane Doubek. Sám nejlépe víte, e vám do Kalné přiel 28. dubna ráno telegram, abyste se ihned dostavil na pracovitě. Je to tak?”

Doubek mlčky přikývl.

Já jsem si zatím ověřil, e vám ze zaměstnání ádný telegram neposílali. Můete mi to vysvětlit?”

Chtěl jsem strávit pár dní s jednou enou,” přiznával kajícně inenýr.

,,Jméno?!

Alice, jmenuje se Alice, dál nevím. Vůbec o ní toho moc novím. Mě nikdy nezajímá, jak se která jmenuje. Jde mi spí o to, jak vypadá. Já jsem u takovej. S Alicí jsem se seznámil náhodou v kavárně Reduta. Těsné před dovolenou. Dohodli jsme si rande, a budu mít v bytě prázdno. Dal jsem jí adresu, kam má poslat telegram. Ten telegram poslala, sbalil jsem se a jel do Prahy. Ovem Alice na schůzku nepřila. Nevím, co se stalo, od té doby jsem ji neviděl. Nevím ani kde bydlí, nic.

A tohle vám mám věřit?”

Jsem si vědom, e je to nevěrohodné, ale víc vám k tomu nepovím,” prohlásil Doubek.

Proč jste se tedy nevrátil do Kalné?”

A komu by se chtělo? Kdy u jsem se dostal na svobodu, proč se vracet zpátky pod dohled manelce a tchyni?”

Take mi budete tvrdit, e jste se procházel po Praze?”

Ani jsem se nemusel moc procházet. Kdy Alice nepřila, zael jsem na kafe do Zámecký a tam jsem se seznámil s Olinou. Strávili jsme spolu příjemné dva dny.”

Kdo je to, ta Olina?”

Říkala, e modistka, ale co opravdu dělá, nevím. Dal jsem jí telefonní číslo ke mně do zaměstnání, slíbila, e se ozve. Sama prý telefon domů nemá a volat ji do ptáče je velijaké, prý je pokadé jinde.”

Viděl vás s ní někdo? Kde jste vlastně strávili noc?”

U mě doma. Ale musel jsem si dát pozor, aby mě sousedi neviděli, to jistě chápete.”

Take ani v domě nenajdete ádného svědka,” konstatoval Černý.

Ale vdy vám to povídám, svědectví bych potřeboval ze veho nejmíň,” zoufale vykřikl Doubek.

Kde jste se měl původně setkat s tou Alicí, jak vy říkáte?”

Před Jaltou.”

Jak vypadala ta Olina?’

Doubek mu enu popsal a zeptal se: O co vlastně běí?”

Nadporučík přemítal, zda na Doubka udeřit přímo a pozorovat jeho reakci. Rozhodl se ověřenou fintu vyzkouet. Někdo vydírá inenýra Maka,” pravil klidně nadporučík a nespustil oči z Doubkovy tváře.

A proč?” otázal se Doubek nevinné a zrudl.

Uvaujte nad tím,” doporučil mu černý a dodal: Ataky se modlete, aby si v Zámecké pamatovali vás a slečnu Olinku.”

Doubek na něho udiveně zíral.

Ale snad si nemyslíte,” koktal, proč bych to dělal?”

černý opoutěl Doubkovu kancelář v rozpacích. Bud to tak perfektně hraje, nebo je to docela obyčejný holčičkář. V kadém případě nadporučíkovi neulo, e na věáku u dveří visí světlý tříčtvrteční baloňák.

ZÁPIS V DENÍKU - 6. května 1981

Je za námi několik bezesných nocí. Jedna jediná zpropadená

chyba a mohlo být zle. Pečlivě vybudovaný plán by se mohl zhroutit jako domeček z karet. Projde, schránka je nalevo v nejspodnějí řadě, třetí od kraje. Jene ze sklepa se to vechno otočilo, nalevo bylo při pohledu od domovních dveří vlastně napravo. A pak ke vemu ten nádraák, čert aby ho vzal. e je policie na nohou, to se dalo čekat. Rozhodující jsou důkazy. A ty nemají, nemohou je mít.

Plán můe pokračovat, bod po bodu. Doba vyčkávání pominuta. Ted se musí v deníku objevit slovo útokl Rychlý a překvapivý. Jak říkají stratégové, na vech frontách Aby se druhá strana nevzpamatovala.

21. KAPITOLA

Domácnost ing. Jana Maka, CSc. byla ode dno, kdy plukovník v záloze nael ve schránce vyděračský dopis, převrácena naruby. Vnějí pozorovatel sice nemohl zjistit, jaké změny v chodu a v ivotě domácnosti nastaly, obyvatelé je vak pociovali na kadém kroku. A zdaleka ne pouze v tom, e se ve vilce střídali technici, kteří obsluhovali aparatůru, napojenou na domácí telefonní vedení a e obydlí Mukových sledovaly bdělé zraky dalích přísluníků bezpečnosti. Ta proměna nastala hlavně v psychickém rozpoloení, je na manele Makovy dolehlo.

Maek se přece jenom uklidnil, ale paní domu trpěla neustálým strachem o syna, o snachu l vnoučata Proto bylo nezbytné, aby se inenýr Maek pokud mono neustále zdroval doma a mohl osobné reagovat na telefonické zavolání vyděračů. Pro jistotu vak pracovníci Bezpečnosti naučili novou roli oba manele.

Setmělo se, nastala doba, kdy se u Maků střídali technici. Nebylo o čem si povídat. Vyděrači dosud mlčeli.

Pásek je smazán, pár bezvýznamných hovorů, větinou příbuzní,” informoval novou slubu strámistr v civilním obleku, který končil.

Domácí u spí?” otázal se nastupující, rovně mladý strámistr ve sportovní bundě a kontroloval aparaturu.

Ne, dívají se na televizi.”

Vtom se místností rozřinčel telefon.

Strámistr byl vmiku u přístrojů.

Bě pro soudruha inenýra, rychle,” poádal kolegu, který se chystal po vystřídání odejít.

Nebylo třeba. Maek sám vstoupil do haly a za ním nahlédla paní domu. Strámistr u aparatury se posuňkem domluvil s Makem, zda je připraven.

Maek zvedl sluchátko. Trochu se mu chvěla ruka.

Inenýr Maek,” ohlásil se, prosím?”

Na desce před strámistrem cvakl spínač magnetofonového záznamu.

Dobrý večer,” ozval se jakoby z dálky hlubí, zastřený hlas. Dostal jste dopis?”

Jaký dopis?” předstíral údiv Maek.

Dobře víte, jaký dopis. Nepokouejte se získávat čas, je to zbytečné. Podmínky jsem vám sdělil. Buďte připraven za tři dny. Blií instrukce se včas dozvíte.”

Ale já nemám …, zkusil Maek hrát naučenou roli.

Nezajímá nás, co máte nebo nemáte. Očekávejte do tří dnů zprávu. A ádné hlouposti. Jinak by se mohlo Rudolfovi přitíit!”

Neznámý zavěsil. Inenýr také poloil sluchátko a pozoroval, jak technik hbitě přetáčí pásek a nahrává právě skončený telefonický rozhovor na přenosný magnetofon.

Karle,” řekl kolegovi, vezmi to hned k nám, já se spojím s centrálou, jestli se jim za tu krátkou chvilku podařilo zjistit, odkud bylo voláno. Hoď sebou!”

Inenýr Maek sledoval jejich počínání a pomyslel si, e to asi nebude tak jednoduché, jak si přísluníci Bezpečnosti představovali. Polkl a se sklopenou hlavou el k manelce, která se opírala o veřeje dveří a vzlykala do kapesníku.

Neplač,” vzal ji kolem ramen. Chlapci je určité dostanou, musíme to jetě pár dní vydret.”

Jak rád by tomu sám věřil.

22. KAPITOLA

Jakmile obdrel kapitán ulc magnetofonový pásek se záznamem rozhovoru vyděrače s ing. Makem, měl nutkáni okamitě svolat celou operativní skupinu, aby se poradili na dalím postupu. Kdysi vak několikrát záznam přehrál, usoudil, e je to zbytečné. Rozhodl se nejdříve sám promyslet, co podniknou. Vdy zatím nevěděl nic, kromě toho, e se vyděrači chystají za tři dny zavrit svůj plán. Podařilo se sice zjistit, e k Makovům bylo telefonováno z veřejného automatu na Karlově náměstí, ale nedalo se předpokládat, e přítě pouijí tée telefonní budky.

ulc přemýlel, koho vyčlenit do skupiny, která musí být schopna okamitě reagovat na instrukce vyděračů, a podle okolností se přizpůsobit vzniklé situaci. Uvaoval nad tím dlouho do noci a znovu pocioval to, co ve své práci proíval takřka v kadém případě, který řeil. Bezmocnost v čekání. Za léta sluby se dokázal obrnit trpělivostí, a přece se mu pokadé, kdy pátrání uvízlo na mrtvém bodě a muselo se čekat, zdál čas nesmírně ztrátový.

Ráno se ukázalo, e jeho obavy z vyčkávání budou bezpředmětné. Na stole měl dalí dvě kazety. Kdy je zaloil do přístroje a stiskl knoflík, slyel dva takřka stejné rozhovory s tím, jaký si poutěl u večer a který byl nahrán u ing. Maka. Vyděrači upozorňovali MUDr. Václavíka a ing. Cihláře, aby se i oni, a budou vyrozuměni, připravili na předání peněz. Termín - zatři dny!

Najednou měl kapitán starostí a nad hlavu. Dalo se soudit, e vyděrači uskuteční vechny tři akce najednou.

Zřejmě počítají s tím, e nebudeme s to operativně se přizpůsobit a zasáhnout, přemýlel ulc.

Nejhorí bylo, e se nedal dopředu odhadnout způsob předání peněz. Zatímco vyděrači mají celý plán dávno promylen, oni budou muset reagovat doslova pár minut před akcí. Kapitán pochyboval, e by dali vydíraným a tím i Bezpečnosti - na přípravu víc času.

Kdy se sela skupina na poradě a ulc je seznámil s posledními událostmi, padlo hned několik návrhů, jak situaci řeit.

Nadporučík Černý byl pro to, aby se soustředili pouze na jednoho pokozeného a v případě úspěchu se přes vyděrače dostali k ostatním členům skupiny.

Budeme moci soustředit na jeden úsek maximum sil a technických prostředků,” odůvodňoval návrh.

Kapitán měl jinou představu.

Osobné se domnívám,” řekl, e musíme stejnou pozornost věnovat vem pokozeným. Hned z několika důvodů. Rozjedou-li akci na třech místech,je větí pravděpodobnost, e udělají chybu. Kdybychom se zaměřili pouze na jednoho, sami se okrademe o tuto, by jen teoretickou monost. Navíc nevíme, i kdy to tak vypadá, jestli vyděrači uskuteční vechny akce ve stejnou hodinu. Kdyby tomu tak nebylo, můeme přesunout síly i prostředky velmi rychle jinam. V kadém případě navrhuji, abychom uvaovali o sloení tří stejně silných skupin, které by mohly pracovat nezávisle na sobě. Tyto skupiny musí mít ode dneka pohotovost a musí být připraveny okamitě zasáhnout. Není vyloučeno, e se vyděrači ozvou jetě dnes, nebo i zítra. Řekli do tří dnů! I v tom můe být jejich taktický manévr. Nemůeme riskovat, e si vyberou zrovna jiného pokozeného, ne na kterého budeme připraveni.”

Vichni uznali pádnost ulcových argumentů.

Sestavili tři skupiny po čtyřech lidech. Kapitán ulc měl působit jako koordinátor mezi jednotlivými skupinami a nadporučík Černý jako operativní spojka. Vedoucí skupin se okamité odeberou do bytů pokozených a prostřednictvím techniků-spojařů budou udrovat spojení s nadporučíkem Černým a se členy své skupiny.

Napadlo mne v této souvislosti,” ozval se praporčík Vít, vedoucí jedné ze skupin, e by stálo za úvahu vymyslet pro některého z ohroovaných, alespoň pro jednoho,legendu, proč nemůe na vyděračovu výzvu reagovat. Pořád je lepí uhlídat dva ne tři.”

Podle způsobu jednání vyděračů se nedá předpokládat, e by na něco podobného skočili. Měli jsme připraveny legendy u vech. Vyděrači se o nich odmítli vůbec bavit. Prohlaují to za průhledné vytáčky a tvrdí, e oni mají své, a přesné informace. Případné náhlé onemocnění nebo nervové zhroucení máme připraveno předevím u soudruha Maka, nebo si nemůeme být stoprocentně jisti, e to psychicky zvládne. Pokusit se o toté u dalích povauji za příli průhledné. Vdy nelze vyloučit, e by vyděrači sáhli po zbrani. Nesmíme zapomínat, jak vlastně tento případ začal. Nebylo by uválivé dopustit, aby opět stříleli odněkud ze zálohy,” odmítl kapitán tento návrh.

Velmi důleité bude,” podpořil kapitána černý, vechny pokozené na akci dobře připravit. Jde nám o to, aby se chovali a jednali přirozeně a nevzbudili u vyděračů podezření. To by mohlo mít neblahé následky, jak o nich tady hovořil soudruh kapitán.”

Museli vyřeit spoustu dalích podrobností, dohodnout způsoby spojení, řízení a organizaci. Porada se protáhla, ale záhy se ukázalo, jak moudré bylo, e neponechali nic náhodě.

23. KAPITOLA

Za necelých čtyřiadvacet hodin se na stole kapitána ulce objevily záznamy tří telefonických instrukcí. V podstatě se neliily:

JEĎTE IHNED PO SILNICI… A DORAZÍTE KE KILOMETROVNÍKU Č: . .. MEZI OBCEMI…, NAJDETE NA UVEDENÉM KILOMETROVNÍKU VZKAZ, CO DÁL! PENÍZE SAMOZŘEJMĚ S SEBOU… NEDOPORUČUJEME VÁM, ABYSTE MĚL V ZÁVĚSU POLICII.

Sotva kapitán záznamy s odlinými teritoriálními údaji od náčelníků operačních skupin obdrel, uvědomil si, e právě v náhlosti a souběném provedení vech tři plánů, večer za tmy, kadého na jiné silnici, vedoucí z hlavního města, měl být a je moment překvapení, který vyděrači chystali. Kapitán věděl, e musí reagovat rychle a přesné. Vydal vem skupinám první příkaz:

Pokud mono nespěchejte!

V kadém případě musíte pokozené přesvědčit, nby v klidu usedli za volant. Uvaovali jsme správně, doulám, e jsme ve vozech Maka a Václavíka ukryli přísluníka s vysílačkou, který zná své úkoly. Ostatní musíte řeit podle situace, jak jsme o jejich variantách hovořili. Ostatní členově skupiny okamitě do vozů a nespustí pokozeně z oči. Je předpoklad, e si vyděrači budou ověřovat, zda Je .čistý vzduch’ Proto

vyaduji bezpodmínečné a naprosté mimikri. Poznačte čísla vech vozů, které budou automobily pokozených předjídět. Sledujte také, jestli před domem někdo nepozoruje odjezd. Zůstávejte ve spojení a ve okamitě hlaste!

Ačkoliv na první pohled vyhlíel kapitán klidně, uvnitř v něm vechno vřelo. Nejraději by se rozjel na jednu ze tří tras, kde se za několik minut odehraje akce. Věřil bezezbytku svým lidem, ale přesto zalitoval, e nemůe být na místě, aby mohl poradit, jak řeit tu či onu situaci, jak reagovat na dalí manévry protivníka. Kapitán dobře věděl, e tyté pocity proívá i nadporučík Černý, který se společně s ním sklání nad vysílačkou a čeká první zprávy z akce. Nepochyboval o tom, e by stačil pokyn a Černý by se řítil na některé z míst zásahu. Zatím bylo nezbytné čekat.

Tady alfa, tady alfa! Vyjeli jsme. Ve podle plánu,” ozvala se konečně skupina sledující ing. Jana Maka.

Místnost opět vyplnilo ticho. Pouze elektrické hodiny, jak rafička poskočila po uplynutí minuty, do něho zasáhly slabým cvaknutím.

Tady gama, tady gama,” ozval se reproduktor znovu. Zvládli jsme to, jedeme,” hlásila skupina, určená zajiovat ing, Cihláře.

