Za stolem seděla smrt - Ladislav astný

Ticho kontrastovalo se světlem praských ulic. fen tu a tam projel taxík nebo přeel chodec, který se zdrel večer u sklenky nebo u známých. Okna v domech byla tmavá, jako kolem druhé hodiny po půlnoci. V budově na konci ulice zářil nad vchodem velký čtverec, oznamující ji na dálku, e v budově je obvodní oddělení Veřejné bezpečnosti.

Na operačním středisku seděli dva mui. Operační důstojník a operátor. Nadporučík Zdeněk Bláha slouil u Veřejné bezpečnosti od roku 1945. Tehdy vstoupil do SNB jako mladíček. Roky sluby poznamenaly jeho přísnou tvář hlubokými vráskami. Vlasy měl proedivělé a prořídlé. Ruce jako lopaty a výka kolem 190 centimetrů. Nemluva, poctivý chlap.

Druhý mu, dosud mladík, nebyl u SNB dlouho. Na náramenících se mu třpytily tři hvězdičky nadstrá-mistra. Mirek Jelínek slouil rád s nadporučíkem Bláhou, i kdy si spolu moc nepopovídali-Přesto mu dokonale rozuměl. Chvil, kdy se Bláha rozhovořil o svých záitcích ze sluby, bylo poskrovnu, ale o to byly cennějí. Bláha proil pohnuté doby kolem roku 1948, předtím byl nasazen na Slovensku proti banderovským bandám a jetě předtím pomáhal zajiovat pořádek v pohraničí při odsunu Němců.

Na operačním středisku vládlo ticho, přeruované jen cvaknutím v elektrických hodinách, kdy ručička poskočila o jednu minutu. Bláha se začetl do knihy a jelínek listoval v novinách, na které mu během dne nezbyl čas.

Ticho místnosti prořízl zvuk telefonu. Oba se na sebe tázavě podívali. Bláha sáhl po sluchátku.

Veřejná bezpečnost,” ohlásil se rozváně.

Přijďte do Kamenické ulice číslo 34. V bytě ve druhém patře je mrtvá ena.”

5

Rozumím. Kdo volá?” Bláha vzal mechanicky do ruky tuku, aby si poznamenal jméno a adresu oznamujícího. Odpovědí mu vak bylo ostré zaklapnutí sluchátka na druhém konci.

Zavěsil,*4 řekl nadporučík nechápavě Pak vytočil číslo na výjezdovou skupinu kriminální sluby ve druhém patře budovy.

Stando, oblékni se a přijď dolů!**

Třeba to je srandička od nějakého ochmelky, který neví, co roupama dělat,** meditoval Jelínek.

Moná. Ale musíme to tak jako tak prověřit. Někdy I takový informátor, který nechce udat jméno, má pravdu.** Dveře se otevřely a do místnosti veel mladík vysoké postavy, Standa Mencl, vedoucí výjezdové skupiny.

Volal nějaký anonym, e v Kamenické ulici Číslo 34 je ve druhém patře mrtvá ena . .Nadporučík se náhle odmlčel a vytřetil oči. Vdy . vdy v tom domě bydlí také… Mencl se na něho nechápavě podíval. Stalo se ti něco?**

Člověče, mně vůbec nedolo, kdy jsem slyel telefonát, e v tom domě ve druhém patře bydlí moje matka. Aby se jí tak něco stalo!**

Já tam dojedu. Uvidí, e z toho nic nebude,** utěoval ho Mencl. Jak tam dojedu, hned ti zavolám 

Za pár vteřin bylo zvenčí slyet natočení motoru a skřípění prudce zabírajících pneumatik Ten se jednou přerazí s tou jeho bláznivou jízdou, zabručel Jelínek. Bláha nepřítomně přikývl: Tentokrát mu to odpustím.

Potom vstal a začal se procházet netrpělivě po kanceláři. Nemohl v tu chvíli sedět, neměl klid a jen zoufale čekal. Také Jelínek sdílel jeho nervozitu.

Trvalo dobrých deset minut, ne se telefon ozval. Bláha po něm skočil.

Slyím.

Zdeňku, uklidni se. Tvoje matka je v pořádku. Ale ta herečka Bendová, co tam bydlí vedle, je mrtvá. Byt má plný plynu. Zatím jsem se moc nerozhlíel a lak nevím, jestli je to neastná náhoda, nebo něco líného. Vyrozum mi technika a lékaře.

Rozumím. Posílám také hlídku pro zajitění místa.” Fajn. Tak u klid.” Mencl zavěsil.

Mirku, zavolej radiostanicí hlídkový vůz, a jedou na místo, já zatím seenu technika a lékařel”

6

Provedu/*

Bláha vytočil telefonní číslo na Jaroslava Jiráska, který dávno odpočíval v nejhlubím spánku.

Jaroui, za chvilku pro tebe přijede hlídka a pojede s nimi na mrtvou. Je to plyn. Vezmi si s sebou krámy a čekej na vůz/*

Radostí bez sebe/ odpověděl rozespalý Jirásek. Bláha hned potom volal na Lékařskou pohotovostní slubu, kde zastihl doktora Koláře, který měl právě noční. Seznámil ho se situací a zavěsil.

A hotovo/1 otočil se operační důstojník na nadstrá mistra.

Ví, co bys zatím mohl?

Nečekal, a mu Jelínek odpoví, a pokračoval: Postavit na kafe. Ze spaní u nic nebude/*

Jelínek se zvedl a s konvičkou v ruce odeel. Bláha zatím nasypal notnou dávku umleté kávy do hrníčků. Za chvilku byla kancelář provoněna aromatickou vůní. Opět se ozval telefon.

Obvodní oddělení VB, řekl do sluchátka Bláha.

Tady Václav Matalíř, soudruhu. Před naím domem se stala nehoda. Dvě auta se srazila. Ale nikdo snad není raněný/*

Kde to je pane Matalíř?**

Jo, to jsem vám vlastně neřekl. Sokolovská ulice číslo 5.

Děkuji, posílám tam hlídku/*

Tak dobrou noc a děkuji/*

Dobrou noc/*

Bláha se obrátil na Jelínka.

Volej radiostanicí vůz pohotovostní jednotky, a se lam chlapci podívají a dají nám zprávu o nehodě/* jelínek kývl a vzal do ruky mikrofon. Za chvilku hlásil Bláhovi, e je ve zařízeno. Nadporučík kývnutím poděkoval a pokračoval v psaní denního nápadu.

Byly čtyři hodiny ráno, kdy se vrátila výjezdová skupina z Kamenické ulice.

Zdenku, tak je to hotovo. Jde o sebevradu/* oznamoval Mencl.

Co, o sebevradu? Vdy to byla mladá ába, znal jsem ji!

Tady je dopis na rozloučenou a vechny ostatní ma teriály. Leela na gauči jen tak v koilce, na stole nedopitá láhev červeného vína a tuba s amobarbitalém.

To je uspávací práek. Dopis na rozloučenou měla vedle sebe na gauči. Myslím, e je to jasné.

Mně se to nechce líbit. Znal jsem ji velmi dobře. Vdy to byla sousedka mojí maminky. Vdy veselá, plná ivota. Včera jsem s ní hovořil, zrovna kdy jsem se stavoval u matky, byla samá legrace. Po nějaké krizi ani známky.

Co ví, co se jí v hlavince zamotalo/1 zabručel Mencl, který nerad viděl, e Bláha pochybuje o jeho tvrzení.

Co technik?

Nael otisky jen jejích prstů. Na láhvi a na sklence.

Na sporáku? zeptal se Bláha.

Tam nenael nic.

A to si ty hořáky pustila v rukavicích?

MencI mlčel.

Tak vidí. Nemusí to být nic, ale můe to být velicos.

Já to jdu nahoru napsat, oznámil Mencl a odeel z kanceláře.

Z druhého patra se po chvilce ozývalo klapání psacího stroje.

2

Na nočním stolku zazvonil budík. Kapitán Jánský se rychle natáhl z gauče a zastavil jeho zvonek. Pak se otočil na manelku, která spokojeně oddychovala. Nařídil budík na sedmou. ena má jetě dost času, je učitelkou a začíná a od osmí hodin. kolu má za rohem. Pak vstal a potichu odeel do kuchyně. Postavil sí na plynový vařič konvici s vodou.

Byl to ji zkuený přísluník, který proel několika slubami, a právě dnes to měl za tři roky do důchodu. Postavou byl trochu plnějí, ale ne otylý. Kadý den ráno cvičil a drel správnou ivotosprávu alespoň tak, jak mu jeho práce dovolovala. Byl vánivý rybář o bývalý sportovec. O tom, jaký sport kdysi pěstoval, svědčily jizvy v obočí a trochu irí nos.

V est třicet vyel z domu na autobus. Cestou se zastavil v trafice pro cigarety a noviny.

Tak jakpak jsme se vyspali, paní Paoutová? zeptal se starí eny za pultem.

Děkuju za voptání, pane Jánský. To víte, jak se můe člověk v mejch letech vyspat.44

Prosím vás, taková mladice?14

Nechají toho, pane kapitáne. edesátka je edesát ka Jako obyčejně?14 Ani čekala na odpověď, podala mu tři balíčky startek a jedny noviny.

Měl byste se v tom kouření trochu mírnit. Hulíte jako fabrika/4

Máte pravdu, paní Paoutová.41 Pak se usmál. Kdyby vás slyeli vai éfové, asi by neměli radost, e přemlouváte zákazníky, aby přestali kouřit.44

Paoutová mávla rukou.

Měli, neměli…44

Pozdravil trafikantku a vyel na chodník. Paouto-vou znal ji mnoho let. Přes jejího manela. Byl to notorický rváč a kdysi takzvaný praský Pepík. Postrach Jamrtálu, jak se dříve říkalo Nuselskému údolí. Rád se napil a pak to s ním lo z kopce. Rejstřík měl plný trestů za rvačky a výtrnosti. Jánský nastoupil do autobusu a kývl na řidiče, kterého znal ji hezkých pár let. Za několik minut vystoupil před oddělením VB a veel do hlavního vchodu. Stoupal pomalu do druhého patra. V kanceláři shodil sako a vzal do ruky hláení za minulý den a noc. Na stole zadrnčel telefon. Sáhl po něm.

jánský.44

Soudruhu kapitáne,44 ozval se na druhém konci operační Bláha, mohl bych k vám přijít?44

Samozřejmě. Kdy přijde? V osm mám poradu.44

Za chvilku jsem u vás. Jen předám slubu.44

Jánský věděl, e k němu Bláha nejde zbytečně. Jeho úsudku si váil. Veel do sousední kanceláře, kde ji za stolem seděla Květa. Benjamínek skupiny, dvacetiletá sekretářka. Dívenka drobného obličeje, modrých očí a dlouhých blonďatých vlasů.

Usmála se:

Jako obyčejně, soudruhu kapitáne?41

Samořejmě, krásná vílo.44

Květa la postavit na kávu.

Jánský se vrátil do své kanceláře. Někdo zaklepal

na dveře.

Dá lei 

Do místnosti vstoupil Bláha. Chtěl se zahlásit, ale Jánský mávl rukou a ukázal mu na idli.

Posaď se, Zdeňku. Tak co mi nese?”

Jde mí, soudruhu kapitáne, o tu mrtvou dnes v noci.”

Jetě jsem to ani pořádně nepřečetl.”

Něco se mi na tom nelíbí. Podívejte se na to sám.”

Jánský se začetl do záznamů. Pak zvedl hlavu.

Co se ti na tom nelíbí?”

Víte, soudruhu kapitáne, já jsem ji dost dobře znal. Byla to sousedka mojí matky a jetě včera jsem s ní hovořil. Připadala mi zcela normální, veselá a po nějakém trápení ani památky. Najednou se dovím, e spáchala sebevradu. Nemohu si to dát dohromady.” Odmlčel se a pohlédl Jánskému do očí. Byla to herečka, Sotva dostudovala AMU, dostala angamá jako jedna z nejtalentovanějích z ročníku. A hned v Praze. íla sama a spořádaně. Nikdo k ní nechodil, lidé v domě ji měli rádi. Podívejte se na dopis, který nechala na rozloučenou.”

Jánský znovu přečetl dopis, napsaný urovnaným hezkým písmem. Rozhodně nesvědčil o nějakém pisatelově rozruení.

Je to takový divný dopis. Takový nějaký neopravdo-vý,” podotkl Jánský. Bláhovi se rozzářily oči. Viděl, e jeho pochybnosti padly na úrodnou půdu.

Prostuduji si to vechno pořádně a pak U řeknu,” rozhodl Jánský.

Po Bláhově odchodu se podíval znovu no dopis. Za svého ivota viděl mnoho mrtvých tváří, Četl mnoho lakových dopisů. Vechny měly obvykle jeden společný rys. Byly napsány neklidnou rukou, mylenky skákaly z jedné na druhou a dopis se musel několikrát přečíst, aby byl pochopen jeho smysl. Tohle vak vypadalo jako výjimka ze stereotypu obdobných dopisů. Byl napsán klidnou vyrovnanou rukou, pečlivá úprava dopisu svědčila o duevní vyrovnanosti a klidu pisatele, mylenky* se řadily logicky za sebou. Rozhodně to nebyl typ dopisu sebevraha. Opravou by si nezadal s milostným dopisem nebo s nějakou ádostí na národní výbor ČI jiný úřad. ádný pisatelův stress Jánský z dopisu necítil. Vzpomínal na mnoho případů, které dělal. Někdy by bývalo stačilo takovému sebevrahovi říct včas pár slov, jindy přijít o několik minut dříve. Vdy se snail vmys-let do posledních okamiků ivota toho, nad jeho tělem se s lékařem skláněl Viděl i takové případy, kdy si lidé ustlali v koupelně nebo v kuchyni, vzali do úst plynovou hadici a pustili si plyn, pod hlavu si dali třeba i poltář, aby pak odeli ze světa, který momentálně přerostl jejich chápání a schopnost řeit problémy jiným, přijatelnějím způsobem. Tady to bylo jiné. A přemýlel z kterékoli strany, docházel k závěru, e případ se vymyká vem zvyklostem. Podíval se na hodinky a zvedl telefon.

Připravte mi ihned vůz!”

3

Vůz s kapitánem Jánským vjel do areálu nemocnice a zastavil před prosekturou. Jánský veel do budovv a v prvním patře vstoupil do kanceláře přednosty MUDr. Pekaře.

Starí člověk v bílém pláti se na něho podíval přes obroučky brýlí. Pak roztáhl obličej do úsměvu, kdy poznal návtěvníka.

Co tak po ránu?”

Pane přednosto, jde mi o Janu Bendovou. Dnes v noci vám ji přivezli. Je to zatím sebevrada svítiplynem.”

Zatím?” povytáhl obočí dr. Pekař.

Opravdu zatím. Nějak se mi to nelíbí. Jetě nemám podklady, ale něco mi říká, e to není v pořádku.”

Jetě jsem tu mrtvou neviděl. Před chvilkou jsem přiel. Je mi jasné, co budete chtít.”

Budete tak laskav?”

Rozumím. Zvýená pozornost při pitvě, různá drob ná zranění, obsah aludku a podobně. Je to tak?”

Jánský přikývl. Doktor Pekař mu rozuměl.

Budu ji pitvat sám, kdy vám na tom tak záleí Spokojen?”

Úplně.”

Kdy se zastavíte?”

Tak kolem druhé odpoledne. Hodí se to?”

Přijďte!”

Kapitán Jánský veel do kanceláře náčelníka ve chvíli, kdy ji vichni seděli u velkého stolu, jemu předsedal náčelník obvodu major Kautský. Kautský se podí val významně na hodiny, které visely na zdi před ním a pak na své náramkové hodinky. Jánský sledoval jeho pohled a zaregistroval poskočení ručičky, je se zasta vila přesně na osmé hodině. Náčelník si zřejmě myslel, e Jánský přijde na poradu pozdě a u připravoval kritickou poznámku o dochvilnosti podřízených. Nesnáel opodění ani o několik vteřin. Sám také nepřiel nikdy nikam pozdě a vichni na obvodu věděli, e by si podle něho mohli nařizovat hodinky Porada začala a trvala dlouho, Jánský seděl jako na jehlách. Byl netrpělivý, nebo nevěděl, zastihne li jetě poručíka Nedvěda, kterého chtěl pověřit vyetřováním základních faktů případu. Kolem jedenácté bude Nedvěd odcházet z budovy. Jánský se díval stále na hodinky Vedle něho seděl náčelník místního oddělení VB Homola a po očku jej sledoval. Pak se k němu naklonil a zaeptal: Franto, co je s tebou?*

Potřebuji, aby u byl konec. Mám takový divný případ. Přijede pro tebe auto?*

Ano.*

Vezme mne s sebou?*

Jede k nám na oddělení?*

Jánský kývl, nebo si viml, e náčelník so dívá směrem k němu. Věděl, e kdyby teď jenom pitl, dostal by do těla*.

Do seitu před sebou tedy napsal pro souseda větu.

Jde mi o Janu Bendovou, otrava svítiplynem.*

Odkdy se zajímá kriminálka o sebevrahy?* odepsal

Homola.

Od té doby, kdy to nevypadá na sebevradu.*

Mord? připsal slůvko Homola.

Jánský pokrčil rameny.

4

Josef,* oslovil Jánský Nedvěda, který právě oblékal sako a chystal se odejít z kanceláře, nech vechno a pojedem spolu na místní oddělení. Homola nás vezme s sebou 

Chtěl jsem jít na tu kráde míchačky do Praské stavební obnovy,* řekl poručík Nedvěd.

To počká. Jedem na mrtvou Bendovou.*

Coe? Vdy je to sebevrada,* oponoval Nedvěd. To je věc vyhledavatele nebo vyetřovatele.*

Pokud to bude sebevrada. Zatím to není tak jistě.

Chce snad říct, e je to mord?

Dnes ji podruhé pokrčil Jánský rameny.

Kde se tak couráte?” přivítal je Homola, který seděl ve voze vedle řidiče.

Jánský se zabořil do zadního sedadla. Nedvěd za ce-lou cestu nepromluvil. Několikrát za cestu zakroutil nechápavě hlavou a kojil se představou, jak jánskému vyčte, e ho zdrel kvůli obyčejné sebevradě.

Buď zdráv,” pozdravil náčelník místního oddělení Homola strámistra Stanka.

Dej nám, prosím tě, spis na Bendovou.”

Jánský si sedl, ukázal Nedvědovi. na idli a přistrčil spis tak, aby mohl i Nedvěd číst. Po chvilce se obrátil na Staňka.

Má tady klíče od toho bytu?”

Staněk kývl a rozlepil obálku s klíči. Podal je Jánskému. Kapitán je strčil do kapsy. Kdy dočetl, vyzval Nedvěda k odchodu.

Kam vlastně jdeme? Do toho bytu?” zeptal se a sám si odpověděl Nedvěd. Jánský přisvědčil a oba se vydali mlčky na cestu.

Před domem stály dvě eny. Kdy kolem nich procházeli, zaslechli, e se baví o Bendové. Vyli do druhého patra. Jánský zazvonil u dveří se títkem Marie Bláhová. Za malou chvilku se ozvalo zaharaení klíče. Objevila se příjemná, stará paní.

Dobrý den, paní Bláhová.”

To jste vy, pane kapltánel Pojďte dále. jdete kvůli té chudince, e?”

Nepřilí jsme vás zdrovat, paní Bláhová, ale přece jen něco potřebujeme.”

Mne nemůete zdrovat. To víte, stará důchodkyně. Mám času dost.”

Mohla byste s námi jít do bytu jany Bendové?”

A máte klíče?” povzdechla stará paní a zalomila rukama. Takové netěstí.”

Jánský odemkl byt klíči, které vytáhl z kapsy. Jakmile se dveře otevřely, udeřil je pach po svítiplynu, který dosud zcela nevymizel. Zařízení bytu bylo vkusné, nic přehnaného, ale přitom moderní. Jánský se zastavil a podíval se na lůko, kde jetě v noci leelo tělo. Dosud jeho znatelný obrys zůstal vytlačen v pokrývce a na poltáři.

Bláhová popotáhla a v očích se jí objevily slzy.

Takové hodné děvče..

Jánský kývl na souhlas a počal se rozhlíet. Vude viděl stopy práce technika Láhev, která stála na stole, byla zastříbřená prákem, jeho pouil k sejmutí otisků prstů. Stejně tak sklenka a ostatní věci. Obrátil se ke sporáku a kývl spokojeně hlavou, kdy viděl, e i jeho kohoutky jsou popráené. Bláhová se udiveně rozhlíela po pokoji. Jánský se na ni obrátil.

Něco se vám nezdá, paní Bláhová?*4

Ale tady snad něco chybí nebo je taáy něco jinak’ postaveno, ale nevím co… nemohu na to přijít. Musí to být něco, co jsem si zapamatovala a teď sl nemohu vzpomenout.**

Třeba je přestaven nábytek nebo něco leí Jinde,*4 pomáhal jí Nedvěd.

Ne, s nábytkem hýbáno není To vím docela jistě. Asi na to nepřijdu.

Nevadí, paní Bláhová, třeba sl vzpomenete.*4

Snad, Kdy, tak vám dám vědět.14

V bytě se zdreli jen krátce. Odcházeli bez nálady.

Josef, jdi si do té Stavební obnovy, já se vrátím do kanceláře. Klíče od bytu sl zatím nechám. Co kdyby ..

Nedvěd mávl rukou, jako by chtěl poznamenat, e je to zbytečné, ale nahlas neřekl nic.

5

Květo, prosím vás, uvařte mi jetě kávu, ano?** řekl Jánský sekretářce, kdy se vrátil do kanceláře. Pak si sedl za stůl a znovu, jí poněkolikáté, se začetl do spisu Bendové. Chvilkami usrkl kávu, kterou před něho Květa postavila, a raději hned odela. Znala jánského a věděla, e kdy začíná případ, není s ním řeč.. Za chvíli se vak objevila znovu.

Soudruhu kapitáne, máte tady návtěvu.*’

Kdo je to?

Maminka nadporučíka Bláhy.**

Jánský oil. Vyskočil ze idle a jako by tuil, e se v nejblií chvíli dozví něco důleitého, vyel ven, přivedl paní Bláhovou a nabídl jí idli.

Tak co vás ke mně, paní Bláhová, přivádí?4*

Máte jetě ty klíče?”

Mám.”

Neel byste se podívat jetě jednou do bytu Jany Bendové? Asi u vím, co mně tam chybí.”

Na tázavý pohled Jánského pokračovala:

Vzpomínám si, e na sekretáři stál takový velký popelník. Víte, ona Jana Bendová nekouřila a tak byl ten popelník stále čistý. Spí pro okrasu. Tmavočerve-ný z těkého porcelánu. Na okraji byl přidělán lední medvěd. Na sekretáři se ten bílý medvěd vyjímal, e musel padnout do oka kadému, kdo přiel do pokoje. Mám dojem, e tam dneska nebyl,”

Máte pravdu, nic takového jsem tam neviděl,” souhlasil Jánský.

Právě proto bych se tam chtěla jetě jednou podívat. Snad by mohl být někde jinde a nechci dělat zbytečný poplach.”

Půjdeme se tam podívat, paní Bláhová,” souhlasil Jánský. Vzal telefon a dal si přistavit vozidlo.

Kdy vyel s paní Bláhovou před budovu, stála tam připravena volha. Jánský pomohl staré paní do vozu a sedl si vedle řidiče.

Kam to bude, soudruhu kapitáne?”

Kamenická ulice, číslo 34. Ví, kde to je?”

Řidič kývl hlavou a vozidlo se odlepilo od chodníku Zanedlouho byli na místě. Jánský el napřed, následo* ván paní Bláhovou. Kdy veli do bytu, popelník na sekretáři nestál. Jánský se rozhlédl po celém bytě, dokonce se podíval do prádelníku, i do skříní, kde mimo pečlivě uloených atů nenael nic.

Klekl jetě na zem, aby se podíval pod nábytek. Vespodu pod gaučem, na kterém zemřela Jana Bendová, něco spatřil. Sáhl pod lůko a vytáhl odtud krabičku cigaret SPARTA. Byla a na čtyři cigarety prázdná.

Ukázal ji paní Bláhové. Ta se na ně nechápavě podívala.

Vím docela určitě, e Janička nekouřila. Sama jsem se jí několikrát ptala a ona mne ujistila, e nikdy neměla cigaretu v ústech. Kouření doslova nenáviděla. Při tom si dělala legraci, e snad proto se jetě nemohla vdát, e nenala chlapce nekuřáka, který by se jí líbil.”

Neměla cigarety třeba jen pro návtěvy?”

Nikdy jsem u ní cigarety neviděla,” odmítla paní

Bláhová. Návtěvy k ní nechodily a pokud sem náhodou někdo přiel, nedovolila mu kouřit. Byla v téhle věci pedant. Chudák holka.44 Jánský hledal mezi písemnostmi, Chtěl si pro jistotu zajistit písmo zemřelé a nechat porovnat s dopisem. Po chvilce nalezl několik dopisů od tety Jany Bendové, která bydlela někde v Mostě. AlespoA o tom svědčilo razítko na obálce, V sekretáři pak nalezl seit. Měla jej pro kursy paněl sliny, kterou se učila. Byl zpoloviny popsán a materiálu k porovnání skýtal dost.

Ten seit si vypůjčím/4 řekl spí pro sebe.

Paní Bláhová kývla a plačtivě potichu řekla:

U ho potřebovat nebude.

Paní Bláhová, v domě je telefon, viďte?4*

Chcete si zavolat?

Potřeboval bych.44

Tak pojďte do vedlejího domu, k sousedům. U od nich volal vá přísluník, co tu byl v noci.44

Uzamkli byt a odeli. Jánský se dovolil v sousedním domě, zda můe od nich zavolat. Vytočil telefonní číslo do Stavební obnovy a zeptal se ředitele, zda u něho není náhodou poručík Nedvěd. Za chvilku ho měl na sluchátku.

Josef, potřebuji, abys ihned přijel za mnou do Kamenické ulice. Posílám ti vůz.44

 >; ,s

Nečekal na odpověď a poloil sluchátko. Pak poděkoval, vyel před dům a řekl řidiči volhy:

Jirko, dojede na ředitelství Stavební obnovy. Tam tě bude čekat poručík Nedvěd. Přiveze ho sem!”

U jedu, soudruhu kapitáne.41

Jánský se vrátil do domu a zael jetě jednou k paní Bláhové.

Prosím vás, jetě bych se chtěl zeptat. Stýkal se kromě vás jetě někdo z domu s Janou?44

Pokud vím, dost kamarádila s paní Provazníkovou od nás z domu. Bydlí o patro vý.44

Moc vám děkuji, paní Bláhová.44

O několik vteřin později mu otevírala mladá tmavo-vlasá ena, která na něho překvapeně pohlédla. Na ru-‘ ce drela asi roční dítě.

Táta… táta,44 brebentilo a natahovalo po Jánském ručičky.

Kdepak táta, zasmál se Jánský. Mohl bych být tak tvůj dědeček.44

Co si přejete?” zeptala se ena.

Jdu za vámi.” Vytáhl z kapsy sluební odznak.

Kapitán Jánský z kriminální sluby.”

Prosím, pojďte dál, ale nevím, co bych vám mohla být platná.”

Uvidíme “

Posadil se na nabídnutou idli a chvilku pátravě pozoroval Provazníkovou. Tmavovláska asi 22 let stará, vlasy nakrátko ostříhány. Spí sportovní typ, tíhlá ale nijak vysoká. Typoval by ji na gymnastiku, kdyby ji měl zařadit na nějakou sportovní disciplínu. Tmavé, krásné oči, Jistě víte o tom, co se v domě stalo,” začal Jánský,

Ano, je to hrozné,” povzdechla. Jetě jsem se z toho nevzpamatovala.”

Znala jste }anu Bendovou?”

Samozřejmě. Byla to moje kamarádka “

V kolik hodin jste s ní včera naposled hovořila?”

Asi kolem esté večer Pak s ní jetě mluvil manel. Měla porouchanou vodu v koupelně a měj mu je insta latér. Zael tam, aby jí vodu opravil. Ona k nám často chodila na návtěvu.” Bylo patrno, e se nechce smířit s vědomím, e u nemá kamarádku.

Jak tam dlouho byl vá manel?”

Chvilku. Vyměnil prý jen těsnění, Přiel asi za čtvrt hodiny.”

Kdy jste spolu hovořily včera večer, o čem jste se bavily?”

To snad byla její a moje věc, ne?” odpověděla zdráhavé.

Máte pravdu, byla by, pokud by byla Bendová naivu, Ted je to ji ne vae věc, ale věc svědectví.”