Napjaté vyčkávali zprávu od třetí skupiny. Tak napjatě, e kdy zařinčel telefon, oba kriminalisté téměř vyskočili.

Příjem!” zvolal Černý.

Tady technická kontrola, centrála. Soudruhu nadporučíku, zjistilo se, e vechny tři telefonické hovory, které byly uskutečněny před pětapadesáti minutami do bytových stanic naich klientů, vedl jediný pachatel. A sice z veřejného automatu v podchodu metra na stanici Muzeum. Hlas je totoný s magnetofonovým záznamem hovorů, které jsme u zachytili minule. To je zatím vechno.”

Děkuji, je toho dost,” pochválil nadporučík vedoucího technické skupiny a zavěsil.

Ne stačil o poznatcích informovat ulce, ozvalo se z reproduktoru:

Tady beta, tady beta. Troku jsme se zdreli. U je to v pořádku. Pokračujeme podle plánu,” sdělovala skupina, určená pro dr. Václavíka.

Jak vám je? otázal se ing. Jan Maek a ani na okamik nepřestal sledovat provoz před sebou.

Přestoe byl na první pohled v Ladě 1500 sám, ozvalo se zezadu:

V pořádku, hlavně se soustřeďte na jízdu. Kde jsme?”

Hlas patřil mui, který leel na zadní podlaze a neměl zdání, jak vypadá situace venku.

Zdá se, e tam budeme. Právě jsme minuli kilometrovník 37. Zastavit mám u devětatřicítky, řekl Maek.

Hlavně zachovejte klid a přirozenost. Podívejte se, co si na nás vymysleli. Kdyby ádali, abyste baliček s penězi nechal na místě, nejdříve posuďte, jestli je tam přikop, nebo něco, kde bych se mohl skrýt. Potom otevřete zadní dveře po pravé straně a nahněte se do vozu, jako e chcete vyndat taku s penězi. Mezitím mi řeknete, jak vypadá situace a já případně vylezu a ukryji se. Vyndejte baliček, polote ho na místo a jako by se nic nestalo, nastupte a odjeďte. Rozumíte?”

Ano,” odvětil Maek a hlas se mu přece jenom chvěl.

Hlavně klid. Ničeho se nemusíte obávat, i kdyby byli poblí, neodváí se přijít hned. Vyčkají, aby získali jistotu, e vás nikdo nesledoval.”

U vidím ten patník,” sykl Maek a neměl čas postřehnout, e tatá slova předal jeho průvodce na podlaze vysílačkou do vozu, který je ve vzdálenosti sledoval.

Automobil přibrzdil a Maek se hluboce nadechl.

Nepospíchejte, nemusíte pospíchat,” uklidňoval jej hlas od zadního sedadla.

Maek vystoupil z vozu.

Motor nechal běet.

Pátravě se rozhlédl. Zpředu obeel auto a zastavil se na krajnici u kilometrovnlku s číslem 39. V tom ho ml|el nějaký vůz. Jakmile se vzdálil, sklonil se Maek k patníku. Zprvu neviděl nic, ale potom rozeznal ípku, kterou kdosi vykrabal do nátěru na kameni. Na zemi, kam směřovala, leela nová, nepokozená krabička od zápalek. Maek ji vzal do ruky a otevřel. Bělal se v ní svitek papíru. Inenýr cítil, jak se mu třesou ruce. Rozmotal rulíčku, vrátil se s ní do vozu, rozsvítil a četl nahlas, aby ho průvodce slyel:

OTOČTE VŮZ, VRATE SE KE KILOMI IROVNlKU č. 32,

VYSTUPTE Z AUTA A NENÁPADNÉ POLOTE BALÍČEK S PENĚZI VEDLE PATNÍKU! POTOM IHNED JEĎTE DOMŮ. NEPOKOUEJTE SE O NĚJAKÝ TRIK, JSTE POD KONTROLOU:

O

Maek se rozhlédl, na silnici panoval klid, provoz ádný. Cítil, jak se zpotil vzruením.

Zachovejte se podle toho příkazu,” tlumočil mu spolujezdec příkaz z vysílačky.

Myslíte, e bych mohl nepozorovaně proklouznout do příkopu a skrýt se? zeptal se mu, kdy Maek otočil vůz a nepříli velkou rychlostí se v protisměru vracel.

Těko říci, zde se mi zdál příkop dost mělký. Ovem tam můe být situace úplně jiná.”

Jako by v doprovodném automobilu přemýleli nad tímté, ozvalo se z reproduktoru u podlahy Makova vozu:

Jednička, jednička, dávám: na dvaatřicítce to vypadá slibně, po směru jízdy výběek lesa, můe se tam pohodlně schovat.”

Rozumím. A co kdy tam u někde je?

Musíme to risknout. Zajistím hned obklíčení celého rajónu.

Zkusím to.

Zlom vaz! Konec.”

Přibrzdím,” upozornil Maek, který slyel rozhovor a pochopil celý záměr.

Ozvalo se tikání směrovky a pod koly tady zauměl těrk krajnice. Maek zastavil. Vystoupil, obeel vůz a otevřel pravé zadní dveře. Naklonil se dovnitř vozu pro aktovku, napřímil se a úmyslně déle, ne bylo nutné, v ní hledal nevelký balíček v plastikovém sáčku. Podporučíkovi, který jej provázel, stačilo pár sekund, aby se hbitě dostal z vozu. Maek se po něm ani neohlédl, přibouchl dveře a popoel k patníku. Poloil sáček na určené místo a pustil se zpátky k vozu. Usedl za volant, zařadil jedničku a vyrazil. Najednou si uvědomil, e je v automobilu sám a přepadla ho úzkost. Podvědomé přilápl plynový pedál.

Zburcujte kadého, kdo má nohy!” přikazoval kapitán ulc. Pro vechny skupiny platí, zapojit do pátrání místní přísluníky a uzavřít prostory. Zkontrolovat totonost vech I idí, kteří se v rajónu objeví. Přepínám.”

Nadporučík Černý obdivoval klid, s jakým jeho nadřízený přijímal zprávy o tom, co se děje venku, vydával příkazy a jeho, Černého, nechal nervózně rázovat místností. Nejraději by se ihned rozběhl na některé z ději neobvyklé honičky za pachateli, o nich měli jenom matnou, nebo spí ádnou představu.

Podle hláení velitelů skupin se na vech třech směrech odehrálo v podstatě toté. Pachatelé nařídili pokozeným vyjet z Prahy, odbočit na méně frekventovanou silnici, dojet k určenému kilometrovníku a tam si vyzvednout zprávu, otočit vůz a na vymezeném místě poloit balíček s penězi. Cíl pachatelů byl naprosto zřejmý. Potřebovali si ověřit, zda jsou vozidla vydíraných sledována a zda se Bezpečnost pokusí zajistit místo předání peněz.

Je to pech,” otočil se ulc na nadporučíka. Ukrýt naeho pracovníka na místě předání se podařilo pouze skupině, doprovázející Maka. U zbylých dvou to nelo, terén nedával monosti, vimli by si, e na místě někdo zůstal,” řekl kapitán a zamyslel se. Tady u toho moc nesvedem, co říká?!”

Černý horlivě přitakal a oil. Činnost, kterou ho kapitán pověřil, mu zatím připadala spí jako nečinnost.

Pojedu na Makovu trasu, ty si vezmi auto a objeď nejdřív Václavíkův a potom Cihlářův rajón,” rozhodl ulc a ne přes sebe přehodil plá, spojil se naposledy se skupinami a vzkázal jim, e míří za nimi. Nezapomněl jim připomenout, aby i v této fázi dbali na maximální utajení. Kruhy se musí uzavřít, ani by pachatelé něco tuili,” nařizoval a v duchu si pomyslel: Pokud o nás dávno nevědí a nesedí kdesi v závétřl.

Se svými obavami se svěřil Černému, kdy spěně sestupovali ze schodů.

Tohle jsou vůbec případy,” povzdechl si Černý. *

Ti lumpové si zaútočí kdy chtějí, stáhnou se kdy chtějí, poskytnou ti jen nejnutnéjí stopy a jinak se skrývají jako krysy, zalezlí v ústraní.”

U ostatních, kteří nám vlezou do cesty,je to snad jinačí?”

namítl kapitán. Ale má pravdu, vyděrači jsou zákeřnějí a řekl bych taky zbabělejl.”

Vyběhli před budovu a zamířili kadý k jiné volze.

26. KAPITOLA

Praha dávno hluboce spala, kdy se seli v náčelníkově kanceláři. Nad álky silné kávy probírali výsledky podvečerní akce. Jak se zdálo, ačkoliv vynaloili mnoho úsilí, lidí i prostředků, nepřinesla výsledky, jaké očekávali.

Shrňme si ve, k čemu jsme dospěli/’ navrhl plukovník Horák a sklonil se nad mapou. Na vech třech úsecích jsme se zachovali přesně podle příkazu vyděračů. Přesto se pachatelé ani v jednom případě nepokusili vyzvednout balíček s penězi. Proč? Zjistili, e jsme vozidla pokozených sledovali? Uvaujme o této otázce.”

Vyloučit se to nedá,” souhlasil kapitán ulc, aleje moné, e by si počínali vichni profesionální pracovníci a na vech třech trasách natolik neopatrně, e by si jich pachatelé vimli? Kdybych to měl vyjádřit v procentech, jsem ochoten přistoupit a na edesát procent neúspěnosti, ale nevěřím tomu, e bychom udělali chybu ve stech procentech.”

Nadporučík černý se ke kapitánové domněnce připojil. Zvlátě na trasách, které jsem později kontroloval osobné, nemohlo k prozrazení dojít, protoe soudruzi vyhodnotili situaci velice přesně a ani ve Václavíkově, ani v Cihlářově případě se nepokusili o vysazení přísluníka. Navíc v Cihlářově autě vůbec přísluník nebyl,pokozený jel zcela sám, i kdy jsme ho zajiovali. Místo ukrytí balíčku jsme pozorovali z velké dálky infradalekohledy. Doprovodné civilní vozy, obsazené naimi lidmi, se chovaly podle vech zásad nejpřís-néjího utajení, pochybuji, e by vzbudily pozornost.”

A co kdy pachatelé sledovali akci u před bydlitěm pokozených?” zeptal se plukovník. Potom se vůbec nemuseli za vydíranými do terénu obtěovat.”

Kapitán ulc zavrtěl zamítavě hlavou.

S tím bych taky nesouhlasil. Dopředu jsme měli vymyleno, jak se nepozorovaně přemístit do vozů. U Maků a Václavf-ků nai mui proběhli vchody a přes zahrady se dostali do sousedních ulic. Teprve odtud se zavěsili za auta pokozených. Jediná komplikace vznikla u Cihláře, v paneláku museli

sklepem a ven vyli jiným vchodem. Připoutím, e tam to mohlo být nápadnějí.‘1

Jak si tedy vysvětlit, e o balíčky nikdo nejevil zájem?” poloil dalí otázku plukovník.

Osobně se domnívám,” pokusil se ji zodpovědět ulc, e pachatelům nelo o nic jiného, ne si prověřit, zda budou pokození vůbec na jejich výzvu reagovat. Jeliko jsme nezjistili nic podezřelého ani kolem domů, kdy auta s pokozenými odjíděla, jsem toho názoru, e pachatelé ve pozorovali z povzdálí a spokojili se s poznatkem, e jsou vydíraní ochotni zaplatit a přistoupit na jakýkoliv jejich návrh. Jsem takřka přesvědčen, e vyděrači dopředu počítali s tím, e kadý z pokozených celou záleitost oznámí Bezpečnosti.”

Jseřh rád, e jsi to vyslovil sám,” řekl Horák. Několik aut, je se shodou okolností objevila za vozy vydíraných i náhodně zadrení občané, které jsme ostatně stačili během několika hodin prověřit, jako i samotný fakt, e se nikdo nepokusil peníze vyzvednout, potvrzují tyto úvahy. Také já mám za to, e vyděrači na svoji chvíli teprve čekají. Připravují se a prověřují, aby se nás pokusili zaskočit zcela neočekávaným manévrem s originálním způsobem předání peněz. Zřejmě mají akci do puntíku promylenou a dneek byl pouze generální zkouka.”

Snail jsem se vit do role vyděrače,” navázal nadporučík Černý. Pokud nejde o vyloeného primitiva, který pole vyděračský dopis z vystřihaných písmen a ádá, aby někdo nechal pod rohokou dva tisíce, má naopak rafinovaný vyděrač mnoho moností, jak zařídit předání peněz, lépe a jinak, ne se o to pokusili dnes. Jsem proto přesvědčen, e si i způsob inkasování vymysleli rafinovaněji. Padla tady slova o tom, e vyděrači počítají s naí účasti. V tom případě musí počítat taky s tim, e budeme auta pokozených sledovat. Uskuteční manévr, aby se o tom přesvědčili, v záloze vak máji jiný, důmyslnějí fígl, aby nás ze hry vyloučili. Bude na nás, jestli se jim dokáeme postavit a bleskurychle zareagovat.”

V podstatě nám zatím zbývají dva směry Intenzivního pátrání. Ukončit prověřování podezřelých 090b u vech tří pokozených rodin a připravit se na dalí moný kontakt s vyděrači,” mínil kapitán. Pokud jde o ověřování, budeme hotovi maximálně do tří dnů. V případě inenýra Maka jsme u konce. Zůstalo nám est podezřelých. Dva recidivisté, označení svědky na fotografiích, které dosud nemůeme najít.

Je tady i ten inenýr Gál, který se nesnáel s Makem, taky nemá alibi. V podstatě toté lze říci o inenýru Josefu Doubkovi, který z podivných příčin přeruil v den, kdy se střílelo na majora Maka, dovolenou a pohyboval se v Praze. Beze svědků. Uváíme-li, e inenýr Doubek je jedním z trojice Doubek, Zounar a Staek, která byla souzena v souvislosti s projektem HRÁZ … Po důkladném prověření jsme vyloučili z těch tří pouze Staka.”

Zdá se, e méně sloitějí situace je kolem podezřelých v rodinách Václavíkových a Cihlářových,” vzal si slovo nadporučík Černý. Václavíkovi ijí s rozvedenou dcerou a jejím osmiletým synem. Větinu příbuzných mají na jiní Moravě, téměř se s nimi vak nestýkají. Václavík pracuje jako zubní lékař, jeho manelka je zubní technička. Jsou spí uzavření, přátel mají málo. Nejpodezřelejím je zatím bývalý mu jejich dcery, který vedl při rozvodu vleklý spor o syna a několikrát se nechal slyet, e poslední slovo jetě neřekl. Pokud jde o Cihlářovy, tam je prověřování nejjednoduí. Cihlářová nepracuje, stará se o dítě. On je podstatnou dobu v roce na sluebních cestácfí. Rodiče obou ji zemřeli, oba jsou jedináčky, a tak se příbuzenstvo ztenčilo pouze na několik tetiček a strýců já nevím z kterého kolena, s nimi se Cihlářovi takřka nestýkají. Musíme jetě prověřit některé Cihlářovy spolupracovníky a napadlo nás také, zda by nemohl být pachatelem někdo z případných milenců věčně oputěné domácí paní. Z několika stran nám vak potvrdili, e Cihlářová ije spořádaným ivotem a od té doby, kdy se jim narodilo dítě, vyhýbá se i společenským radovánkám a věnuje vekerou pozornost potomkovi, na kterého tak dlouho čekali,” uzavřel letmou informaci nadporučík.

Plukovník Horák vstal, poodeel k oknu a otevřel je. Do místnosti pronikly první zvuky, neomylně ohlaující, e se město probouzí.

Půjdeme domů, soudruzi,” řekl. Vůbec mi z toho veho připadá, e pachatelé volili dalí oběti svých činů s podstatně mení pozorností, ne jak je tomu v případě rodiny Makových. Posuďte jenom takové maličkosti. Jak vyplývá z dopisů, rodinu Makových znají dokonaleji, zmiňují se o synovi Rudolfovi, o vnucích a vnučce, v ostatních dvou případech hovoří pouze o rodinných příslunících. Ke vemu si při předávání vzkazu popletou schránku pokozeného. Jako by

chtěli jen roztřítit nae síly a ve skutečnosti se soustředit pouze na jedinou obě, na rodinu Makových.

To by ovem hovořilo pro jednoho pachatele,” nadhodil Černý.,,Jene já mám jistotu, e jsou minimálně dva. Podezřelý, který se motal kolem místa střelby, byl mladík mení postavy a světlých vlasů. elezničář z Cihlářova domu potkal vyího starího mue. e by lo o dva samostatně pracující vyděrače je vyloučeno. Vechny dopisy byly napsány na jediném psacím stroji, skoro doslova stejné, přičem se pachatel sám doznal, e střílel na Rudolfa Maka jenom proto, aby rodinu přesvědčil, e svůj záměr mysli váné. Ve skutečnosti to můe vypadat tak, e se společnici domluvili. Jeden si vzal na starost zastraující střelbu, druhý psal dopisy a moná někdo třetí celou akci řídí. O třetím zatím nevíme, ale je dost moné, e existuje jetě taky někdo čtvrtý a pátý. Jsou-li pouze tři, ohlídají si kadý svoji rodinu a dál nepůjdou.”

Variant se nabízí víc, ale já bych se přikláněl k tomu, jak říkal soudruh náčelník. Co kdy rozířili okruh pokozených jenom proto, aby nás zmátli? Přece jen se zdá, e největí pozornost věnují rodině Makových. Myslím si, e to prozradí oni sami, a se přítě ozvou. Dá se soudit, e pokud se nae domněnky potvrdí, budou na jednoho z pokozených naléhat důrazněji a ostatní odbudou jen pro formu. Ale na to nemůeme spoléhat, vem musíme věnovat stejnou pozornost. Přesto bych ale rád upozornil na dalí maličkost, která hovoří pro ná úsudek. Zatím prokazatelně telefonoval jen jediný z pachatelů. Odborníci dokonce podle stylu vyjadřování soudí, e jím byl pisatel dopisů,” řekl kapitán.

A jetě jeden fakt by svědčil pro tuto teorii,” připojil se Černý. A dělám, co dělám, nepodařilo se ml najít ádnou souvislost nejen mezi rodinami navzájem, ale ani v irím okruhu vech podezřelých. Ani jediný nemá by jen vzdálený vztah ke vem třem pokozeným. Jsem přesvědčen, e pachatelé vybrali ty dvě dalí rodiny pouze náhodně “

Jenom ádné ukvapené závěry, soudruzi,” uzavřel jednání náčelník. Případ je natolik sloitý, e si nemůeme dovolit domněnky bez důkazů, ale jsme povinni pracovat pouze s fakty. A podle plánu, který jsme sl stanovili “

27. KAPITOLA

Přesné v devět hodin a dvě minuty zazvonil v hale rodinné vilky Makových telefon. Slubu konající technik spěně odloil noviny a zakřičel: Soudruhu inenýre!”

Z kuchyně vyhlédla Marie Maková.

Manel je na zahradě,” řekla bezradně.

Strámistr horečné přemítal, co počít. Ne doběhne pro Maka, přístroj moná zmlkne. A co kdy jsou to vyděrači?

Soudruko Maková, zvedněte to,” rozhodl.

Makové se roztřásla ruka.

Prosím,” ohlásila se. Maková u telefonu.”

To jsem rád, e vás mám na drátě,” spustil neznámý muský hlas. Volající se nepředstavil. Poslouchejte dobře. Vy snad máte víc rozumu, ne vá manel. Co dělal včera, to se nám vůbec nelíbilo, rozumíte?!”

Přísluník se sluchátky odposlechu na uích Makové posuňky naznačoval, aby skryla mluvítko dlaní. Pochopila.

Řekněte, e manel udělal vechno podle jejich přání,” zaeptal.

Maková jeho slova opakovala.

Myslíte?” zasmál se přidueně volající a náhle zakřičel: A co ten regiment policajtů, kterými se obklopil? Nejsme tak naivní, dokonce i nyní nás nejspí nahrávají na pásek. Proto nemám na vybavování čas.”

Ale my jsme se vám rozhodli zaplatit,” pokračovala ve hře velmi dobře Maková. Manel ty peníze vezl s sebou.”

Jene s policajtama za zády. Naposledy vás upozorňuji, e nejsme idioti. Jestli se budete nerozváně chovat i přítě, pocítíte to nejhůř vy, milostivá. Které z dětí máte nejraději? Vechny neuhlídáte a my umíme dobře mířit.”

Makové se zlomil hlas. Vypadla z role.

Proboha, jen to ne. Prosím vás, to ne! Dáme vám ty peníze, věřte mi, dáme vám je i bez asistence Bezpečnosti. Děti nechte na pokoji,” prosila a hlas se jí chvěl slzami. S námi dělejte co chcete, ale děti nechte na pokoji.”

Podle toho, jak se budete chovat,” přeruil ji vyděrač. Vzkate manelovi, a je pořád doma. Brzo se dozví podrobnosti.”

Telefon na druhém konci umlkl.

Maková byla k neutiení. Ani inenýr Maek, který zaslechl,

e se v domě něco děje a přiběhl, nemohl manelku dlouho uklidnit. Dokonce se zdálo, e nervozita zachvátila i jeho.

V11.08 se ozval vyděrač pokozenému Cihlářovi. Vzhledem k tomu, e měl ing. Cihlář strach o psychický stav své manelky a vzal si čtrnáctidenní neplacené volno, zvedl sluchátko sám.

Rozhovor byl poměrně krátký.

Poslouchejte, jestli se domníváte, e nás budete tahat za nos, jste na velkém omylu,” vyhrooval volající.

Drel jsem se vaich instrukcí,” namítl klidně Cihlář.

Sám nejlépe víte, e je to le, dám vám jetě jednu anci, pane inenýre. Nechtějte ji propást,” tím vyděrač ukončil hovor.

U Václavíků, přesné ve 13.17 zvedla telefon paní Václaví-ková.

Manel není doma,” odbyla energicky volajícího, kdy chtěl hovořit s jejím muem.

V tom případě mu vyřiďte,” nedal se vyvést z míry vyděrač, e pokud nedodrí smluvené podmínky, neručím za nás.”

Pak se ve sluchátku ozval přeruovaný tón.

28. KAPITOLA

Vimni si, jak hovory nápadně zkracuje,” upozornil Černého kapitán, kdy u poněkolikáté poslouchali magnetofonové záznamy.

Myslím, e začíná být nervózní,” podotkl nadporučík a znovu přetáčel pásek na začátek. U se neodváil telefonovat z jediné budky, promejdil půl Prahy… Kdo na to můe mít v pracovní době čas?”

Kupříkladu ten, kdo nepracuje,” soudil ulc. Pořád trvá celostátní pátrání po Vymazalovi a Slavíčkovi, zatím po nich není ani vidu ani slechu.” Opět zapnul magnetofon Dávej pozor na tohle.” Kapitán se soustředil na rozhovor, který vedl vyděrač s Marií Makovou. Teď,” upřesnil a nadporučík z přístroje slyel:

Jene s policajtama za zády …

Co tomu říká?” otázal se kapitán.

Musel být někde, odkud dům pozoroval a včas zmizel,” přemítal Černý.

V dalích rozhovorech do podrobnosti neel, jako by

pouze usuzoval, e to tam bylo stejné, e jsme Václavíkovi i Cihlářovi poskytli podobnou ochranu.”

To by ovem potvrzovalo nai teorii,” zamyslel se Černý, ale kapitán ho zarazil.

ádné dohady, fakta zatím nemáme, ví, na co nás upozorňoval éf.”

Malér je v tom, e mu paní Maková nepřímo prozradila, e se o ně staráme.”

Diví se?” zastal se jí ulc. A bude mít vlastní děti a vnoučata a někdo ti bude vyhroovat, e si na ně zastřílí, tak nevím ..

Já bych takový grázly, co jsou schopni ublíit dětem, vlastní rukou roztrhal.”

Počkej, hochu, nejdřív je musíme chytit. Co se dá připravit, jsme připravili, v pohotovosti jsou bez ustání vechny tři skupiny. Jakmile dokončí prověřování, ohlídáme si vechny podezřelé. Není přece moné, aby nám někdo tím sítem unikl.

A zatím se nenarodil pachatel, aby neudělal alespoň malou chybu, aby se nějakým způsobem nepodepsal.”

Sulc se zamyslel. Probíral v duchu dosavadní výsledky vyetřování a musel přiznat, e jejich pachatelé takových chyb udělali dosud minimum a ani stop po sobě nezanechali mnoho.

Největí strach mám právě z toho, aby se nepokusili znovu o teror, čert ví, jak by to mohlo skončit,” ozval se Černý.

Pachatelé moc dobře vědí, e by se tím vystavili do nebezpečí. Ale nepochybuji, e jsou otrlí natolik, aby i za cenu dalího pistolnického útoku dosáhli svého. Vak si to poslechni,” zmáčkl kapitán znovu tlačítko magnetofonu.

29. KAPITOLA

Na protějím chodníku před edivou budovou s plechovou tabulí, na které svítila modrá písmena KOLNÍ DRUINA, přecházel mu a kadou chvilku netrpělivě pohlédl na ciferník náramkových hodinek. Vdy, jakmile se otevřely dveře druiny, ustoupil k plakátovací stěně, lemující chodník a pročítal vylepené programy kulturních a sportovních podniků. Přitom bedlivě pozoroval dění před budovou.

V hloučku, který právě opoutěl kolní druinu, zaujala čekajícího velká modrá čepice s bambulí, kterou měl na hlavě osmiletý vytáhlý chlapec.

Hlouček se pustil směrem k parku a mu se vydal opatrně za ním. Kluci se o něčem dohadovali a nakonec se skupinka rozdělila. Chlapec s modrou čepicí zůstal v té méně početné, která se loudala k dětskému hřiti uprostřed parku. Mu kráčel s odstupem za nimi.

Kluci si podpatkem vyhloubili na plácku mezi prolézačkami dolík, z kapes vylovili kuličky a cvrnkali. Mu je ze vzdálené lavičky pozoroval. Po delí chvíli se nejspí nepohodli, o něčem se vánivě přeli. Nakonec popadl chlapec s modrou bambulí kolní branu, frajersky si ji přehodil přes rameno pouze za jeden popruh a vydal se zpátky na chodník před druinou.

Mu se zvedl a kráčel za ním. Ne se stačila modrá čapka vrátit na frekventovanou ulici, mu se pozorné rozhlédl. Byli na oputěné cestičce parku sami.

Neznámý člověk přidal do kroku a za okamik nic netuícího chlapce dostihl. Z dálky mohlo vechno vypadat tak, jako by mu zakryl chlapci oči a podle známého pravidla dětské hry se zeptal: Hádej, kdo to je?

Byl pátek, 14 hodin 28 minut—

Zápis v deníku -15. května 1981

Povedlo se. Toho je teď třeba vyuít. Vedle času se naim pomocníkům přidal i jejich strach. Strach z toho, co přinese přítí den. Strach je trumf. Důleitý trumf. Ten, kdo má strach, je ochoten platit. A to je dobře. Dokonce tak dobře, e by se toho mohlo vyuít ke zvýení částky.

Přistoupit k dalí části piánu je otázkou několika hodin. Nejednat přitom bezhlavě.

30. KAPITOLA

Ulicemi města projíděla volha se třemi mui. Nehovořili. Pozorovali, jak řidič dovedně manévruje v úzkých uličkách, aby se co nejrychleji vymotal ze středu města.

Nebylo divu, po včerejí probdělé noci si dopoledne odeel jak kapitán ulc, tak nadporučík Černý na chvíli odpočinout. Poádali slubu, aby je vzbudila v bytě okamitě, kdyby se něco mimořádného událo.

Vyburcoval je řidič volhy, kterého vyslala sluba s naléhavou zprávou:

Unesli vnuka Václavíkovy rodiny!”

Oba kriminalisté byli rázem na nohou. Stalo se, čeho se nejvíce obávafi. Zatím neznali podrobnosti, ale první, co jim blesklo hlavou, e vyděrači zahajují generální útok. Na vlastní zátitu si vybrali nevinné dítě, které má nejspí plnit funkci rukojmí.

Jak je moné, e druhá skupina nechala chlapce bez dohledu?” zeptal se podráděně ulc.

Nemám tuení, soudruhu kapitáne,” ozval se řidič volhy, který se domníval, e výtka patří jemu.

Promiňte, Václave,” poklepal ho ulc po rameně a otočil se dozadu na Černého.

Neříkali jsme jasně, aby nepustili nikoho z rodin z očí?”

Černý mlčel, co znamenalo, e s kapitánem souhlasí.

Jaké má vlastně příjmení ta Václavíkova dcera?” nedal mu ulc pokoj.

Kříková,” zahučel nadporučík. Chlapec samozřejmě taky,” snail se předejít dalí otázce. David Kříek.”

Kapitán postřehl, e s Černým není řeč, otočil se zpátky a chvíli sledoval jízdu.

Starej bude beztak řádit, a se dozví, co se stalo,” pronesl spíe pro sebe.

U to ví,” podotkl řidič. Zdrel se v baráku a sluba mu to hlásila.”

O důvod víc, abychom Davida setsakramentsky rychle nali, jinak nemůeme plukovníkovi na oči,” probral se definitivně černý a upozornil kapitána: Jsme na místě.”

Kriminalistům otevřel MUDr. Václavík. Vypadal rozrueně, ale drel se. Sotva za nimi zaklaply hlavní dveře, veel do chodby velitel skupiny poručík Adámek. ulc si ho vyčítavě změřil.

Moji lidé za to nemohou, soudruhu kapitáne,” ospravedlňoval se poručík. Domluvili jsme se s paní Kříkovou, e se pro chlapce staví cestou ze zaměstnání. Druinu mají v areálu koly, David vůbec nemusel vyjít na ulici. Z atny se podchodem dostane do druiny a tam si ho měla matka převzít. Ná člověk byl na místě, aby je doprovázel, u dvacet minut před třetí. David zmizel dlouho předtím,” vysvětloval zdrceně poručík.

Měli jste zařídit, aby ho vychovatelka v druině nepustila ani na krok,” soptil kapitán ulc a neskrýval nevoli.

Přesně tak jsme to dohodli, jene učitelka si odskočila do kolní jídelny na oběd. Kdy se vrátila, začala Davida hledat. Od dětí se dozvěděla, e David odeel s několika kluky do parku hrát kuličky. Učitelka tam běela, ale Davida u neobjevila. Mezitím přila do koly pani Kříková. Ztropila poplach a volala k nám. Okamité jsem nechal zjistit adresy vech chlapců, kteří odeli s Davidem do druiny a jednoho po druhém jsme navtívili. Shodné vypověděli, e se v parku rozdělili a e asi pět jich lo hrát kuličky. Zajeli s námi a na místo, kde se viděli s Davidem naposled. Při hře dolo údajné k hádce, David se sebral a s tím, e pro něho stejně přijde maminka, odeel směrem k druině.1’

Kapitán se dále dozvěděl, e chlapce vyslýchali i v tom smyslu, zda si nevimli, jestli je někdo sleduje. Kromě jednoho, který tvrdil, e za nimi el nějaký pán, ostatní nikoho neviděli.

Pokusil se chlapec popsat toho člověka?” zajímalo ulce.

Pamatoval si jen to, e měl na sobě světlý baloňák,” řekl poručík.

Čert aby vzal tuhle módu,” zaklel Černý. Vypadá to sice feácky, ale nemusel by to mít na sobě kadý, kdo se nám připlete do cesty.”

Dagmar Kříkovou objevili kriminalisté v obývacím pokoji ve společnosti rodičů. Měla pláčem opuchlé tváře a vzlykala.

Já to věděla, já to věděla, e nám ti gauneři něco provedou. Měli jsme jim raději dát peníze,” bědovala Kříková a matka ji podporovala:

Co teď bude s Davídkem?!”

Doktor Václavík obě eny jen s námahou uklidňoval.

Přemýlejte, paní Kříková. Nemohl se David zastavit u příbuzných nebo u kamarádů? U jiných, ne těch, co má ve kole?”

Kříková zavrtěla hlavou.

U jsme vechno vyzkoueli, není nikde,” vzlykala.

A co bývalý mu? Promiňte, e se na to ptám,” napadlo ulce. Měli jste přece kvůli Davidovi jakési rozepře, e?”