Tak ona opravdu… A co se jí stalo.., jak zemřela .,,?”

ena se rozvzlykala.

Neplačte a raději mně řekněte ve, co nás teď zajímá, Zdála se vám nějaká jiná ne obvyklu?”

To,.. ano.”

V čem?”

Teď vám to mohu říct Jinak bych mlčela jako hrob,” vzlykala Čekala včera návtěvu svého nastávajícího. Měla se vdávat.”

Víte, kdo to je?”

Ne, to opravdu nevím. Jana to chystala jako překvapění Říkala, e mi ho představí dnes, a si s ním domluví termín svatby, Chtěla, abych jí la za svědka.4* Odmlčela se a po chvilce dodala: Opravdu jsem ho nikdy neviděla/*

Věřím vám, i kdy je to dosti divné. Byly jste kamarádky, Jistě jste se svěřovaly jedna druhé a svého chlapce vám nikdy před tím neukázala?4*

Opravdu, věřte mi, e nikdy.4* Pak se zarazila. Vytřetila oči na Jánského: Chcete snad říci, e… byla ..

To vám teď jetě nemohu říci. Zatím nevím. Je tady mnoho nesrovnalostí, které je nutno upřesnit.4* Jánský . uděial malou pomlku.

Chtěl bych se vás jetě zeptat: Jana Bendová kouřila nebo ne?**

Ne, nikdy nekouřila.4*

Ale popelník doma měla?*4

Ano, tmavěčervený s bílým ledním medvědem. Měla ho ale jenom pro okrasu. Nikdy ho nepouívala.44 Cigarety jste tedy u ní nikdy neviděla? Sekněme 

Sparty?44

Ne, nikdy nekouřila a ani si u ní nikdo nesměl zapálit.44

Kde bych mohl hovořit s vaím manelem, paní Provazníkově? Byl pravděpodobně poslední, kdo ji viděl a mluvil s ní.44

Pracuje na OPBH jako údrbář. Instalatér.44 A kde bych ho teď nael?*4

Musíte se zeptat jeho vedoucího, soudruha Ptáčka,

ve Václavské ulicí.44

Děkuji vám, paní Provazníkově. Nevím, ale moná,

e se jetě zastavím.44

Jánský se -rozloučil a vyel před dům. Ve voze seděl poručík Nedvěd, zabrán do ivého rozhovoru s řidičem. Kdy spatřil kapitána, vylezl z auta a zeptal se: Je něco nového?44

Tak to vypadá vechno nějak divně.44 To se ti zdá u od rána.44

Paní Bláhová si vzpomněla, e v bytě chybí popelník, který byl na sekretáři. Přitom Bendová nikdy nekouřila ani nikdy neměla doma cigarety.44

Pak sáhl do kapsy a vytáhl igelitový sáček, do něho uloil nalezenou krabičku cigaret.

Tuhle krabičku jsem nael pod gaučem, na kterém

zemřela. Chlapcům z výjezdovky to ulo. Od tebe potřebují teď jedno. Promění se v muku, proleze v domě kadý koutek a bude se snait nalézt ten popelník/4 Pak mu popelník vypodobnil.

To je pěkný melouch, povzdechl Nedvěd.

Já jdu mezitím shánět jednoho člověka, který viděl Janu Bendovou nedlouho před smrtí/4 Kdo je to?11

Jeden nájemník tady z domu, odpověděl vyhýbavě Jánský. Josef, dělej vechno, abychom ten popelník měli. Kdy ho najde, pozor na otisky prstů/4

6

Jánský doel před domovní správu. Neměli úřední hodiny, a proto mu chvilku trvalo, ne se dostal do kanceláře vedoucího Ptáčka. Představil so.

Co jste si přál?41

Potřebuji mluvit s vaím zaměstnancem Provazníkem/4

Něco provedl? To snad ne. Je to ná nojlepí instalatér. Snad potřebujete nějaký melouek?44

Kde ho najdu?44

Ptáček se podíval na hodinky. Pak nahlédl boe slova do rozpisu prací.

V tuhle dobu by mohl být v kanceláři Turisty, tady za rohem v Gorazdově ulici. Má tam nahláenu opravu umyvadla/4

Dobře, Děkuji vám, ale je to mezi námi, jasné?44

No samozřejmě A kdyby tam náhodou nohy!, tak ho najdete v Rybárně. Víte, kde to je? ftíkal, e si tam

skočí na oběd/1

V kanceláři Turisty se kapitán Jánský dověděl, e Provazník odeel.

Teď, před malou chvílí/1 vysvětloval mladý mu. Volal ho telefon a hned jak poloil sluchátko, řekl, e jde na oběd. Poznáte ho, je v montérkách a v koené bundě/4

t*Dobrá, děkuji vám/1

V Rybárně proel jánský kolem vech stolů, ale nikoho v montérkách neviděl Pro jistotu se zeptal vrchního, zná li Provazníka z OPBH a nebyl li tady. Vrchní vak ádného takového hosta neznal. Jánský chvíli čekal před restaurací, která své jméno měla z dřívějka.

I kdy by si býval dal s chutí rybí jídlo, vracel se rychle do Turisty, nebo pojal tuení, e Provazník do Ryba rny vůbec neel. V kanceláři Turisty poádal, aby si směl zatelefonovat. Volal vedoucího Ptáčka. Vy jste telefonoval Provazníkovi do Turisty?”

Ano, soudruhu kapitáne. Řekl jsem mu, e tam za ním jdete, aby vám neodeel, kdyby náhodou skončil práci a aby na vás počkal.”

To jste tomu dal. Provazník je pryč.”

Jak to pryč?”

Není ani v Turistovi, ani v Rybárně. Po vaem vzkazu se sebral a vypařil.”

On něco provedl?”

To jetě nevím.”

Omlouvám se, soudruhu kapitáne… to jsem netuil.”

Jánský se sotva ovládl, aby nepratil sluchátkem.

Vrátil se ve patné náladě do své kanceláře. V duchu přemýlel, proč asi Provazník utekl před jeho příchodem. Podíval se na hodinky. Zjistil, e budou za chvíli dvě. Ve dvě musí být u přednosty prosektury dr. Pekaře. Cestou přes náměstí přidal do kroku, aby doel na prosekturu včas.

Tak pojďte dál, soudruhu kapitáne. Moc vás nepotěím,” přivítal ho doktor Pekař.

Dnes mě u nic nepřekvapí ani nepotěí,” mávl rukou Jánský.

Tak, soudruhu kapitáne. Dělali jsme, co jsme mohli, ale stopy po násilí ádné. Obsah aludku: asi obloené chlebíčky snědené asi dvě hodiny před smrtí. Ta nastala kolem jedné hodiny v noci. Jinak pouila skutečně uspávači práek amobarbital, ale maximálně jednu tabletu, usnula dost tvrdě, jinak nic.”

Tak to jste mě opravdu moc nepotěil.”

Počkejte, zjistil jsem něco jiného. Víte, e byla gravidní? Téměř ve třetím měsíci.”

Jánský měl v tu chvíli pocit elektrického oku. Od Provazníkové věděl, e se Jana Bendová měla vdávat. Ale ani ta snad nevěděla, e by Bendová byla těhotná. Kdo vak je ten, který se měl stát otcem?

Doktor chvíli pozoroval Jánského překvapení.

Snad se vám to zjitění gravidity bude hodit.”

A tak teď musíme zjistit milence a pak bude moná případ pod střechou.44

Stále jste přesvědčen, e to nebyla sebevrada?41

Ano, stále,44 vyhrkl jánský. Pak se zarazil, nebo si uvědomil, e pro toto tvrzení nemá nej mení podklad. Zatím,

Přeji vám hodně těstí, soudruhu kapitáne. Protokol o pitvě bude zítra hotov.44

Jánský se rychle rozloučil.

7

8

11

14

15

17

19

23

7

Dobrý den, paní správcová,44 pozdravil Nedvěd, kteŤ rý stále jetě nechtěl lánského hypotézu přijmout. Ukázal sluební odznak a představil se Správcová správně odhadla, e pří jel kvůli tomu, co u není pro nl ani pro celý dům tajemstvím.

Mám takovou otázku Neviděla jste dnes v domě nějaký popelník?44

Popelník? Co by tady dělal.”

Já myslím popelník na popel od cigaret,” vysvětlil jí a současně popsal popelník tak, Jak inu ho vylíčil

Jánský.

Takovou věc by přece nikdo nevyhodil.”

Co popelnice, kdy byly dneska vyváeny?”

Popeláři tu u bylí a popelnice vybrali. Asi v deset.44

To je průvih,44 zaklel Nedvěd. Pak se odpokionko-val a vpadl do volhy.

Kam to bude, soudruhu poručíku?”

Do spalovny.44

Kam?44

Na Prahu devět do spalovny,” odpověděl poručík překvapen, e mu řidič nechce rozumět.

Řidič odstartoval do Vysočan. Před spalovnou Nedvěd vystoupil a veel do vrátnice.

Potřebuji mluvit s vedoucím provozu,” oznámil stráné a ukázal sluební odznak. Za chvíli se objevil malý mu, dosahující Nedvědovi sotva k ramenům.

Dobrý den, soudruhu vedoucí. Kriminální sluba. Potřeboval bych se okamitě podívat do odpadků a popele, co jste dnes přivezli z Kamenická ulice č. 34. Je to vůbec proveditelné?44

No, v podstatě ano, ale bude se muset projít o hodně víc ne právě odpadky z tohoto domu. Víte, ono se do kadého vozu vejde několik domovních bloků. Kdy jste říkal, e odvezli ten popel z baráku?”

Asi kolem desáté dopoledne.”

Provozář vytočil číslo na telefonu a s někým hovořil Pak vyzval Nedvěda, aby el s ním. Vstoupili do velké haly, kde běelo několik pásových transportérů. Na kadé straně stály dělnice, s gumovými rukavicemi na rukou, a třídily odpadky. Plechovky, sklo, papír a jiné haraburdí, mezi jiným i chleba, maso a dalí potraviny, které si lidé nakoupili a nakonec vyhodili.

Počkejte, malý moment. Já se nejdřív zeptám vedoucího party. O jakou věc se vám vlastně jedná?”

Popelník. Z tmavočerveného porcelánu a na něm bílý lední medvěd.”

Tak moment.”

Po chvíli se malý mu vrátil a před poručíkovými zraky defilovaly různé odpadky, které přily z udané čtvrti.

Jak dlouho to můe t^vat?”

Podle toho, jaké budeme mít těstí. Třeba hodinu a třeba také do večera. Děvčata jsem upozornil co se hledá a jakmile to některá uvidí… no to je vlastně jasné.”

Bylo půl čtvrté, kdy jedna z en vytáhla z pásu balíček  vlastně nějaký hadr. Byl v něm zabalen popelník. Přesně ten, co se hledal. Nedvěd asten poděko val za námahu a s popelníkem, který nechal v hadru, vyel před vrátnici.

U jsem myslel, e si vás tam nechali,” pronesl jedovatě řidič, který celou tu dobu seděl ve voze na slunci.

Jedeme na oddělení.”

Volha si zanotovala ostrou písničku a za dvacet .minut zastavila před oddělením. Nedvěd vyběhl do druhého patra. Vrazil do kanceláře a postavil na stůl před Jánského balíček. Pomalu jej rozbalil. Jánský ihned zavolal technika a poádal ho, aby sejmul vechny otisky prstů z popelníku. Pak si vyádal u operačního důstojníka dva přísluníky v uniformě.

Tak co bych od vás, chlapci, potřeboval,” řekl jim bez dlouhého úvodu. V Kamenické ulici číslo 34 bydlí nějaký Provazník. Toho potřebuji a on necítí potřebu se se mnou setkat. Ze zaměstnání utekl dřív, ne jsem tam doel, protoe jeho vedoucí mu zatelefonoval, e za ním jdu. Qd čtrnáctí hodin se po něm slehla zem. Jeho výslech je bezpodmínečná nutný.

Take ho musíme za kadou cenu sehnat,M konstatoval jeden ze dvou přísluníků.

Přesně tak. Kde je, to vám nemohu říci.

Podíváme se po něm a vyhlásíme pátrání konferencí/*

Ano, tak to potřebuji zařídit.44

Důvod pátrání je mono uvést?44 zeptal se druhý přísluník.

Raději ne, Budete si muset něco vymyslet.44

Snad na něco přijdeme.44

V případě, e bude někde zadren a předveden, a ho nikdo nevyslýchá. Přijedu si pro ně) sám,44 zdůraznil Jánský.

Rozumíme, soudruhu kapitáne. Ale nejdříve se po něm podíváme sami.44

Prima Tu konferenci a jako poslední monost.44

Oba před odchodem předpisová pozdravili.

Tak co budeme s tím tvým případem dělat?44 otázal se Jánského Nedvěd.

Chtěl jsi snad říci s naím, ne?44

Ne, chtěl jsem říci s tvým, protoe zatím kromě tebe v tom nikdo nic nevidí.44

A co ten popelník? Tomu narostly noičky a utekl k popelnicím a do jedné skočil sám.44

To je snad jediné, co v té věct nehra|e Ale to hyrh vysvětlil také bez mordu,44 trval na svém Nedvěd

A nechtěl bys mně říci jak?44

Co kdy,44 Nedvěd udělal malou pomlku* jako ne-kuřačka ten popelník vyhodila sama?44

Právě v den své smrti?44 oponoval Jánský. Ten popelník tam byl na ozdobu a ne pro pouívání. Proč by ho tedy vyhazovala?44

To nevím. Ale co kdy je to tak, Jak já tvrdím?44

Pak si dám ádost do civilu.44

Nedvěd se zvedl a odeel z kanceláře. Jánský zvedl telefon. Volal na místní oddělení VB, kde pátrali po Provazníkovi.. Dověděl se, e Provazník se zatím neobjevil ani doma. Bylo zjitěno, e má vozidlo Opel Olym-pia, které není v garái. Pravděpodobně odjel z. Prahy. Provazníkova manelka je starostí bez sebé. To bylo ve. co se dověděl.

Vyhlásili jste pátrání?”

Vyhlásili. Jak po Provazníkovi, tak i po jeho vozidle.” 

Dobrá. Ozvu se.”

Nedvěd se vrátil do kanceláře trochu uklidněný. Sedl si na své místo a chvíli mlčel. Pak se obrátil na Jánského.

Tak co v tom mám udělat?”

Půjdeme spolu do divadla, kde byla Jana Bendová v angamá. Popovídáme si tam.”

8

Kdy doli k hlavnímu vchodu u divadla, zjistili, e je uzavřen. Obeli divadlo a vstoupili postranními dveřmi, kde se krčila ve vrátnici stará babka.

Matko,” oslovil ji Jánský, chtěli bychom se podívat k řediteli.”

Jo, to nevím. Odkud jste?”

Od kriminálky.”

Vod kriminálky?” udiveně opakovala babka.

Potřebujeme ředitele, kde ho najdeme?”

Ve druhým patře.”

Vyli do druhého patra a na velkých naletěných dveřích si přečetli v mosazi vyrytý nápis ŘEDITEL.

Jánský zaklepal a stiskl kliku, Co chcete?” zvolal mu za stolem, ve kterém odhadli ředitele. Teď nemám čas.”

Budete si ho muset udělat.”

Kdo jste?” rozčílil se ředitel.

Kriminální sluba.”

A copak jsme, soudruzi, provedli?”

Znáte jistě Janu Bendovou, e?”

Samozřejmě. Je to nae mladá naděje. Přila začátkem sezóny z AMU a má veliký talent.”

Nebude ho u potřebovat,” odpověděl Jánský.

Jak … to, e ne? Ona něco provedla?”

Ano.”

Prosím vás, co mohla provést. Ale jestli, soudruzi, něco provedla, ubezpečuji vás, e… Můete mi říci, co provedla?”

* Zemřela,” odpověděl úsečně Nedvěd.

To není moné,” vyrazil ze sebe ředitel a vyskočil ze idle.

Co nám o ní můete říci?”

Ona opravdu u … neije?”

Chceme vědět, s kým se v divadle stýkala, komu se svěřovala a ve, co je moné se dovědět.”

A kdo ji..chtěl se ředitel zeptat a pak se zarazil.

Co jste chtěl vědět? Kdo ji zavradil?*4 zeptal se Jánský.

A ,.. ano.”

Jak víte, e byla zavraděna?” zeptal se ostře Nedvěd.

Já… já… nevím,” koktal ředitel. Pak jako by chytil dech, pokračoval ji trochu plynuleji: Kdy to vyetřuje kriminálka, tak je to snad samozřejmé?”

Není,” řekl Jánský. Ale zatím to necháme.”

Nic nevím. Věřte mi, soudruzi.”

Tak k věcí!” vypálil Jánský. Co o ní vechno víte?”

Opravdu nic. Věřte mi.”

S kým se v divadle stýkala?”

Snad se vemi. Ovem jako kamarádka.”

S někým snad blíe?” zdůraznil poslední slovo jánský.

To nevím. Snad jen s Věrou Mareovou. To je také herečka.”

Říkáte s Věrou Mareovou. V jakém byly vztahu?”

To nevím, ale často se spolu bavily.”

Myslíte si tedy, e to byla důvěrnějí přítelkyně ne ostatní?”

Asi ano.”

Kde ji najdeme?”

Ředitel se podíval na hodinky.

Měla by přijít asi tak za patnáct minut. Mám ji sem zavolat?”

Ne. Kde na ni’můeme počkat?”

Bude procházet vrátnicí. Ovem jestli ji poznáte.”

To u nechte na nás,” mávl rukou Jánský.

Nedvěd zavřel dveře s mosaznou tabu Ikon. Podíval se tázavě na Jánského.

Myslím, e ví víc, ne nám chtěl říci.”

Taky se mi zdá. Budeme se muset o zdejí vztahy více zajímat.”

Babka ve vrátnici se na ně podívala nedůvěřivým pohledem.

Přila u slečna Věra Mareová? otázal se lánský.

Asi před minutou. Najdete ji v atně.

Kudy se jde do aten?44

Tady těmi dveřmi. Ale tam nikdo nesmí, ukázala babka na dveře s nápisem Nezaměstnaným vstup za* kázán.

Díky, zabručel Jánský a následován Nedvědem veel do dveří dřív, ne je vrátná mohla zastavit. Ocitli se v dlouhé chodbě po obou stranách s dveřmi. Na kadých byly jmenovky několika herců nebo hereček. Byli asi u třetích, kdy proti nim vyel z jedněch mohutný mu v montérkách.

Co je? Co tu hledáte, sem nikdo cizí nesmí.44

Jánský ukázal sluební odznak a představil se.

S kým máme my tu čest?44

Mu se na chvílí zarazil a podíval se z jednoho na druhého. Koho hledáte?*4

No vidíte. To je jiná. Ale jetě jste neodpověděl na moji otázku Nepřeslechl jste ji, e ne?

Jo, kdo jsem? Zaměstnanec divadla. To snad stačí,

ne?44

Ne. Alespoň ne nám.44

No tak já se jmenuju Jůza.44 Mu udělal malou pomlku a pak dodal: Z divadelní techniky.44

Kde najdeme slečnu Mareovou?44

Mu se obrátil, ukázal na dalí z dveří a odeel rychlým krokem. lánský se zastavil a přečetl si jmenovku.

Vida, seděla tady s Janou Bendovou.44 Pak zaklepal.

Dále, ozvalo se zevnitř.

U stolku se zrcadlem seděla mladá, světlovlasá ena. Neotočila se, ale kdy spatřila v zrcadle příchozí, schovala se za paraván. Nedvěd, který el za Jánským, si slačil vimnout, e je jen málo oblečena.

Promiňte, ale řekla jste dále,44 omlouval se Jánský.

No jo, to jsem řekla, ale myslela jsem, e je to někdo z divadla.44

A před těmi se nestydíte?44 pousmál se Nedvěd.

Tady jsme jako jedna rodina.44

Kriminální sluba,44 představil se za oba Jánský.

Ale?44 Mareová si přehodila upan a zvedla udiveně nalíčené obočí.

Znala jste Janu Bendovou?44

Samozřejmě, e ji znám. Proč mluvíte v čase minulém. Vy jste ji snad zavřeli?44 uklíbla se Mareová.

To ne, ale.. zůstal Jánský viset uprostřed věty.

Ale?” opakovala po něm Mareová a skončila otaz-níkem, který se zračil i v pohledu.

Ale Jana Bendová ji není ivá. Proto čas minulý.44

Co to říkáte?” vykřikla herečka, rázem opoutějíc dosavadní pózu.

Pravdu. Je mrtvá.” Jánský udělal zámlku.

Vy jste byly přítelkyně?”

Zpráva, kterou řekl, způsobila, e Mareové počaly po tvářích téci prouky slzí. Braly s sebou i líčidla.

Co… se jí stalo?”

Zatím to vypadá na sebevradu.”

Coe? Sebevradu? To je blbost a Jana by si nikdy na ivot nesáhla!”

Proto chceme od vás slyet ve, co vás vede k to-mu, e nevěříte na sebevradu,” vloil se do hovoru Nedvěd.

Já … nevím. Nemám pro to ádné argumenty. Prostě jsem ji znala velmi dobře a tomu neuvěřím. Ona a sebevrada.”

e byla gravidní, to jste věděla?” zeptal se Jánský.

Ne, to ne… ale Jana říkala, e se bude vdávat.”

Kdo byl její nastávající?”

To zatím nevím. Ona byla v soukromém ivotě dost tajrmstkářka. Svěřila se ml s tím teprve minulý týden. Zítra při premiéře měl být ten jej! v hlediti a po představení jsem s nimi měla jít ve třech oslavit premiéru. Teprve tam jsem ho měla poznat.”

Nevíte ani jeho jméno?”

Ne. Dokonce ani křestní ne. Nikdy ho nejmenovala. Jen mi nadhodila, e a ho poznám, budu překvapena. Proč, to nevím.”

O jaké překvapení mohlo v té věcí jíl?” řekl spí pro sebe ne jako otázku Jánský.

Nevím,” odpověděla Mareová. Někdy se ini zdálo, jako by mělo jít o někoho, koho dobře znám. To mělo být asi to překvapení. Ale na to nedejte. Je lo jen můj pocit. Nic víc.”

Mohlo by to tak opravdu být. Proč by jinak dělala takové tajnosti,” meditoval Nedvěd. Jánský se otázal:

Nikdy jste ji neviděla se ádným muem? Myslím v nějaké důvěrnějí konverzaci.”

Ve společnosti muů jsem ji viděla mnohokrát. Ale jen s nimi hovořila, nic víc. Ona byla moc hezká a budila zájem. Dokonce i reisér Havlíček měl snahu. Dal jí roli do zítřejí premiéry/4

A Bendová se na to tvářila jak?44

Dělala si z jeho návrhů legraci. Pro kadého si nala nějakou přezdívku.44 Pak se naklonila blíe k oběma kriminalistům, aby jí nikdo jiný neslyel.

Reisérovi neřekla jinak ne LOUDIL. Co na ní loudil, to snad si umíte představit.44 Mareová při vzpomínce znovu zavzlykala. Promiňte/1

To nic. Jen si klidně ulevte. Jaký ten reisér Havlíček vlastně je?44 zeptal se Jánský. Odpovědí mu bylo mávnutí rukou.

Panovačný a přitom si myslí, e kdy je reisérem, tak mu kadá vlezeme hned do postele. e si mezi námi bude vybírat na kadý den jinou. Nevím, jak pochodil u ostatních, ale my dvě jsme mu daly koem/4

Z reproduktoru nad dveřmi se ozval hlas inspicienta, který vybízel Mareovou a Bendovou, aby se připravily do deseti minut na scénu ke zkouce prvního jednání.

Proboha, vdy já jsem zapomněla, e tu není Jana. To je strané. Budu muset jít za reisérem a říci mu, e .. *

Nezlobte se, nic nikomu nesmíte říci. Ostatně, ředitel ji o vem ví/4

Mareová opět zavzlykala.

Tady je moje telefonní číslo. Kdybyste si na něco důleitého vzpomněla. Stejně vás jetě některý z nás vyhledá,44 řekl Jánský.

Děkuji. Určíte vás zavolám. Na tu sebevradu nevěřte.44

Nevěřím. Jinak bych tu nebyl/4

Oba vyli kolem babky ve vrátnici a ocitli se na chodníku před divadlem, který zatím stačil omýt dé. Byl u soumrak.

Co jí říká?44 zeptal se Nedvěd.

Zdá se to být upřímná holka. V kadém případě s ní musíme jetě mluvit. Něco nám určitě řekne. A samozřejmě s panem reisérem Havlíčkem. Tak co, jetě nevěří, e má domněnka byla oprávněná? Je to mord, kamaráde/4

Nedvěd kývl a vydal se po boku Jánského do praských ulic. Domluvili se mezi sebou, co je třeba neprodleně zařídit. Oba se znali ji dlouhou dobu, kdy pracovali společně v ,mord partě4, jak je v kriminalistické hantýrce nazývána skupina, která pracuje na násilné trestné činnosti  na vradách. Kapitán jánský slouil jí dobrých dvacet let na kriminálce v mord partě. Poručík Nedvěd byl mnohem mladí, neměl tolik zkueností, ale zato ,myslivnu, jak vichni říkali. Jánský také počítal, e Nedvěd převezme jeho práci, a on odejde na odpočinek.

li vedle sebe mlčky a do kanceláře, kde si oba dali silnou kávu. Teprve kdy před nimi zavoněla, jako by se jim vrátila řeč.

Ty jetě dneska večer dojde na místní oddělení, kde se provádí pátráni po Provazníkovi. Podívá se na to, co s tím udělali a v jakém je to stadiu. Já se podívám do okolí bydlitě Bendové a promluvím sí tam s nějakými lidmi,u pronesl poněkud unaveným hlasem Jánský.

Co sl slibuje od toho Provazníka?

V kadém případě svědeckou výpověď a také vysvětlení, z jakého důvodu přede mnou ulekl.44

Má to, myslí, nějakou souvislost s Bendovou?*4

To je právě to, co zatím nevím. Byl u ní, ne zemřela. Bud byl poslední, nebo po něm přiel Jetě někdo. Jeho maneika byla Její přítelkyně a on Jí dělal večer opravu vody v koupelně. Ostatní nám musí říci.44

Ale kam mohl zmizet?*4

Víme jenom to, e asi odjel vozem. Zajdu i za Provazníkovou a pokusím se zjistit, co se dá.

Mluvil s ní někdo? Myslím od doby, kdy hledáme jejího manela.44

Ano, hovořili s ní z místního oddělení, ale přesto to zkusím jetě já.

Věří, e jsi mě téměř přesvědčil, e Jde o vradu? Začíná mě to bavit. To zpočátku nebylo.44

Vidí, snad z tebe bude taky jednou krlniinalista.”

Snad bude. To se pozná.44 Nedvěd se zdvihl a odeel.

Jánský zatelefonoval manelce, e přijde později. Pak také vyel z budovy a dal se pomalým krokem k ulici, kde bydlela Bendová. Chtěl promluvit s dalími lidmi, kteří ji znali a potkávali a s nimi hovořila v poslední den svého ivota. Musí tu být přece něco, čeho by se mohli chytit. V kadém případě se dá předpokládat, e pachatel udělal nějakou malou, třeba na první pohled nezjitěnou chybu, a ta se mu později nevyplatí. Tady hrají úlohu nervy. Nervozita a dalí okolností.

Ten popelník například. Přivedl kriminalisty na to, e někdo v bytě byl a ten NĚKDO popelník odnesl a zahodil do popelnice. Kdo to byl a proč ho odnáel?

Za těchto úvah doel kapitán Jánský a před dům číslo 34 v Kamenické ulici. Zastavil se a přemýlel, kde začít s informativními výslechy občanů. Pojednou vyla ena s kbelíkem vody a kotětem v rukou. Opřela ho o dům a vodu z kbelíku vylila na mříku kanálu na pokraji vozovky. Jánský k ní vykročil.

Dobrý večer.”

ena se na něho podívala nerudným pohledem a zabručela: Dobrý.

Pak chtěla odejít zpět do domu. Jónský k ní rychle přistoupil a ena zaujala obrannou pozici. V tu chvílí drela v ruce i kotě, které předtím opřela o zeď.

No co je?w

Vy jste tady správcová?”

jo, to jsem a co je vám po tom?u

Já jsem kapitán Jánský z kriminální sluby,” představil se a ukázal sluební odznak. Správcová opustila obranný postoj.

Já se lekla, e je to zaseje ňákej vometák a chce votravovat.44

Copak tu chodí nějací takoví… jak jste to řekla?”

Bodej ne. Kadou chvíli se tu nějakej vometá a votravuje.”

Já přiel z úplně jiného důvodu,” uklidňoval ji Ján ský a pak dodal: Paní..a udělal pomlku, aby se dověděl její jméno.