Kříková přitakala, ale kapitánovi vysvětlila, e se bývalý manel sice jednou pokusil bez jejího svolení vzít Davida, ale e mu u soudu velmi důrazné osvětlili protiprávnost jeho jednání.

Od té doby, a u to bude přes půl roku, se o nic podobného

nepokusil. Ten má z paragrafů strach, tvrdila matka Kříkové.

Přesto, zkusili jste se s ním spojit, přesvědčit se?  naléhal ulc.

Několikrát,” předeel dceru v odpovědi doktor Václavík. Jeho sousedka nám řekla, e hned ráno nastartoval auto a odjel. Asi vyrazil někam mimo Prahu, protoe do zaměstnání vozem nejezdí, máto pět minut chůze. Přesto jsme telefonovali do bytu i jeho nadřízenému. Potvrdil nám, e si Kříek vzal na dneek náhradní volno a nechal se údajně slyet, e má namířeno někam do hor.”

Nic bliího nevěděli? Ani sousedka?” upřesňoval si kapitán. Nikdo od té chvíle pana Křika v Praze neviděl?”

Dále jsme se po něm nesháněli,” odtuil doktor Václavík.

Moná, e zrovna to je ta chyba,” snail se ulc o veselejí tón, ale vnitřně svému pokusu příli nevěřil.

Přesto poručil Černému: Spoj se s centrálou, aby po celé republice hledali vůz …

Kapitán se obrátil do pokoje.

Víte někdo, jaký má pan Kříek vůz? Případně státní poznávací značku? Uetří nám to čas.”

Modrou kodovku stodvacítku, kupoval jí, jetě kdy jsme byli spolu,” kytala Kříková a nadiktovala Černému státní poznávací značku.

Nadporučík odběhl k telefonu a ulc si poznačil jméno a adresu chlapce, který si viml v parku neznámého mue.

Ty myslí, e si na Davida docela dobře počkal jeho otec?” zeptal se u ve voze Černý.

Bohuel ne,” odvětil kapitán. Ale co jsem jim měl říct, abych je upokojil?” dodal podráděně. e dosud nemáme doprovéřeny vechny podezřelé? e chlapce unesl někdo,

0 kom vůbec nic nevíme a kdo nás tahá za nos?”

Víte, čemu jste mé vdycky učil?” A Černý si sám odpověděl: Nevztekat se a neztrácet hlavu. Věřit sobě

1 ostatním naim slokám. Navrhuji, abychom si dali pořádného turka, takového, jakého umím jenom já,a rozhodli co dál.”

ulc souhlasil.

Ale nejdřív se zastavíme za tím chlapcem,” doplnil po chvíli nadporučíkův návrh.

Návtěva nevnesla do případu záhadného zmizení Davida Křika ádné světlo. Kriminalisté se nedozvěděli o nic víc, ne to, co jim před půlhodinou u Václavíků referoval poručík

Adámek. Nebylo sloité si spočítat, e vechny lidi, zainteresované na případu, čeká perná noc. A nejen je, ale mnohé dalí.

Kde má seznamy podezřelých?” byla první ulcova otázka v kanceláři.

Kdy mu je Černý podal, přelétl kapitán sloupec jmen a adres a nařídil:

Zvedni chlapy a hledejte chlapce u vech, co jsou na seznamu. Na moji zodpovědnost. Ihned! Já se spojim s náčelníkem.”

31. KAPITOLA

U dveří s vizitkou ing. Josef Doubek stiskl mladý nadstrámistr tlačítko zvonku a pohlédl na svého snad o dva roky starího kolegu. Trvalo delí dobu, ne se za dveřmi ozvaly kroky a enský hlas rozhodné řekl:

Táhni, odkud jsi přiel. Tady u nemá co pohledávat!”

Mui ve stejnokrojích přísluníků Veřejné bezpečnosti se po sobě nerozhodně podívali a starí řekl ke dveřím:

Tady je Bezpečnost, paní Doubková, otevřete.”

V zámku po chvilce váhání zarachotil klíč a za okamik se dveře pootevřely na těrbinu v íři zajiovacího řetízku.

Co si přejete? Co zase provedl?” zeptala se ena za dveřmi.

Snad byste nás mohla pustit dovnitř,” řekl klidné nadstrá-mistr. Nebo chcete hrát sousedům divadlo?”

Mně u na ničem nezáleí,” odsekla Doubková, ale přesto uvolnila řetízek a pozvala oba do předsíně. Jenom nevzbuďte dcerku. Právě usnula, lezou jí zoubky.”

Mohli bychom se tady u vás porozhlédnout?” poádal nadstrámistr. Samozřejmě v tichosti.”

Jestli hledáte Pepu, tak je to zbytečné. U druhou noc nepřiel domů. Co vlastně provedl?”

Odpovědí jí bylo mlčení. Mladí z přísluníků nahlédl do pokojů a opětzasebou nehlučné zavíral. Druhý zatím zpovídal Doubkovou.

Nevíte, kde bychom nail manela?”

To jste uhodl, nevím.”

Neřekl vám, kde bude …

Ne. Kdy to prasklo s tím jeho odjezdem z dovolené, pohádali jsme se. Jen povate, soudruhu, já mu dělám

$

enskou v domácnosti, holku máme zdravou, neijeme si nejhůř a jemu to nestačí. Potřebuje asi nějakou mladí. e já mu nalítla na ty jeho řečičky. Kriminálník je to, docela obyčejnej kriminálník. Měli byste ho zavřít znovu, beztak se s ním rozvedu,” stěovala si a přísluníkům nebylo dost dobře jasné, o čem hovoří. Měli příkaz navtívit byty podezřelých osob.zdatam neskrývají chlapce jménem David Kříek. Přesto pozorně poslouchali.

Take nám neřeknete, kde máte mue,” naléhal jetě jednou nadstrámistr.

Povídám vám, e to nevím. A ani mě to nezajímá.”

Máte nějakou chatu nebo chalupu?”

Leda zapotřebí,” uklíbla se Doubková.

Auto máte?”

Ano, starího wrrtburga,” přitakala a nadiktovala přísluníkům státní poznávací značku.

Ne se rozloučili, poádali Doubkovou, a se objeví její manel, aby se dostavil na obvodní oddělení SNB. Netrvalo dlouho a kapitán ulc dostal na stůl dalí hláení o negativním výsledku pátrání po nezletilém chlapci.

32. KAPITOLA

Kolik lidí ze seznamu jsme nezastihli doma?” otázal se kapitán.

Osm,” nadporučík vyjmenoval přísluný počet jmen a zároveň upozorňoval v souvislosti s kterou rodinou jsou podezřelí.

Vyhlásit pátrání,” nařídil kapitán a upřesnil: Vyhledat je na chalupách a chatách, vydolovat je třeba ze země, ale najít je!”

A co myslíte, e jsem jiného udělal?” usmál se nadporučík a listoval poznámkami.

On se nám vytratil taky pan Doubek,” probíral se Černý seznamem a vysvětloval:

Navíc nemá na ten duben ádné alibi.”

Co o něm jetě víme?”

Odborník na elektroniku, holčičkář a svým způsobem dobrodruh,” charakterizoval Doubka stručně nadporučík.

Ví se,kde je?

Soudruzi v hláení uvedli, e doma nebyl u dva dny a manelka neví, kam zmizel. Byt si prohlédli, chlapec tam nebyl.”

Ne stačil kapitán dopřemýlet, jak nejrychleji vypátrá místo, kde se nyní nachází ing. Josef Doubek, zazvonil mu na stole telefon.

Coe? Opakujte to!  zakřičel a kývl na nadporučíka, aby si vzal podvojné sluchátko.

Právě volal vyděrač,” uslyel ulc hlas vedoucího skupiny z bytu ing. Jana Maka. Mluvil s ním soudruh inenýr. Vyděrač poadoval, aby se dostavil sám a metrem, v ádném případě ne vlastním automobilem přesně za hodinu do hotelu Jalta na Václavském náměstí. Balíček s penězi má mít v tace a po příchodu do hotelu si sednout v přízemí do kavárny. Dalí se údajně dozví na místě. Kazetu se záznamem rozhovoru jsem vám u poslal.”

Děkuji,” zavěsil kapitán.

Vybral si dobrou dobu. Kadý ná člověk bude teď v hotelu nápadnej jako krasobruslař na fotbalovém hřiti,” zaklel ulc a hned vydával příkazy. Skupina číslo jedna okamitě do hotelu a zajistí pozorování. Jeden člověk bude inenýra Maka doprovázet celou cestu. Nemusím snad zdůrazňovat, e ručí za jeho bezpečnost a sám musí zůstat utajen.”

Zatímco kapitán hovořil, Černý automaticky mačkal tlačítka operačního pultu, navázal znovu spojení s první skupinou a předával jejímu veliteli ulcovy příkazy.

Jen z reproduktoru doznělo - rozumím - zadrnčel telefon znovu. Kapitán vzal sluchátko a chvíli pozorně poslouchal. Dobrá, buďte připraveni, něco mi napovídá, e nebude dlouho trvat a zavolá i do dalích bytů.” Obrátil se na Černého. Opět budka, tentokrát Staroměstské náměstí.” Vstal, přistoupil k nástěnnému plánu a zanesl dalí modrý krouek označující místa, odkud se vyděrači postupné spojovali s pokozenými.

Podívej,” ukázal nadporučíkovi, převáné si vybírá místa ve středu města. e by tam někde bydlel?”

To můe být náhoda, ale pro jistotu proberu seznamy podezřelých, kdo z nich tam má trvalé bydlitě.”

Kapitán se nemýlil, kdy předpovídal, e vyděrač zavolá dalí z vydíraných rodin. Asi za půl hodiny u věděli, e ádal setkání s inenýrem Cihlářem v restauraci hotelu Ambassador.

Černý byl jako na trní.

Co kdybychom se rozdělili a kadý doprovázel jednu skupinu?” navrhl.

A kdo pojede k Václavíkovým?” odpověděl protiotázkou kapitán. Nebo snad věří tomu, e je vynechají jenom proto, e jim unesli vnuka?”

. Nadporučík okamik přemýlel a potom řekl:

Na Václavíkovy bych se zaměřil osobně, ti jsou teď ze vech tří rodin nejdůleitějí.”

Kapitán nad Černého návrhem uvaoval. Něco pravdy nadporučík měl. Dalo se soudit, e se vyděrači zaměří hlavně na Václavíkovy, budou chtít vyuít strachu, který padl na rodinu. Psychický nátlak, jaký na Václavíkovy vyvinuli, jim nahrává. Doufají, e se Václavíkovi poloí, odmítnou spolupráci s Bezpečností a rozhodnou se zaplatit. Mají to dobře vymyleno, napadlo kapitána.

Dobře,” rozhodl, risknem to. Já zůstanu tady a budu sledovat průběh operací. Jeď okamitě k Václavíkovým, hlavně dohlédni na to, aby nepanikařili a přistoupili na styk s vyděrači za jakýchkoliv podmínek. V ádném případě nepoutěj k telefonu paní Kříkovou, u jsem to sice říkal vedoucímu skupiny, ale kdo ví. Zná emoce, a vtom případě by měli vyděrači navrch.”

33. KAPITOLA

Třebae sluební volha rychle polykala kilometry ze vzdálenosti k vilce Václavíkových, nestačila dorazit dřív ne telefonní signál, vytočený odkudsi z praského automatu.

Technik nad aparaturou zpozorněl, bleskurychle si nasadil sluchátka a spustil záznamové zařízení. Také poručík Adámek byl v miku u přístroje.

Hlavně klid, jednejte podle naeho dohovoru. Jste ochoten zaplatit a ádáte instrukce kdy a kde,” připoměl poručík doktoru Václavíkovi, který přitakal, e rozumí.

Haló … nezavéujte, tady přítel…” ozval se ze sluchátka ironický hlas. Jak jsme na tom, pane Václavík? U jste dostal rozum?”

Jsem ochoten přistoupit na jakékoliv podmínky,” řekl klidně doktor.

To rádi slyíme.”

Jsem připraven splnit vae podmínky,” ujistil vyděrače znovu Václavík.

V tom se stalo cosi neočekávaného. Dveře jídelny rozrazila Václavlkova dcera Dagmar Křiková a ani stačil kdokoliv zakročit, hnala se přímo k telefonu.

Vrate mi dítě,” křičela hystericky. Vrate mi dlté, rozumíte, vrate mi Davida.”

Poručík Adámek strhl enu zpět a snail se jl přikrýt ústa, ale bylo pozdě.

Co mám dělat?” znervózněl I Václavík a naléhal, aby mu vyděrač sdělil instrukce.

Máte doma veselo,” zasmál se volající a Václavíkovi se viditelně roztřásla ruka. Budu vás muset z domácí pohody vyruit. Seberte se a ihned pojedete, ne vak svým vozem, nýbr metrem na stanici Leninova a odtud tramvaji nebo autobusem do hotelu Internacionál. V kavárně napravo od hlavního vchodu se dozvíte dalí.”

Poručík Adámek dával Václavíkovi znamení, aby se snail rozhovor prodlouit a dát tak anci technikům identifikovat volací telefonní stanici a případně operativně zasáhnout.

To teda nesmím pouít vlastní vůz?” zeptal se dost naivně Václavík.

Rozuměl jste snad dobře, nesnate se nás zdrovat,” zvýil hlas vyděrač, ale neodpustil si poznámku: Pokud jde o policajty, pane Václavlku, dopřejte jim volno, dobře vám radím!”

Poručík Adámek uvolnil sevření a pustil naříkající Dagmar Křikovou. Doktor Václavík si kapesníkem otíral orosené čelo.

Poručík se ihned chopil iniciativy.

Zavolám na centrálu a zařídím dalí.”

Nikam nezavoláte,” vykřikla náhle Dagmar Kříková, já nechci, rozumíte, nechci! Dáme mu ty peníze, co kdy Davidovi něco udělají. Odejděte pryč!”

Václavík se snail dceru upokojit, ale nepomáhalo to. Křiková nadále opakovala: Jděte pryč, okamitě opuste dům.”

Do této atmosféry přijel nadporučík černý. Nepotřeboval dlouhé vysvětlování, aby pochopil, co se právě přihodilo. Poručík Adámek ho okamitě informoval.

Černý si uvědomil, e pokud nechtějí vzbudit u vyděračů podezření, musí co nejrychleji na situaci reagovat. Proto odvedl zhroucenou Dagmar Kříkovou do vedlejího pokoje,

předal ji do péče matky a společně s poručíkem narychlo organizovali akci.

,,Pojedete se svými lidmi ihned do Internacionálu. Nenápadně se vmísíte mezi hotelový personál a hosty. ádnou paniku a pozorně sledovat, co se děje. Kdyby bylo potřeba zasáhnout, dám vám znamení. Řidič zůstane ve voze, bude obsluhovat vysílačku a informovat kapitána ulce. Jási vezmu na starost doktora Václavíka.”

Za několik minut Adámek spěchal se svými lidmi zahradou do souběné ulice, kde měli zaparkován vůz.

Soudruhu doktore, vy normálně vyjdete z domu a vydáte se k metru,” obrátil se nadporučík k Václavíkovi. Nemáte strach?”

Václavík ne zrovna přesvědčivé zavrtěl hlavou.

Ničeho se nebojte, nespustím vás z očí. Nemusíte pospíchat, ale v ádném případě se nesmíte ohlíet. Je nutné, abyste se choval naprosto přirozeně.”

MUDr. Václavík přitakával, e rozumí. Nadporučík s ním probral podrobnosti a ne se lékař připravil, spojil se Černý prostřednictvím technika se ulcem.

Vyděrač se ani slovem nezmínil o Davidovi?” nechtěl věřit kapitán a Černý mu musel znovu zopakovat, co se při telefonickém rozhovoru událo.

Určité paní Kříkovou slyel,” soudil nadporučík. Myslím, e ho její duevní stav přesvědčil, jakou reakci se jim únosem dítěte podařilo vyvolat. Svědčí o tom i vyděračova dobrá nálada a ironie. Vak si to za chvíli poslechnete, pásek jsme u poslali.”

ulc schválil nadporučíkova opatření a sdělil mu, e se akce < rozvíjí ve vech skupinách.

MUDr. Václavík byl připraven. První vak opustil dům Černý. Zvolil tuté cestu jako před několika minutami poručík Adámek. Předtím ale přikázal, aby Václavík vyel vstříc nepříjemnému úkolu a za pět minut. Nadporučík musel za tu dobu stačit oběhnout vilovou čtvr a nepozorované se dostat Václavíkovi do zad.

Černý si pětiminutovou rezervu vypočítal přesně. Václavík za sebou právě zavíral branku. Nadporučík, předstírající, e ho zajímá jízdní řád autobusové linky městské dopravy, prozkoumával důkladně okolí. Kromě starího mue na lavičce před zahradní restaurací na rohu a tatínka, kterého před obědem

poslali provětrat potomka v kočárku, nikoho nespatřil. Kdyby někdo pozoroval nadporučíka, asi by se domníval, e s intervaly autobusové linky není spokojen, a proto se rozhodl jít k metru pěky.

Nadporučík se nutil k volné chůzí. Nikdy se tomu nenaučil a nyní dostal strach, aby se tím neprozradil. Při pomalém tempu si připadal nesvůj.

Před křiovatkou, do ní ústila silnice z vilové čtvrti, musel padesátikrokovou vzdálenost od doktora Václavlka zkrátit, aby jej mezi hloučkem lidí, mířících do podzemní dráhy, neztratil.

Konečně se ocitli na eskalátoru metra, černému se nezdálo, e by Václavlka někdo sledoval. Kdy se ze tmy tunelu přiřítila vlaková souprava, nadporučík nastoupil do tého vagónu jako Václavlk, ale jinými dveřmi. V tlačenici se mu doktor na několik okamiků ztratil. Na přítí stanici vak dost lidí vystoupilo a dalí cestujíc! popostrčili Černého doprostřed vagónu, odkud měl na Václavlka lepi výhled. Ani tady se nezdálo, e by si doktora někdo vímal. Na posledním úseku mezi stanicemi Hradčanská a Leninova zůstalo ve voze jen málo cestujících. Václavík hrál zatím svoji úlohu přesné, o Černého nezavadil ani pohledem.

Kdy vyjeli na povrch, MUDr. Václavík předstíral, e nemíní stát v chumlu, čekajícím na autobus, a pustil se dolů k Podbabě pěky. Černý el na druhý chodník a moht jit téměř ve stejné rovině sVáclavíkem. Na ulici bylo v té době poměrné dost chodců.

Na schodech před hotelem postával vrátný s livrejskou čepicí na hlavě. Černý v něm okamitě poznal jednoho ze zkuených muů Adámkovy skupiny a pochválil v duchu poručíka za bleskurychlou improvizaci, Získali tím dostatečný přehled, kdo do hotelu přijídí a kdo odjídí.

Nadporučík bez mrknutí oka minul hotelového vrátného a ocitl se v příjemném chládku vstupní haly hotelu Internacionál. Důstojně vyel několik schodů po rudém koberci a bez dlouhého přemýlení zamířil k mramorovým stolkům přízemní kavárničky v pravém křídle. Veel a posadil se k volnému stolku.

Pojednou se nemohl zbavit pocitu, e někdo doslova visí očima na jeho zádech. Nechtěl se vak ohlédnout. Pak spatřil koutkem oka, e kdosi přiel kolem něho a m izí za sametovým závěsem v uličce k toaletám.

Černý horečné přemítal, zda se má zvednout a jít za ním, ale nakonec usoudil, e důleitějí bude sledovat doktora Václavíka. Tomu právě číník servíroval kávu. Poádal o ni i nadporučík. Kdy číník odeel, Černý vstal a poodeel přes dva stoly k hostu, před ním leely rozevřené noviny.

Promiňte, budete jetě číst?” zeptal se Černý poručíka Adámka a ten stejně společensky odvětil: Jen si poslute, prosím, jsou volné.”

Ve vteřině, kdy se naklonil nad stůl, nadporučík sykl: Na toaletu se vytratil chlápek, kdyby chtěl zmizet, přilepte se na

něho.”

Pak vzal noviny, zaloené do rámu a úklonou jetě jednou poděkoval.

Obsah novin nadporučíka nezajímal. Napjatě pozoroval, co se děje v kavárně. Adámek se zdvihl a zmizel kdesi ve foyeru hotelu. Václavík seděl u krajního stolku. Zatím ho vak mimo číníka nikdo neoslovil.

Černý uvaoval, jak asi vyděrači vymysleli způsob předání peněz, Václavík je měl připraveny v balíčku v aktovce, kterou nápadně poloil na sedadlo idle. Černý měl za to, e hotel bude jenom přestupní stanicí, kde pokozený dostane dalí pokyny. Nepřiklánél se k variantě, e by se vyděrači pokusili o předání peněz přímo zde. Tento způsob přece vyděrači museli povaovat za rizikový. Pachatelům spí půjde o kontrolu, zda pokozeného sledujeme a doručí mu zprávu, kam má s penězi jít. Jakým způsobem mu dají zprávu?

Někoho ze svých lidí tu docela určitě mají. Pojednou nadporučíka nadzdvihla ze idle mylenka. Jak na to mohl zapomenout? Vyčítal si, e neupozornil poručíka Adámka, aby se okamité napojili na telefonní hotelovou centrálu. Co kdy budou vyděrači Václavíkovi volat? Ne stačil domyslet, veel do kavárny recepční a diskrétně zvolal: Pan doktor Václavík k telefonu!”

Václavík se zvedl a el za recepčním.

Nadporučík také opustil kavárnu a zpozoroval, e se Václavík natahuje pro telefonní sluchátko přes pult recepce. Zároveň zahlédl, jak hlavními dveřmi spěně mizí poručík Adámek. Uvědomil si, e za ním nemůe, Václavík by zůstal bez dozoru. Popoel pár kroků k recepci. Pobledlý doktor mu kráčel vstříc.

Prý mi dali poslední monost a já zklamal jejich důvěru,” koktal vystraené Václavík, ani by dbal na jakoukoliv konspi-raci.

Jak to řekl přesné?” doadoval so nadporučík.

Promarnil jste poslední monost a zklamal nai důvěru. Obklopil jste se tajnými a my vám teď dokáeme, e vám nejsou nic platný,” opakoval slovo od slova právě skončený telefonický rozhovor a rozčilené dodal: Měl jsem Dáu poslechnout. Co teď bude s Davidem?I”

černý mu nestačil odpovědět, protoe k nim od hlavního vchodu spěchal přísluník v livrejovaném oblečení.

Pojďte rychle, ten chlápek z toalety si vzal taxi a chystá se odjet! Adámek na vás čeká.”

Zůstaňte tady, soudruhu doktore a uklidněte se. Vrátím se pro vás nebo pro vás polu vůz,” otočil se Černý k Václavíkovi a hnal se ven z hotelu

Odjíděli nahoru,” informoval kriminalisty řidič sluební volhy a sotva černý zabouchl dveře, ostře vyrazil od chodníku. U menzy ČVUT, před Náměstím Říjnové revoluce hnědou volhu taxisluby dostihli. To jsou oni,” řekl Adámek a Černý se snail rozpoznat mue ve voze před nimi. Nepodařilo se mu to. Obrátil se k poručíkovi. Udělali jsme kiks, zapomněli jsme se napojit na hotelovou telefonní centrálu.”

Nezapomněli,” poznamenal na oko lhostejné Adámek. To bylo první, co technik zařídil, kdy jsme do hotelu dorazili.”

Výborně,” pochválil ho Černý a opět se zrakem zafixoval na záď automobilu, jedoucího před nimi.

Sjíděli ke křiovatce kousek od stanice metra Malostranská a ukazatel směru jim prozradil, e se taxík před nimi pustí do vnitřního města. Za pár minut kličkovali uličkami Starého Města a museli dodrovat větí odstup. Taxi zastavilo před Zámeckou vinárnou a Černý pasaéra okamitě poznal.

Pojďte se mnou, dalí jízdu bude mít u nás zadarmo,” řekl nadporučík Adámkovi. Mu na chodníku zaplatil taxíkáři a chystal se vstoupit do vinárny. Zastoupili mu cestu.

Dobrý den, pane Doubku,” řekl nadporučík Černý. Musím vás poádat, abyste jel s námi.”

Dovolte,” strnul Doubek, nemáte právo …

Na chodníku nebudeme diskutovat,” přeruil inenýra černý a sluebním tónem jej vyzval: Pojedeme k nám, tam si vechno vysvětlíme.”

S poručíkem Adámkem vzali Doubka mezi sebe a doprovodili ho k vozu.

Budu si stěovat,” spustil inenýr, sotva dosedli a rozjeli se. Ale nikdo ve voze mu nevěnoval pozornost.

34. KAPITOLA

Mám pro vás dáreček,” hlásil nadporučík Černý, sotva vpadl do kanceláře.

Představte si, e se nám v Internacionálu objevil inenýr Doubek. Tecf se3í u poručíka Adámka a čeká, a si ho pozveme!”

Kapitán ulc vstal od stolu a pokročil k Černému.

Na počty zadrených jeden plus jeden. Ve Zruči dnes ráno chytili recidivistu Vymazala, co jsme po něm vyhlásili pátrání. U je na cestě k nám.”

A co jinde?” vyhrkl nedočkavé Černý.

V ostatních případech toté,” odpověděl ulc. Výhruný telefon o promarněné příleitosti. Ted, e budou postupovat tvrdě.”

Take opět ovéřovačka. Mám pocit, e pan inenýr Doubek jim ověřoval Internacionál. Budeme teď taky postupovat tvrdě.”

Brzdi,” zchladil Černého kapitán. Na výslech se musíme dobře připravit. Doubek není nějaký běný recidivista. Na něho musíme jít důkladněji. Necháme ho zatím pár hodin čekat, aby znejistěl. Pak se do něho pustíme.”

Nadporučík uznal, e má ulc pravdu.

Něco ti ukáu,” vybídl kapitán Černého a zastavil se před mapou. Podívej, odtud volali tentokrát. Přísně se drí pořadí, nejprve vyhroovali telefonicky Makovi v Jaltě, potom přeběhli sem,” ukázal ulc na druhý modrý krouek, a volali do Ambassadoru, nakonec si nechali Internacionál.”

Ta první budka je od Jalty sotva kilometr,” podivil se nadporučík.

Dobře vědí, e nemůeme uhlídat vechny telefonní automaty v Praze. Ani ve vnitřní Praze ne. Zjistil jsi, kdo z podezřelých nám tady bydlí?” udělal ulc rukou na mapě okruh, ohraničující vnitřní Prahu.

Ano,” odtuil sue Černý, nikdo.”

A kdo je tam zaměstnán?”

Dva, bývalý manel Dagmar Křikové, to je ta od Václavíků, a potom inenýr Doubek.”

Doubka můe krtnout, ten a Václavíkem telefonovat nemohl, protoe právě v tó době trávil čas na toaletě v Internacionálu. Co je s tím Kříkem. Dosud se neobjevil?”

Jestli nevolali, kdy jsem byl pryč, tak ne,” vzdychl nadporučík a pohlédl na hodinky Nepodíváme se na toho Doubka? Třeba mu dali za úkol informovat, Jak horká je půda kolem Václavíka.”

Jenom vydr, nejdřív si upřesníme taktiku, co na něj máme, atakdál.”

Kdy se kriminalisté poradili, dali inenýra Doubka předvést.

Chci okamité vědět, proč jste mě zatkli,” spustil inenýr, sotva překročil práh kanceláře. Upozorňuji vás, e jinak neodpovím na ádné otázky.”

Kriminalisté nabídli Doubkovi idli, zeptali se, přeje-li si kávu a kdy odmitl, posadili se proti němu kadý z jedné strany.

Předně,” promluvil ulc, nejste zatčen. Pouze jsme vás zadreli, abyste nám osvětlil několik podrobností.”

Copak to není stejný? Nikdo se vás nepros! o právnf řečičky. Znovu ádám, e chci být vyrozuměn, proč jsem tady!” skočil kapitánovi vztekle do řeči Doubek a krev se mu hnala do obličeje.

Vae manelka vás postrádá,” spustil z docela jiného konce nadporučík Černý.

To jetě není důvod k tomu, abyste mě sebrali na chodníku jako zloděje. Beztak vechno prasklo jenom kvůli vám, jinak by se moje ena nic nedozvěděla.”

Pohádali jste se kvůli tomu?” zeptal se ulc.

To je moje soukromá věc.”

Ale u není vae soukromá věc, kdy vyetřujeme závané trestné činy a vy nám pořád křiujete cestu,” vzal si slovo nadporučík.

A ke vemu nemáte praádné alibi,” doplnil Černého kapitán.

Nic jsem neprovedl, ádné alibi nepotřebuju,” vykřikl inenýr. A mimo to dobře vím, e nejsem povinen dokazovat svoji nevinu, ale musí mně být dokázána nějaká vina.”

Vina z čeho, pane inenýre?” otázal se jakoby mimochodem ulc.

To musíte vědět vy, vyzývavě odsekl inenýr.

Začněme jinak, navrhl kapitán. Kdy nám povíte, co jste dělal od okamiku, kdy jste po hádce odeel z domova a my si ověříme pravdivost vaich údajů, uetříte čas sobě i nám.”

Copak vás zdruju?” opáčil Doubek a bylo vidět, e přece jenom poněkud znejistěl.

Kam jste el po hádce se enou?” zkusil to znovu kapitán.

K jedné přítelkyni,” odpověděl Doubek.

Jméno a adresu,” řekl Černý a napadlo ho, e nyní inenýr spustí báchorku, jak se za podivných okolností seznámil s neznámou dívkou. Doubek vak ze sebe vychrlil, co od něho poadovali, jméno i adresu.

U ní jste byl dodnes?” nadhodil Černý.

Je sama doma jenom přes týden, v pátek se vrací manel. Dělá někde na přehradě, tak jsem musel vypadnout.”

Kam jste namířil pak?” chtěl vědět ulc. V zaměstnání dnes nejste, jak to?”

Mám vyetřena nějaká náhradní volna, tak jsem zavolal do práce, e nepřijdu. Potřeboval jsem se troku provětrat. Zita mě ráno rychle vypoklonkovala. A u metra jsem zjistil, e nemám peněenku. Asi jsem ji zapomněl u Zity v kvartýře.”

A co jste dělal v Internacionálu?” zeptal se náhle Černý a pohledem se přesvědčil, zda kapitán souhlasí. Ten neznatelně přikývl.

,,K tomu se chci právě dostat,” inenýr nevypadal, e by se nechal zaskočit. Vzpomněl jsem si, e mám v intiku známou servírku, Vlastu Pánkovou, tak jsem ji el poprosit, aby mě zaloila,” vysvětloval. el jsem tam pěky, neměl jsem toti ani nato metro. Půjčila mi stovku. V kavárně, kdy jsem si chtěl vypít kafe, jsem narazil na vás,” podíval se Doubek na nadporučíka. Dolo mi, e asi jdete po mně, a tak jsem se snail rychle ztratit.”

A co vás vedlo k domněnce, e po vás jdeme?” nastrail Doubkovi dalí past nadporučík.

Co, co…? zakoktal inenýr. Kdy jste mi posledně říkal, e jako a se těím, jestli nebudu mít na dobu toho mýho útěku z dovolené alibi, dostal jsem strach.”

Z čeho jste dostal strach, kdy sám tvrdíte, e jste se ničeho nedopustil?” zaskočil Doubka kapitán.

Inenýr nervózně poposedával a pak z něho vyjelo: Vdy vy dokáete člověka úplně zjančit!”

ulcovi se nezdálo, e Doubek mluví pravdu, ale zatím si to nechal pro sebe. Namísto toho se otázal:

Pane Doubek, ivot, který vedete, není zrovna nejpříklad-néjl a taky nejlevnějí. Máte rodinu, manelka zatím nemůe od dítěte do práce. Vá plat sice není nejmení, ale přece?”

Co rodině patři, to jí dám,” ohradil se Doubek. A pak, my nekoupíme celý rok vajíčko, tchyně drí slepice, zásobuje nás králíky, zeleninou, víte, jaká je to pomoc? A nemyslete si, e já pořád tak … Nepohodli jsme se se enou, proto jsem to ze zlosti roztočil.”