Bukovská, pane inspektore. Helena Bukovská. Ale u tady byli v noci od vás z esenbé a pak jetě jednou od kriminálky. Jestli jdete kvůli… Nechcete jít ke mně? Bude se nám lépe hovořit.”

A co kdyby přiel vá manel?” zaertoval Jánský.

Ale jděte. Já jsem u dávno sama. Vdova, znáte to.”

Vela do dveří v přízemí domu a nechala je otevřené, aby Jánský proel za ní. Veel do místností, která uyla velmi čistě upravená, vude pedantský pořádek a snad kadá věc měla své místo, které nebylo nikdy asi měněno. Na stole, poličkách a staroitném kredenci leely háčkované lapače prachu  dečky, ale ani nejpřísnějí oko by ten prach nenalo.

Paní Bukovská, vy jste znala Janu Bendovou?”

.,,Cbudinku. Znala. Jakpak bych neznala. Ta to vzala

zkrátka. Pak se naklonila k Jánskému a důvěrně naladěným hlasem se zeptala: Vy taky věříte, e si to udělala sama?”

Ne. Proto jsem tady. Kdybych tomu chtěl věřit, tak bych u vás neseděl.”

Viděl, e jeho odpověď udělala Bukovské dobře.

Já tomu taky nevěřím. Taková fajn holka. Veselá a i večer, ne … se to stalo, jsem s nl mluvila, asi kolem esté. Byla samá legrace. la zrovna z nákupu.”

Co nesla? Neviděla jste, paní Bukovská?”

Jo, co to chudák nesla?” otázala se sama sebe Bukovská a zamyslila se. Měla tam nějakou flaku, myslím, e to bylo víno a pak nějaký balíček. Asi zákusky. Jo a z taky jí vonělo kafe. Víc nevím.”

Děkuji, paní Bukovská,” usmál se Jánský, a hovořila jste s ní?

Jo, to jo. Ale jenom krátce. Říkala, e bude mít návtěvu. Ale koho neříkala.”

Měla často návtěvy?”

Moc ani ne. A mně to bylo divný. Taková pěkná holka a herečka. Sem tam za ní chodili lidi, říkala, e to jsou kolegové z divadla. Ale na dlouho ne, aby tady někdo zůstal… no víte, co myslím, e jo?”

Rozumím, paní Bukovská. Ale ona musela mít nějakého mue.”

Proč myslíte? Jako na stálo?”

To asi. Fakt je, e se měla vdávat.”

No to ste mě překvapil,” vyhrkla Bukovská a bylo vidět, e je opravdu překvapená. Nejni to ňáká mejl-ka?”

Ne, paní správcová. Vy jste si opravdu nevimla, e by sem za Janou nějaký mu přiel častěji?”

To bych nemohla tvrdit. A já taky pořád nejsem doma, chodívám často na hřbitov, manelovi udrovat hrob. A taky po nákupech. Co můu říct, Jana ila celou dobu jenom pro to její divadlo. Vak jistě víte, e chudák v devatenácti letech zůstala sama. Rodiče se jí zabili v autu při havárii. Měla jenom tetu v Mostě, občas za ní jezdívala. Sem se nastěhovala asi před čtyřmi roky, kdy vyměnila byt po rodičích. Ale to u jsem řekla v noci těm od vás z esenbé, co jsem jim otevírala dům, kdy přijeli.”

A v domě se s nikým blí nestýkala?” nadhodil Jánský.

Hm,w zabručela Bukovská. Vona se stýkala tady v domě se vema stejně. Tak nějak ze slunosti. Pro kadýho měla slovo Akorát s Provazníkovejma se stýkala víc. Hlavně s paní. Voní byly něco jako kamarádky. Bendová měla straně ráda jejich malýho Du-ánka. Vona se v něm viděla.44 Chodila k nim na návtěvy?*

Jo, to taky. Vdycky přinesla Duánkovl ňákou dobrotu. Provazníkovi byli do ní zamilovaný.**

Oni ji navtěvovali?*

Taky. Hlavně von. Von je intalatér a předělával ]í plynový sporák a takový ty vodborný práce. Provazník je machr na práci.* ,

Kde bych ho mohl najít, co myslíte?4*

No kde, na OPBH. Tam von dělá. Ale vod včerejka sem ho neviděla. V poledne příběh domů, paní byla zrovna venku na procházce s DuSánkem a von ze sklepa vynes dva kufry, naloil je do auáku a vodjei. Vod tý doby sem ho neviděla,4*

Jaké to byly kufry?44

Těký, pane Inpektore. Musely bejt těký. Provazník el do sklepa dvakrát. Pokadý vynos Jeden a pro-hejbal se pod ním. Jeden dal dozadu do aulo na sedadlo a druhej do kufru. Myslím, e byly Černý. Nemají oni někde nějakou chatu nebo chalupu?* Jo, to maj. Někde na Sázavě. Myslíte, e by tam moli ject?”

Mohl. Zastavím se u nich. Bude paní doma?**

Teď ne, la odpoledne s malým ven a jetě se nevrátila.*

Kam chodívá, nevíte?*

Do parku u koly.*

Paní Bukovská, moc jste mi pomohla. Děkuji vám a kdybych něco potřeboval, zastavím se jetě, ano?* Jen zaseje přiďte. Ráda si s vámi popovídám.* Jánský vyel před dům a dal se cestou ke kole, kde měla být v parku Provazníkově s malým.

9

Potkal Provazníkovou, která se právě vracela s kočárkem domů.

Dobré odpoledne, paní Provazníkové.**

Ach, to jste vy. f

Přesně tak. paní Provazníkové. Osobně, usmál se.

Hledáte manela?*

To také. Nevíte, kam odjel?**

Neřekl mi vůbec nic. Nemám nejmení potuchy.* Jánský jí věřil. Dívala se tak prostě a v očích se jí zrcadlila úzkost a strach o manela.

Něco provedl?**

Ale ne. Alespoň já o ničem nevím,** uklidňoval ji Jánský.

Provazníkové si oddechla.

Potřebuji s ním mluvit, protoe on byl asi poslední, který Bendovou viděl. Opravoval jí přece ten vodovod.** V koupelně,** upřesnila Provazníkové. Pak ale rychle dodala, Byl tam jen chvilku, asi čtvrt hodiny.

Já vím. Proto s ním chci hovořit. Vy máte chatu, e ano?**

Máme. Je od mých rodičů.**

Kde ji máte?**

Ve Hvězdonících číslo 78. Ale proč? Myslíte, e tam odjel?**

Jánský pokrčil rameny.

Jetě jednu otázku, paní Provazníkové. Manel odváel s sebou nějaké kufry ze sklepa.**

Tak to nevím. Do sklepa chodil jenom manel. Víte, on nechtěl, abych se tahala s uhlím,

Ohleduplný manel?! Kolik si vydělává?**

Kolem dvou tisíc.**

A to vám vechno dává?**

No víte … on mi dá i víc.** Udělala malou pomlku, jako by se jí nechtělo ve větě pokračovat.

Jetě víc, ne si vydělá?**

Znáte to. Někdo potřebuje něco opravit a podobně. LVdy mu něco dá.

Aha, rozumím. Ale kvůli tomu tady nejsem.** j Provazníkové se znovu s úlevou usmála.

Tak vám děkuji, paní Provazníkové, a my se po něm podíváme, abyste se uklidnila. A nebojte se o něj.** Děkuji vám, pane kapitáne.** Usmála se a podala Jánskému tíhlou, hezkou ruku. I její stisk byl příjemný a upřímný.

Jánský se vydal zpět k domu do Kamenické ulice. Naproti byla samoobsluha, kde Bendová zřejmě naposledy nakupovala. Veel do prodejny, která byla teď, před zavírací hodinou, poloprázdná. Proel kolem pokladny, kdy se za ním ozvalo: Haló, pane, nevzal jste si koíček! 

Otočil se na pokladní a usmál se na ni.

Promiňte, zapomněl jsem. Nejdu ale nakupovat. Kde najdu pana vedoucího?44

Jo, tak vy jste nějaká kontrola?44 ena si ho změřila.

Přesně tak.44

Tamhle za tím závěsem je kancelář.M

Díky.44

U stolu za závěsem seděl mu asi kolem padesátky, v bílém pláti a právě z kastrůlku pořádal večeři.

Pane vedoucí, jsem kapitán Jánský z kriminální sluby. Potřebuji s vámi mluvit.44

Janda,44 představil se vedoucí. Čím vám mohu poslouit?44

Nějakou informaci. Znáte Janu Bendovou tady naproti z čísla třicet čtyři?44

Jo, tu chudinku herečku, co si pustila plyn?44

Ano, tu.44

Tu jsem znal dost dobře. Chodila sem pravidelně.44

Byla tady v den své smrti, viďte?44

Ano, byla. Asi kolem esté hodiny sl přila nakoupit.44

Víte, co kupovala?44

Vím, soudruhu kapitáne. Ono se mi to dost patně říká, ale byla moc hezká a kdy sem přila, jako by se v prodejně vyjasnilo. S kadým se pozdravila a já jsem jí vdy pomáhal vybírat celý její nákup. To víte, na hezké stvoření se člověk rád podívá.44

Ano, tomu rozumím. Nespustil jste z ní oči.44

No, asi tak,44 pokrčil rameny vedoucí Janda.

A co ten večer kupovala?44

Láhev Bikaveru, dále dva balíčky oplatkových řezů, pak dvě krabičky burských oříků a nechala si umlít kávu.44

Mluvil jste s ní?44

Jo, trochu jsem si zaertoval. Říkal jsem Jí, e asi nakupuje pro nějakého mladíka.44

Co ona?44

Smála se a říkala, e jsem uhodl, e přeci nemůe být celý ivot sama.44

Tak přece,* zabručel Jánský.

Co prosím?* zeptal se Janda.

Ale nic. Děkuji vám, moc jste mi pomohl.*

Rád bych. Ale je to stejně nějaké divné.*

Je. Tak na shledanou, pane Janda.*

Na shledanou. A kdybyste něco potřeboval, přijďte

10

Zdenku, potřebuji volhu s řidičem. Do Kamenické 34, co nejdříve,* telefonoval Jánský Bláhovi na operační středisko. A pak mimo Prahu, ale ne daleko.* Zařídím to. Za chvíli ho tam máte.*

Díky. Nedvěda jsi neviděl?*

Před chvilkou se po vás sháněl. Je asi nahoře.* Tak mu brnkni, a sedne do té volhy a přijede taky.* Já mám na večer lístky na Čelisti,* řekl Nedvěd, kdy vystoupil v Kamenické ulici ze sluebního vozu. Tvářil se mrzutě.

Moná, e sklaply, kamaráde, jestli budeme mít trochu těstí, tak jdeme do finie.*

Ty myslí, e Provazník…*

Jánský pokrčil rameny. Do Hvězdoníc, ví, kde to je? Někde na Sázavě,* oznámil řidiči.

Volha se vyřítila z Prahy směrem k Říčanům. Dojeli do Hvězdonic, jetě ne byla úplná tma. Jánský vylezl z vozu a protáhl se. Spatřil dědu, který mocně dýmal z fajfky a pozorně sl je prohlíel.

Dobrý večer, otče. Kdepak tady mají chatu Provazníkovi? Znáte je?*

Jakpak bych je neznal. Já znám dvoje. Který hledáte?*

Mladého Provazníka. Má to být chata číslo 78. Tak to musíte tady tím ouvozem nahoru. Je to předposlední chata vlevo.*

Děkujeme, otče. A hodně zdraví.*

Jánský kývl a odcházel s Nedvědem nahoru po cestě. Několik párů očí je pozorovalo ze skrytu stromů. Byli to chataři, kteří tu trávili dovolenou a z klidu je vyruili cizí vetřelci. Na cestě si hrálo malé děcko. Plácalo lopatičkou, a se prach vířil. Kdy k němu do-

li, zvedlo hlavičku a podívalo se na oba příchozí. V tu chvíli vyla mladá ena a vzala dítě na ruku.

Dobrý den, pozdravili ji oba, hledáme pana Provazníka.

Ráno jsem ho viděla. Byl na chatě. Teď nevím  Pak se obrátila a ukázala směrem nahoru. Je to předposlední chata vlevo.

Děkujeme mnohokrát a na shledanou.

Kdy poodeli několik kroků, oba se na sebe podívali.

No, vidí a my ho sháníme v Praze, prohodil k Jánskému Nedvěd.

To neznamená, e tam Jetě je, odvětil Jánský.

Úvozová cesta byla roubena po obou stranách chatami a oplocenými zahrádkami, které k nim patřily. Končila někde v lese, který byl před nimi asi na dvě stě metrů. Chaty po obou stranách řídly. Zůstali stát před plotem předposlední chaty.

Neije sí patně, co? prohodil Nedvěd.

On to nestavěl. To dostala jeho manelka od rodičů. Ale stejně je to uloený pěkný ma)etek. Na takových dvě stě tisíc bych to odhadoval, odpověděl nu neadresnou otázku Jánský. Pak vzal za kliku branky, která pod tlakem ruky povolila. Vrátka se s Jemným vrznutím otevřela. Oba veli na pěinku, která vedlo a ke schoditi na verandu. Dveře do chaty vak byly zamčené. Za chatou uviděli otevřenou gará a v ní zaparkovaný vůz.

Jetě tedy neodjel. Počkáme na něj, rozhodl Jánský a uvelebil se na lavičce z březových kulatin. Mezitím se letní soumrak měnil v tmu. Nedvěd si sedl vedle né-ho. Asi za půl hodiny zaslechli slabé cvaknutí vrátek. Nedvěd chtěl vstát a vyjít před chatu. Jánský ho zadrel.

Nespěchej. Pokud spěchá, tak tedy pomalu. Počkáme, a bude na verandě. Odtud nám nemůe utéci.

Ty si myslí …

Jánský jen pokrčil rameny.

Po pískové pěince se ozvaly kroky. Pak se zvuk změnil a Jánský dal pokyn Nedvědovi, aby el z druhé strany chaty a sám vyel z úkrytu směrem k verandě.

Kroky se zastavily na schoditi. Příchozí rozsvítil elektrickou lucernu visící nad vchodem. Jánský přiel pod schody. Nahoře, osvětlen, čelem k němu stál mu vyí postavy, oblečen jen v bílé dlouhé kalhoty. Do bronzová opálený hrudník se klenul a dával vyniknout vem svalům. V ruce drel nějaké tílko a ručník.

Co tady děláte?” zeptal se překvapeně a nepřátelsky.

Hledáme vás.”

A kdo Jste?

V tu chvíli doel i Nedvěd a mu se tázavě díval z jednoho na druhého. Jánský vyňal sluební odznak a představil se. Mu vzdychl a otočil se ke dveřím chaty, které odemkl.

Pojďte dál. Věděl jsem to. Nechal otevřeny dveře a čekal, e projdou před ním do chaty.

A po vás,” řekl Nedvěd a počkal, a Provazník bude mezi dveřmi. Pak teprve veel za ním.

Prostorná hala byla zařízena s komfortem. Konferenční Stolek, velká pohodlná křesla, televizor pro barevný příjem, na stěnách originály obrazů a několikerý dveře. Ukázal jim na křesla a sám se uvelebil do jednoho z nich.

Jánský se zahleděl Provazníkovi do tváře. Oba se vzájemně pozorovali hodnou chvíli.

Pane Provazník,” poruil ticho Jánský, proč jste odjel z Prahy?”

Víte… nemá asi cenu zapírat. Ztratil jsem hlavu. Kdy jsem se dověděl, e jdete za mnou, utekl jsem jako malý kluk.”

To jsem pozoroval. Ale proč?”

Víte, nechtěl jsem se s vámi setkat. Pak jsem si řekl, e je vechno v troubě, tak jsem odjel sem, i kdy jsem věděl, e mě asi brzy najdete. Manelka o ničem opravdu neví.”

Věřím. Dnes jsem s ní hovořil a byla celá bez sebe, co s vámi je.”

Měl jsem strach, e mě budete podezírat, a proto jsem pláchnul.”

Z čeho podezírat?” zeptal se Jánský.

Nevím, jak bych vám to řekl. Měl jsem ji opravdu rád. Od prvního okamiku, kdy jsem ji uviděl. Byla to ale jednostranná láska Ona. na mě kalala. Kdy jsem se jí ten večer svěřil, e ji mám rád, vysmála se mi a poslala mě za manelkou. Řekla mi: ,Bohoui, nechtěj, abych si o tobě zkazila dobré mínění. Má hodnou a hezkou enu. Va si jí.

Take jste se rozzuřil a…” vpadl Nedvěd.

Ne!** vykřikl Provazník. Odcházel jsem od ní a ona byla zdravá a ivá, nic jí nechybělo/4 Viml jste si něčeho, kdy jste u ní byl?

A čeho?

Nebyla nějak rozruená nebo neklidná, nečekala návtěvu ?

Provazník souhlasně dodal: Ale ano, myslel jsem, e mě chce po správce vodovodu pozvat. Na stole byly chlebíčky, láhev vína a nějaké oplatky/1 Jakou měla náladu, kdy jste odcházel?**

Viml jsem si, e kdy jsem jí řekl, e ji mám rád, nějak posmutněla a byla jakoby zklamaná/*

Ale ona byla asi opravdu, pane Provazník. Viděla ve vás manela své přítelkyně. Mue a teprve potom. Byla zklamána, protoe vás povaovala také za svého přítele a vy jste ve, co měla dávno vité, rozboural,*4 vysvětloval jánský.

Ale já jsem pevně doufal, e ke mně také něco cítí.**

Co vae manelka a syn?*4

Ne jsem poznal Janu Bendovou, myslel jsem si, e je Jitka, tedy moje ena, jediná na větě, pro kterou jsem schopen dýchat. Pak se to změnilo.**

Ale vae manelka o ničem takovém nehovoří. Myslím o nějaké změně ve vaem chování.**

Skrýval jsem před ní své city k Janě a snail se být stejný jako před tím.*4

A co kdyby Bendová vae city opětovala? Jak byste se byl zachoval?**

To nevím. Touil jsem po tom, ale ve skutečnosti jsem se bál.

Tvrdíte tedy, e jste ji opoutěl ivou?**

Určitě. 

V kolik jste od ní odcházel?**

Asi vám to přesně nepovím. Přiel jsem nějak kolem esté, opravil jsem těsnění u kohoutku v koupelně… to mně mohlo trvat nejvýe deset minut. Pak jsem si sedl do křesla a řekl jsem jí to … no to, jak jsem u říkal. Hned na to mě vypakovala. Veho vudy jsem u ní byl v bytě asi patnáct minut. Domů jsem přiel kolem půl sedmé.*4 Od té doby jste nevyel ven?**

Určitě ne. Díval jsem se na televizi.

Na co jste se díval?*4

Já Jsem fanda do kadého sportu a ten večer byl

přenos z Olympijských her v Montrealu.”

Mluvte pokud mono přesněji. To bylo kadý den v té době.”

Pamatuji si, e tam byly finálové boje v boxu, pak skoky do výky en a pak jetě ostatní.”

To by souhlasilo. Také jsem se ten den díval,” přikývl Jánský.

Ale to jetě nic nedokazuje,” prohodil Nedvěd.

Moje manelka můe dosvědčit, kdy jsem odeel a kdy jsem se vrátil. A e potom jsem u byl doma.

To máte pravdu. Jí jsem ochoten věřit. Ne vám, ale vaí paní,” řekl Jánský.

A věříte také tomu, e nejsem vrah?”

Ji dvakrát jste opakoval slovo vrah. Jak víte, e to byla vrada?” vyjel ostře Nedvěd.

Provazník ztichl.

V té době, kdy jste odjel z Prahy, jste nemohl přece vědět, e by lo o vradu. Ani v tuto chvíli to jetě ni* kdo neví.”

Ale …” zaeptal Provazník a svěsil hlavu.

Zabil jste ji?” zeptal se Jánský a pohlédl Provazníkovi do oěí.

Ne!” vykřikl Provazník a vyskočil z křesla. Já ji měl tak rád, e bych jí nemohl ublíit.”

Právě proto. Jste sobec,” vloil se do výslechu opět Nedvěd.

Kdy jste viděl, e ji nezískáte vy, nechtěl jste, aby ji měl někdo druhý.”

Provazník vytřetil oči a sedl si opět do křesla. Zabořil obličej do dlaní a zůstal sedět bez hnutí.

Jak tedy můete tvrdit, e Je to vrada? Nikdo to nevěděl. Kromě vraha, pochopitelně,” trval na otázce Jánský.

Nevím. Opravdu nevím.”

Ale já vím jedno. Pojedete s námi. U nás se bude lépe hovořit,” prohlásil kategoricky Nedvěd.

A jetě něco. Abychom sem nemuseli jet podruhé. Kde jsou ty dva velké kufry, které jste odvezl z Prahy autem?” vyrazil s otázkou Jánský.

Jaké kufry?”

Dva tmavé kufry z vaeho sklepa.”

Dobrá. Vzdávám to,” svěsil hlavu Provazník. Pojďte se mnou.”

Vstal a vyel z haly jedněmi z dveří, které vedly do sklepa.

Seli po schodech do místností, kde v rohu leela hromada uhlí. Provazník odhrábl vrchní vrstvu a vytáhl dva kufry, které byly pod ní ukryty. Jeden po druhém otevřel. Obsah kufru se zatřpytil ve světle elektrického osvětlení. Samé koupelnové baterie, sytony, kohoutky a dalí instalatérský materiál.

Odkud to je?” otázal se sluebním tónem Jánský.

Z OPBH.

Tedy rozkrádačka,” upřesnil Nedvěd.

Provazník Jen kývl hlavou.

Nedvěd zavřel kufry a ukázal Provazníkovi, aby je vzal.

Pojedeme k nám.”

Provazník pomalu vyel po schodech nahoru do haly. Bylo patrno, e kufry jsou těké. V hale je poloil na zem a řekl:

Myslel Jsem, e mě vlastně chcete chytit kvůli tomuhle. Proto jsem utekl z Prahy a odvezl jsem to s se bou.”

Teď u to chápu, usmál se Jánský, ale to je případ pro jiné. Ne pro nás.

Dovolíte, soudruhu kapitáne, oblékl bych se.”

Následován Nedvědem veel do jedné z místností. Za malou chvíli se oblečen vrátil.

Co moje auto?”

Zatím zůstane tady. Zamkněte gará.”

Doli k volze, Provazník nesl oba kufry. Jánský řekl řidiči:

Jedeme k nám.”

11

Jánský se usadil za stolem a rozevřel spis, který dával obraz o provedeném etření a vech opatřeních, je byla učiněna v případě smrti Jany Bendové. Proti něrnu na idli čekal Bohuslav Provazník a díval se do země. U zdi stály dva kufry s materiálem kradeným v OPBH Pane Provazník,” poruil ticho kanceláře Jánský, ne se vrátí poručík Nedvěd s vaí manelkou, mohli bychom si popovídat o vaich vztazích k Bendové.”

Soudruhu kapitáne, jen ne, prosím, před ní. Jana je mrtvá. Nerad bych nyní ublíil své manelce. A má na Janu hezké vzpomínky. Obě se měly velmi rády.41

Právě proto. Ale dosud jste mi neodpověděl na jed nu otázku, jak víte, e byla zavraděna?41

Soudruhu kapitáne, to vám asi nevysvětlím. Snad proto jsem si to vsugeroval, e kdyby to byla opravdu sebevrada, nepracovala by na tom krimnálka.44

To jste na omylu. Pracujeme na kadém podezřelém úmrtí a do chvíle, kdy je ve naprosto jasné a můeme vyloučit cizí zavinění.44

Snad jsem se tím nechal příli ovlivnit. Tu rozkrá dačku beru. K té se musím postavit jako chlap. Ale vrah nejsem.44

Myslím, e nemáte pravdu. Zdá se mi, e o její smrti víte víc, ne jste zatím řekl. Co vám brání v tom, abyste byl upřímný?44

Ale já opravdu mluvím pravdu.44

Dobře, tak jetě jednou od začátku. Přiel jste k ní asi v osmnáct hodin, opravil jste v koupelně kohoutek a pak jste si sedl do křesla. Řekl jste jí, e ji milujete. Jak se ona na to tvářila, jsem u slyel. Ale jak jste reagoval vy, kdy vás poslala za manelkou?44

Odeel jsem.44

Beze slova?44

To ne. Omluvil jsem se jí.44

Vy jste vyučen instalatérem?44

Ne. Jsem zámečník, ale nyní pracuji jako instalatér Původně mě přijali na OPBH jako zámečníka.44

Po příchodu domů jste tedy ani na chvilku byt ne opustil?44

Ne. To vám nelu ani slovem.44

Kdy jste odcházel, zavírala za vámi dveře Bendo vá, nebo jste odeel sám?44

Zůstala v pokoji. Odeel jsem sám a přibouchl dveře.44

Neslyel jste, e by za vámi zamykala?44

Neuvědomuji si to, ale myslím e ne.

Dobře. V kadém případě vás musím předat sou druhům, kteří pracují na rozkrádání majetku v socia listickém vlastnictví.44

Chápu.44

Jánský zavolal slubu a dal Provazníka odvést do místnosti předběného zadrení.

Budu s vámi jetě docela určitě mluvit. Moná; e vzniknou dalí nesrovnalosti, které budu muset s vámi objasnit,” řekl Provazníkovi při jeho odchodu.

Samozřejmě, jsem vám kdykoli k dispozici.”

Dobrý večer, paní Provazníkové. Posaďte se, prosím,” pozdravil jánský a ukázal na idlí. Provazníková, doprovázená Nedvědem, se posadila a zůstala viset očima na Jánském. Nedvěd zůstal stát u okna.

Opět jsme se seli, viďte?”

Nali jste mého manela?”

Ano, nali,”

Kde je?” *

Teď v tuto chvíli? Nelekejte se, ale asi u výslechu.”

Co prosím vás provedl?”

>fRozkrádání majetku v socialistickém vlastnictví.”

Jaké rozkrádání? O ničem nevím.”

Věřím. Byl to obsah dvou kufrů, které odvezl k vám na chatu. Instalatérský materiál asi v ceně dvaceti tisíc. Odcizil Jej v OPBH.”

To snad není pravda,” zaeptala Provazníková a z očí jí vytryskly slzy.

Musíte se s tím smířit. Ale chtěl bych s vámi mluvit o jiné věci.”

O jaké?”

O Bendové. Byly jste přece přítelkyně.”

Ano, velmi dobré.”

V den její smrti byl u ní vá manel. Odkdy dokdy?”

Nemohu vám to říci na minutu, ale přiel před estou hodinou a hned jsem ho k ní poslala..

Vy sama?”

Ano. Jana se u mne odpoledne stavěla a prosila mne, a přijde Bohou z práce, jestli by k ní nepřiel opravit vodovod.”

Rozumím. A vrátil se od ní kdy?”

Myslím, e mohlo být tak nejpozději půl sedmé.’”

Co dělal potom doma?”

Sedl si k televizoru a díval se na olympiádu.”

Celý večer? Neodeel nikam?”

Ne, rozhodně ne. Jen snad do kuchyně, kde si vzal z ledničky pivo. Jinak neodeel nikam.”

Nebyl jsem u vás, ale z obývacího pokoje, kde asi máte televizor, musel odejít, viďte?”

Ano, jak jsem říkala, do kuchyně.”

Co jste dělala vy?”

Já jsem vykoupala syna a chvíli jsem si četla, Pak jsem la spát.”

V kolik hodin?”

Jako kdy jsem la spát? Mohlo být asi tak kolem desáté.”

Manel el také spát?”

Kdepak ten. Vydrel se dívat na televizi a do kon ce.

Aha, take do těch dvaadvaceti hodin potvrzujete, e neodeel u bytu. Pak to tvrdit nemůete.”

Provazníková se na něho překvapeně podívala.

A kam by pak jetě mohl jít?”

To nevím. Ani nevím, zdali odeel.”

Já myslím, e neodeel,” trvala na svém.

Jánský pokrčil rameny.

Paní Provazníková, odbočím trochu. Byli jsme na vaí chatě* Je to unikát.”

Stavěl o můj otec. Byl kameníkem a s prací mu pomáhali jeho kamarádi ze zaměstnání.”

A co ten mramor?”

Je koupený z lomu. Nevím, z kterého. Víte, kdy to otec stavěl, byla jsem jetě dítě. Ta chata stojí asi od roku 1949.”

To bych ani nevěřil. Taková léta a nejsou na ní ani vidět.”

Ale je tak stará. To by vám potvrdili na MNV. Byla to snad první chata v té osadě.”

Nepochybuji o tom, e mluvíte pravdu. Jen mě pře kvapuje ta zachovalost.”

Víte, on otec byl pedant na její udrování. Kadou volnou chvilku prováděl opravy a úpravy. Manel je snad také takový. Hodně ji zlepil, přestavěl a do plnil.”

Chata je tedy vaím majetkem.”

Snad obou?”

Ne, nejedná se o bezpodílové spoluvlastnictví manelů. Dostala jste ji přeci od vaich rodičů. To jste byla ji vdaná?”

Ne, jetě ne.”

Pak je tedy výhradně vae.”

To jsem nevěděla. Ale to je teď jedno.” Podívala se na Jánského tázavým pohledem, očima plnýma slzí. Manela zavřete?”

Nevím, zatím nemohu říci, já určitě ne, Já nevyetřují rozkrádání.14

A ti druzí soudruzi?11

Zatím opravdu nevím, jestlie dá prokurátor předběný souhlas k uvalení vazby, pak bude předán do vazby. Jestlie ne, pak po výslechu půjde domů.1*

Děkuji vám, soudruhu kapitáne. Budete mě jetě potřebovat? Mám u sousedů dítě.11

Nevím, jestli později. Ale dnes rozhodně ne.14

Provazníkové vstala ze idle a podala Jánskému ruku. Pohlédl na ni s povzbudivým úsměvem. Věřil, e ona neví o ničem. Ani o rozkrádání ani o smrti Bendové. /

Frantiku, je u pozdě. Nepůjdeme domů?41 zeptal se Nedvěd.

Jdi. Zítra nás čeká hodně práce. Já se jetě zastavím v divadle.11

Aha, u vím. Zítra Je premiéra a ty jsi zvědav, kdo zaskočí v roli za Janu Bendovou.11

To ani tak ne. Spí bych se chtěl něco víc dozvědět o Loudiloví/1

12

Víte, já jsem vdycky před premiérou straně né svá. Od rána jsem nemohla nic sníst, jen Jsem kouřila a pila kávu. A to není dobře,11 začala herečka Mareová, kdy dojedla večeři, na kterou Ji Jánský pozval. A teď ta situace v divadle…w To plně chápu,11 prohodil Jánský. Mezitím přinesl číník láhev vína, odzitkoval ji, ulil do Jónského sklínky a počkal, a ochutná, nače nalil Mareové a dolil Jánskému. Prostě podle bontonu. Pak se zeptal, zdá si budou jetě něco přát. Kdy slyel, e nikoli, diskrétně odeel.

Něco bych se chtěl zeptat,11 navodil řeč Jánský, kdy se natáhl přes stolek, aby zapálil Mareové cigaretu. Kdo bude hrát. při premiéře místo Jany Bendové?11

Soňa Horáková, měla roli s Janou alternovat a zkouela ji souběně s ní. Nezávidím jí, e převzala premiéru po Janě. Nebude se jí hrát lehce.44

Určitě ne,44 souhlasil Jánský.

Tak co vás jetě zajímá?”

Včera jsme hovořili o vaem reisérovi. Zmínila jste se, e asi má víc peněz, ne si vydělá a také e ije daleko dráe, ne si můe dovolit.”

To je pravda a Jana Bendová věděla, kde ty peníze bere.”

Kde?”

Já to nevím, soudruhu kapitáne. To věděla jenom ona. Víte, Jana byla tak fér, e ho nikde neshodila, i kdy jednou poznamenala, e se jí to nelíbí. Opakuji jen to, co mi řekla Jana. Nevím jak se to dověděla.”

Neměl snad reisér Havlíček klíče od jejího bytu?”

Určitě ne!”

Byl u ní někdy?”

Mareová se zamyslela a posléze zavrtěla hlavou.

Pokud vím, nikdy.”

V čem má zálibu nebo co je jeho koníčkem?”

enské. Pak u opravdu nevím.”

To je dost málo.”

Kdy se loučili, slíbila Mareová, e kdyby se něco bliího dověděla, tak Jánskému zavolá.

Tak se podívej, Josef,” oslovil Jánský Nedvěda, kte rý přiel v závěsu za ním do kanceláře, a si vypije kávu, vrhne se na záda panu reisérovi a zjistí o něm ve, co se dá. Jasné?”

Provedu, soudruhu kapitáne,” odvětil bez nadení Nedvěd.

Neboj se, i na mě vyjde práce a hodně práce,” za bručel Jánský a usrkl kávy, kterou mu mezitím při nesla sekretářka Květa.

Jak vůbec toho reiséra jmenovala? kemral nebo Loudil?” zeptal se po chvíli Nedvěd.

Havlíček. Občanským jménem Rudolf Havlíček.”

Jánský ji dál nemluvil a vrhl se do psaní záznamu o informativním rozhovoru s Mareovou. Nedvěd po chopil, vstal od stolu a ohlásil:

Tak já jdu na toho Loudila, vlastně Havlíčka.”

Sedněte si, soudruzi/* vyzval náčelník oddělení major Kautský Jánského a Nedvěda. Oba poslech

s.ř

li, nebo ,na koberci* se daleko lépe sedí, ne

stojí.

Tentokrát to nevypadalo na .koberec*, ale spíe na poradu.

Pozval jsem vás,44 pokračoval náčelník, protoe máte jednu osobu ve vazbě. Objasňujete trestnou činnost veho druhu, ale najít vraha jste zatím nedokázali.*4

Náčelník udělal malou pomlku.

Rozkrádačka je sice trestná činnost, ale tu bylo mono objasnit později.*4

Soudruhu podplukovníku,*4 ozval se Jánský, máte pravdu. Ale měl jsem Provazníkovi snad říci: ,Nezlob te se, hledám vraha a vy tady na mě počkejte, a na vás dojde řada4?*4

Tohle bylo od kapitána Jánského poněkud přehnané, ale troufl si. Náčelník od něho mírné impertinence bral, i kdy mu neslevoval, stejně jako neslevil ostatním.

Myslím, e mluvím jasně,44 řekl trochu ostřeji náčelník.

Objasňujete vechno moné, ale podstata a práce, která je vaí náplní, vám zatím utíká mezi prsty. Chybí vám snad něco? Potřebujete nějakou pomoc?**

Kdy viděl, e ani jeden z nich nechce promluvit, pokračoval dále.

Zjistili jste, jak se vrah dostal do bytu?44

Jsou jen dva způsoby. Za prvé, e ho Bendová pusti la dovnitř sama, co by znamenalo, e na něco čekala, nebo e se k ní dostal shodným klíčem, kdy spala a pustil hořáky plynového sporáku,44 vysvětloval Nedvěd za oba.

Které verzi více věříte?*1

Ani jedné,44 odpověděl Jánský. Obě jsou zatím stejně neprokázané. Zatím nevíme, soudruhu náčelníku, kdo byl návtěvník, na kterého čekala.**

Pojďte, budeme rekapitulovat. Více hlav, více rozumu.4*

Porada u náčelníka se protáhla do časného odpoled ledne.

Tak co?44 zeptal se Nedvěd, kdy odcházeli.

Měl docela pravdu,44 odkalal si Jánský a vytáhl cigaretu.

Honíme vraha a jako vedlejí úkol z pilnosti dělá-

me to, o co by se měli starat druzí a do čeho nám dohromady nic není,44

Nedvěd neodpověděl, ale tentokráte dával Jánskému za pravdu a neoponoval.

Jdu k technikům. Mají tam ten dopis Bendové na zjitění otisků. Mělo by to u být,44 rozhodl se Jánský.

el do přízemí, do laboratoří techniky. Jakmile otevřel dveře, přivítal ho starý Brůha.

No nazdar, Franto. Neviděl jsem tě ani nepamatuju. Jak se daří?44

Katastrofálně dobře, Járo.44

Ty jsi taky dobrák. Hodí sem kus papíru a čarujte si. Ale tentokrát jsi se zmýlil. Podívej!44 Brůha sáhl do stolu, odkud vytáhl list dopisního papíru a ukázal jej Jánskému. Nebylo na něm vůbec nic. Jen stopy po chemikáliích.

ádné prsty?44

Ani jeden,44

To je tedy prima.44

Jak to? Já myslel, e nám vynadá do fuerů a ty jsi zatím spokojen.44

Docela. Jetě ten dopis odnesu grafologům. Pak jé mi to jasné.44

Ty si myslí ..

Nemyslím. Teď to vím docela určitě. Nebude to aní její písmo. Vsadí se?44

Ne. Asi bych prohrál.44

Na to vezmi jed, e bys prohrál. Kdyby to psala sama, přeci by dopis na rozloučenou nepsala v rukavicích.44

No jo, ale pak to tedy dopis ná rozloučenou není.4*

Spíe rozsudek vraha nad obětí.44

Tak to ti přeji moc těstí. Takový případ nechodí. denně.44

Jánský zael o patro výe do kanceláře vedoucího grafologie.

Milane, potřeboval bych tohle porovnat. Půjde to?44

Proč by to nelo a kdy to chce mít? Nebude to brzy.44

To nevadí, Milane, já bych se zastavil třeba tak vé čtyři hodiny.

Dneska?44

No jistě. Nebo mám přijít dřív?44

Nezbláznil jsi se? Copak myslí, e tady máme je-‘

nom tebe? Tak pozítří. Dřív ne. Rozhodně to dřív nepůjde.”

Já vím, Milane,” kývl hlavou a odcházel ke dveřím, jak jsi správně říkal. Kdy to pospíchá, tak ve čtyři. Přijdu určitě.”

Zavřel za sebou dveře, aby neslyel sprku pozná mek. Věděl, e a přijde ve čtyři, nebude sice posudek hotový, ale Milan mu řekne, e to není určitě písmo Bendové.

Ve své kanceláři vzal popsaný seit, který nael v bytě Bendové, a zavolal sekretářku.

Květo, dojděte* k Milanovi Kratochvílovi do prvního patra a dejte mu tenhle seit jako porovnávací materiál k dopisu Bendové.”

Ví o tom?”

Samozřejmě. Odpoledne to musí být hotovo.”

Prosím tě, jak jsi dokázal, e to bude odpoledne?” zeptal se jej Nedvěd.

Já?” podivil se Jánský. Já bych neměl odvahu něco takového ádat. Sám mi to navrhl.”

Nedvěd vrtěl hlavou, protoe Kratochvíla znal a věděl, e to na grafologii není tak jednoduché.

Co říkal soudruh Kratochvíl, kdy jste mu předala seit?” zeptal se Jánský sekretářky.

Nemáte mu chodit do kanceláře dříve jak pozítří.”

To je fajn. Přinese mi výsledek odpoledne a sem. Zlatý kluk,” pochvaloval si Jánský. Věděl, e ho Milan Kratochvil nenechá na holičkách.

14

Tak jsem tady,” zvolal Nedvěd, kdy veel celý udýchaný k Jánskému.

To vidím. A co ml nese?”

*

Divil by ses. Vzal jsem to přes evidenci motorových vozidel,” vychrlil ze sebe Nedvěd a pak udělal patřičnou pomlku, aby navodil správné napětí.

No a?”

Nech mě vydechnout, ano?”

Doufám, e mně řekne, e vystřídal za poslední dva roky nejméně pět vozidel,” řěkl sue Jánský.

Jak to ví?”

Nevím, Jen tak hádám.”

Já se na to … člověče … ty Jsi hotová Pythíe.”

Nedvěd popadl konvici na vodu a vyběhl ven z kanceláře. Květa nahlédla do místnosti.

Vy jste to věděl, soudruhu kapitáne?”

Ne. Tohle mně doopravdy vylo na uhádnutí.”

To by vám měly vyjít i dalí věci, ne?”

Měly,” kývl Jánský. To dalí je vůle přírody.”

Dovolí, abych si konečně sedl?” vydechl Nedvěd, kdy se vrátil s kouřícím hrnkem kávy.

Ale namíchnul jsi mě. Ty sis mě překontroloval, vid?”

Josef, neblázni. Na to ml nezbývá čas. Jen tak zkusmo jsem vystřelil a jak vidím, trefil.”

To bych se divil, taková náhoda.” uklíbl se poručík Nedvěd.

Chce to písemně, e Jsem tvoji práci nekontroloval? Tak sem dej papír a propisku.”

Nemá toho psaní snad dost?” Nedvěd si přitáhl idli, usrkl kávy a dal se do vypravování. Byl jsem u Helenky na evidenci a vytáhl jsem si kartu pana reiséra Havlíčka. Zatmělo se mi před očima. Od minulého roku, za estnáct měsíců, měl celkem Čtyři chrys-lery, jednu cortinu a teď má alpinu. Vechno přes Tuzex. To je dost zajímavé, co?”

Velice zajímavé. Je potřeba zjistit, na kolik ho ty vozy v Tuzexu přily a komu a za kolik Je prodal. Kdy má takovou zálibu v chryslerech, tak si mohl některý z nich nechat. A ne je střídat jako koile.”

Tak to jsem u udělal. Nebo jsem měl čekat, a mi poradí?” řekl vesele Nedvěd.

No vidí, dělá pokroky. Nakonec z tebe bude opravdový detektiv.”

Ceny v Tuzexu jsem si zjistil, ty mám tady, v bloku. A nové majitele taky.”

To jsi mě převezl. Kolik od koho za ty vozy vzal, to jetě neví?”

Uznej laskavě, e tohle jsem při nejlepí vůlí nemohl stihnout.”

Tak honem na to, bude to zajímavé. Pochybuji, e by je prodával se ztrátou.”

To určitě ne. Ale pomůi nám to odhalit vraha?”

Nevím. Motiv na vradu by to vak mohl být. Představ si, e by se Bendová nějakou náhodou dověděla o jeho machinacích, spojených s trestnou Činnosti, Jestli ovem nějaká je ..

Určitě je, na to dám krk.

Nespěchej/* napomenul ho lánský, ví co říkal starý Vacátko? Neuspěchat případ. O těch auteph přece muselo vědět dost lidí.

Ale to vím. Jene Bendová třeba znala víc ne ostatní. Nepředpokládám, e by ho chtěla vydírat. Prostě mu mohla říci, e to oznámí. Co by v takovém případě udělal pan Loudil?

Asi by se pokusil zavřít jí ústa nějakou jednorázovou částkou v patřičné výi.

Co by udělala sluná dívka v takovém případě? Nepochybuji, e Bendová taková byla, dodal Jánský.

Poslala by ho někam, odkud není návratu, a la by to oznámit. Ze jsi to tak myslel?”

Jánský přikývl.

No a tady je motiv jako ve filmu. Strach před prozrazením trestné činnosti, ztráta místa a konec sladkého ivota ejka, kterému stačí kývnout a..

Myslí, e by to tak mohlo být doopravdy? opáčil Jánský.

Mohlo.

A jak by se dostal do bytu? poloil s důrazem na slůvko jak otázku Jánský.

Jednodue. Bendová je na scéně, zkouí a on si nenápadně půjčí v atně její klíče, sedne do auta a od jede do Kovodíla. Udělají mu duplikáty na počkáni. Pak se rychle vrátí do divadla a stejným způsobem je zasune herečce v atně do kabelky.

To by také lo. Prostě mi dává chu do práce a já se mám snait udělat z pana Loudila-Havlíčka vraha. Kdo by měl větí důvod ne on?

Nezapomeň na Provazníka. Ten mohl mít docela jiný důvod a zatím jsme neprokázali, e to on není. To je pravda, ale mně tam sedí daleko lépe pan re isér Loudil-Havlíček. Docela rád bych ho viděl na lavici obalovaných.

To asi uvidí. Pro spekulaci určitě.

Tak hele, Frantiku, nebudu se zdrovat a jedu po těch kupcích.

Nedvěd se otočil a vyběhl z kanceláře.

Květo, udělejte mi také kávu. Ten sprosák si Ji

přede mnou klidně pije a ani se nezeptá, jestli jeho utrápený nadřízený nechce také.”

Asi dvacet minut po Nedvědově odchodu zazvonil na stole telefon.

Jánský.”

Frantiku, posílám ti tam nějakou Janečkovou. Jinak majitelku jednoho cbryslera.”

Ty jsi sebou hodil,” řekl uznale Jánský a Nedvěd mu do telefonu jetě sdělil, e frčí” dál a pak to v telefonu klaplo. Jánský poloil sluchátko, znovu je zvedl a zavolal vedoucímu hospodářské kriminálky.

Járo, budeme tady pro vás mít asi práci. Mohl bys nám poslat jednoho dobráka?”

Ale, ale. Vy nás zásobujete. Polu ti Janoucha “

Jánský poklidil stůl, kde byla rozházena spousta záznamů.

Za chvilku zazvonil z vrátnice telefon, e přila nějaká paní Janečková ke kapitánu Jánskému.

U jdu.” pitla Květa a odela. Ve dveřích se srazila s Janouchem. Odstoupil, aby mohla kolem něho projít. Pak veel k lánskému.

Má tu něco pro mě?”

Právě pro ,to* la Květa dolů do vrátnice.”

Paní Janečková,” oznámila sekretářka. Za ní vplula ji hikoliv nejmladí sexbomba. Vysoká, tíhlá, na-dermakolovaná.

Jánský vstal od stolu a vyel jí naproti. Představil současně nadporučíka Janoucha. Nabídl jí idli, na kterou se usadila koketním pohybem. Byla oblečena v brčálově zelené zvonové kalhoty. Opřela se o opěradlo idle, aby dala vyniknout vyzývavé linii pod lutým rolákem. Pak vyňala krabičku pallmallek a tázavě se podívala na Jánského.

Mohu?”

Samozřejmě,” kývl Jánský a pak se zeptal: Kávu byste si dala?”

Dala. Jetě jsem nikdy v ivotě nepila policejní,” usmála se.

Květo!” otočil se Jánský na sekretářku.

Tak copak jsem provedla?” zeptala se dermakolová kráska.

Kdy dovolíte, budeme klást otázky my.”

Ničeho si nejsem vědoma, pane kapitáne. Snad nějaký dopravní přestupek?”

My nejsme dopraváci, paní Janečková. Nás nezajímají přestupky.”

A co vás tedy zajímá?”

Kriminálně trestná činnost.”

Ale já opravdu nic neprovedla.”

My víme, paní Janečková. Potřebujeme nějakou in formaci. Jste majitelkou chryslera, viďte?”

Ano, to jsem. Tak přece auto?”

Ano. Můete nám řícti, jak jste k němu přila?”

Docela legálně. Koupila jsem ho na inzerát od pana Havlíčka. To je divadelní reisér. Podle dokladů jej on koupil v Tuzexu.”

Ano, to víme. Nás by zajímala cena, kterou jste skutečně zaplatila.”

O tom bych nerada mluvila. Byla to dohoda mezi mnou a panem Havlíčkem.”

Ale to je vlastně jediné, co nás zajímá. Podle záko na jste povinna vypovídat jako svědek, jestlie se jed ná o objasnění trestné činnosti.”

Trestné činnosti?” otázala se udiveně Janečková,

Přesně tak. Závané trestné činnosti, které se do pustil pan Havlíček.”

Opravdu musím?”

Opravdu. Stačí, kdy si přečtete tento paragraf trestního řádu,” vstoupil do řeči nadporučík [anouch a přistrčil jí trestní řád, aby si přečetla ustanovení o svěd kovi. Kdy si je přečetla, zvedla hlavu a zeptala se jetě:

Nepřivodím si sama trestní stíhání? Tady je to psá no. To bych pak nemusela vypovídat.”

Ale ne. Jste vlastně svým způsobem pokozená.”

Tak dobře. Věřím vám,” kývla Janečková.

Víte, pracuji jako barmanka a iji sama. Jsem rozvedená. Manel mi nechal nějaké peníze. A taky sama spořím a měla jsem uetřeny za pár let docela sluné peníze. Ohlíela jsem se po něčem, do čeho bych je vloila. Přemýlela jsem., e bych koupila nějakou nemovitost, ale pak jsem si říkala, e auto bude lepí. Náhodou jsem četla v novinách inzerát, e se prodá zajetý nový Chrysler bledě modré barvy. Prostě, za touila jsem ho mít.”

To se vám jistě podařilo.”

Ano. Ale za jakou cenu. Kdy jsem odepsala na inzerát, po třech dnech mi zatelefonoval pan Havlíček.

Nabídl mně, e se sejdeme před Parnasem. Přijede vozem, o který se jedná. Ve smluvenou dobu auto přijelo a já jsem v tu chvíli cítila, e musí být moje. Nabídl mně místo vedle sebe a vyjeli jsme přes Smíchov na těchovickou silnici, na Cukrák a směr Dobří. V Dobříi zastavil na náměstí a pozval mě na oběd do hotelu. Přijala jsem. Tam jsme se dohodli a ne jsem se stačila rozmyslet, podepsalí jsme smlouvu, kterou měl ji napsanou a jen doplnil moje jméno a to dalí/

Jaká cena je ve smlouvě uvedena?*1

Sto tisíc/*

To by jetě lo, podotkl Janouch a pak se zeptal? Skutečná cena?**

Sto čtyřicet tisíc, zaeptala Janečková.

Pochopitelně bez potvrzení.**

Ale ne,* zavrtěla hlavou Janečková. Podle smlouvy jsem zaplatila sto tisíc, ale na těch čtyřicet jsem si nechala napsat potvrzení/* Sáhla do kabelky a vytáhla nějaký papír. Podala je] Jánskému.

Je vidět, e jste rozumná ena, pochválil ji Jánský a podal potvrzení nadporučíku Janouchovl. Ten Je přečetl a souhlasně kývl hlavou.

Zaplatila jsem dost, co? zeptala se Janečková a pak dodala. Víte, kdy mě zpátky pustil za volant, věděla jsem, e bych zaplatila i třista víc, jen kdy bude to auto moje. Havlíček mne upozornil, e nemusím kupovat, protoe má mnoho dalích zájemců, kteří určitě váhat nebudou. Ale jeliko jsem mu sympatická, dá přednost mně. Ovem pokud budu chtít. A já chtěla/*

Chápu, je to přece jen svezení/4

To si pite.*4

Píu,** usmál se Jánský a podal své poznámky Janouchovi.

Tady soudruh na tom bude dále pracovat. Vy budete vyslechnuta jako svědek na protokol. Květo, napíete to, ano?44

Samozřejmě.44

Tím jsme hotovi?4* ozvala se překvapeně Janečková.

Ano. Jděte jetě se soudrukou vedle do kanceláře a ona s vámi a se soudruhem nadporučíkem sepíe protokol/ Usmála se a podala Jánskému ruku.

Pane kapitáne, tu kávu máte u mne na oplátku. Zastavte se někdy u mne v podniku.*4

Kdy za ní zapadly dveře, Jánský se zvedl a chtěl také odejít. Avak sotva udělal několik kroků, ozval se opět telefon. Volal Nedvěd.

Jak to vypadá? zeptal se do sluchátka nedočkavě. Jasná spekulačka. Jestli to bude u těch ostatních taky tak, potom si přivydělal k platu kolem čtvrt miliónu.”

Posílám ti tam dalího. Jaroslav Kovář.”

On si ten Pepík myslí, e tady není do čeho kopnout, zavrčel Jánský. Mezitím přiel nadporučík Janouch.

Neodcházej, to není vechno, zarazil ho Jánský. Na cestě je dalí pán s chryslerem. Jene nepamatuji případ, e byste nám vy pomohli na oplátku s vradou. ‘ Dneska u nám starý nadával, e objasňujeme rozkrádačky a vrah nám utíká pod rukama.

Nečhce se k nám dát převelet? reagoval na jeho nářky Janouch. My bychom tě vzali vema čtyřma. Jánský mávl rukou a podíval se z okna.

Hele, zastavuje tady zas nějaký modrý Chrysler, to bude ten druhý případ.

e bych pro něho skočil? otázal se Janouch.

To můe; jmenuje se Kovář.

Nadporucík odeel a za chvilku se vrátil se starím tělnatějím muem, který měl poměrně dost opotřebovanou hlavu. Kdy si pohladil čelo, zákonitě musel najít ruku v týlu. Jeho postava byla taková nějaká přikrčená, jako by čekal pohlavek. Jánský si pomyslel, e ten člověk vypadá, jako kdy má něco na svědomí a teď čeká, zda o tom víme nebo ne. Nedvěd mu asi ne-řekl, o co běí. Pozdravil se s majitelem chrysleru a ukázal mu na idli.

Vae jméno?

Kovář. Jaroslav Kovář, pane …

Kapitán Jánský.

Ano, pane kapitáne. Pokusil se o úsměv Kovář. Proč jsem tady?

Protoe jste přiel, pane Kovář.

Tomu nerozumím.

Porozumíte. Jste majitelem chryslera?

Ano.

Jak jste k němu přiel?

No jak. Koupil jsem ho, jak jinak?

Ale od koho?

Na inzerát. Od nějakého pana reiséra Havlíčka.**

Kolik jste mu za vůz zaplatil?”

Sto tisíc.”

Neříkejte. Já jsem myslel, e sto čtyřicet.”

Kovář vykulil malá očka a vyhrkl. Jak to víte?”

Víme víc, ne si myslíte, pane Kovář. Měl byste být upřímnějí.”

Opravdu Jsem zaplatil sto čtyřicet. Ale to je snad moje věc, ne?”

Ne tak docela. Jistě sám víte, jaká je cena vozu a jaký je rozdíl mezi touto cenou a tím, co jste zaplatil. A to u není tak docela vae věc.”

Nerozumím.”

Porozumíte. Kde jste zaměstnán?”

Vedoucí prodejny Masny.”

Nevím jaké máte výdělky a zatím mě to ani nezajímá. Ale pan Havlíček na prodeji vozu vydělal kolem čtyřiceti tisíc.”

Ale mně říkal, e ten vůz koupil pro svou enu, jí e se nelíbí a e se s ní snad kvůli tomu bude rozvádět. Prý chtěl původně tím vozem znovu upevnit manelství.”

Tak my to vechno s vámi sepíeme, pane Kovář.”

Kdy nadporučík Janouch odeel s Kovářem do vý-slechovky, kapitán jánský pohlédl na hodinky. A pak se nedočkavě rozběhl za vedoucím grafologie.

Tak, Franto,” přivítal ho při vstupu do dveří ironický hlas, ten tvůj pek asi nepsala ta Bendová nebo jak se jmenovala. Nemohu ti to říci na sto procent, ale je to podvrh.”

To jsem rád,” usmál se Jánský.

Já myslel, e tě tím natvu.”

Omyl, kamaráde. Věděl jsem to předem.”

Tak proč jsi chtěl expertizu dopisu a jejího písma?”

, Aby to bylo podloeno. Jinak nic.”

To se mi líbí. Já tady nechám leet svou práci a dělám pro tebe přednostně, jen abys měl cosi podloeného.”

Nevrč. Je to velmi důleité, co jste zjistili. A tni ten případ vyjde, pozvu tě na oběd. Grátis.”

Jen abych se dočkal.”

Bude to otázka několika dní, nebo moná i hodin.”

A co?”

Ta vrada. Teď Jenom potřebuji znát pisatelé. Ten

je vrahem.”

Toho dne Jetě vyslechli dalí zbývající majitele chryslerů a cortiny. Ve vech případech lo o spekulaci.

15

Tak se posaďte, pane Havlíček. Není to tady tak pohodlné jako u vás v divadle, ale Jistě si sednete rád. Nebude to jen na chvíli,” dodal významně Nedvěd.

Vdy jste říkal, e potřebujete odpovědět jenom na pár otázek,” ohrazoval se obstárlý elegán.

Ale to ano. To je pravda,” vzal si slovo kapitán Jánský a zmáčkl tlačítko magnetofonu.

Vae jméno?”

Ale soudruhu kapitáne, vdy mne přece znáte?”

Vae jméno?”

Havlíček Rudolf, narozen desátého května sedmnáct.”

Bydlíte kde?”

Praha 3, Prokopova 3.”

Zaměstnán jste jako ..

Divadelní reisér.”

Vá výdělek, myslím měsíční plat.”

Tři tisíce jedno sto korun.”

Jste enatý?”

Ano. Potřetí.”

Majetek máte jaký?”

Auto, chatu, manelku a dvě děti,” pokusil se o humor. Kdy viděl, e se nikdo z obou přítomných nesměje, dodal na omluvu. Promiňte.”

To nic. Jetě se zasmějeme. Nebojte se.”

Ale já zatím nechápu, proč jsem tady? To je nějaký výslech?”

Uhádl Jste.”

A z čeho mne obviňujete?”

Zatím Jen ze spekulace s auty a z nezákonnélio obohaceni. Třeba toho bude více.”

A to se nesmí prodat auák, kdy mi nevyhovuje?” i Smí,” kývl hlavou Jánský.

) No tak vidíte.”