Kapitán Černému naznačil, e výslech nikam nevede, aby ho ukončil a měli monost se poradit. Proto nadporučík zdánlivě spokojeně řekl:

Ověříme, co jste nám tady povídal, a potom se uvidí.”

To jako budu muset zůstat tady?”

Je to nezbytné,” sdělil mu nadporučík.

Nemáte právo,” vykřikl Doubek, ale dál se nedostal. Černý zarazil.

Moc dobře víte, pane inenýre, e jistá práva máme. A ukáe-li se, e jste mluvil nepravdu, prokurátor nám ta práva rád potvrdí,” dodal klidné.

Doubek se u bez protestů nechal odvést.

Co tomu říká?” zajímalo kapitána, sotva za Doubkem zaklaply dveře.

Měl jste pravdu. Buď je to obyčejnej holčičkář, nebo nás dovedně vodí za nos. Ale já se mu dostanu na kobylku.”

To sebou musí pořádně hodit. Jestli do zítřka proti němu něco neseeneme, budeme ho muset pustit. Zákon je zákon,” upozornil Černého kapitán.

Pak pustil magnetofonový záznam výslechu. Zastavil se u místa, kde s Doubkem probírali jeho finanční monosti. Vrátil pásek zpět a jetě jednou si ho přehrál.

Vimni si, jak se tady zarazil a snail se záleitost zahrát do autu. Schválně jsem se nevyptával, abych ho nevyplail, ale cosi mi říká, e nám pan inenýr Doubek jede v něčem, za co občas kápne nějaká koruna,” soudil kapitán.

O peníze jde třeba i při vydírání,” zamyleně prohodil černý.

Zápis v deníku -17. května 1981

Zase se kolem motali tajní. To se pozná. Nedají si pokoj. Z toho vyplývá jediný závěr - zaútočit tak náhle, aby nemohli zasáhnout. Existuje takový způsob, a je

naprosto bezpečný. Ani celá armáda policajtů jim nebude nic platná. Zbývá pouze stanovit datum a jednat.

35. KAPITOLA

Motor monotónně hučel a kola automobilu hltala ze silnice kilometr za kilometrem. O přední sklo se rozplesklo pár kapek detě, které záhy osuil vítr, řítící se proti vozu.

Mu za volantem, zřejmě unavený delí jízdou, se naklonil dopředu, kolik mu dovolily bezpečnostní pásy, a alespoň na okamik si tak protáhl záda.

Opět se pohodlně usadil a hlavu poloil do opěrky.

Pohledem do zpětného zrcátka ve voze se přesvědčil, e chlapec na zadním sedadle spí. Za poltář mu poslouila bunda a modrá vlněná čepice s bambulí. Boty měl zuty a leel nataený jak iroký, tak dlouhý.

Pořádně se najedl a cesta ho uklimbala, pomyslel si mu a znovu zalétl pohledem do zrcátka. Jeho pozornost záhy upoutal příval detě, který se nyní u doopravdy hrnul na přední sklo vozu a zakrátko vytvořil neprůhlednou stěnu, kterou rozrazily a stěrače. Třebae provoz na silnici nebyl hustý, jenom občas je minulo auto, řidič v následující zatáčce ubral.

Viditelnost se rázem zhorila. Stěrače mu rozmazávaly pohled na obrysy města, které se vynořilo na horizontu dlouhé rovinky. Za pár minut abych ho vzbudil, usoudil mu a znovu povolil noze na plynovém pedálu, nebo asfaltová silnice mu najednou připomínala irokou klouzačku po jarní oblevě.

Tys mi tady chyběl/’ zaklel mu polohlasně, kdy se před ním, skoro u při vjezdu na předměstí a navzdory protivnému počasí, objevil červenobílý terčík v rukou přísluníka Veřejné bezpečnosti, stojícího na krajnici.

Na okamik mue napadla bláhová mylenka, e by mohl předstírat, jak brzdí a těsně před přísluníkem ve společnosti mue pomocné stráe v civilním oděvu bleskurychle zařadit na nií převodový stupeň, rychle akcelerovat a zmizet v ulicích města. Zapíí si číslo, doběhnou do té boudy u silnice a za pár minut tě pojízdné hlídky mají, konstatoval vak rozum a přesvědčil mue, aby zastavil.

Silniční kontrola, dobrý den,” pozdravil uniformovaný mladík. Předlote, prosím, doklady.”

Mu zalovil v palubní desce, vyndal z ni pánskou koenou kabelku, chvífi se v ní prohraboval a nakonec podal strámistrovi celuloidové pouzdro s řidičským průkazem, průkazem o technickém osvědčení a občanským průkazem.

Přísluník se na doklady ani nepodíval. Poádal starího mue se lutou páskou na rukávě: Podívej se na to, prosím té, a odcházel.

Zatímco přísluník kráčel k přízemnímu tesko baráku s výrazným bílo modrým označením VB, pustil se člen pomocné stráe do obvyklé procedury kontroly základních technických zařízeni vozidla. ádal zapnout směrovky, vyzkouet brzdová světla, předvést účinnost ruční brzdy.

Pravou zadní pneumatiku u máte skoro sjetou,” řekl kdy zkontroloval i vybavení lékárničky.

Já vím, vyměním ji,” ujioval ho řidič za volantem a přemýlel, proč kontrola dokladů tak dlouho trvá.

Toho nemůe nic vzruit, spí jako kotě,” kývl k zadnímu sedadlu civilista se.lutou páskou na rukávě a usmál se: Mám taky tak velkýho kluka.”

Zdravý vzduch mu prospěl,” odpověděl mu a netrpělivě sledoval dveře, za nimi zmizel strámistr.

Konečně se otevřely a objevili se v nich dva mui. Strámistra doprovázel starí podpraporčík. Ten také doel a k vozu a řekl:

Budete si muset vystoupit!”

36. KAPITOLA

Podívejte se, pane inenýre, zapírat nemá smysl, věřte mi, naléhal v tuté chvíli kapitán ulc na zadreného Doubka, který se sklopenou hlavou civěl do parketového vzorku na podlaze.

Stačilo hovořit s vaí manelkou,” přidal se Černý. Řekla nám, kolik peněz jí dáváte. Máme taky přesně zjitěno, jaký pobíráte plat. Ta paní, co jste nám jmenoval, e jste u ní byl, nám zase pověděla, jak to umíte roztočit. No a nebylo těké vypočítat příjmy a výdaje.”

Doubek zarytě mlčel.

,,Zítra uděláme kontrolu ve skladu, projdeme vechny papíry, účetní knihy, pohovoříme si s odběrateli, kterým dodáváte,” pokračoval kapitán.

Nic jsem neukradl,” vykřikl Doubek.

O něčem takovém zde zatím nepadlo ani slovo,” řekl Černý. Nás jenom zajímá, odkud berete peníze na své radovánky a nemůete nám mít za zlé, kdy prověříme vechny monosti.”

Nebo jste snad vyhrál ve sportce?” přisadil si ulc. Jenom v Zámecké měsíčně pustíte v průměru tisícovku. Číníci se na tom shodli skoro přesně.”

Výplata vám na to nemůe stačit, jak se vám právě snaíme dokázat. Kde na to vechno berete peníze?” pronesl váným hlasem nadporučík.

To nám budete muset vysvětlit, pane inenýre,” poučil zadreného kapitán. A jestli se domníváte, e získáte čas, jste na velkém omylu. A to vechno sepíeme, pochybuji, e by nám nedal prokurátor souhlas, abyste u nás nepobyl delí dobu. Alespoň tak dlouho, ne zjistíme, co potřebujeme vědět.”

Doubek mlčel.

A my na to přijdeme,” ubezpečil inenýra kapitán. Jene to u vám jako přiznáni nebudou moci uznat.”

Nic jsem neprovedl, rozumíte, nic!” tvrdoíjně trval na svém Doubek. To byste mi museli dokázat!”

Černý se chystal přesvědčit Doubka, jaké výhody přináí přiznání, kdy zazvonil telefon.

Slyím, Černý. Coe? Kde? Samozřejmě, jisté. Zavoláme vás.”

Obrátil se na inenýra. Počkejte, chvilku, prosím, hned jsme zpátky. A rozmyslete si, co nám povíte.”

Kapitán pochopil a vyli na chodbu. Na jejich pokyn vstoupil do kanceláře stráný.

Nali Davida Křika,” vyhrkl Černý, sotva za stráným zaklaply dveře.

Kde?” stručně se otázal ulc.

V Počernicích, zadrují je na silničním oddělení. Faktem je, e Davida vezl Martin Kříek, jeho otec, do Prahy. Přísluníci dělali běnou kontrolu a reagovali na nae hláení o pátrání po jeho vozu.”

Alespoň něco,” oddechl si ulc. Myslí, e to má souvislost s vyděrači?”

To se brzo dozvíme, ale pochybuji,” mínil Černý. Pojedeme tam?”

ulc ukázal za sebe: A co s tímhle?”

Tak jim brnknem, a dovezou syna I s tatíčkem k nám,” navrhl Černý a dodal: Nejdřív ale zavolám k Václavíkům. Trnou hrůzou, co je s malým Davidem.”

Kapitán souhlasil a zamířil zpátky ke kanceláři.

Kdy se Černý vrátil, citil ze ulcova pohledu, e ve výslechu inenýra Doubka nastal radikální obrat. Kapitán, jako by mu chtěl naznačit, e se Doubek zlomil a hodlá vypovídat.

Tak nám to konečné povězte,” upřesnil ulc nadporučíkovi, jakým směrem se dalí vyetřováni ubírá. Jak vidíte, pátráni pokračuje,” kývl kapitán k teletonu na stole, stejné se vechno dozvíme.”

černý pochopil, inenýr Doubek si dal náhlý telefonický rozhovor do souvislosti se svojí situaci a byl, jak se zdálo, přístupnějí.

Ničeho jsem se nedopustil,” trval přesto na svém původním prohláení. Nemám na svědomí ádnou trestnou činnost,” ujioval a poádal o sklenici vody.

Ne mu ji nadporučík donesl, vysvětlil ulc Doubkovi, e jeho prohláení sice bere v úvahu, ale e inenýr dosud neosvětlil, odkud získává peníze na svůj nákladný způsob ivota.

Doubek se lačně napil, neodmítl nabízenou cigaretu, zapálil si a po chvíli pravil:

Já jsem ty peníze dostal, edesát tisíc.”

ulc s Černým se tvářili, jako by je Doubkovo doznání pramálo překvapilo.

No vidíte, pane inenýre, a jeto venku,” konstatoval klidně kapitán. Jetě nám řeknete od koho a za co, my si vai informaci ověříme a hotovo.”

Od inenýra Staka,” ohromil je Doubek. Oba kriminalisté se vak ovládli.

Za copak?” otázal se na venek bez větího zájmu Černý, avak uvnitř cítil napětí.

Za mlčení. Za to, e neprozradím jistou informaci,” odtuil Doubek a bylo vidět, e se mu ulevilo. Inenýr Staek nechtěl, abych prozradil, e za ofotografování HRÁZE dostal zálohu.

Byl jsem jediný, kdo ho mohl u soudu usvědčit a postarat se, aby za prokazatelnou spolupráci s cizími mocnostmi, nebo jak se v právní řeči nazývá, dostal hezkých pár let navíc.”

,,0 jakou částku lo? zajímalo ulce.

,,To přesně nevím. Staek mi vyplatil edesát tisíc a sliboval, e kdy to vyjde, dá mi víc. Naznačoval, e by to byly i nějaké valuty. Peníze jsem tenkrát uloil, ale moc jsem jich neuil. Za pár měsíců mě sebrali. Kdy jsem se po těch letech vrátil z basy, suma se zúročila. Přidal jsem k ní to, co jsem si vydělal v kriminále, a tak vznikl můj tajný fond, o něm manelka nevěděla. To je vechno,” zaeptal téměř neslyně Doubek. Ne tak zdaleka,” nesouhlasil Černý. U jsem se vás na to jednou ptal, ale zeptám se pro jistotu znovu. Dobře si odpověď rozmyslete. Od svého proputění z výkonu trestu jste se se Stakem viděl, nebo ne?”

Jednou,” přiznával neochotně Doubek, nebo si byl dobře vědom, co nadporučíkovi odpověděl před několika dny ve své kanceláři. Potkali jsme se v Zámecké.”

O čem jste hovořili?” chtěl vědět Černý.

Veobecně, jak se komu daří, e bylo těké zapojit se po proputění do normálního ivota, kde se kdo uchytil a podobně,” rozváděl Doubek.

Vracel se Staek k minulosti? Hovořili jste spolu o tom, za co jste byli odsouzeni?” Otázka tentokrát přila od ulce.

Ani ne, spí jen náznakové, jako kdy se potkají dva staří přátelé, kteří spolu něco proili a kteří při rozhovoru nemusí probírat podrobnosti, aby si rozuměli.”

Nenavrhoval vám Staek, abyste se vídali častěji?” převzal iniciativu ve výslechu nadporučík.

Říkal něco takového, ale já kategoricky odmítl,” ohradil se Doubek. Argumentoval jsem tím, ze si nás určitě pohlídáte a e by nebylo rozumné, abychom se stýkali.”

Co přesně navrhoval Stáek?” ádal upřesnit ulc.

Abychom se čas od času seli na kus řeči, třeba v Zámecké.”

Proč jste si myslel, e si vás, jak říkáte, pohlídáme?” usmál se kapitán.

Doubek zrozpačitěl. Jenom tak mě to napadlo. Kdy jsme seděli za závané trestné činy, prozrazování státního tajemství přece není toté jako manko v krámě.”

Obojí pokozuje společnost,” řekl Černý a pohlédl Doubkovi do očí: Od té doby jste Staka nepotkal?”

Potkal. Náhodou na ulici. Nechtěl jsem s ním hovořit. Proto jsem se k němu nehlásil a raději se před nim ztratil.”

On sám se vás nepokusil vyhledat?” Odpovědí mu bylo záporné zavrtění hlavy.

Kdy stráný Doubka odváděl, Inenýr se otočil a zeptal se: A teď mé pustíte, kdy jsem vám vechno řekl? Já vím, musíte si to ověřit. Ale já fakt nelhal,”

Co myslí ty, lhal nebo nelhal?” chtěl znát nadporučíkův názor ulc, kdy osaměli.

Do jistoty nám vdycky při takových uváhách něco chybí. Sám nejlépe víte, kolik lumpů u v této místnosti přísahalo na svoji nevinnost a jak to mnohdy skončilo. Mám-li být upřímný, myslím, e se sesypal a mluvil pravdu,” řekl Černý.

Zajímá mé tvůj názor na Staka.”

Vrtá mi to v hlavě celou dobu,” přiznal nadporučík. Prověřoval jsem ho velmi důkladné. Nemohu tvrdit, e bych dal ruku do ohně za to, e je po příchodu z basy naprosto bezúhonný. Ten, kdo má rád peníze, a on je rád má, o tom není pochyb, si svou nemoc jen tak nevyléčí a jako nákupčí můe dost snadno propadnou pokuení. Pokud jde o ná případ, prověřoval jsem inenýra Staka právě proto dvojnásob pečlivé. Má neotřesitelné alibi na vechny dny, kdy byli vyděrači v akci. A jestli si uloil v osmaedesátém nějaké peníze, těko mu budeme nyní dokazovat, e je dostal za nelegální činnost, za kterou byl ostatně odsouzen.”

ulc se nevyjádřil tak ani tak, podíval se na nástěnné hodiny a usoudil: U by tady pomalu měli být z Počernic. A taky mistr Vymazal, chatař specialista.”

37. KAPITOLA

To, co jste udělal, rozhodně nebylo moudré, pane Kříek,” upozornil příchozího kapitán ulc. Rozhodnutí soudu nemůete svévolné poruit.”

Je otázkou, nakolik moudré bylo to rozhodnutí soudu,” odpověděl stejným tónem Martin Kříek.

Pokud máte pochybnosti o správném rozhodnutí soudu, můete na základě předloených důkazů obnovit v otázce nezletilého syna soudní řízení.”

Nebuďte směný, soudruhu,” přeruil ulce Kříek. Sám

nejlépe víte, jaká práva v těchto otázkách mají enské a jaká my, chlapi.”