Smí,” opakoval Jánský a po pomlce pokračoval:

Ale jetě mi odpovězte na jednu otázku. Kdy váni auto určité značky nevyhovuje, proč kupujete dalí auto tée značky a dokonce tée barvy a nekoupíte jinou značku, která by vám lépe vyhovovala?44

No proč .. Na víc se Havlíček nezmohl.

Odpovím za vás, řekl Nedvěd a ani čekal na souhlas, pokračoval:

Protoe jste zjistil, e se na takovém voze můe velmi snadno a rychle vydělat. Vy jste se stal majitelem tuzexového konta a proto jste nakupoval v Tuzexu auta, která jste obratem prodával za koruny se značným ziskem. Auta stejné bleděmodré barvy, aby to pro okolí nebylo tak nápadné, e je střídáte.44

Havlíček mlčel. Díval se zarytě do podlahy a na jeho Čele se objevily první kapky potu.

Já to vzdávám,44 zaeptal, napite to tedy.44

Tohle napíe někdo jiný. Nám jde o docela jinou věc.44

Havlíček udiveně vzhlédl od podlahy a přejel pohledem z jednoho na druhého.

A o co proboha vám jetě jde? Vdy Jste mě u zničili dost. To vám nestačí?44

Zatím se povaujte za zadreného podle trestního řádu. O dalím pobytu u nás rozhodne prokurátor. O téhle věci si s vámi promluví jiní. Nám jde o něco docela jiného.44

 A o co, prosím vás?44 zeptal se podruhé, tentokrát velmi zkroueně.

O vradu Jany Bendové.44

Co  o vradu Bendové?44 vykřikl Havlíček. Vdy ona sama .. ,44

Jsou věcí, které ukazují na vradu,44 vypálil Nedvěd.

To není moné! To je hrozné! A co s tím já mám společného?44

Bendová věděla o vaich obchodečh s auty. To máme zjitěno.44

Věděla to,44 přiznal se neochotně Havlíček.

Vyprávějte o tom,44 vyzval ho Jánský.

Jana přila do angamá se začátečnickým platem. Byla sirotek a já jsem jí navrhl, e by sí mohla přivydělat. Ve ví slunosti, podotýkám. Potřeboval jsem s sebou nějakou reprezentantku. Myslím hezkou enu.44

Kde vás měla reprezentovat?44 otázal se Nedvěd.

Při jednáních se zájemci. Navrhl jsem jí, e bych

Ji představil jako svou manelku a ona by pouze na chvíli tu roli zahrála. Znovu chci podtrhnout, pouze navenek a nijak jinak Nabízel jsem jí za jednu takovou, lépe řečeno za takové jedno vystoupení pět tisíc. Ale ona odmítla. Řekla, e bych se mel stydět za takovéhle obchody.”

To ale měla pravdu, e?” podotkl Nedvěd. Nedělal jste to z útlocitu k sirotkovi.”

Nemyslíte, pane Havlíček, e je to motiv pro vradu? Strach z prozrazení,” přidal se Jánský.

Dovolte, soudruhu, na to já nepomýlel.”

Byl jste u ní někdy v bytě?”

To ano. Byl. Ale ve ví počestnosti. Pouze kole-giálně.”

Vae zásluha to asi nebyla, e zůstalo pouze u kolegiality.”

Pokrčil jen. rameny a svěsil hlavu.

Ona mnou pohrdala. Nevím proč. Byl bych jí rád pomohl a podporoval.”

A do té doby, ne by vás omrzela. To vak Jana Bendová věděla. Proto nepřistoupila na vae návrhy, které se jí zdály příli pod úrovní. Hledala něco více. Lásku. Víte vůbec, co to je?” neudrel se Nedvěd.

Ale ano. Tu jsem k ní cítil.”

Ale?” podivil se Jánský. Ale jak jsem se dověděl, nevadila vám ta vae láska v uvozovkách, abyste se … abyste chodil s jinými Ty jste také miloval?”

To bylo něco zcela jiného. Chodím rád do společnosti a bavím se s přitalivými enami. V rámci společenského styku.”

Vai manelku jste také miloval, nebo vlastně milujete?”

Jako manel, ovem.”

Take vae srdce má značnou kapacitu.”

A vy si snad myslíte, e jsem na světě sám?”

To rozhodně ne. bohuel. Ale teď k věci. Kdy Jste byl u Bendové naposledy?”

Neodpověděl hned. Po dlouhém přemýlení řekl:

Bylo to asi tři dny před její smrtí.”

Vypravujte. Rádi sí vás poslechneme, budete-li mluvit pravdu,” upozornil jánský.

Přiel jsem k ní dopoledne.”

To bylo domluveno předem?”

Ne. Navtívil jsem ji bez pozvání. Věděl jsem, e

má volno. Tak tedy mě pustila do bytu a nabídla kávu. Hovořili jsme o chystané premiéře a potom jsem jí znovu navrhl, aby mi pomohla při jednání s prodejem vozu. e by to pro ni byla pouze jakási malá role jako v divadle, jene by ji vidělo méně očí. Přitom jsem jí nabídl, e bych jí okamitě dal peníze. Jene … ukázala mi dveře.

Odeel jste?”

Ano, co mně zbývalo. Hrozila mi, e to oznámí na Bezpečnosti. Já jsem jí jetě řekl, aby to nedělala, e by ji to mohlo mrzet.”

Jak jste to myslel?”

Sám nevím. Pak jsem odeel. Viděl jsem ji jetě několikrát v divadle. Chovala se ke mně jako předtím. Nedala na sobě nic znát. A pak … pak zemřela.”

Jak zemřela?”

To já nevím. Opravdu nevím. Já bych jí nedokázal nic udělat. Věřte mi.”

Co jste dělal osmého června večer a v noci?” poloil otázku Nedvěd. Havlíček na něho překvapeně vzhlédl.

Chcete vědět, zdali mám alibi? Mám! Byl jsem v divadle a do jedenácti večer, pak pro mne přila manelka a jel jsem s ní domů. Z divadla jsem se nehnul a z domova taky ne. Mám na to svědků, kolik chcete!”

To budete muset uvést jednoho po druhém a my si vechno ověříme,” zadrel proud jeho výmluvnosti Jánský.

Co se mnou teď bude?” začal prosebně Havlíček.

Jak jsem vám řekl. Povaujte se prozatím za zadreného.”

Ale já jsem ji nezabil. To si vyprouji. Copak jsein něco nezákonného provedl?”

Přesně tak,” odpověděl Nedvěd. Spekulace s prodejem aut, prozatím.”

Jánský se obrátil na Nedvěda.

Zavolejte nadporučíku Janouchovi, a si přijde pro pana Havlíčka.”

16

Do kanceláře Jánského vstoupil Kratochvíl. V ruce drel desky modré barvy.

Tady ti nesu konečný výsledek expertizy. Mezi dopisem a písemnostmi, co Jsi mi dal, Jsou rozdíly, i kdy pisatel dost precizně její písmo napodobil. Tady to má.” Poloil desky na stůl.

Bezvadné. Na tebe je, hochu, spoleh.”

Vlastně ani pořádně nevím, o co jde.”

Myslí tohle?” zeptal se Jánský a ukázal na desky.

No jasně.”

Tak se podívej. Je nalezena mrtvá. Otrava svítiplynem. Zanechala dopis na rozloučenou. Dveře bytu normálně zavřeny, nikde ádné stopy po násilí a přece, jak jsi sám zjistil, ten dopis nepsala. e by si ho nechala někým napsat?”

To sotva.”

Tak vidí. Čili místo sebevrady  vrada. Ne?”

Vypadá to tak. Otisky prstů na papíře taky nebyly, co?”

Ani její, ani nikoho jiného.”

No jo,” zeptal se Kratochvíl, ale jak se ten někdo k ní dostal dovnitř a zase za sebou zamkl?”

To je právě to, co nám zatím nehraje. Buď to byl její známý a ona ho vpustila do bytu, ale pak je dost divné, e by si lehla a usnula. Nebo přiel někdo, kdy spala a plyn jí pustil. Pak kohouty u sporáku otřel.”

Tam také nebyly daktyloskopické stopy?”

Také ne. To je právě to, proč se nám případ od za čátku líbil více jako vrada, ne sebevrada. Ta nám tady hraje ve vech ukazatelích.”

A víte, kdo to byl? Nebo máte nějaké tuení?”

Dva máme ve vazbě. Jednoho pro rozkrádačku a druhého pro spekulaci.”

No jo, ale který z nich je vrah?”

Moná, e ani jeden, kamaráde. Zatím objasňujeme trestnou činnost pro druhou lajnu, ale sami jsme tak trochu vedle. Víme jen, e ten večer někoho čeká la Kdo to byl? Zatím nevíme. Jen to, e to byl někdo, kdo si ji měl vzít.”

Tak to snad není takový problém?”

Je. Byla hrozná tajnůstkářka. Ani nejlepí kamarádce to neřekla.”

Ztratilo se tam něco?”

Jo, ztratilo. Jeden popelník v ceně asi dvě stě kaček. Někdo ten popelník drel v ruce a bál se, aby tarn nezůstaly jeho prsty, i kdy ho pečlivě otřel.”

Tak to ti nezávidím, takovouhle práci,44 kývl uznale Kratochvíl a zvedl se ze idle. Kdybys něco potřeboval, tak se objev.44

Sotva se za Kratochvílem zavřely dveře, dal se lánský do čtení expertízy. Dopis na rozloučenou byl napsán na dopisním papíře značky MOTÝL, docela běný druh, ale Bendová měla dopisní papíry růové barvy značky HARMONIE. To znamená, e si papír a vlastně celý dopis pachatel připravil doma, anebo kdekoliv Jinde.

17

Do čelio se teď pustíme?44, zeptal se Nedvěd Jánského.

Do Provazníka. Jetě Jednou. Zavolej najdrovi, a nám dá povolení do vazby k výslechu,44 rozhodl Jánský a otevřel trezor.

Máme si pro povolení přijít na vyetřovačku, a pojedeme. Napíe ho, oznámil Nedvěd, kdy pokládal sluchátko telefonu.

Objednej auto!44

Čeká před domem. Věděl Jsem, e někam pojedeme.4*

Neříkej!44

Co chce od Provazníka slyet?44

Znovu celý jeho příběh. Ví přeci, e Bendová asi vraha znala, a proto jej pustila do bytu. Nebo měl klíče od jejího bytu. V době, kdy zemřela, byl dům ji dobrou hodinu zavřen. Vrah by musel mít dva klíče. Od bytu a od domu. Provazníkovi by stačil Jeden a nebo nemusel mít ádný.44

Ten jeden by asi musel mít,44 oponoval Nedvěd. Přece by si před ním nelehla jen tak v průsvitné noční koílce, kdy ho předtím vyhodila a poslala k manelce. Jestli Je to tak, jak předpokládáme, musel vrah přijít potichu do bytu, kdy u spala.44

Má pravdu. Ale to jen potvrzuje to, co jsem řekl. Snáze mohl získat jeden klíč ne hned dva. Jestlie vrahem byl někdo z domu, pak jedině Provazník.44

Kde ten klíč ale najdem?44

To je otázka! Od čeho Jsi detektiv?44

Tak to jsi ml poradil,44 odsekl Nedvěd.

Poradil. Poradil jsem ti, abys myslel. Vdy je důleité vít se do situace vraha. Co udělal potom, kdy provedl čin?”

Já bych se asi koukal zbavit veho, co by mě mohlo usvědčit.”

A to je co?”

Asi ten klíč.”

Přesně tak. Ale musíme věřit, e na něco zapomněl,” rozvíjel úvahu Jánský a pokračoval: Na tom musíme stavět. Byli před námi daleko moudřejí lidé, kteří ‘tvrdili, e neexistuje dokonalá vrada. Vrah je v určitém smyslu proti nám ve výhodě. Zná to, co my se musíme teprve dovědět. Ale kadý z nich při sebevětí opatrnosti udělal někde chybu. Hrají tady velkou úlohu nervy a psychika. To ve dohromady by nám mělo být nápomocno. Teď jenom tu vrahovu chybu najít. Proto jsme tady. Kdyby to bylo tak jednoduché, nemusel bys mít operativní kolu, nemusel by ses učit na praktických případech a kriminálku by mohl dělat kadý.”

Budeme tedy hledat něco, co neznáme, a přesívat písek na pískoviti, prolézat kanály a já nevím co jetě.”

Kdy to bude třeba, tak taky. Pojď, jedeme.”

Seli o patro níe a veli do dveří, kde seděl vyetřovatel najdr. Jánský ho pozdravil a řekl:

Jdeme si pro povolení k výslechu Provazníka.”

Nevím, o co vám Jde, ale tady jsem to napsal.” Podal Jánskému malý bílý lístek. Rozkrádačka je úplně jasná, přiznal ji v celém rozsahu.”

To je právě to, co se ml nelíbí. Chce mít od nás straně rychle pokoj,” odpověděl Jánský. Ví, na mě to dělá dojem, jako by chtěl být ji odsouzen. Příli rychle se přiznává a vypadá to, jako by chtěl krýt něco větího.”

A co, prosím tě?”

Třeba vradu,” přimhouřil oči Jánský a strčil lístek do kapsy. Nechal najdra bez vysvětlení a odeel s Nedvědem. najdr za nimi vyel na chodbu.

Počkej, neutíkej! Ani jsem ti nestačil říci, e tu byla Provazníkově. Chtěla poslat manelovi alespoň dopis.”

Dovolils jí to?”

Jsi blázen, Franto? Copak se to smí?”

Tak jí to povol. Buď tak hodný.”

A důvod?”

Nevím, ale napadlo mit co kdyby ten dopis Byl na

dopisním papíře značky MQTÍL.

Nevím, co tím myslí?!*4

Ví, zajímalo by mě, jaký druh papíru na dopis po-uije.**

Aha, rozumím ti. Má mi taky říci víc a mohl bych ti třeba i v něčem píchnout,44 prohodil najdr vyčítavě.

Zajdu za tebou, jakmile se vrátíme. A ten dopis povolí

Jestli by ti to mohlo být prospěné …**

Volha se odlepila od chodníku a řidič teprve po prvních metrech ádal Jánského, aby udal cíl jízdy.

Do Ruzyně, Jirko,* odpověděl Jánský.

Za pětadvacet minut zastavil řidič před branou věznice.

Zdríte se dlouho, soudruhu kapitáne?**

Asi ano.**

Dojel bych si na letitě. Mohu?**

Můe. Dřív jak za dvě hodiny nepojedeme.**

Jánský s Nedvědem vyel po několika schůdcích ke dveřím a stiskl tlačítko zvonku. Ozvalo se zabzučení. Nedvěd zatlačil do dveří, které povolily. Veli do malé chodbičky a za nimi zaklaply dveře bez kliky. Z okýnka se na ně usmívala mladá dívka v uniformě s hodností strámistra.

Dobrý den. Pustíte nás dovnitř?**

Sluební průkazy, soudruzi. A povolenku k výslechu.

Jánský jí podal sluební průkaz svůj i Nedvědův a povolení k výslechu. Zapsala si jejich jména do knihy a pak stiskla tlačítko. Znovu to zabzučelo a dveře katru se pootevřely. Ujal se jich velitel stráe, asi třicetiletý poručík, který je odvedl do kanceláře.

Tady je povolení k výslechu, řekl Jánský.

Máte objednánu výslechovku?** zeptal se velitel stráe.

Nemáme, ale snad pro nás něco udělá.**

e jste to vy, soudruhu kapitáne, tak určitě.** Poručík se podíval do knihy a projel prstem přes zápisy. Je tady volná čtyřiadvacítka.**

To je jedno, kam nás posadí, mávl rukou Jánský.

Velitel stráe zazvonil a za okamik veel do místnosti nadstrámistr.

Odvedete soudruhy na dvacetčtyřkul**

Provedu!44

Vyli na chodbu věznice a doli ke schoditi, které bylo uzamčeno. Nadstrámistr odemkl a počkal, a projdou. Pak opět uzamkl. Vyli do druhého patra. Také zde odemkl a zamkl katr. V dlouhé chodbě byly po obou stranách výslechové místnosti. Doli ke dveřím s číslem 24. Vstoupili dovnitř.

Počkejte zatím. Zařídím předvedení vězně/* oznámil nadstrámistr a odeel. Místnost byla zařízena velmi skromně. Tři idle, stůl, psací stroj a věák na kabáty. V rohu místnosti stála lavička pro vězně. Netrvalo ani pět minut, dveře se otevřely a veel Provazník. Ruce měl za zády, oblečen byl v hnědé tepláky a na nohou pantofle. U to nebyl ten sebevědomý plejboj. Strámistr, který ho přivedl, mu ukázal na lavičku v rohu a obrátil se na Jánského.

Kdybyste něco potřeboval, zavolejte na linku 116.u

Děkuji/* přikývl Jánský. Kdy se za strámistrem zavřely dveře, obrátil se na Provazníka, který sl zatím dal ruce na kolena a posluně seděl. Ztratil vekerou sebejistotu.

Tak jsme si s vámi přili popovídat, pane Provazník/* začal Jánský.

Jak se vede?** zeptal se Nedvěd.

Jak se mi tady můe vést?** odpověděl smutně otáz-  kou Provazník.

To je pravda. Tady to není jako ve Hvězdonicích/* souhlasil Jánský. Chvíli bylo ticho. Přeruil Je Provazník otázkou:

Co mi vlastně chcete? Vechno k té rozkrádačcé jsem přiznal a nemám, co bych mohl jetě říct.**

Berte to jako návtěvu/* odpověděl Nedvěd. Chcete cigaretu?**

To bych rád. Víte, tady se moc nekouří a já u stej-*i ně nemám co.

Nedvěd mu nabídl cigaretu a zapálil mu ji. Provaz* nik labunicky vtáhl dým.

Já ale opravdu nevím, co bych vám jetě mohl říct/* utvrzoval je znovu v tom, co před chvilkou řekl.

Vy víte dobře, co bychom chtěli vědět/* nadhodil Jánský, ale nechcete nám, to povědět.**

A co, pane kapitáne?**

Jak to bylo doopravdy s Bendovou.**

Ale to jsem vám přece řekli*1 podivil se Provazník a zůstal viset na jánském očima.

Neřekl jste nám vechno.44

Nemám, co bych jetě skrýval.44

Stále se díval do očí Jánskému, jako by studoval, co jeho protějek ví. Vzájemně se pozorovali jako dva soupeři v ringu, kteří měří před bojem síly. Jánský byl natolik zkuený kriminalista, aby věděl, e nesmí dělat předčasné závěry. Právní zásada presumpce ne viny říká, e dokud není osoba odsouzená, je nutno na ní pohlíet jako na nevinnou. A aby byla odsouzena, je třeba jí dokázat trestnou činnost. To musí dokázat Jánský. Provazník nemusí vůbec nic. A dokazovat svou nevinu. Pouze strpět vyetřovací úkony, mezi ně patří í vazba. Proto Jánský, i kdy přesně věděl, co bude od Provazníka chtít, byl opatrný. Provazník nevydrel napětí a po chvíli ticha se znovu zeptal obou kriminalistů.

Co se mnou bude? Jestli mně něco chcete, tak se ptejte. Nebudeme tady přece sedět a dívat se na sebe. Pak udělal pomlku. Po chvíli dodal. Tak krutí snad nejste, abyste se pásli na tom, e jsem v lapáku?44

Ne, tak krutí skutečně nejsme,44 odpověděl Nedvěd. Krutý jste na sebe sám a dost. Nemyslíte na svou rodinu?44

Myslím,44 vykřikl Provazník. Ale opravdu nevím, co ode mne jetě chcete. Jsem rozkrádač, zloděj, to jsem. Ale jestli ze mě chcete udělat vraha, to mně ne-přiijete. Nemáte pro to nejmení důkaz.44

Jak to víte?44 zeptal se klidně Jánský.

Provazník sklopil oči a díval se na pičky svých pantofli. Pak, ani by hlavu zvedl, zaeptal:

Přece proti mně nemůete nic mít. Nic jsem neudělal.44

Kadý víme své. Zatím to necháme při tom,44 odsekl Jánský rychle, aby předeel Nedvěda, který Ji otevíral ústa.

Uděláme dohodu, pane Provazník. My se budeme ptát a vy budete odpovídat Budete odpovídat po pravdě. Myslíte, e to dokáete?44 začal Jánský.

Proč bych to neměl dokázat?44

Bude to třeba nepříjemné a nebude se vám do toho chtít.44

Co můe být nepříjemnějího, ne kdy mě nechá-

váté mezi touhle společností, tady ve vazbě,” vytěkl Provazník, který, jak se zdálo, ztrácel nervy.

Nejste spokojen se společností?44 otázal se Nedvěd.

Vy byste byl?44

Asi máte pravdu. Nikdo by nebyl. Ale proto tu nejsme. Kdy jste naposledy provedl kráde ve vaem podniku?44 pronesl úředním tónem Jánský.

Nemohu to uvést přesně. Takovou evidenci nemám. Můe to být nejvý tři týdny.44

Co to bylo?44

Čtyři koupelnové směovací baterie.”

Na Provazníkovi bylo vidět, e odpovídá s jakousi úlevou. I ruce se mu přestaly chvět. Jánský si toho viml.

Bendová měla doma baterii od vás?44

Provazníkovi ruce se zaklesly prsty do sebe.

Ano … přidělával jsem jí novou baterií asi před půl rokem.44

A to jste ji po půl roce měnil těsnění?44 prohodil jakoby mimochodem Nedvěd. Pak to tedy nebyl nijak kvalitní materiál, co myslíte?44

Provazníkovi zvlhlo čelo.

To není kvalitou baterie, ale toho těsnění. Je to takový malý gumový krouek, který není běně k dostání. Jinak haléřová záleitost.44

Ano, osmička těsnění. Ta občas zlobí,44 souhlasil Nedvěd.

A tu jsem také měnil u Bendové. Voda jí tekla vude kolem kohoutků.44

Jak jste získával zboí u vás v podniku, ne jste si ho odnesl domů?44 vstoupil do výslechu Jánský, aby odbočil od Bendové. Znovu zaregistroval malou úlevu, spojenou s ostraitostí, je zatím stále vládla v Provazníkově mysli.

Bylo to docela jednoduché. Kdy jsem opravoval někde takovou baterii, napsal jsem její výměnu a vyfasoval ji ze skladu. Starou jsem zahodil. Alespoň jsem to tak na podniku hlásil.44

A to se smí?44 vpadl Nedvěd.

Ono se nesmí věcí a dělají se.,.44 zavrčel Provazník.

To máte pravdu,44 přitakal Jánský, take vy Jste opravil starou baterii a novou, kterou jste si vyfasoval ve skladu, jste ulil.44

Přesně tak.44

Ale jak jste vykazoval podniku navrácení té staré baterie?”

To lo normálně do odpisu a skladníkovi, který je dává do sběru, jsem přinesl vdycky kousek eleza jako protiváhu. To aby nebyl podnik kodný na trbě za staré elezo.44

Ale to je dobré. Skladníkovi jste dal kousek starého eleza ve váze asi jeden kilogram a novou baterii v ceně několika set jste ulil. To není patný obchod. I kdybyste nakonec ten kousek eleza koupil za dvě nebo tři padesát. Stálo to za to.44

Ani bych neřekl,44 bránil se Provazník.

Jestli to bereme s těmi konci, tak určit ne/4 souhlasili oba.

Kdy jste říkal, e jste přiel k Bendové na tu opravu?44 zaútočil opět Jánský.

Ale vdy jsem vám to přece říkal. Nedíval jsem se na hodinky. Lépe by vám to řekla manelka. Byl Jsem tam ale asi patnáct minut.44

Ano, to je pravda. Čeho jste si tehdy viml?44

Nerozumím, jak to myslíte?44 udiveně se zeptal Provazník.

Říkal jste něco o nějakém pohotění. e jste dostal kávu. Nebo to snad není pravda?44

Ano, dostal jsem kávu. To jsem vám přeci řekl.44

Co bylo na stole?44

Já u si to přesně nepamatuju. Ale určitě láhev Bikaveru, a dvě sklínky. Pak nějaké suenky.44

Ale tu kávu jste přece nedostal. Proč říkáte, e jste ji tam vypil?44

Provazník se zarazil a podíval se z jednoho na druhého.

Ale dostal. Jak vy můete vědět, e ne?44

To opravdu nemůeme vědět. Ale vy jste v prvním výslechu o kávě nemluvil. Dokonce si troufám tvrdit, e jste se vyhýbal vemu pohotění. Alespoň to tak vypadalo z vaí výpovědi.44

Provazníkův pohled se znovu upřel na pičky pantofli.

Proč jste se nám nepochlubil?44 zeptal se s úsměvem Nedvěd.

Myslel… myslel jsem, e to není tak důleité.44

Vechno je důleité,44 ujistil ho Nedvěd.

Řekněte mi konečně, proč mě vyslýcháte?” vykřikl Provazník a chtěl vstát ze stoličky v rohu místnosti.

Ano,” řekl pomalu Jánský. Jeho hlas zněl jako prásknutí bičem, přestoe byl velmi tichý: Proč jste ji zabil?”

Provazník vytřetil oči a znovu se zdvihl ze stoličky.

Já ji nezabil! Nezabil! Nezabil! Rozumíte?” Do těchto několika slov dal vechnu sílu a nervová soustava ho nechala padnout zpět na stoličku. Vypadal zhrouceně.

Jak to bylo doopravdy, pane Provazník?” opakoval tvrdě Jánský, nespoutěje z něho oči.

Já nevím. Nevím. Řekl jsem vám vechno,” eptal Provazník.

Pane Provazník. Vy to víte. Pro koho bylo pohotění připraveno?”

To… opravdu nevím. Myslel jsem, e Jana mé city sdílí a e … e je to připraveno pro … pro nás dva. Zmínil jsem se o tom.”

Co ona?”

Vysmála se mi a řekla, e čeká svého nastávajícího manela.”

Jak jste se zachoval, kdy vám tohle řekla?” optal se Nedvěd.

Nechtěl jsem tomu uvěřit… nikdy nemluvila o ádné známosti. Myslel jsem, e.. má vztah k mé eně a ke mně. Chápejte …”

Jste příli samolibý a domýlivý,” řekl tie Jánský.

Musela to být pro vás velká rána. Nechtějte, abychom věřili tomu, e jste pak odeel klidně domů.”

Určitě ne klidně … ale odeel jsem.”

To nemyslíte váně? e byste tak rychle vyklidil pole?” zapochyboval Nedvěd.

Co jsem měl dělat jiného?”

Nesnail jste se ji nějak přemlouvat? Podle toho, jak jsem vás poznal, určitě jste tu poráku nepřijal jen tak.” Provazník mlčel.

Jak jste se dostal podruhé do bytu Bendové?” řekl opět tichým hlasem Jánský.

Otázka znovu vymrtila Provazníka z lavičky. Jánský dokázal intonací hlasu přimět nejednoho pachatele, e odkrýval své slabiny, ani by si to uvědomoval.

Ale já tam přece podruhé nebyl!” křičel Provazník.

Ano, to jste nám dosud neřekl. Proto teď o tom ho voříme poprvé. Kolik bylo hodin, kdy jste tam znova přiel?*

Nebyl jsem tam znova! Slyíte! Nebyl!” sevřel pěs ti Provazník. Měla tam přece toho svého!”

Jistě. S tím jste musel počítat.”

Nebudu víc vypovídat … Nemůete mě donutit, abych vypovídal. Jsem unaven.”

Je to na vás vidět. Nutit vás opravdu nemíníme.” Jánský se obrátil ke stolu. Vzal do ruky telefonní sluchátko. Pak jetě otočil hlavu na Provazníka.

Povíte stejně vechno, co jste dosud neřekl, pane Provazník.”

Ne! Ne! Nebudu nic vypovídat.”

Jak si přejete.” Jánský vytočil číslo na stráného. Během minuty se objevil ve dveřích.

Pan Provazník si přeje zpět na celu.”

Rozumím. Zastavím se tady pro vás.” Strámistr odvedl Provazníka. Nedvěd se podíval na Jánského.

Proč jsi ho poutěl? Jetě chvilku a bylo to hotové Je na konci.”

Vím a právě proto nechci a nemohu. Jsi skutečně přesvědčen, e to udělal?”

Teď bych tomu věřil. Viděl jsi jeho nervozitu?”

Viděl. Ale to je kadý, kdo se sem dostane a je odloučen od svého prostředí a venkovního světa.”

U něho je to jiné. On něco zatajuje.”

Moná, e ano. Ale kdo byl ten návtěvník, na ně ho čekala? Víme to? Zatím ne. A to je právě chyba. Kdybychom tohle věděli, mohli bychom si dovolit více. Ověřoval jsem si Jen, jak bude teď Provazník reagovat na téma Bendová.”

A viděl jsi?”

Viděl.”