Přesto si nemůete zákon vykládat jak se vám zlíbí,” trval na svém kapitán. Jestlie vás bývalá ena zaaluje, můe soud tuto lapálii hodnotit jako únos. Proč jste manelku neinformoval o tom, e chcete Davida na víkend do Krkono? Mohl jste jí i sobě uetřit nepříjemnosti.”

Copak se s ní dá dohodnout? A pak, soudruhu, máte děti?” Kříek nečekaje na ulcovu odpověď podráděné pokračoval: Představte si, e máte děti a najednou o ně rozhodnutím docela cizích lidí přijdete. Anebo z vás udělají tatínka na dvě soboty v měsíci. Kdy vám to náhodou zrovna tu určenou sobotu nevyhovuje a dalí sobotu se chlapec nachladí, u nejste otcem ani jeden jediný den v měsíci, protoe jindy vám ho prostě bývalá manelka nepůjčí.”

Kříek se roztritě rozhlédl po kanceláři a rukou si shrábl vlasy, které se mu nahrnuly do čela.

Mezi rozumnými lidmi se dá přece domluvit,” namítl ulc.

To byste musel znát Dagmar,” povzdechl si Kříek.

Víte co,” ulc vstal a popoel ke křeslu, na kterém Kříek seděl. Jávám slíbím, e promluvím s vaí bývalou manelkou, aby byla ochotna přistoupit na nějaké kompromisní řeení a vy mi teď v krátkosti řeknete, jak jste s Davidem trávili víkend. Souhlasíte?”

Martin Kříek zvedl unavené oči a přitakal.

Kdy se o pár hodin později kriminalisté opět seli a zhodnotili výpovědi Martina Křika a recividisty Vymazala, mohl Černý konstatovat:

Dva dny jsou pryč a my neudělali jediný pořádný krok kupředu.”

Kapitán ulc mlčel. Neměl, co by dodal.

38. KAPITOLA

Jsem toho názoru,” prohlásil na přítí poradě náčelník, e jsme připustili vyděračům příli mnoho iniciativy. Abych byl přesnějí, nedokázali jsme, a souhlasím s vámi, e zatím nemohli, strhnout iniciativu na svoji stranu.”

To je relativní,” oponoval ulc. Kdo můe vědět, s čím pachatelé vyrukují za hodinu?”

To je sice pravda,” řekl plukovník, ale je také pravda, e

jsme dosud spoustu lidí zaměstnávali prověřováním, tedy pasivními úkoly. Nyní je můeme přesunout na plnění úkolů aktivních. Mám na mysli sledování podezřelých, kteří nepro-klouzli sítem prověřování. Kolik jich zbylo?”

Pět v souvislosti s Makovými, čtyři z okruhu Váciavíko-vých a dva, které jsme vytipovali u Cihlářů,” pohotově odpověděl nadporučík.

Černý kadého jmenoval a stručné charakterizoval. Zvlátě se zastavil u podezřelých osob z okruhu kolem rodiny Makových.

Stále se nemohu ubránit dojmu,” řekl Černý, e k vydírání Makových mají pachatelé nejsilnějí motiv. Předevím je tady ta záleitost ve výzkumném ústavu v osmaedesátém. Znovu jsem proetřoval, kdo vechno se v tom vezl. Je to jakýsi Zounar, který byl nakonec osvobozen, ale přesto tady motiv je. Pro ztrátu důvěry mu jako občanskému pracovníku vojenské správy dal Maek výpověď. Toté Maek udělal s civilními pracovníky inenýry Stakem i Doubkem, co byl po jejich odsouzení jenom formální akt. Z těchto tří se s určitostí podařilo vyloučit pouze Staka, který byl v době střelby i v době ostatních akcí, je vyděrači podnikali, prokazatelně mimo hlavní město. ije sám, před zatčením se oenit nestačil a po výkonu trestu zřejmě nechce. Co uděláme s Doubkem?” zakončil nadporučík.

Pustit a sledovat,” rozhodl plukovník Horák. Jestli má na vyděrače spojení, nebo je-li jedním z nich, dovede nás na stopu. Kdo dalí připadá v úvahu?”

Černý obrátil stránku svého notesu.

Kromě recidivisty Slavíčka, o kterém se jetě zmíním, máme zde nějakého Emila Flégla. Je to příbuzný Marie Makové. Motiv by mohl být prostý, chorobná posedlost po penězích. Flégl těce nese, e Maek jako kapacita ve svém oboru pobíral sluný příjem, zatímco jemu jako vedoucímu technikovi na OPBH před pěti lety přili na jisté nesrovnalosti, které mu vynesly náhradu kody a ztrátu funkce vedoucího. Ačkoliv je to člověk mimořádně spořivý, který nejvíce na světě miluje vkladní kníky, přiel si tehdy na zaplacení náhrady půjčit a odůvodňoval to výpovědními lhůtami svých vkladů, kde by jinak přiel o úroky. Makovi mu odmítli vyhovět, protoe ho znají, a on se nechal slyet, e si to bude do smrti pamatovat. Od té doby s Makovými neudruje styky. Na

některé z kritických období naeho případu nemá prokazatelné alibi,” skončil nadporučík.

Jméno po jménu probrali kriminalisté tímto způsobem i dalí podezřelé.

Nakonec jsem si nechal recidivisty, je jsme vytipovali na základě svědeckých výpovědí,” pokračoval poté nadporučík Černý. Z těch, které jsme prověřovali, zůstali v podezření dva. Vladimír Vymazal a Otakar Slavíček. Vymazal je u zase ve vyetřovací vazbě. Záhy se ukázalo, e nemůe mít s naím případem nic společného, protoe se zabýval činností sobě vlastní, vykrádal v rekreačních oblastech chaty a má, na 29. dubna, řekl bych, elezobetonové alibi.

Stále nám vak uniká Slavíček. Pozorně jsem prostudoval jeho trestní rejstřík. Má toho dost. Mimo jiné taky neoprávněné drení zbraně. Nedávno vyel z výkonu trestu. Zatím je nezvěstný. Fotografii jsme rozeslali vem oddělením i na pasové a celní orgány,” informoval Černý.

Přidejte ji také naim lidem, kteří budou sledovat podezřelé,” uloil plukovník a uzavíral poradu: Podstatné nyní bude, abychom nespustili nikoho ze sledovaných z očí. Musíme vědět o kadém jejich kroku.”

39. KAPITOLA

U bufetu v odbavovací hale ruzyňského letitě stálo několik cestujících, čekajících na svůj spoj. Mladý přísluník Bezpečnosti, který tu v civilním obleku konal slubu, procházel prostranstvím. Na okamik se zastavil u bufetu. Zazdálo se mu, e obličej nevysokého světlovlasého mladíka, který seděl na barové sedačce a posiloval se koňakem, u někde viděl. Profesionální deformace, obvinil se v duchu na okamik. Někoho potká večer s manelkou v kině a ráno v zaměstnání v něm vfdí hledaného pachatele.

Opět pohledem zavadil o mladíkovu tvář. Ale ta podoba, odkud ji jenom znám, uvaoval. Pak se náhle rozvzpomenul. Odlepil se od bufetu a zamířil na opačnou stranu haly. Tam se setkal s druhým členem hlídkující dvojice.

Kam spěchá?” otázal se kolega.

Má tu fotku, co jsme včera vyfasovali? Toho Slavíčka, nebo jak se jmenuje,” dodal.

Kolega sáhl do náprsní kapsy a vyndal notes. Mezi listy se objevila podobenka Emila Slavíčka. ,

Je to on! A sedí u baru vedle odletů! Určitě je to on.

Počkej, nepla se. Podívám se tam a ty mezitím zavolej dozorčího!”

Druhý přísluník hlídky se odebral k baru a stačil identifikovat Slavíčka, který se chystal zařadit mezi cestující, nastupující k odletu na pravidelné vnitrostátní lince. Před odbavovacím pultem letuky se utvořila fronta.

Máme počkat, co udělá,” sděloval po chvíli první z hlídky příkaz dozorčího. Kdyby chtěl zmizet, zatknout. V ádném případě se nesmí dostat do letadla.”

Odbavování cestujících lo rychle. Kriminalistům se nezdálo, e by se Slavíček chystal odcestovat linkou do Bratislavy. Nenuceně se procházel sem a tam a sledoval odbavování.

Kdy vichni cestující zmizeli v prostoru vymezeném pro osobní kontroly, zamířil Slavíček k východu. Dveře na fotobuňku se před ním posluné otevřely. Vyel z letitní budovy a zamířil k nástupnímu ostrůvku autobusu městské dopravy. Řidič zatím odpočíval před zastávkou. A po několika minutách nastartoval motor a pomalu najíděl k zastávce.

Slavíček se hrnul k jedněm z nástupních dveří, ale dvojice muů mu zastoupila cestu.

Bezpečnost. Jste pan Emil Slavíček? Půjdete s námi!”

Nestojím o ádné báchorky, pane Slavíček, to vám snad ani nemusím připomínat. Nejste naím hostem poprvé. Víte dobře, e si ověříme vechno, co nám povíte,” zahájil výslech nadporučík Černý. Zapnul magnetofon a hned připojil první otázku: Co pořád děláte, pane Slavíček?”

Myslíte jako zaměstnání? Zrovna si hledám něco trvalejího. U mě to nebaví dělat furt jako brigádník.”

Kde jste vude, jak vy říkáte, zaměstnání hledal?”

No, nejdřív pozemní stavby, stavby silnic a dálnic, bylo toho vícero.”

Podařilo se vám něco najít?”

Vcelku ne. To víte, kdy má člověk na sobě nějakej ten kraloup, vude se na něj koukaj skrz prsty a vůbec je nezajímá, e bych rád začal novej ivot,” vzdychl Slavíček.

Dohodli jsme se na tom, e báchorky vynecháme,” připomenul zadrenému Černý a pokračoval. Zajímá mě nejen to, kde jste si údajně hledal práci, ale i to, co jste dělal 25. dubna tohoto roku.”

Slavíček si promnul bradu.

To bude těký, kdo si to má pamatovat takovou dobu.”

Vezměte si tohle na pomoc,” podal mu nadporučík nástolnl kalendář. A dejte si záleet.”

Slavíček kalendářem chvíli bezradně listoval, řekl několik nesouvislých vět a umlkl.

Já se vám pokusím pomoci, pane Slavíček,” vstal Černý ze idle a začal se procházet kanceláří. Nepacíroval jste se ty dny nějak často kolem fotbalového hřitě pod novým sídlitěm?”

A proč bych se tam jako měl pacírovat?” vyhrkl překvapeně Slavíček.

Dobře, vezmeme to popořádku,” navrhl Černý. Povězte mi, kde jste byl celou tu dobu, co jsme se po vás sháněli. V místě trvalého bydlitě jste se neukázal, jako by se po vás slehla zem.”

Vdy vám povídám. Rozhodl jsem se, e začnu znovu. Dal jsem se dohromady s jednou taky jako já rozvedenou, teď u ní bydlím. Chtěl bych se konečně oenit a hodit za hlavu to, co bylo.”

To je chvályhodné,” řekl Černý, avak nevěřil Slavíčkovi ani slovo. Budete jisté tak laskav, tady je papír a propiska, napite mi jméno a adresu té přítelkyně.”

Lída Vránová,” pohotově odvětil Slavíček a psal. Chcete i jakej má v bytě telefon?”

Chceme, samozřejmé. A teď si vzpomeňte, co jste dělal kolem 29. dubna.”

Kdybyste mě rozkrájeli, já opravdu nevím.”

Nemůete si vzpomenout vy, budou muset zalovit v paměti jiní. Víte co je to rekognice in natura?” usmál se nadporučík a vysvětloval: To zavoláme několik vám podobných pánů, postavíme vás do řady a poprosíme některé svědky, aby si vás přili prohlédnout.”

Prosím, já se nemám čeho bát,” prohlásil Slavíček, ale přesto nervózně poposedl na idli.

Slavíčka odvedli do místnosti, kde ji čekali tři dalí mui zhruba v jeho věku, přibliné výky a vzezření. Černý zadreného vyzval, aby si v řadě vybral místo podle vlastního uváení. Slavíček se postavil jako předposlední ode dveří. Kdy bylo ve připraveno, nařídil nadporučík: Prosím prvního svědka.”

Do místnosti vstoupil správce stadiónu Bake. Dvakrát proel kolem čtveřice muů a nakonec prohlásil, ukazuje na

Slavíčka: Tenhle vypadá jako ten mladík, co jsem ho potkal dvakrát u hřitě.”

Černý Slavíčka upřené pozoroval. Zdálo se mu, e mírně zčervenal. Vela důchodkyně Beranová.

Jo, tadyhle pán to je, určitě,” ukázala na Slavíčka. Tenkrát chodil kolem nás v tříčtvrtečním baloňáku. Poznám ho i podle těch blond vlasů, e je má nakrátko ostříhaný.”

Oni se domluvili na chodbě,” vykřikl Slavíček.

Jsou sice kadý jinde, aby se nemohli ovlivňovat, ale kdy myslíte,” řekl Černý a navrhl, aby se mui promíchali.

Poslední přiel do místnosti kudrnatý kluk, jinak stráce fotbalové branky své třídy. Zůstal stát u dveří a několik vteřin si prohlíel čtyři mue před sebou. Nadporučík si viml, e se Slavíček začal silné potit.

Tenhle to je,” udělal chlapec dva kroky dopředu a zcela spontánně ukázal na Slavíčka klopícího oči.

Budeme tedy muset začít nanovo,” konstatoval Černý u zase ve své kanceláři. Co jste hledal v těch končinách, pane Slavíček?”

Byl jsem tam několikrát, přiznávám,” odhodlal se ke zpovědi Slavíček. Na tom sídliti se jetě pořád staví, doufal jsem, e mě vezmou do nějaké party, která si sluně vydělá, tak jsem to tam zkouel.”

Jestli chcete získávat čas, prosím,” řekl nadporučík. Za hodinu si ovem budete muset vymýlet něco jiného, protoe bych se vsadil, e si vás ádný stavbyvedoucí nezapamatoval. Ano, byl jste tam, ale ze zcela jiného důvodu. Neel jste tam náhodou omrknout terén a taky si vyčkat, v kolik jezdí jedno hrákově zelené auto ze zaměstnání? Nehledal jste si místo, odkud by se na toho igulíka dalo vystřelit?”

To byste museli dokázat, já na nikoho nestřílel,” vykřikl Slavíček.

Dočkáte se, mějte trpělivost,” klidné pokračoval nadporučík. Právě teď dělají moji spolupracovníci velmi důkladnou prohlídku vaeho bytu.”

To klidně mohou,” odsekl Slavíček.

A taky bytu paní Vránové. Promiňte, zatím jetě nikoli Slavíčkové,” opravil se Černý a se Slavíčkem to kublo.

Lídu do ničeho netahejte. Ta v ničem nejede, rozumíte?”

A vy snad ano?” nadhodil nadporučík a pokračoval: Nedopalky, které jsme zajistili na místě činu, analyzovali nai

odborníci podle zbytků slin. A teď se podívají na vae sliny. Vechno se dá rozborem zjistit.”

Slavíček sklopil oči a rozhodl se trucovat. Neodpovídal na ádné dotazy, vyčkával, jestli nadporučík vyrukuje s dalími důkazy. Netrvalo dlouho a Černý je měl na stole.

Podívejte se, co jsme objevili v bytě paní Vránové,”, ukázal černý Slavíčkovi, kdy ho opět přivedli, krabici od bot a v ní pečlivě zabalenou pistoli. A představte si, paní Lída Vránová tvrdí, e o těchto věcičkách nemá ani potuchy, e jste je v jejím bytě ukryl bez jejího vědomí.”

Nadporučík rozloil obsah krabice před sebe. Kromě pistole vyrovnal na desku sedmnáct nábojů a vedle toho poloil svazek pětistovkových bankovek.

Poznáváte ty věci?” zeptal se nadporučík zadreného.

Slavíček mlčel.

Myslíte si snad, e a to dostanou do laboratoře, e neobjeví, čí jsou na tom otisky prstů? Během několika hodin potvrdí, zda se jedná o tuté zbraň, ze které se střílelo v zatáčce u sídlitě.”

Zadrený zvedl oči a přelétl pohledem po předmětech na stole. Nadále vak mlčel.

Co vám udělal Rudolf Maek, e jste si ho vybral za cíl?”