Podívej, já mám na to takový názor, zatím jen subjektivní, samozřejmě. Neber to doslova. Provazník dostal od Bendové koem. On je ale zřejmě povaha, e nesnesl takovou  pro něho  uráku. Vrátil se pro to… no jo, to vlastně nejde. Jak by se dostal do bytu kdy neměl klíč?”

Ano, tady je ta mezera. Vím, co chce říci. Vrátil se do bytu v domnění, e Bendová a ten její nastá

vající spí. Ve spánku By je mohl klidně oddělat oba a tak se jim pomstít. Ale vyplň mi tuhle mezeru v celé věcí a pak na to zaberu. S touhle mezerou ne. Ví dobře, e dveře a zámek jsou neporueny.*1

Nedvěd se pokrábal na temeni hlavy, zapálil si cigaretu a prohodil: Kdy napsal dopis? Na to potřeboval chladnou rozvahu a nějakou chvílí času.”

Hlavu vzhůru,” plácl ho přes rameno Jánský. Vak na něco přijdeme. Myslím, e mne něco napadá.”

Nedvěd na něho nedočkavě pohlédl.

Ba ne. Zatím ti nic neřeknu. Nechám si to projít hlavou. Ty taky přemýlej.”

Soudruzi, doprovodím vás,” ozvalo se od dveří. Oba vykročili za strámistrem, který je dovedl k veliteli stráe.

Tak jak jste dopadli?” zeptal se.

Není to nejhorí,” usmál se Jánský.

Take se jetě v tomhle případě uvidíme?”

Docela určitě. Brzy si ho dokonce půjčíme ven.”

Nedvěd se na Jánského podíval, ale neřekl nic. Kdy se usadili ve voze, zeptal se:

Jak Jsi to myslel, e si ho půjčíme ven?”

Tak, jak jsem řekl. Podíváme se s ním k Bendové do bytu. To je to, co jsem ti před chvílí neřekl.”

Ty myslí k zapůsobení místa činu na pachatele a na jeho představy?”

Přesně tak. Mohlo by tío to poloit.”

A co tam s ním budeme dělat?”

Vezmeme technika, který se znalcem provede demontá baterie a přesvědčí nás o tom, zda byla skutečně opravována,” svěřoval svůj plán Jánský.

Nezapomeň, e si ho objednala Bendová přes jeho manelku. Pak ho poslala domů. Myslí, e kdyby po něm touila a sváděla to na baterii v koupelně, e by; ho poslala tak rychle domů?”

To má pravdu, tam opravdu tekla voda.”

Volha zastavila před budovou oddělení VB. Jánský s Nedvědem se cestou do kanceláře zastavili u operačního důstojníka.

Co Je nového?” zeptal se Jánský operátora.

Někdo vás tu hledal. Je nahoře u Květy.”

ena nebo mu?”

Nějaký chlapík, docela sekáč,” sděloval operátor,

V. kanceláři sekretářky seděl mu světlých vlasů,

moderního účesu, ve tváři opálený. Oblečen byl moderně, ale nikoli přehnaně. Kdy Jánský s Nedvědem vstoupili, povstal.

Jánský si uvědomil, e toho člověka odněkud zná. Ale to mu ji mladík řekl své jméno.

Adam Lorenc. Vy jste soudruh kapitán Jánský?” Ano. Co jste mi přinesl?”

18 ‘*

Tak co nám chcete říci, pane Lorenc?” otázal se Jánský a nabídl mladíkovi idli ve své kanceláři. Nedvěd si sedl na druhý konec stolu k Jánskému a zapojil magnetofon.

Já jsem v angamá v Ostí. Ale po prázdninách přijdu do Prahy. Byli jsme s Janou zasnoubeni. Nikdo to nevěděl, chtěli jsme vecko oznámit a po svatbě. Večer předtím, ne … se to stalo … jsem byl u ní. Dohodli jsme si termín svatby. Byla se mnou v jiném stavu a oba jsme se těili na společný ivot.”

V kolik hodin jste k ní přiel?”

Bylo asi 19.45. Pamatuji si to dosti přesně.”

Jak vás přivítala snoubenka?”

Jana se mi zdála být pobavena a při uvítání mi hlásila, e mám tvrdou konkurenci. Pak mi vyprávěla, e nějaký známý, jméno si nepamatuji, ale bydlí v domě a je to instalatér, jí právě před chvílí učinil nabídku.44

Provazník,” nadhodil Nedvěd.

Ano, jmenovala nějakého pana Provazníka. Ted si vzpomínám.”

Pane Lorenc, můete nám popsat, co bylo na stole, kdy jste přiel?” řekl Jánský a pohlédl mui upřeně do očí.

Samozřejmě. Stála tam láhev Bikaveru, dvě skleničky dosud nepouité, oplatky a álky na kávu.*4

Jak dlouho jste se znal s Janou Bendovou?44 otázal se znovu Jánský.

Byl to právě rok. Ten večer jsme vlastně oslavovali rok naeho seznámení. Víte, oba jsme začínali jako herci. Seznámil jsem se s ní, kdy vycházela AMU. Za miloval jsem se do ní na první pohled. Ten večer jsme si domluvili, e se vezmeme. Odjel jsem natáčet exteriéry a kdy Jsem se dnes vrátil, dověděl Jsem se tu stranou věc/*

Nyní si Jánský uvědomil, e člověka před sebou zná buď z filmového plátna, nebo z obrazovky.

Od koho jste se to dověděl?** přeruil Lorence Nedvěd.

Volal jsem Janu do divadla. Na vrátnici mi řekli…’

Co vám řekli?**

Já tomu pořád nevěřím/* eptal Lorenc a bylo vidět, e se přemáhá, aby potlačil rozruení.

Jak by mohla spáchat takovou věc.

Co jste dělal potom, kdy jste se to dověděl?** chtěl slyet Nedvěd.

Moje první cesta byla do divadla. Sel jsem za Věrou Mareovou, která mi oznámila, co se s Janou stalo. A také ml kladla na srdce, abych el hned sem, na oddělení VB za kapitánem Jánským. Jdu přímo k vám. Támhle mám věci,** ukázal hlavou do rohu místnosti, kde stál malý kufřík.

Co soudíte o tom, e Jana spáchala sebevradu?** otázal se Nedvěd.

Blbost.** Lorenc se zarazil a řekl omluvně. Promiňte. 

Není co,** kývl s porozuměním Jánský, my o tom také pochybujeme.**

Já to vylučuji,** zvolal Lorenc. Jedině neastná náhoda.**

Nebo vrada/* odměřil zvuk slova Jánský,

Vrada?** překvapeně vzhlédl Lorenc, jako by nechtěl významu toho slova uvěřit,

Zatím nejsou vechny důkazy. Litují, ale musíte nám odpovědět na několik otázek, které povauji a nutné k objasnění okolností celého případu,** oznámil sluebním tónem Jánský.

Spolehněte se, soudruhu kapitáne. Řeknu vám ve, co vím/*

Kdy jste odeel od Jany ten večer? Kolik bylo ho-din?

Krátce před jedenáctou.**

V jakém duevním stavu byla Bendová, kdy jste odcházel?**

Ve výborné náladě. Dohodli jsme se, e podáme ihned ádost o uzavření sňatku. Říkám dohodli, ale my jsme to plánovali u od jara. e se vezmeme a na

divadelní prázdniny odjedeme někam ven, mimo Prahu, jako na svatební cestu.44

Proč jste nezůstal u Jany do rána?44

Měl jsem noční natáčení na Vinohradech v Záhřebské ulici. Pak jsem musel ihned odjet na exteriéry do Krumlova, na dva filmovací dny.”

Měla Jana Bendová nějaké naetřené peníze?” zeptal se Nedvěd.

Pokud vím, Jana měla vkladní kníku.44

Kolik na ní bylo uloeno?44

Přesnou sumu věděla Jana a ta vkladní kníka. Já jsem se o to nezajímal. Ale snad to mělo být kolem dvaceti tisíc.4*

Pane Lorenc, udělali jsme v bytě prohlídku za přítomnosti sousedky, paní Bláhové, ale vkladní kníku Jsme nenali.4*

Musí tam být. Já Ji nikdy u sebe neměl, soudruzi. Snad si nemyslíte …

Byla kryta heslem? Na čí jméno byla vydána?4*

To nevím. Jana říkala, pokud Jsme o tom mluvili, e ji má na své jméno.44

U které spořitelny?44

Na Václavském náměstí, jednou tam ukládala peníze, doprovázel jsem Ji.44

Pane Lorenc, nebudeme vás zatím zdrovat. Nechte nám svou adresu. Určitě vás budeme jetě potřebovat.44

Spolehněte se. Tady soudruka má mou adresu napsanou. Nechal jsem Jí i telefon. Nevíte, soudruzi, kdy hude pohřeb?44

Dáme vám včas vědět, pane Lorenc.44 Jánský stiskl ruku opálenému mladíkovi, který stisk upřímně opětoval. Kdy odeel, obrátil se Jánský na Nedvěda:

Tak co ty na to?44

Tenhle hoch v tom asi nejede. Jaký by měl důvod?44

Zajde v kadém případě do spořitelny a zjistí, jak to vypadá s vkladem,44 rozhodl Jánský.

Já půjdu k vyetřovateli. Kdyby mě někdo hledal, Květo, jsem u něho.44

Rozumím, soudruhu kapitáne.44

Jánský vyel na chodbu a téměř se srazil s technl kem podporučíkem Jiráskem.

K tobě jsem chtěl také zajít, potřebuji radu 44

Obvodní Maigret by potřeboval radu od docela obyčejného technika?”

Nikdo neumí vechno. Jde o instalatérskou práci. Teče ti doma voda?*4

Doufám, e nikoliv. Potřeboval bych elaborátek a posudek na koupelnovou baterii v jednom bytě. Je ji potřeba rozebrat a odhadnout, jak je staré těsnění.”

Nebylo by lepí, kdybychom si k tomu vzali starého Pavlíčka z Praské stavební obnovy? Dělá posudky; pro soud.**

No vidí. To Je to, co jsem potřeboval. Zná sé s tím Pavlíčkem?**

Já osobně ne, ale je v seznamu soudních znalců. Ten seznam mají vyetřováci.**

Právě tam Jdu. Myslí, e je moné zjistit, zda ío těsnění je staré, nebo nově dané do baterie?”

Docela určitě.**

Tak ti děkuji a počítej s tím, e tě také přibereme, a na to půjdeme.**

Pro vai partu vechno.**

Jánský doel ke dveřím vyetřovatele Snajdra, Z kanceláře se po zaklepání ozvalo strohé: Dálel” Zdravím tě, Jene. Jak jsi daleko?**

Myslí s Provazníkem nebo s Bendovou?**

S obojím, kamaráde, s obojím.”

Tak se posaď. Mám teď chvílí času, ne mi přijde dalí svědek.’ Tak ten Provazník přiznává, a se tomu divím. Hned při prvním výslechu řekl vechno.** najdr udělal malou pomlku. Frantiku, mně se to nezdá. Asi má pravdu, e se pokouí krýt nějakou dalí trestnou činnost.

Před hodinou jsme se vrátili z věznice. Přál bych ti vidět, jak je nervózní, kdy před ním zavadí o smrt Bendové.**

Ty si myslí, e by on?**

Jánský pokrčil rameny.

Jedno mi nehraje. Teď jsem mluvil s jejím snoubencem. Je to jistý Adam Lorenc. Dělal na mě dojem upřímného chlapce. Dost těko si ho dovedu představit jako pachatele. Nesedí mi tam. Přiznávám, e je to tak trochu čára přes moje rozpočty. Myslel jsem, e on byl posledním návtěvníkem Bendové. Teď u o tom pochybuji.**

Ale pak by tam musel po něm jetě někdo přijít?*’ Zatím nevím jak. Dveře ani zámek nenesou stopy násilí, byly otevřeny a zavřeny klíčem Bendové. Me~

chanoskop nenael ádný otěr Jiného klíče. To znamená, e by svou smrt pustila do bytu sama. Ale to je hloupost. Přeci si nepustí do bytu vraha, nepůjde si klidně lehnout a neusne před ním.

najdr se zamyslel a pak kývl souhlasně hlavou.

To má pravdu. Musel by to být někdo, kdo u ní častěji spal, u koho na to byla zvyklá. Ale to by pak ukazovalo na toho Lorence/4

Také jsem o tom uvaoval. Jene Lorenc od ní odcházel přímo na natáčení. To si ovem ověříme. Ale mám za to, e bude mít kované alibi.**

Pak jsem v koncích*4 povzdechl najdr.

Ty bys to brzy vzdal. Chybí mi jedna jediná mezera, ale mezera, která je rozhodující/* Jánský se zamyslel.

Jetě něco. Měla vkladní kníku. Ale v bytě se nenala. 

Vkladní kníku?** podivil se najdr.

Lorenc říká, e na ní mohla mít kolem dvaceti tisíc/1

Pak je tady moný jetě i jiný motiv. Loupený/*

Tomu se mí nechce věřit. Podívej se. Někdo nám tady nahrál sebevradu. Málem by se to na ni uzavře lo. Pro kadý případ si ale připravil i motiv vrady, aby nás zmátl, kdybychom vyetřovali vradu. Musel to být někdo, na něho bychom nemohli mít podezření z loupené vrady/*

Myslí, e to byla jen taková pojistka?**

Ano. Tady nelo o peníze, ale o úplně něco jiného Nedvěd el do spořitelny zjistit, zdali byla vkladní kníka vybrána. Jestli ano, tak udělal pachatel velikou chybu.**

Frantiku, abych nezapomněl. Mám tady dopis.”

Pro mě?*

Nejsi sice adresát, ale podívej se na to. Přinesla mi to uplakaná Provazníkové, jestli bych to mohl pře dat jejímu manelovi. Vím, e to nejde. Ale říkal jsL abych ti dal vědět, e by tě zajímal druh dopisního papíru.**

Před Jánského přistála na stul obálka. Papír mu byl tak příli známý, e překvapením vyskočil ze idle.

Vypadá to jako dopisní papír MOTÝL, viď?”

Taky to je. Člověče, Jendo, bylo by moné u Pro vazníků udělat domovní prohlídku?”

Bylo by to moné. I kdy Je to oemetná věc. Snad prokurátora přesvědčím. U se Jedna prohlídka dělala a nic se nenalo. On opravdu odevzdal vechno, co v podniku odcizil.41

Tak to s prokurátorem zařídí?44

Spolehni se.44

Chci udělat Jetě takový malý pokus. Jít do bytu Bendové se znalcem a nechat si ověřit pravdivost Provazníkovy výpovědi. Ví, Jak říkal, e vyměnil těsnění v koupelně Bendové v den její smrti. Nepochybuji o tom, e mluvil pravdu, ale chci to vědět určitě.44

Je potřeba shánět důkazy Jak proti němu, tak i v Jeho prospěch. Tak nám to ukládá zákon.44

19

Poručík Nedvěd veel otočnými dveřmi do vestibulu spořitelny a dal se do prvního patra. el přímo k řediteli, protoe věděl, e u okénka by mu nic neřekli. Vklady jsou tajné a spořitelna činí výjimku pouze v případech, kdy jde o objasnění závané trestné čin nosti, a to jetě Jen se souhlasem ředitele. Zaklepal na dveře. Za stolem seděla mladá dívka a tázavě se na něho podívala. Předloil Jí sluební průkaz.

Dobrý den, slečno. Chtěl bych mluvit se soudruhem ředitelem.44

Ohlásím vás.44

Dívka vela do vysokých dveří. Nechala Je pootevře né. Za okamik se znovu objevila.

Soudruh ředitel prosí.44

Mu kolem padesátky se zdvihl od stolu a vykročil mu vstříc.

Hajný. Co pro vás mohu udělat?44

Nedvěd se znovu legitimoval a ukázala řediteli sluební odznak.

Soudruhu řediteli, vyetřujeme vradu a ta mrtvá u vás měla peníze na vkladní kníce. Potřebují vědět, zda byl vklad vybrán a pokud mono kým. Kým, to se asi nedozvím, viďte?44

Kdy to mělo být vybráno?44

V posledním týdnu. Dříve ne.44

Zkusím to. Jestli byl vklad vybrán, to vám Jistě řekneme, ale kdo Jej vybral, to bude těí, U přepáky se vystřídá tolik lidí a pokladní nepřekvapí ani kdy někdo vybírá sto tisíc. Na jaké jméno byla kníka zaloena?”

Jana Bendová.”

Hajný zavolal jméno do telefonu. Pak poloil sluchátko.

Musíme chvilku počkat. Soudruka sem přijde.”

Kdyby byla kníka na heslo, zjistilo by se ve snadněji. Ale ona nebyla.”

V případě, e není vinkulována heslem, vyplatíme vklad kadému doručiteli.”

Netrvalo ani deset minut a do kanceláře vela mladá úřednice.

Soudruhu řediteli, tady je karta Jany Bendové.” Zeptala se, zda můe odejít. Ředitel ji poádal, aby počkala.

Měl jste pravdu, bylo to a na zbytek padesáti korun vybráno. Vklad činil 19 800 Kčs. Podívejte se sám.” Podal kartu Nedvědovi, který se do ní začetl. Sledoval, jak vklady postupně přibývaly za období dvou let. Pak najednou kdosi vybral 19 750 korun. Podíval se na datum výplaty. Bylo to den po smrti Bendové. Ona to tedy vybrat nemohla. Nedvěd si udělal několik poznámek do bloku. Pak kartu vrátil.

Čekali jsme to,”

Věruko,” obrátil se ředitel k úřednici, nemůete sí vzpomenout, kdo vklad vybíral?”

Opravdu nevím. I kdy to není dlouho, nevzpomenu si.”

Kdybych vám ukázal fotografie těch, kdo mohli kníku vybrat?” zeptal se Nedvěd.

Moná. Snad. Ale slíbit to nemohu.”

Dobrá, zkusíme to. Zastavím se tady asi za hodinu a předloím vám nějaké fotografie,”

Úřednice se podívala nejdříve na ředitele, a kdy viděla jeho souhlasné kývnutí, odpověděla:

Přijďte k okénku číslo 20. Nechám se na okamik vystřídat a podívám se.”

Nedvěd vstal, rozloučil se s ředitelem a společně s pokladní úřednicí vyel z kanceláře.

Tak nejpozději za hodinu,” řekl jí na schoditi.

U vrátného poádal o dovolení, aby si mohl zavolat.

Frantiku, potřebuji okamitě auto. Poli mi ho ke spořitelně/1

Má tam pachatele?”

Ne, ale musím přivézt Provazníkovu fotku. Kníka je vybrána a moná, e pokladní podle fotografie pozná toho, kdo ji vybral.”

Ale musí mít fotografií více, je ti to jasné?”

Samozřejmě. Čekám před spořitelnou.” Nedvěd zavěsil a vyel před budovu.

Zanedlouho seděl v autě.

Jed na městskou evidenci obyvatel,” poádal řidiče.

Kdy dojeli na místo, vyběhl dvě patra po dvou schodech. Veel do dveří s označením Jen pro přísluníky VB4.

To je návtěva. Vy jste tady dlouho nebyl,” přivítala ho pohledná plnotíhlá ena.

Evičko, jako vdy od vás něco potřebuji.”

To je mi jasné. Jinak sem cestu nenajdete. Tak co to bude?”

Nedvěd jí nadiktoval data narození a bydlitě Provazníka. Poádal o jeho fotografii a o jetě několik snímků muů přiblině stejného stáří.

Kdy mi je vrátíte?”

Za hodinu.”

Za malou chvilku se vrátila s deseti títky, na nich byly nalepeny fotografie.

Vybrala jsem vám stejné ročníky a i typem podobné osoby jako ten Provazník. Co to zase bude? Pozná-vačka podle fotky, co?”

Uhádla jste, Evičko. Jste zlato. Říká vám to také manel?”

A co?”

e jste zlato.”

Prosím vás, po deseti letech manelství?” zasmála se.

Tak já letím a asi za hodinku jsem zpátky.”

Znovu ke spořitelně!” povzdechl k řidiči, padaje na sedadlo. Za malou chvíli bral útokem okénko č. 20. Pokladní ho zpozorovala. Za několik vteřin tam místo ní stála jiná úřednice. Pokladní pozvala Nedvěda za přepáku. Veli do malé místnosti.

Mám tady několik fotografií. Podívejte se pozorně, zda byste některého z nich nemohla označit jako člověka, který vybíral ten vklad,”

Pozorně prohlíela jeden títek po druhém, přela i Provazníka a kdy odloila poslední, zavrtěla hlavou.

To mne tedy mrzí,” povzdechl Nedvěd a znělo to opravdu zklamaně.

Musím k okénku. Lituji, ale nemohu vám pomoci,í: rozloučila se pokladní.

Tak jak to vylo? přivítala Nedvěda pracovnice Městské evidence obyvatel.

Dokonalé nic.44 Poloil na stůl títky a v tu chvíli jen on sám rozuměl slovům ,dokonalé nich

To je koda. *

Nedá se nic dělat., děkuji vám a na shledanou.”

Nedvěd opět nasedl do auta a řekl odevzdaně řidiči: Jed k nám!44

Jak Jsi dopadl? Vidím, e patně,” odhadl poručíka Jánský.

Nepoznala ho,44 hlesl Nedvěd. Vytáhl z kapsy blok.

Vkladní kníka byla vybrána den po Její smrti. Máme ke vemu loupený motiv.4*

Jánský zavrtěl hlavou.

Myslím, e o peníze vůbec nelo. Byl to zastírací manévr.44

Ty myslí, e pachatel se tím Jistil, kdyby se náhodou přilo na to, e to není sebevrada?44

Docela určitě. Věřím, e peníze najdeme a e na ně nebude sáhnuto.44

Pak to ale musel být někdo, na koho by nemohlo podezření z loupené vrady padnout,44

Určitě. Uvidí, e to tak bude. Květo, zajděte k najdrovi. Má seznam soudních znalců. V tom se-známu je zapsán nějaký Pavlíček z Praské stavební obnovy. Seeňte jeho adresu a případně telefonl44

K čemu nám je dobrý?44 prohodil Nedvěd.

Je to znalec v oboru instalací. Plyn, voda a tak dále. U chápe?44

Trochu ano. Chce ho vzít k prohlídce bytu Bendové, viď?44

Uhádls.44

Kdy se sekretářka vrátila s lístkem od vyetřovatele najdra, vytočila několik čísel, ne se dovolala.

Prosila bych soudruha Pavlíčka.44

To jste vy? Tady kriminální sluba. Předám vám kapitána jánského.”

O co se bude jednat?” zeptal se Pavlíček.

Potřeboval bych udělat posudek na Jedno těsnění v koupelnové baterii. Abyste rozuměl/* vysvětloval Jánský, potřebuji vědět, jestli to těsnění bylo delí dobu v provozu, nebo jen několik hodin. Půjde to?a Proč by ne? Záleí na tom, zda to bylo na teplé nebo studené vodě.

Tak to nevím. Je v tom rozdíl?”

Je a velký. Na teplé vodě se rychleji opotřebuje.”

Ale tohle těsnění mělo být v provozu jen několik hodin.”

Tak to by lo. Ale musíte mne přibrat usnesením vyetřovatele.”

To zařídím. Chtěl jsem s vámi jen předběně hovořit. Usnesení dostanete.”

Na obou stranách klapla sluchátka.

Josef, zatím se skočím najíst a ty zaběhni k SnaJ-drovi._ A napíe usnesení o přibrání znalce do případu. Řekni mu, e Pavlíček souhlasí.”

Dohodnu se s ním i na termínu rekonstrukce.”

Nenazývej to rekonstrukcí. Ta se dělá vdycky, kdy se na něco zapomene. Já si ničeho takového nejsem vědom,” pronesl káravě Jánský.

20

Nevycházím z údivu. Snajdr sebou opravdu hodil,” řekl Jánský, kdy se objevil Nedvěd s usnesením.

Sedl ke stroji a hned to napsal. A tady ti jetě po sílá nějaký dopis. U ho má zdokumentovaný. Ví prý, co a jak.”

Jasně, e vím. Květo, utíkejte k technikům, A porovnají papír dopisu Jany Bendové na rozloučenou a tenhle dopis. Vezměte je s sebou obal”

Tomu moc nerozumím,” přiznal se poručík.

Tak abys tomu rozuměl,” usmál se Jánský. Je tl známo, e dopis na rozloučenou byl napsán na dopis ním papíře značky MOTÝL? Je. A teď si představ, e Provazníkova napsala manelovi do vazby dopis, který Je napsán na stejném papíře značky MOTÝL.”

To tedy je zajímavá shoda. Provazník neměl v noci čas sehnat jiný dopisní papír a tak pouil ten, který měl doma.”

Zatím jsou to jen indicie. Předčasný závěr by nebyl v zájmu věci. Musíme hledat dál.* Plácl přátelsky Nedvěda po rameni a dodal. Já vím, Josef. Dělal Jsi v minulosti majetkovou trestnou činnost. Věřím, e to byla fuka honit zloděje a podvodníky. Ale tady na vradách se ti nikdo nepřizná tak rychle, Jako kdy kradl v samoobsluze. Za odcizení Je také mono dostat podmíněný trest nebo upustit od potrestání. Ale tady? Tady se jedná o vysoké tresty, někdy i o trest smrti. To víme jak my, tak pachatel. Na to nesmí zapomínat. Záleí na kadé maličkosti, na kadé indicii, na kadém malém důkazu, který se zdá na prvý pohled zanedbatelný. Pachatele vrady usvědčí tíhou důkazů. Jinak ne. Ani kdybys mu byl sebe víc sympatický.*

To je mi jasné, ale tady to vidím docela bez velkých komplikací.*

Ty ano. Ale uvidí to také tak senát, který bude pachatele soudit? Podle toho, co zatím známe a máme v rukách, by to vypadalo na nedostatek důkazů. Dát to v tomhle syrovém stavu prokurátorovi, lak U to vrátí. A dělat zmetky, to přece nechceme nikdo.*

Má pravdu. U podvodníků to bylo opravdu snazí. Tam se mi někdy přiznal chlápek jenom proto, q jsem ho ji jednou dělal a e nemělo význam něco předstírat. Jednou jsem vyetřoval recidivistu na asi sedm podvodů a představ si, e se mi přiznal k dalím devatenácti, o kterých jsem neměl ani tuení.*

No vidí. A tady nesmí počítat, e by se ti někdo přiznal k jednomu skutku, ani jsi měl důkazy a na základě těch důkazů ho zahnal do rohu.*

Do kanceláře vstoupila Květa.

Soudruhu kapitáne, ty dopisní papíry jsou naprosto stejné. Dokonce Helenka nala něco, co dokazuje, e jsou z jednoho kompletu.*

Váně? Co to je?*

Mám vám to ukázat pod lupou. Jinak to skoro není vidět.* Jánský jí podal velkou lupu. Květa mu ukázala místo, kde se pod zvětovacím sklem objevil malý, sotva znatelný flíček. Ale byl tam. Skvrna od nějaké mastnoty. Podíval se na druhý dopis a nalezl toté. Nedvěd se také přiel podívat.

Vlastně to není jetě důkaz proti Provazníkovi, vid’?* zeptal se Jánského.

Není. Je to jen indicie, Bendová si mohla klidně od Provazníkové vypůjčit jeden dopisní papír a … Ale to je vyloučeno, protoe ten dopis Bendová nepsala. Musíme zajít za Provazníkovou a zeptat se jí na to. Kdy ten dopis na rozloučenou nepsala a to víme docela určitě, mělo by to být Jasné, oponoval Nedvěd.

Mělo! Musíme dokázat, e to jasné je. Proto je třeba opatrně postupovat. Vyádat si od Provazníkové ostatní dopisní papíry, které doma má. Lepí ale bude, kdy ty papíry při domovní prohlídce najdeme o necháme si je od Provazníkové dobrovolně vydat.  Kdy tu prohlídku provedeme?**

Hned ráno. Dnes u nic neuděláme. Zítra se sejdeme u v est hodin. Nejdříve se poradíme a dohodneme s vyetřovatelem Počítám, e tak kolem osmé hodiny bychom vyrazili. A teď rozchod.**

V ranních hodinách se seli v kanceláři kapitána jánského vichni, kteří měli být přítomni ohledání soudním znalcem v bytě mrtvé Bendové. Kapitán Jánský, poručík Nedvěd, technik, vyetřovatel Snajdr a soudní znalec Frantiek Pavlíček.

y,Kávu byste si dali?** zeptal se jánský vech přítomných. Kdy slyel souhlas, dal postavit na vařič vodu. Abychom si snad udělali plán,** navrhl vyetřovatel. Bude tam nějaká nezúčastněná osoba?*

Bude,* řekl Nedvěd. Bydlí tam vedle matka naeho operačního důstojníka, paní Bláhová. Je s ní domluveno, e bude dcma a zůstane nám k dispozici.**

Tak se do toho dáme, zahájil goradu Jánský, kdy byla vem rozdána káva.

Seznámím vás s tím, co budeme dělat. O jaký případ se jedná, víte vichni, jde o to, zda Provazník mluvil pravdu e u Bendové těsně před její smrtí provedl opravu vodovodního těsnění, nebo ne. Na výsledku to nic nemění, protoe po něm přiel do bytu snoubenec Bendové, divadelní herec Adam Lorenc. Zdrel se v bytě u Bendové asi dvě hodiny a odeel na noční filmové natáčení na Vinohradech, odkud odjel na exteriéry mimo Prahu, Jeho výpověď, pokud jde o natáčení, Jsme si pro Jistotu ověřili. Mluvil pravdu. Během natáčení neopustil pracovitě.

Jedná se o to, zda se Provazník vrátil po Lorencově odchodu znovu do bytu Bendové. A Jak se sem vrátil? Pachatel musel být Bendové známý, nebo ho do bytu pustila. Nebo, a to, prosím, nevylučuji, měl od jejího bytu klíče. Násilím se do zámku nedostal. Sami se ale přikláníme ke druhé monosti, a sice e pachatel měl klíče. Provazník učinil Bendové milostné návrhy, a proto ho vykázala z bytu. Myslím, e kdyby se vrátil večer jetě jednou, do bytu by ho odmítla pustit a jestlie ano, určitě by si v Jeho přítomnosti neodloila, nepřevlékla by se do noční koile a nela spát. Pachatel přiel zřejmě v době, kdy u spala. Proto musel mít klíče. Pak u nebyl problém poloit na její prsa dopis na rozloučenou, který byl grafologickou expertizou označen Jako padělek, a pustit plyn. Bendová se nemohla probudit, protoe po večeru, který strávila s Lorencem, si vzala práek na spaní amobarbital. Dohodil se s Lorencem na termínu svatby, nemohla asi usnout a pouila na uklidnění nervů práek. Spala tedy tvrdě a pro pachatele nebyl problém udělat ve tak, jak jsem popsal. Zbývá, abychom zjistili, jak se pachatel dostal ke klíči Bendové, zda měl nějaké náhradní klíče k jejímu bytu a jestli tím pachatelem byl Provazník. Dost indicií na to ukazuje. Chybí zatím motiv. Byl by Jeden, a i kdy se zdá výlučný, vyloučit Je) nelze. Pomsta za uraenou Jeitnost, chladnokrevná reakce na pocit poníení. Pachatel navlékl ve tak, aby smrt vypadala Jako sebevrada. V případě, e by vznikly pochybnosti, jistil se tím, e z bytu Bendové odcizil vkladní kníku s vkladem 19 800 Kčs. Vkladní kníka se zatím nenala, ale hned druhý den byla vybrána ve spořitelně a bylo na ní ponecháno jen 50 Kčs. Jistil se tak proto, aby v případě zjitění, e nejde o sebevradu, byl naveden motiv loupené vrady. Kalkuloval s tím, e na něho nepadne z takové vrady podezření, nebo jde-li o Provazníka, vypověděl, e Bendovou miloval a tvářil se zhrouceně, kdy se o její smrti dověděl.

I tady ve ukazuje na Provazníka. Nemáme ale důkaz. Je nutné najít klíč od bytu Bendové, dále dopisní papíry značky MOTÝL’, na kterém byl napsán dopis na rozloučenou, propisovací tuku, kterou byl dopis napsán a vkladní kníku s penězi. Dokud to ve nebude nalezeno, nebudeme mít monost jako pachatele usvědčit Provazníka. Proto hned po prohlídce v bytě Bendové provedeme domovní prohlídku u Provazníka, který bydlí o jedno patro výe ve stejném domě. To je ve, co máme dnes za úkol. Mějte vichni otevřené oči a nezane-dbejte jedinou maličkost, která by mohla mít souvislost s případem.* Jánský skončil instruktá a pak se zeptal: Je někomu něco nejasné?*

Já mám dotaz,* ozval se technik.

Prosím. Ptej se*

Nemohl pachatel přijít shora oknem? Říkal jsi přeci, e bydlí o patro výe.*

Ano, to jsem řekl. Kle neřekl jsem, e by bydlel přímo nad bytem. Nemohl se sem pustit ze svého bytu a

1 kdyby to bylo moné, musel by nechat stopy na zdi domu. Ty tam chybí. Tudy cesta nevedla.*

Technik kývl.

Jetě nějaký dotaz?*

Dotaz u nebyl ádný.

Dobrý den, paní Bláhová,* pozdravil! kapitán Jánský.

Jsme tady, Jak jsme se domluvili. Budete tak hodná a půjdete se tam s námi jetě jednou podívat.*

Vítám vás, soudruhu kapitáne. Počítala jsem s tím. Můeme jít hned.*

Jánský odemkl a vichni vstoupili do bytu Jany Bendové. Ovanul je vzduch nevětrané místnosti.

Tak tady je koupelna s tou baterií, soudruhu Pavlíčku. Můete se dát do práce. My se zatím poohléneme po bytě.* Pavlíček odloil montání branu.

Vodu jsem zavřel. Tak se nebojte potopy,* prohodil technik, který stál u něho.

Díval se na Pavlíčka, jak rychle a zručně rozebíral baterii. Mezi jednotlivými úkony si dělal poznámky do svého bloku. Pak vyjmul těsnění od teplé vody. Z brany vytáhl velkou silnou lupu a počal těsnění prohlíet. Pak vyňal kuelku s těsněním studená vody a prohlédl je také. Znova si udělal několik poznámek do bloku a zavolal kapitána Jánského. v Nemohu se jednoznačně vyjádřit. Obě těsnění jsou

pouitá. Je moně S také ve nasvědčuje tomu, e Bylá baterie před krátkou dobou rozebrána. Moná ale, e sem dal instalatér starí, ale dobré těsnění, protoe, jak vidím, bylo u krátkou dobu v provozu. Je tady nepatrně vymačkáno.* Podal Jánskému kuelku s těsněním a lupu, aby se sám přesvědčil.

člověk nemusí být ani odborník, aby to poznal. To znamená, e Provazník bud lhalf nebo sem dal starí těsnění^ řekl Jánský.

Přesně tak, soudruhu kapitáne.*

Napíete nám posudek?44

Samozřejmě. Proto jsem tady.44

Kdy s ním mohu počítat?*

No;*., zkusím to, abyste to měl ráno na stole. Myslím zítra*

To mi stačí,* souhlasil Jánský a odeel vedle do obývacího pokoje.

Nikde ádná vkladní kníka,44 oznámil mu Nedvěd. Probral jsem vechny písemnosti, ale po vkladní kníce ani stopy. Podíváme se pro jistotu do vech přihrádek, zásuvek a různých skrýí, kde by mohla jetě být.44

Bude to zbytečné,44 odpověděl Jánský, ale zkus to. Pochybuji, e by pachatel přiel znovu do bytu, aby ji vrátil na původní místo, Tím by udělal dalí chybu.

Paní Bláhová stála u dveří. Jánský se na ní díval.

Budeme za chvilku hotovi, paní Bláhová. Budete ale jetě tak hodná a půjdete s námi k Provazníkům? Musíme tam dělat domovní prohlídku a potřebujeme nezů častněnou osobu jako svědka.44

Bláhová si otřela kapeníkem nos a němě kývla.

Za několik dalích minut bylo ve hotovo. Jánský se’ rozloučil s Pavlíčkem a technikem. Pak spolu s Bláhovou, Nedvědem a vyetřovatelem vyli o jedno patro výe. Zastavili se u dveří se jmenovkou Bohuslav Provazník. Jánský zazvonil. Chvíli trvalo, ne se za dveřmi ozvalo zachrastění klíče v zámku. Otevřela Provazníkové.

Dobrý den, paní Provazníkové,44 pozdravil Jánský a podal jí ruku. Kdy viděl nechápavý pohled, pokračoval.

Máme povolení prokurátora k domovní prohlídce. Pustíte nás do bytu?44

K domovní prohlídce?44 zatvářila se udiveně. Vdy jste u jednu dělali.44

Ano ale tentokrát nebudeme hledat materiál, který vá manel odcizil v podniku.44

A co?” Zeptala se.

Třeba nám pomůete sama *

Pokusím se,” odpověděla a ustoupila ze dveří, aby mohli vejít.

Jánský se zastavil uprostřed místnosti.

Paní Provazníkově, máte dopisní papíry?”

Dopisní papíry?”

Ano. Přeci máte doma nějaké dopisní papíry.”

Mám. Ale co mají s mým manelem společného?”

Zatím nevím. Ale buďte tak hodná a ukate mi je.”

Obrátila se a otevřela zásuvku malého stolku pod oknem. Vyňala z něho obálku s dopisními papíry. Na obálce byl nápis MOTÝL”. Podala ji Jánskému. Otevřel obálku a z kapsy vyňal lupu. Podíval se na první dopisní papír a u srdce mu zatrnulo. Přesně ta malá skvrna, jako na ostatních dvou dopisech. Obrátil se na vyetřovatele.

Zapite, prosím vás, do protkolu, e byly dobrovolně vydány dopisní papíry značky Motýl.” Pak se obrátil na Provazníkovou. Koupíme vám nové.”

Provazníkové mávla rukou. Jetě chcete něco dobrovolně vydat?”

Paní Provazníkové, kde má manel uloeno instalatérské nářadí?” poádal Nedvěd.

Pojďte se mnou.” Vedla Nedvěda do komory v předsíni. Na několika policích leelo nářadí a různé instalatérské drobnosti. Nedvěd se začal přehrabovat kus po kuse v nářadí. Provazníkové mezitím odela za Jánským. Netrvalo ani pět minut a Nedvěd za nimi přiel.

Soudruhu kapitáne, půjčte mi klíče od bytu Bendové!” Jánský se nechtěl před Provazníkovou ptát proč a mlčky mu je vydal. Nedvěd zmizel. Bylo slyet jen klapnutí domovních dveří.

Paní Provazníkové, vy jste byla přítelkyní Jany Bendové, viďte?” otázal se Jánský. Provazníkové kývla.

Neměla jste náhodou od jejího bytu klíče? Nebo nepůjčila vám je někdy?”

Ne, to jsem neměla a také nevím, proč by mně měla klíče půjčovat.”

To jistě.”

Nepovíte mi nic bliítío?” zeptala se Provazníkové. Třeba bych vám pomohla.”

Zatím ne. Nezlobte se. Nechci vás zbytečně plait.”

Provazníkové pokrčila odevzdaně rameny a nic neřekla. Ozvalo se zazvonění.

Promiňte, Provazníkovi la do předsíně Ke dvěřím. Do místnosti veel Nedvěd a mrkl na Jánského. Mrknutí provázel úsměv. Přitočil se k Jánskému a poeptal mu.

Potřebuji s tebou mluvit*

Jánský vyel s Nedvědem na chodbu.

Franto, mám to *

Nael jsi ho?

Ne, přiel jsem na cosi jiného, takový okamitý nápad. Jestli jsi si viml, za dveřmi v bytě Bendové je malý věáček a na něm jsou pověeny klíče. Ona musela být hodně pořádná. iVisí tam est klíčů a u kadého títek, k čemu který klíč jde. No a to je ono. Je tam i cedulka s nápisem ,Náhradní od bytu. Já jsem ten náhradní klíč od jejího bytu teď vyzkouel v jejích dveřích a on tam nejde. Někdo ho vyměnil a pověsil tam docela jiný. A ty myslí?*1

Ne e myslím, ale jsem o tom přesvědčen. Provazník, kdy u ní byl, mohl klidně v předsíni ten klíč strčit do ” kapsy a aby tam nechyběl, pověsil na jeho místo jiný. Tak získal klíč od bytu Bendové a mohl docela klidně přijít, kdy spala/

To je pravda/

Ted jenom najít ten pravý náhradní klíč.

To je kámen úrazu. Kde ho najdeme?**

Provazník odjel hned druhý den na chatu. Musíme se tam znovu podívat/

Co kdy ho zahodil cestou někde do příkopu? Pak jsme vedle/

Ví, co jsi mě vdycky učil. Neházet flintu do ita/ Tak pojd. Dokončíme domovní prohlídku a podíváme se po tom náhradním klíči. Pak uděláme sklep a pojedeme na chatu. A jetě něco. Musíme se také podívat do Provazníkovy skřínky v jeho zaměstnání. I tam by mohl klíč být/

Jdeme nat to* kývl Nedvěd oba veli znovu do bytu. Paní Provazníkové, my se tady Jetě trochu porozhlédneme a pak se podíváme do sklepa. Nebude to tak dlouho trvat/ Jánský s Nedvědem začali systematicky prohledávat vechen nábytek a zásuvky, ale nalezli jen dva klíče, z nich ani jeden nebyl náhradní od bytu Bendové. Skončili celkem brzy.

Půjdeme se podívat do sklepá* paní Provazníkové/ Kývla mlčky hlavou. Pak vichni i s vyetřovatelem á

paní Bláhovou seli do sklepníHo prostoru. Po obou stranách byly sklepní kóje. Provazníkova se zastavila u jedné z nich. Dovolte, já sám, Řekl Nedvěd a vzal od Provazníkové klíč. Za dveřmi je vypínač. Na levé straně, podotkla Provazníkové. Ve světle árovky se objevila police s rázným haraburdím a v její spodní části několik kanystrů. Na levé straně místnost oddělovalo od ostatního prostoru vyí bednění. Jánský za ně nahlédl. Byl tam prázdný prostor. Sem dáváme brambory na zimu,44 podotkla Provazníková. Nedvěd se vrátil k polici. Vzal jeden kanystr do ruky. Byl lehký. Druhý také. S oběma zatřásl, ale neozval se ádný zvuk Dalí čtyři kanystry byly plné. Nedvěd se rozhlédl. Na polici leel plechový^ trychtýř. Vzal ho do ruky a otevřel jeden z prázdných kanystrů. Pak do něho přelil obsah plného a s vyprázdněným opět zatřásl. Nic. ádný kovový zvuk. Postupně přelil vechny, ale ani v jednom nic nebylo. Zhasli, sklep^ uzamkli a vyli na světlo před dům.

Paní Provazníkové/4 oznámil Jánský, pojedeme li vám na chatu. Vezměte si klíče a přijďte sem dolů. Kde máte dítě?

U babičky v Braníku. Odvezla jsem ho tam včera odpoledne.44

Dobře, můeme tedy vyrazit. Nepotřebujete si něco jetě zařídit? Vzali bychom to cestou.44

Ne.44

Dobrá. Dojděte tedy, prosím, pro klíče.44

Provazníková nápadně povzdechla a la.

Paní Bláhová, můeme s vámi počítat na ten výlet? Museli bychom jinak hledat někoho z místních lidí jako svědka. Rozkřikne se to tam a chudák paní Provazníkova by měla zbytečně ostudu.44

Jistě. Mám času dost. Počítala jsem se vím,44 odpověděla Bláhová, která a do té chvíle jen němě přihlí* elá.

Posadili se do vozu a Jánský rádiem zavolal operačního ‘důstojníka, řekl mu, kam jedou a poádal jetě o jeden vůz. Přijel za malou chvilku. Řidič byl v pohotovosti na oddělení, kdy odvezl Pavlíčka a technika zpět. Čekal na dalí instrukce.

Pojedu s paní Bláhovou a Provazníkovou tady v tom Voze a ty si s vyetřovatelem přesedni do druhého. Jeď te za námi. Ví, kde to je, tak se nemůeme ztratit!44 u1qŤ il Jánský Nedvědovi.

Za malou chvilku se ve dveřích domu objevila Provazníkové. Jánský otevřel dvířka vozu a pomohl Jí nasednout na zadní sedadlo, kde ji čekala paní Bláhová. Sám zaujal místo vedle řidiče.

Jeď směrem na Říčany, tam ti řeknu, jak dál. A sleduj druhý vůz za námi, a se nám neztratí.”

Řidič nastartoval. Vůz se rozjel a za ním v závěsu druhý. Dvoučlenná kolona projela Prahou, dostala se na výpadovku a ručička tachometru se trvale usadila na stovce.

Jánský přemýlel, zda mají anci klíč najít. Provazník jej mohl zarýt do některého záhonu na zahradě nebo u v Praze hodit do některého z kanálu. Byla to tedy malá naděje, ale kdyby vyla, stačila by Provazníka poloit na lopatky. Jánský nebyl zvyklý vítězit na body. Vechny případy, které dosud objasnil, uzavřel exaktně. Chtěl to i teď. Hlavou se honily mylenky a jeho oči, hledící na silnici před vozem, nic nevnímaly. Neviml si, e projeli kolem nové čerpací stanice před Ríčanami a teprve řidičův dotaz ho přiměl k tomu, aby se vytrhl z úvah.

Kam to bude teď, soudruhu kapitáne?”

Jeď stále po hlavní a na Vylovku a pak odbočí vpravo na Jevany.”

Ručička tachometru opět poskočila z edesátky ke stovce, kdy minuli poslední dům v Říčanech

Soudruhu kapitáne, ten vůz za námi zastavil.” ozval se znovu řidič.

Zastav.”

Jánský vzal do ruky sluchátko radiostanice.

Za okamik se dověděl, e na voze za nimi mají poruchu.

Obra a vrátíme se zpátky.”

Zastavili uprostřed mezi samoobsluhou a křiovatkou.

Jánský doel k druhému automobilu.

Co s tím má, člověče?”

Zatím nevím, chcíplo mi to,if konstatoval rozpačitě řidič, nakloněný vzadu do motorového prostoru estset-trojky.

Nedoel ti nakonec benzín?”

To ne. Tankoval jsem ráno,”

A jak se to stalo?”

Začalo to kubat, pak se motor zastavil. Víte, já se v tatře jetě tak nevyznám, jezdím s ní druhý týden.”

No jo je pěkně nadělení. Náhradní konďenzátor nemá a odtrhy také ne, co?

Náhodou mám, odpověděl řidič, kterým tuil v Jánském svou záchranu.

Dej to sem!**

Řidič vyjmuí z kufru malou krafiičku, kde Byly dva kondenzátory a kladívko s kovadlinkou. Obojí godal Jánskému.

Mezitím přiel i řidič z vozu Jánského.

Já bych to udělal,” nabídl se.

U jsem se do toho pustil, uklíbl se Jánský.

Jestli je to kondik, tak jsou v hájí i odtrhy. roubovák!  Otevřel víčko rozdělovače. Pak roubovákem odtla-čil kladívko a podíval se na ploky odtrhů.

No jasně. Má tady pecku jako kvarek.**

Jánskému ne nadarmo přezdívali ,buldok. Tato přezdívka sice vznikla na oddělení z docela jiného důvodu, proto, e kdy se Jánský zakousne do případu, nepovolí, dokud není u konce, ale nyní si znovu oba řidiči i Nedvěd mohli ověřit Její přiléhavost.

Jánský odrouboval kondenzátor a nahradil ho novým. Nekoukej a podej mi sedmičku!” zavelel řidiči, který ihned zalovil v braně s nářadím.

Janský dotáhl roubek a vyndal z rozdělovače odtrhy. Poloil je řidiči na dlaň.

Dej sí je za rámeček. Nebo je vyhoď. Jak chce.”

Pak se naklonil nad motorem. Netrvalo to dlouho a ozvalo se dvojí klapnutí.

Natoč to!

Řidič sedl za volant a zkusil nastartovat. Motor se převalil a naskočil.

S čím jsi jezdil předtím?” zeptal se Jánský.

S volhou, soudruhu kapitáne.”

A ta nemá kondenzátor a rozdělovač?”

Ňo má.”

Tak bys mohl vědět, e kdy probíjí kondik, začne kubat a kdy jede dál, tak chcípne. Stačí, aby byl kondik uvolněn a je to. Pak zabije i odtrhy. Jasné?”

Jasné, soudruhu kapitáne.”

Tak, jedeme dál. A jestli se ti na tom zase něco podělá, tak si mě nepřej.”

Děkuju vám, soudruhu kapitáne.”

A bude zase něco potřebovat, tak se s důvěrou obra.”

r,Na vás? zeptal se nejistě řidič.

f,Ne. Na posteli, ty dobráku, usmál se Jánský a nasedl do svého vozu.

Zabořil se do sedadla a utíral si ruce do hadru, který mu mezitím připravil jeho řidič.

Člověk aby dělal jetě na cestě automechanika. To jsou poměry, hudroval naoko, nebo mu dělalo docela dobře, e mohl ukázat řidičům, e něco umí i 2 jejich řemesla.

r,Já myslel** ozval se řidič, e se vyznáte hlavně v kriminalistice *

Kamaráde, člověk musí umět ledacos. I opravit auto. Jinak by ti výplata nestačila. Taková oprava v servisu dnes reprezentuje nejméně stovku. Proto* co jde, si dělám na voze sám.

To je fakt, souhlasil řidič a pak se zeptal. Vy jste od fochu?

Jo, to jsem, procedil mezi zuby posupně Jánský. Přál bych ti vidět, kdy jsem dělal zkouky na dopra-yáku. Tehdy se zkouelo i z techniky. Z údrby. Zkuební komisař mi ukázal na takovou věc a zeptal se, co to je. Já to tehdy prohlíel a obracel ze vech stran a kdy to trvalo trapně dlouho, řekl jsem mu, e je to dynamo. Tak mne vyhodil.

A co to bylo?*

Kdy jsem tam přiel znovu, tak Jsem se dověděl, e: to byl startér. Mně to bylo tehdy jedno. Startér nebo dynamo. Obojí bylo do tudora. Tenkrát jsem vechny jízdy rdělal na tudoru. Takováhle fára jetě nebyla. Jednou jsem taky vyděsil učitele jízdy. Navedl mě na Václavské náměstí a u Muzea mi řekl, abych vyhodil kvalt. Já to udělal. Ale tudor byl natechrovaný na malé otáčky kvůli úspoře benzínu. To vy dneska neznáte. Prostě motor mí zhasl. Uprostřed náměstí byla zelená, tak jsem pomalu dojel dolů k Můstku. Tady jsem klidně čekal, á naskočí zelená. Instruktor vedle mě nic neříkal. Zasvítila zelená, já vyláp spojku a zařadil jedničku. Povoluji spojku, ale vůz nic. Trvalo to chvíli, ne jsem přiel na to, e nejde motor. Za mnou začalo troubení a já zmatkoval. Nastartoval jsem, zařadil rychlost a pustil spojku. To si snad ani nedovede představit ty skoky. Začal jsem s vozem hopsat přes křiovatku do ulice 28. října, e se instruktor jednou rukou chytil střechy a druhem přístrojové desky. Vtom padla červená a já zůstal 9Z

stát uprostřed křiovatky. S zácpa na Můstku hotová. Za mnou zvonila tramvaj, přede mnou stála druhá a taky zvonila, troubila auta a já trčel uprostřed.44

Jak to dopadlo?”

Docela normálně. Kdy naskočila zelená, vyjel jsem u bez hopsání. Instruktor mě zahnal na druhou stranu Vltavy přes most a tam mi na nábřeí řekl, e ze mě ni-kdy řidič nebude/*

Nezlobte se, e se směju,” omlouval se řidič. Ale kdy si představím, jak kapitán Jánský hopsá přes křiovatku ..

Kdepak kapitán. Já byl tenkrát mladí serant, tu hodnost asi nepamatuje. Červené nárameníky a na nich dvě luté nudle.”

To jste byl u na kriminálce?”

Co tě vede. Byl jsem okrskový zmocněnec. Zní to hrdě, ale znamenalo to vlastně dělat vechno.”

Soudruhu kapitáne, za chvilku vyjedeme z Jevanské-ho údolí, kam potom?”

Hvězdonice. Ví, kde to Je?”

To kdybyste býval řekl hned, tak jsme jeli kratí cestou, jako na Beneov.”

Ale tady je to hezčí.”

Za dalích deset minut stáli před Provazníkovou chatou. Vichni vystoupili a kdy Provazníkové otevřela branku, veli do zahrady.

Dobrej den, pani Provazníkova. Koukám, e máte návtěvu. Nebudete to prodávat?” ozvalo se od cesty, po které přili k chatě.

Dobrý den, pane Houvička,” odpověděla na pozdrav paní Provazníkové a nutila se do úsměvu. Prodávat se nebude. To jsou příbuzní a chtěli vědět, kde máme chatu.”

Stařík si prohlédl návtěvníky a pak se podíval na oba vozy. Nechtělo se mu věřit, e by Provazníkovi měli příbuzenstvo se dvěma estsettrojkami.

Jo, minule mě namíchnul ten vá starej, pani Provazníkové. Já byl natvanej celej den.”

Co vám provedl?”

Sedím u vody a zrovna mi tikala ryba. A najednou to kolem mě zafičelo a vedle prutu spad do vody ňákej kámen nebo co. Tak sem vylít a za vrbama stál vá manel. Pěkně jsem mu vynadal, aby si ze mne nedělal legraci. To je přece klukovina. Asi se vám nepochlubil, co?”

Ne. On je toti na montái/* lhala v obíličeji zarudlá Provazníkové.

Tak já zaseje du. Na sledanou.44 Stařík se vydal směrem k Sázavě a nesl v ruce dlouhý prut. Cestou se několikrát otočil a zavrtěl hlavou.

Kdy poodeel, zeptal se Provazníkové Jánský:

Kam ten dědula chodí na ryby?*4

Hned pod cestu k vrbičkám. Pořád chodí na Jedno místo.4*

Jánský se obrátil na Nedvěda.

Jdi se za ním podívat, a známe to místo,44 přičem na Nedvěda mrknul okem.

Nedvěd se vydal za staříkem. Jánský usedl na lavičku u chaty a zapálil si cigaretu. Labunicky vtáhl dým. Je tady krásně,44 vydechl.

Bylo tu krásně,44 opravila ho Provazníkové. Bylo tu krásně, kdy jsem tady trávila volné dny s manelem a děckem.**

Chápu, paní Provazníkové, e vám není lehko. Potřeboval bych vědět, kde má manel ty své věci od řemesla, myslím nářadí a tak.*4

Nejvíc v garái. Tam dělal vechno.44

Jánský el s ní do garáe. Uviděl pracovní stůl se svěrákem, a dosud zaparkovaný automobil. Doel k pracovnímu stolu a vytáhl zásuvku. Byla naplněna nářadím. Vysýpal ve na stůl a opět skládal do zásuvky. Nenael vak to, co by ho zajímalo. Potom se obrátil k autu. Prolezl vnitřek, prohlédl vechny skulinky. Kromě klíčku od schránky na dopisy, který si schoval, nenael nic. Věděl, e takových klíčků ke schránce na dopisy je jen několik, e se docela klidně můe hodit jak k Provazníkově schránce na dopisy, tak i k Bendové a nic to [nedokazuje. Přesto sl ho ponechal. Kdy bude od Provazníkovy schránky a nebude se hodit ke schránce Bendové, bude mít vdy monost vrátit ho Provazníkové.

Tuil, e klíč od bytu Bendové tady nenajde. Předpokládal, e starý rybář skutečně viděl Provazníka něco hodit do vody a nevěřil, e by to byl kámen. Mohl to být klíč od bytu Bendové.

Paní Provazníkové, jak dlouho sedává ten starý pán li vody?44

Myslíte Houvičku? Ten je tam stále. To víte, důchodce. Větinu roku ije tady na chatě. Prosedí u vody celé dny. Domů se vracívá a večer. Proč se ptáte?44

Ale jen tak, z profesionálního zájmu. Jsem taky ry bář,” předstíral Jánský. Přitom přemýlel, jak toho dědu dostat od vody, aby se tam mohli podívat. Říkal, e mu něco Provazník hodil hned vedle prutu. Prut, který nesl, mohl mít délku asi čtyři a pět metrů. V Praze se spojí s náčelníkem poříčního oddílu a Nedvěd sem zajede ráno s potápěčem. Hloubka tu určitě velká není. Sázava mívá nejvý dva metry. Klíček by se mohl najít, jestli tam opravdu leí.

Podíval bych se jetě do sklepa, paní Provazníkova. Mohu?”

Proč ne. Já před vámi nic neschovávám.”

Já vím. Ale povinnost je povinnost,” řekl omluvně Jánský. Byl přesvědčen, e Provazníkova před ním opravdu nic neschovává. Kdy vyel z garáe, spatřil, e se vrací Nedvěd. Kývl na něho a poodeel od Provazníkové.

Franto, je to tady hned pod cestou. Děda tam má u vysezené místečko.”

Kolik tam můe být hloubky?”

Odhaduji nejvýe jeden a půldruhého metru.”

Zítra si sem udělá znovu výlet.”