Nikoho jsem si nevybral,” ozval se konečně Slavíček.

Máte dost zkueností, abyste věděl, co je to polehčující okolnost.”

Povídám, e jsem si ho nevybral,” rozkřičel se zadrený, ztráceje jistotu a sebekontrolu. Vybrali mi ho!”

Nadporučík Černý zavrtěl nevěřícně hlavou.

Kdo vám ho vybral?”

Nevím.”

Jak to, e nevíte?”

Opravdu nevím,” tvrdil nadporučíkovi Slavíček. Dostal jsem telefonické instrukce.”

Slavíčku, to snad nemyslíte váné! Vám bude volat někdo, koho neznáte a vy půjdete podle jeho instrukcí střílet. Po člověku! To vám mám věřit?”

Ale já skutečně nevím. Takhle večer zazvoní u Lídy v bytě telefon. Volal chlápek, nepředstavil se, e by jako měl pro mě práci. Zeptal jsem se, o co kráčí. e přej jenom potřebuje postrait jistýho frajera. Nejdřív jsem myslel, e mám někomu zvalchovat fasádu. Teprve a z něj vylezlo, o co mu jde, e toho frajera chce vopravdu jen poplait, tak jsem to vzal. Nabídl mi za to deset tisíc.”

Kolik je tady, to je z těch peněz?” ukázal nadporučík na balíček pětistovek.

Asi est tisíc. Něco jsem u utratil,” řekl zadrený.

A co ta pistole a náboje?”

Řekl, e obstará tu bouchačku, ale musím udělat, co bude poadovat. e to nespěchá, abych si vechno dobře rozmyslel a e jetě zavolá.”

Černý se opřel o hranu stolu a pohlédl upřeně na Slavíčka.

Čili musel to být, je-li to vechno pravda, někdo, kdo věděl, kde bydlíte!”

Slavíček pokrčil rameny: Ozval se asi za pět dní. Odpověděl jsem mu po pravdě, e jetě nevím, e to je riskantní. Povídal, e vechno promyslel a kdy se podle toho budu řídit, nehrozí mi ádné nebezpečí. Přece nikoho nezabiju, e jde jenom o to, abych toho člověka postrail. Musel jsem si to rozmyslet a proto jsem poádal o dalí odklad. Chlápek souhlasil. Zavolal za dva dny. Kdy jsem zase váhal, řekl mi, e si teda najde někoho jinýho, a na ten rozhovor zapomenu. Kdybych si to ale rozmyslel, e zejtra přesně v pět odpoledne najdu za atnama na fotbalovém hřiti u novýho sídlitě v dřevěným přístěnku u hydrantu pistoli zabalenou v hadru a instrukce. Vrtalo mi to hlavou a v určenou dobu jsem se tam vypravil. Opravdu tam leel pod hydrantem igelitovej sáček a v něm v hadru pistole. A taky lístek, e se mám přítí den večer zdrovat doma. Náboje ale u pistole ani v zásobníku nebyly.”

Jak byl napsán ten lístek?”

Na stroji.”

Máte ho schovaný?”

Ne, nařídil mi, abych ho zničil. Druhýho dne mi toti skutečně volal. Říkal, e je rád, e mu jeho informátor dal tip na správnýho chlapa a e nebudu litovat. Pistoli jsem měl otřít z vazelíny, vyčistit a pak brát do ruky jenom v rukavicích. Dal mi číslo toho zelenýho igula a nařídil mi, abych si dobře prohlédl zatáčku, odkud jsem měl střílet. Řekl mi, kdy tudy igulík pravidelně jezdí, ale abych si to jetě sám prověřil. Mám to udělat navečer, a auto pojede do kopce, sníí ve stoupání rychlost a řidiči se nic nestane. Tady mé ubezpečil, e po mně nikdo nepůjde, protoe nemám k tomu člověku v autě ádný vztah a e mi okamitě po práci vyplatí zbytek odměny, protoe zálohu u mám leet dole v domovní schránce na dopisy.”

Kolik vám tam dal zálohy?” otázal se nadporučík.

Tři tisíce. No a do jednoho domu jsem měl odnést napřed připravený dopis. Ten dopis mi nechal společné s náboji na stejném místě jako předtím pistoli.”

Na jakou adresu jste měl dopis doručit?”

Néjakej inenýr Maek,” odpověděl Slavíček a zarazil se. Ale vy jste před chvílí hovořil o Rudolfovi Makovi. Ani jednoho ani druhýho neznám.”

Vidíte, a přece jste po jednom z nich střílel. A co bylo dál? Dopis jste odnesl na adresu?”

Ano. Druhý den mi telefonoval, e si mám jít k Lídě do potovní schránky vyzvednout obálku na moje jméno. Peníze jsem tam nael. Teda zbytek, těch sedm tisíc. Byl u nich vzkaz, e mám pistoli i zbylé náboje schovat. A taky abych se moc neukazoval venku, dokud se vechno neuklidní. Potom e se jetě ozve.

Zatelefonoval vám jetě někdy?”

Ne, ledae by volal, kdy jsem nebyl doma.”

Co jste dělal na letiti?”

Jen tak, pane vyetřovateli. Napadlo mi, e bych moh letět za bráchou na Slovensko, a bude mít návtěvu. Tak jsem byl občíhnout, jak to na letiti chodí.”

Černý by byl rád zadrenému poloil dalí a dalí podrobnějí dotazy, ale to nebylo v tu chvíli nejdůleitějí. Nadporučíkovi bleskla hlavou mylenka. Cítil, e klíč k případu leí někde hodné blízko.

Vá bratr Vlastimil, pokud vím, je ve výkonu trestu. Za co?”

Ano, pane vyetřovateli, to jste si zjistili. Za rok by ho měli pustit. V jedenasedmdesátým el za kopečky se zbraní v ruce, no a blbě to s ním dopadlo.”

Vyděrač musel získat tip na Slavíčka od někoho, koho sám dobře znal, říkal si v duchu nadporučík a rozhodl se okamitě zajít za náčelníkem.

Zápis v deníku - 21. května

Nadeel velký den. Kolik hodin přemýlení, kolik dní a měsíců příprav, kombinací, pozorování. Nevznikla někde chyba? Ne, docela určitě ne. Protivník bezmocně tápe, ve bylo dokonale promyleno a ověřeno. V tom je síla a úspěnost plánu. Dnes se rozhodne. Ručičky hodinek ukrajují čas k okamiku pomsty. Jak bude chutnat? U nyní, teď, v této chvíli sladce.

40. KAPITOLA

Ing. Jan Maek, CSc., seděl ve své pracovně ve starodávném křesle u psacího stolu. Naproti němu jeho syn major inenýr Rudolf Maek a dva kriminalisté z operační skupiny.

Jak se cítí, táto,” zeptal se otce major Maek.

Dobře.”

Vechno bude v pořádku, tati. Ten lump ani netuí…

Nestačil dopovědět a halou zadrnčel zvonek telefonu. Major Maek cítil, jak se jeho otec roztřásl. Přesto mu poeptal: Tati, musí to vydret. Je to naposled, věř mi.”

Jan Maek se dal synem doprovodit a k přístroji. Dokola se rozhostilo napětí. Aparatura záznamu běela.

Maek, prosím,” řekl inenýr sotva slyitelně.

Nezavěujte, tady přítel,” ozvalo se ze sluchátka.

Zatím přítel,” upřesnil vyděrač. Pokud budete i dnes dělat hlouposti, moje trpělivost skončí, rozumíte?!”

Slyím,” odtuil Jan Maek stroze.

Varuji vás,” zesílil hlas vyděrač. Stejně jako vdy si ověřím, jestli máte za sebou fízly. Paklie ano, vá syn neopustí nemocnici iv. Ráně ze zálohy neunikne, i kdyby ho policajti obklopili jak chtěli. Jasné?!”

Ano,” vypravil ze sebe Jan Maek a pohlédl na syna. Opodál stojící kriminalisté se pousmáli.

Jsem připraven splnit jakékoliv vae podmínky, abych u měl od vás pokoj,” řekl Jan Maek.

Ve spojení praskalo a umělo. Pak se znovu ozval vyděrač: Přesně si zapamatujte, co po vás ádám. Za čtyřicet minut poté, co zavěsím telefon, budete na hlavním nádraí. Zakoupíte si jízdenku do Kolína a nastoupíte do rychlíku na Bohumín s pravidelným odjezdem ve 20.38. Budete stát v uličce u okna po pravé straně ve směru jízdy. Za Českým Brodem stáhnete okno. A uvidíte ze tmy zakrouit červené světlo, vyhodíte z okna balíček s penězi. Tím se nae cesty rozcházejí.”

Je mi to jasné,” odpověděl stručně Jan Maek.

Opakujte to!” naléhal vyděrač.

Jan Maek klidně odříkával větu za větou.

Teď je devatenáct hodin, čtyřicet dvě minuty. Srovnejte si čas, nařizoval vyděrač a Jan Maek mu oznámil, e je připraven.

Sotva se sluchátko telefonu ocitlo ve vidlici, neslo se éterem hláeni: Pachatel ukončil hovor!11

Akce započala.

41. KAPITOLA

Ing. Jan Maek přibrzdil a vklouzl úzkou jednosměrkou do podzemí, odkud mu zasvítila neónová světla haly hlavního nádraí. Vozy taxisluby zde čekaly na pasaéry večerních rychlíků, stály vyrovnány podél chodníku a jejich řidiči v hloučku o čemsi diskutovali.

Maek si nael místečko k zaparkování, zamkl vůz a ani by se rozhlíel, zamířil k nádraní hale. Vystoupil do mezipatra a postavil se do nedlouhé fronty u jízdenkové pokladny.

Informační tabule oznamovala, e rychlík číslo 513z Prahy do Bohumína stojí na čtvrtém nástupiti. Maek vyrazil ke spojovacímu tunelu a vmísil se do davu cestujících.

Přiblině v tuté dobu ozářily reflektory bílé kodovky tabuli s názvem obce. Řidič zvolnil. Po několika minutách jízdy bude na místě.

Vůz proklouzl vesnicí a po necelém kilometru odbočil doleva na polní cestu. Řidič zhasl světla. Po sto metrech od hlavní silnice se cesta rozdvojovala. Nasměroval vůz doprava, selápl brzdový pedál a zařadil zpátečku. Zručně zacouval do levého ramena polní cesty a vypnul motor. Vechno měl několikrát předem natrénováno přímo zde, na místě.

Po akci stačí naskočit a ihned vyrazit. Zavřel tie dveře a klíček nechal v zapalování. Chvíli pozoroval okolí. Ve tmě se nic nepohnulo. Jenom po státovce občas projelo auto.

Nahmatal v’ kapse kovový plá baterky, naposledy se pátravě rozhlédl a vydal se k elezničnímu náspu s dvěma proudy kolejí.

Krátce blikl baterkou do dlaní, aby zkontroloval, zda má nastaven červený filtr. Zdálky se ozvalo dunění. Rychlík se blíil. Řidič kodovky napjatě čekal. Zaslechl svitění trolejových drátů elektrické trakce a vzápětí jej minula lokomotiva. Rozal baterku a začal jí krouit. Z jednoho okna světélkujícího hada cosi vylétlo. Dunivé burácení rychlíku se vzdalovalo, a docela utichlo za ohybem trati. Zaposlouchal se do zvuků noci a teprve potom vykročil podél náspu.

Uel několik kroků, podřepí a rukama pátral v trávě.

Vtom kolem něho zazářily kuely několika svítilen. Energický hlas ho vyzval:

Ruce vzhůru! Zůstaňte stát, jste obklíčen. Vzdejte se!

Vmiku pochopil situaci. Kuely světla se v půlkruhu přibliovaly. Vyrazil směrem k elezničnímu náspu, odkud nesvítil ádný. Cítil, jak mu buí srdce, několikrát zakopl, ale zase se zvedl.

Pojednou se před ním vztyčily dvě postavy a oslnila ho dvě dalí světla. Někdo vzkřikl:

Stůj!”

Nedbal a běel dál. Jeden z muů po něm skočil a strhnul ho k zemi. Bil kolem sebe, kopal, ale sevření nepovolovalo. Zápas trval jenom krátce. Několik párů rukou mu sevřelo pae. Na zápěstí cvakla pouta. Kdosi mu posvítil do obličeje a řekl:

Pane Staek, jménem zákona vás zatýkám!”

42. KAPITOLA

Do náčelníkovy kanceláře se vichni natésnali jenom s obtíemi. Nikdo se neodváil zapálit, nejen proto, e plukovník Horák sám kouřit nezačal, ale bylo by zde prosté nedýcha-telno.

Soudruzi,” zahájil plukovník poradu, seli jsme se, abychom předběně zhodnotili závěr akce, na ni jste se podíleli, i kdy vyetřování není zdaleka u konce.”

Plukovník se obrátil na kapitána ulce a nadporučíka Černého. Seznamte přítomné s podrobnostmi!”

Milane, začni,” vyzval kapitán nadporučíka, byla to přece tvoje iniciativa.”

Chtěl bych stručně povědět, jak jsem přiel na to, e pachatelem je Jiří Staek,” spustil poněkud rozpačitě černý.

Musím přiznat, e jsem Staka nejprve ze seznamu podezřelých vyloučil. Jednak proto, e jsem ho osobně prověřoval a on měl zdánlivě neotřesitelné alibi, ale taky proto, e jsem pořád hájil mylenku, e pachatelem je jediný člověk. Později se ukázalo, e jsou minimálně dva. A tak jsem se ke Stakovi, stejné jako k mnohým dalím podezřelým, vrátil. Pokadé se ukázalo, e Staek musí vypadnout ze hry, vdycky byl podle cestovního příkazu mimo Prahu na sluební cestě. O Stakovi jsem začal znovu uvaovat a po výslechu dalího z podezřelých, inenýra Doubka. Neustále se mi zdálo, e Staek má nejsilnějí motiv k vydírání. Dostal nejvyí trest za váné ohroení vojenského tajemství ve výzkumném ústavu.

Mé podezření zesílilo po výslechu Slavíčka. Tuil jsem, e rozuzlení najdu tehdy, dozvím-li se, odkud dostal vyděrač na Slavíčka tip. Slavíčkův starí bratr se pokusil ilegálně opustit republiku se zbraní v ruce. Po přestřelce na hranicích jej přísluníci Pohraniční stráe znekodnili. Toho času si jetě odpykává trest ve vězení. Nebylo sloité zjistit, e Staek se Slavíčkem starím pobývali jeden čas ve stejném nápravném zařízení. Vypravil jsem se tam a potvrdil si domněnku, e tip na Slavíčka mohl dostat Staek od Slavíčkova bratra Vlastimila. Pak u lo vechno ráz na ráz. Postupně jsem Stakův snímek ukázal v prodejnách kancelářských potřeb. V Kotvě si vedoucí oddělení vzpomněla, e před dvěma měsíci prodávali člověku na fotografii nového Consula. el jsem znovu na Stakovo pracovitě. A tam se mi podařilo zjistit, e kdy si Staek naplánoval sluební cestu, vyzvedával si referentský vůz u večer, aby údajné mohl vyjet časně ráno. Ve skutečnosti se přepravil do místa jednání u během noci, vyřídil ráno své úkoly a ihned se vracel do Prahy, čím získal časovou rezervu. Podle cestovních dokladů v době, kdy u byl zpátky v Praze, setrvával na Moravě nebo i na Slovensku. Kromě jediného případu - střelby na soudruha majora Maka. To byl skutečně v ilině. Pověsili jsme se na něj a sledovali ho na kadém kroku. Mohli jsme ho zatknout dřív, ale důkarm povinnost by byla sloitějí. Chtěli jsme ho dopadnout při činu, co se také podařilo.”

Nadporučík Černý ukázal přítomným tlustý, ohmataný seit.

O Stakově činnosti - ač je to nepochopitelné - svědčí deník, který si důkladně vedl. Snad aby uspokojoval a posiloval vlastní sebevědomí.”

Černý pohlédl na plukovníka a pak na ulce.

Soudruhu kapitáne, skončil jsem.”

Plukovník Horák přikývl a pak s mírným úsměvem dodal:

To si myslí ty. Vyetřování teprve začíná. Prokurátor chce dostat spisy a návrh na trestní stíhání v zákonné lhůtě.”

Konec