Zítra? Proč a zítra? Je teplo, mohli bychom se tara docela klidně vykoupat. A zkusit potápění.”

A jak se zbaví toho dědy? Představili jsme se mu jako příbuzní Provazníkové a nechci jí tady dělat ostudu. Je mi jí upřímně líto. Abys ho dostal od rybaření, musel bys říct, kdo jsme. Jak jsem ho pozoroval, stejně nevěří, e jsme příbuzní. Ale také zatím neví, e jsme z kriminálky.”

Jak to tedy uděláme?”

A se vrátíme 3o Prahy, zavolám náčelníkovi Poříčního oddílu a půjčím si od něho na zítřek brzy ráno nějakého maníka s akvalungem. Houvička chodí k vodě a dopoledne a to u můete být zpátky.”

Kdy si vezmem na potaz Provazníka?*

Jak se vrátí a jestli bude mít klíč oči bytu, tak hned.”

Tuím, e bude chtít makat a do rána*.”

Uhádls. Ale ted! jetě provedemé prohlídku chaty. Tak do toho.”

Prohlídka trvala do třinácti hodin. Pak nastoupili do vozů a odjeli zpět do Prahy.

Nečekala jsem, e byste mohli jetě něco najít,” řek la Provazníkově, kdy vystupovali před domem.

Já taky ne, paní Provazníková* podotkl Jánský.

Udiveně se na něho podívala.

Tak proč tohle vechno?*

Zatím vám nic neřeknu. Věřte ale, e to mělo svůj

význam.*

Věřím. Nezlobte se na mě, soudruhu kapitáne. Opravdu jsem o ničem nevěděla. To vám mohu odpřisáhnout.*

Nemusíte. Věřím vám,*

Jánský se obrátil na Bláhovou.

Vám také moc děkuji, paní Bláhová. Věnovala jste nám celé dopoledne. Protokol jste podepsala, viďte?

Podepsala a pokud jde o ty díky, tak na to zapomeňte.w

Jánský se s oběma rozloučil.

Kam teď?* zeptal se Nedvěd.

Na pracovitě pana Provazníka. Podíváme se do jeho

věcí.”

Jak se dlouho zdríte?* vyzvídal řidič. Jánský se usmál se a podíval na hodinky.

Do konce pracovní doby to stihne do garáí.*

Soudruhu vedoucí, potřebujeme se podívat do skříňky pana Provazníka. Má tady nějakou, viďte?* řekl Jánský v instalatérské dílně OPBH.

Samozřejmě, e má, soudruhu kapitáne. Ale je zamčená.*

To mě mohlo napadnout* obrátil se Jánský na Nedvěda.

Řekni venku řidiči, a sjede na oddělení a přiveze technika.*

Kdy se Nedvěd vrátil, veli s vedoucím do atny. Byla to malá místnost, zastavěná dřevěnými skříňkami na aty. Na kadé visel zámek.

Která je Provazníka?* zeptal se Nedvěd.

Tahle,* ukázal vedoucí na Jednu po gravé straně místnosti.

Tak zatím počkáme,* řekl Jánský a posadil se na lavici, která byla po celé délce místnosti uprostřed mezi skříňkami. Asi za patnáct minut dorazil technik.

Musíme odříznout zámek,* řekl mu Jánský, a pak to znovu uzamknout. Má s sebou náhradní zámek?* .

Mám.* Technik se dal do práce.

Jde ti to. Mohl by sis tím vydělávat** pochválil ho Jánský, kdy zámek upadl.

Technik poodstoupil od skříňky a Nedvěd ji otevřel.

Uvnitř visely pracovní aty, ručník a dole leel malý kufřík černé barvy. Nahoře v poličce byly jen drobnosti. Mýdlo, holicí strojek a několik iletek.

Nedvěd sáhl do skříňky a vytáhl pracovní oděv. Proel vechny kapsy a jejich obsah dával na hromádku na lavicí. Dohromady nic. Krabička zápalek, propisovací tuka, kterou Jánský vzal stranou, dále několik matek a roubků a pár těsnění na kuelkách. To bylo ve.

Podívej se do toho kufříku/4 vyzval Jánský Nedvěda.

Nedvěd vzal do ruky kufřík a postavil ho na lavici. Dvojí klapnutí zámku a víko odskočilo. Hrabal uvnitř oběma rukama a nahmatal jen staré noviny a časopisy.

Vechny je vyndej,44 řekl Jánský a kdy viděl, e se Nedvědovi do toho příli nechce, pomohl mu vyjmout po-yiny a počal je rozkládat a zase skládat do kufříku.

Mohla by tam být nějaká poznámka,44 dodal.

j,Hm, zabručel Nedvěd. Nebo myslí inzerát?44

Počkej, co je to?44 hvízdl překvapením Jánský a z hromádky novin vytáhl obálku, na které byla napsána číslice 234. Jiná poznámka tu nebyla. Obálka byla zalepená, a proto ji roztrhl. Obsah vysypal na lavici. Zazvonilo to. Na zem se skutálel malý patentní klíček, který o betonovou podlahu znovu zvučně zazvonil. Jánský ho sebral. Byl to klíček o malinko mení, ne je normální .vlokový od zámku dveří.

Od čeho můe být?44 zeptal se Nedvěd.

Nevím. Musíme k němu najít zámek.44

To mně připomíná film KLIČ. To chce chodit po celé Praze a hledat k němu dveře?44

Nevím. Třeba ano.44

Jinak nic nenali. Jánský dal klíček do obálky a strčil ji do kapsy. Vzal s sebou i propisovací tuku, třebae věděl, e je to obyčejný sériový kus. Těko by se zjistilo, zda je to právě ta, kterou byl napsán dopis na rozloučenou. Chtěl to ale zkusit.

Pane vedoucí, děkujeme vám a na shledanou,44 rozloučil se s vedoucím, nasedl s ostatními do vozu a přikázal:

Zajed k nám a pak můe do garáí.41

Prima.44

Koukám, e se nás docela rád zbaví, co?44

Upřímně řečeno ano. Vy děláte od nevidím do nevidím a moná jetě déle a to já zatím nemám chu.44

?,Take Bys k nám neel, co?”

To je právě ten důvod. Jinak docela rád.”

no to není pořád stejné. Kdy je mord, tak se maká bez ohledu na čas a volno.*

Chápu. Ale zatím nemám zájem. To víte, kdy je člověk svobodný..

Já proč tolik pospíchá. Má rande?14

Řidič neodpověděl a zazubil se.

r,A se jednou oení a bude pár let v manelství, tak tě vezmeme k nám. Pak bude rád, e se bude moci někde zdret. Nemám pravdu, soudruhu kapitáne?” popíchl Nedvěd.

Ty jsi ale číslo, Josef.” Jánský pohlédl na hodinky. Bylo patnáct hodin patnáct minut. Květa tam jetě určitě je, tak hned postaví na kávu.14

U se na ni těím,” zajásal Nedvěd.

To bude teprve druhá. Jsem pod normou,” dodal Ján ský.

Zá chvilku seděli v kanceláři, kterou ráno opustili. Jánský vysypal obsah obálky na stůl. Zadíval se na klí ček. Co myslí, od čeho je?”

To se mě ptej. Je určitě mení ne oči bytu Bendové. Ani tvarem neodpovídá. Ale kde nic tu nic.”

Přece něco. Na obálce je Číslo 234. Myslí, e má něco společného s klíčkem?”

Jestli to číslo patří ke klíči, mohl by to být nájemný trezorek nebo skřínka na nádraí, nebo něco podobného.”

Zavolej na mechaniskopii, a sem přijde Jaroi”

Za chvilku se objevil odborník na mechaniskopii. Poctíval se na klíček a pak z jednoho na druhého.

f,Vy jste si mě spletli s Pýthií, ne?”

Větit nemusí, to tedy ne. Řekni svůj názor,” vyzval ho Jánský. !

Kdybych dovedl číst z klíče, ivil bych se jinak a ne tady.14

Nechce přece tvrdit, e nemá ádný nápad?” oplatil stejnou ironií Nedvěd.

Kadý můj názor by byl jenom dohad, rozumí? Já jsem zvyklý říkat to, co je faktem a ne hádat.”

Dobrá, nebereme to od tebe jako od mechanoskopa, ale jako od dobrého kamaráda. Kdy se splete, tak to nikde neřekneme, neboj se,” umlouval ho Jánský.

No dobrá. Tak se na to posadíme.”

V ruce dlouho obracel klíček, který neměl jiného označení ne FAAB. Ani ádné Číslo na něm nebylo vyraeno. Pak vzal do ruky obálku s napsaným číslem 234.

Z nádraí to nebude. Tam snad ani tolik skříněk není. Ale v Jindřiské ulici mají nájemné trezorky. Pak v bance a kde by je mohli jetě mít? No snad u nikde .. *

Myslí, e bychom to tady mohli zkusit?” ozval se Jánský.

Zkuste. Ale bez záruky.1*4

Fajn. Potřeboval jsem názor odborníka”

Kdy Jaro odeel, vytočil Jánský číslo na Poříční oddíl.

Zdravím, Václave. Něco bych od tebe potřeboval.” No copak,” ozval se náčelník, má ve vodě mrtvolu?44

Mrtvolu ne, ale klíč od dveří.”

ertuje, ne?44

Není mně právě do ertu. Potřeboval bych na zítřek brzy ráno ikovného maníka s akvalungem.”

A ty si myslí, e klíček od dveří se dá najít ve Vltavě?”

Počkej. Nemluvím o yitavě, ale o Sázavě.”

Jaké je tam dno?”

Já se tam nekoupal, ale Sázavu znám, odhaduji to na kamení.”

To by lo. To myslí to váně?”

Docela váně, Václave. Potřeboval bych, kdybychom si toho tvého dříče mohli vyzvednout tak kolem páté hodiny ráno. Půjde to?”

Vechno jde. Dám ti Perlíka. Je to ná sluební potápěč a také mimoto sportovní potápěč. Něco zná a dokáe.”

Výborně. Ráno před pátou hodinou se pro něho zastaví Pepík Nedvěd a pojede s ním do Hvězdonic. Tam mu ukáe místo v průměru asi deseti metrů, které je potřeba prohlédnout. Kdy ten klíček najde, navrhnu ho na odměnu. Moc by nám tím pomohl.”

Hele, s těmi odměnami mi je moc nerozmazluj. Oni by si pak mysleli, e je to psáno a e vdycky musí odměnu dostat. Tak jinak ho má mít.”

Díky, Václave. Ahoj, vltavský vlku.”

Ne Mareček stačil na přezdívku zareagovat, Jánský zavěsil.

Tak a ted zkusíme zavolat do Jindřiské ulice. Obrátil se na Nedvěda. Jinak ]si slyel. Ráno před pátou bude na ponča ku s vozem. Ten si zajisti sám.”

Pak se zahloubal do telefonního seznamu. Vytočil číslo a dal se do dlouhého hovoru s nějakým zřejmě Hlust-visihákem, který mu zaboha nechtěl rozumět, e je to v zájmu věci a odkazoval ho na ranní hodiny, a tam bude vedoucí, on e nemá právo a kdesi cosi. Kdyby byl Jánský nájemce toho trezorku, snad by to lo, ale takhle rozhodně ne. Na dotaz, zda existuje takové číslo, dotyčný řekl, e mají daleko více čísel a ádané číslo mezi nimi opravdu je. Jánský nakonec zavěsil a otřel si zpocené čelo.

Hlavu vzhůru. Ten případ brzy končíme, řekl Nedvědovi.

23

Tak tady je to místo, kde děda říkal, e mu cosi padlo vedle prutu do vody,” sestoupil Nedvěd z břehu dolů a ukázal rukou na hladinu Sázavy.

Tak se na to podíváme.” Mladý nadstrámistr ve sportovní bundě poloil dvě bomby a neoprénový oblek na zem. Obrátil se na Nedvěda. Kdoví, jak budu dlouho ve vodě.”

Nedvěd mávl rukou, jako e mu je to jedno a posadil se na břeh. Utrhl stéblo trávy a počal je převalovat v zubech. Nadstrámistr Perlík byl u v plavkách a počal se oblékat do neoprénového oděvu. Pak se sehnul, natáhl popruhy akvalungu na ramena a vpředu zapnul přesku. Nasadil si brýle, vyzkouel dýchání a vstoupil do řeky.

Tam ne,” opravil ho Nedvěd, to místo je něco výe proti proudu.”

Já vím,” ozvalo se z vody. Chci postupovat proti proudu, abych si nekalil vodu. Takhle voda vechen kal odnese a já budu mít před sebou stále čisto.”

Nedvěd si v duchu pomyslel, e je nejlépe nemluvit, kdy něčemu člověk nerozumí. Znovu usedl a pozoroval hladinu, která se uzavřela nad potápěčem. Jen velké i malé bublinky dávaly tuit, kde právě v tu chvíli je. Bublající voda se pomalu blíila k místu, kam včera Houvička naházoval prut. Bublinky měnily směr. Chvilku blíe u břehu, chvilku dále a jezdily stále v kolmici proti břehu. Nedvěd si zapálil cigaretu. Byl nervózní, protoe od výsledku toho hledání pod vodou moná záviselo rozřeení případu. Zdálo se mu příli ideální, kdyby se klíč opravdu nael, A kdoví, jestli tam Provazník nehodil opravdu něco jiného. Třeba si neviml, e tady rybář sedí a jen tak z ničeho nic hodil kamínek. Nedvěd se rozhlédl. Vůkol rostla jen tráva a nikde po kamínku ani památka. To ho trochu uklidnilo, I kdy nebylo nikde psáno, e by si nemohl kámen zvednout u na cestě. Vdy člověk, je-li zamylený, dělá věci, které si ani neuvědomí. Znovu se podíval na hladinu. Stéblo trávy v ústech ukousal na délku ne větí ne zápalka. Vyplivl poslední zbytek na zem. Bublinky ve vodě se ustálily na jednom místě. Stále se opakovaly, a najednou se ukázala Perlíkova hlava. Nedvěd se podíval na hodinky Byl tam asi dvacet minut. Nadstrárnistr udělal několik temp a postavil se na dno. Bylo mu tam do pasu. Vyňal z úst dýchací hadici a zvedl brýle.

Mám/4 vypravil ze sebe a lapal po vzduchu.

Coe?44 vyskočil Nedvěd a rozběhl se k vodě dolů.

Mám klíč,44 řekl Perlík. Zvedl ruku a rozevřel dlaň. Na ní leel klíček od zámku FAAB.

Nejraději bych tě políbil. Člověče, ty si ani neumí představit, co jsi nael. Kdybys tady nael valoun zlata, neměl bych větí radost/4 jásal Nedvěd.

Perlík vystoupil na břeh. Stáhl brýle a Nedvěd mu pomohl sundat akvalung ze zad.

Kolik je tu vody?44 zeptal se.Ž

Asi dva metry. Ale v neděli sem jedu/4

Proč?”

Je tady parádní tika. Viděl jsem ji. Prostě kláda. Dobrých est kilo. Jak jsem tam bloudil u dna, vyplail jsem ji/

To bys měl vzít s sebou Jánského. Ty bys mu naháněl ryby a on by si alespoň zachytal. Stejně a jednou chytí rybu, bude to jeho první/4 smál se Nedvěd.

Tady je ten klíč/4 podal nález Nedvědovi a čekal, zdá bude poručík spokojen.

Nedvěd vzal klíč do ruky a porovnal s tím, který si půjčil od Jánského. Souhlasilo vechno.

Je to ono, co jsme hledali. Hochu, hned jak přijedeme, zavolám osobně tvýmu éfovi a navrhnu tě na odměnu.

Vdy to nic nebylo, Je tady docela čistá voda. Horí by to bylo po deti. To se Sázava zakalí a není nic vidět. Dneska byla viditelnost na dobrých třicet čísel. A potom, není tady bahno. Samý drobný kámen/*

Nezlehčuj svou zásluhu! 

No, já nevím..Přetahoval přes hlavu neoprán. Nedvěd mu přiskočil na pomoc.

Ono to jde blbě svlékat/1 omlouval se Perlík.

Za chvilku nasedal společně s Nedvědem do volhy.

Jede se rychle na poříčák, tam vysadíme tady soudruha a pak do Kamenické ulice a jetě ryclileji k nám/4 ohlásil Nedvěd řidiči.

To bych musel mít maják/4 zaklebil se mládenec u volantu.

Maják nemaják. Přestupky vyřizuji já, prohlásil Nedvěd a pohodlně se usadil. Zapřel si nohy vpředu o. podlahu.

Bylo devět hodin, kdy stoupal do patra budovy, ke kanceláři Jánského.

Je to hotovo, Frantiku/4 vyrazil ze sebe a dopadl na idli. Před Jánského poloil na stůl klíč.

Je to opravdu on?u

Je. Stavěl jsem se v Kamenické ulici a vyzkouel jsem ho. Jde s ním odemknout/4

Pak tedy nai vyhráli, oddechl si Jánský. Poslal jsem mezitím vyetřovatele do Ruzyně pro Provazníka. Bude tady za chvilku,4* řekl a podíval se na hodinky, nejpozději do půl desáté.**

Taková káva by bodla,44 prohlásil Nedvěd a protáhl se, jako by před chvíli vstal z postele.

Jetě tě čeká jedna práce, Josef.**

Aha,** vzdychl Nedvěd, on jetě nikdo nebyl v té bance, vid?4*

Uhádl. Telefonicky jsem hovořil s ředitelem. Vysvětlil jsem mu, o co se jedná a u jsem tě ohlásil, e tam přijde s vyetřovatelem.44

No jo. To jsi celý ty. O mně beze mne, co?44

Jánský se na něho podíval přísně. Nedvěd obrátil. Věděl, e přestala legrace.

No vdy nic neříkám/1

Já se zatím budu bavit s Provazníkem a dám mu na srozuměnou, e toho víme víc, ne mu můe být příjemné. Napi si do bloku číslo klíčku, které je na obálce!44

Tu si vezmu s sebou, ne?**

Ne. Tu nechám leet na stole. Jestli Je Provazník chápavý, pochopí, e je bez ance.”

Zase nebudu u toho závěru?”

Bude. Buď klidný. Promluvím s ním několik slov, nechám, aby viděl obálku na mém stole a pak ho posadím do čekárny. Dáme mu monost, aby přemýlel. Teď, kdy budeme mít vechny trumfy v rukou, jsem zvědav, jak se z toho vykroutí.”

To beru. Ale počkej, prosím tě, s výslechem na mě* ano?”

Samozřejmě. Teď se seber a jeď. Vyetřovatele za te-bou hned polu, jak přivezeme Provazníka. Jestli Je v trezorku to, co potřebujeme, musí tam sepsat potvrzení o vydání věcí. Abych nezapomněli” Jánský otevřel zásuvku stolu. Vytáhl papír 8 hlavičkou a na něm bylo něco napsáno na stroji. Dole se červenalo kulaté razítko, Tady má potvrzení pro ředitele banky.14 To Je fakt. Musím mít něco v rukách.*

Tak jeď. Tady Je klíček,” pobídl ho Jánský a vysypal obsah obálky, zabavené v Instalatérské dílně, na stůl. Nedvěd sebral klíček a podíval se pro jistotu jetě jednou na číslo, napsané na obálce, Budu brzy zpátky.”

Jánský se usmál. Dnes vypadal jako vyměněný. Celý případ, zpočátku tak zamotaný, vzal obrat a ve se jasně rýsovalo. Byl vdy v dobré náladě, kdy se blíil k cíli a neměl před sebou nezodpovězené otázky. Za necelou čtvrhodinu se ozvalo ostré zaklepání.

Dále!” zvolal kapitán.

Do kanceláře vstoupil vyetřovatel, následován Provazníkem. Za nimi stál praporčík v uniformě.

Posaďte se,” vyzval Jánský Provazníka a ukázal mu na idlí.

A vo co de? zeptal se hrubě Provazník. Řek sem vám přece vecko, ne?”

Jánský si uvědomil, e Provazník měl vdy chování na úrovni, dokonce by se dalo říci, e si na něm zakládal. Nyní, kdy slyel jeho otázku, podíval se hněvivě na Provazníka.

Řekl jste nám jen to, co jste chtěl sám, pane Provazník. Ale my chceme slyet víc.” Pak se otočil k vyetřovateli a pokynul mu, aby se k němu naklonil. Vysvětlil mu, e má jít jetě do banky za Nedvědem. Vyetřovatel věděl, e ho tam bude potřeba.

Tak jsme chodili, tak říkajíc, kolem horké kae. Musíte si uvědomit, e od naeho posledního setkání se velmi mnoho změnilo v ná prospěch, dodal po krátké pomlce Jánský.

To sem zvědavej. Já u nemám, co ..Pojednou se zarazil. Jánský se na něho pozorně díval. Provazníkův zrak ulpěl na obálce, která leela na stole. Poznal ji a také vlastnoručně napsaná čísla 234. Jánský na jeho překvapení reagoval tím, e mu opakoval.

Ano, velmi mnoho se změnilo, pane Provazník, od naeho posledního rozhovoru. Opravdu. Velmi mnoho.44 Nakonec zdůraznil: Nejsme tak naivní, jak jste předpokládal.’

Provazník ztratil řeč. Stále visel očima na obálce.

Dám vám čas na rozmylenou, pane Provazník. Půjdete se posadit do čekárny se soudruhem praporčíkem a ve si dobře rozmyslíte.1*

A nesundáte mi tohle” zeptal se Provazník a zvedl ruce, na nich zazvonila pouta.

Jánský se podíval na praporčíka. Pak ale zavrtěl hlavou.

Ne, pane Provazník, Zatím ne.”

Praporčík byl silný chlap. Silnějí ne Provazník a k tomu bývalý zápasník, ale přesto necítil Jánský nutnost nechat ho ohroovat. Provazník by v této situaci mohl risknout vechno.

Zavolám vás brzy. Pak vám pouta sejmu. Kromě toho, klíče od nich má vyetřovatel já ne/4

Provazník odevzdaně kývl. Vstal a vyel doprovázen praporčíkem z kanceláře.

Jánský zvedl telefon, který se rozezněl.

Příjem. Jánský.”

Jak jste na tom, soudruhu kapitáne? Myslím s tou vradou/4 Jánský poznal náčelníka, i kdy se nikdo nepředstavil. Usmál se. Podíval se na hodinky.

Je deset patnáct, soudruhu náčelníku. Ne půjdete domů, zavřeme pachatele.44

Váně? To jste mi udělali radost. Jak to doděláte, přijďte ke mně na kus řeči, ano?44

Provedeme, soudruhu náčelníku.44

Nedvěd s vyetřovatelem následovali zástupce ředitele do podzemí banky. Doprovázel Je Jeden zřízenec. Doli do místnosti, Její stěny tvořily skříňky, které měly na ocelových dvířkách bílá čísla. Zástupce ředitele zamířil na levou stranu místnosti. Zastavil se u skříňky s číslem 234. Vzal od Nedvěda klíček.

Soudruzi, u klíčku chybí krouek s kovovým títkem, na kterém je vyraené číslo. No uvidíme.” Ť

Nedvědovi tlouklo srdce pojednou a v krku. Cítil, e se mu nervozitou točí hlava, ale nedal na sobě nic znát.

Klíček byl zasunut do otvoru. el tam snadno. Zástupce ředitele otočil rukou. V zámku cvaklo. Pak zatáhl za madlo dvířek a ta povolila. Před nimi uvnitř trezorku na poličce leel balíček. Byl převázán provázkem a přele-pen lepicí páskou. Na pásce stálo jméno napsané propisovací tukou. Nedvěd četl. PROVAZNÍK. Ano, byl to podpis, který tak důvěrně znal. Provazníkův podpis. Ředitelův zástupce vyňal balíček a odnesl ho do středu místnosti na velký stůl.

Opatrně, soudruhu, a nepokodíte podpisy na páskách. To je také důkaz,” upozornil ho Nedvěd, kdy viděl, e chce noem přeříznout provázek a rozpárat balíček.

Ano. Nechcete to otevřít raději sám? Nerad bych pokodil něco, co má význam.” Podal Nedvědovi noík. Poručík opatrně otevřel balíček z balicího papíru. Objevila se hromádka stokorunových bankovek.

Tak přece,” vydechl Nedvěd.

Vyetřovatel se ujal počítání bankovek. Po celou dobu na něho hleděl Nedvěd, jako hypnotizován, a snad ani nevnímal okolí. Zřízenec, který je doprovázel, nevímavě se procházej místností, Devatenáct tisíc sedm set padesát korun,” prohlásil vyetřovatel, kdy poloil poslední stokorunu na hromádku.

Souhlasí,” kývl zástupce ředitele, který počítal v duchu s ním.

Musíme napsat usnesení o odebrání věci důleité pro trestní řízení,” sdělil vyetřovatel a postavil na stůl kufříkový psací stroj.

Nedvěd společně s vyetřovatelem vkročili do kanceláře Jánského. Kapitán stál výjimečně u okna a díval se do slunečného dne. Překvapil Nedvěda otázkou: Peníze má?44

Nedvěd se na něho udiveně podíval.

Jak jsi věděl, e tam budou?44

Ty jsi snad čekal něco jiného?44

Vlastně ani ne,44 odpověděl Nedvěd a vyňal z aktovky svazek bankovek.

Je to přesně devatenáct tisíc sedm set padesát korun.44

Je to přesně tak, jak jsme předpokládali. Nesáhl na peníze. Byla to opravdu jen pojistka.44

Měl jsi, Frantiku, pravdu. Jako vdy,44 uznal Nedvěd.

Posaď se a připrav se na poslední jednání. Po skončení případu máme jít k náčelníkovi. Volal.44

Je zvědav, jak jsme daleko?44

Trochu jsem mu vyrazil dech. Řekl jsem mu, e ne půjde domů, bude pachatel zatčen.44

Ale to jsi ani trochu nepřeháněl,44 souhlasil Nedvěd a pak dodal:

Mohli bychom začít s výslechem.44

Můeme. Čekal jsem jen na tebe. Zavolej Květu, a si vezme magnetofon a papíry k výslechu podezřelého.44

Myslím,44 vmísil se do hovoru vyetřovatel, e mu hned vznesu obvinění a mohli bychom vést protokol o výslechu obviněného.44

Také pravda,44 souhlasil Jánský. Nač dělat práci dvakrát.44

Jdu pro něho,44 řekl Nedvěd.

Jdi,44 kývl Jánský.

Po malé chvíli se otevřely dveře a vkročil Provazník s Nedvědem a praporčíkem.

Posaďte se, pane Provazník. Budete vyslechnut jako podezřelý z vrady,44 ohlásil úředním tónem Jánský.

Já ji nezabili Jak mi to chcete přiít?44 vykřikl Provazník.

Dobrá, budeme Sokazovat. Jak jsem vám ji jednou říkal. Vy podle zákona nemáte povinnost prokazovat svou nevinu, ale my musíme prokázat vai vinu. V tom je ten rozdíl. Rovnou vám vak říkám  hrajete předem prohranou hru.

Já ji přece nezabil!” vykřikl znovu Provazník.

Vy jste ji úkladně zavradil,” řekl tvrdě Jánský. Máme důkazy.”

Řekl jsem vám vechno …

Vechno, skočil mu do řeči Jánský, o Čem jste si myslel, e zmate nae vyetřování a odvede nás od vaí osoby/*

Byl jsem upřímný, zasténal Provazník.

Nebyl jste upřímný ani sám k sobě, nato k nám/ Opravoval jsem tehdy večer vodu v bytě Bendové a to je vechno/4

O vaí opravě také dosti pochybuji, i kdy jsem tomu zpočátku věřil. Myslel jsem, e to je alespoň jedna pravda ve vaí výpovědi/*

Jak to?44 zeptal se Provazník. Vdy jsem opravu skutečně provedl/1

Jestlie ano, dal Jste do baterie staré těsnění. Rozhodně jste tam nedal nové, jak jste říkal/*

Neměl jsem doma nové. Musel jsem pouít starí.” Máme na to posudek znalce, odpověděl mu Jánský. Ale proto tu nejste. Jste tu jako podezřelý z vrady/* Jánského slova se zařezávala do Provazníkových uí jako jehly.

Jak jste získal klíč od bytu?**

ádný jsem nikdy neměl. Zazvonil jsem a ona mně přila otevřít/*

To je pravda, ale kdy jste odcházel, vzal jste rezervní klíč od jejího bytu z věáčku u dveří a pověsil tam podobný, který jste měl u sebe. Co jste tím zamýlel? To není pravda. Sel jsem domů a ádný klíč jsem na yěáku nevyměňoval/*

Co jste dělal doma?*4

Díval se na přenos z olympijských her, o jsem přece uvedl u dřív.**

‘A do konce ?

Ano/4

Kdo vám to potvrdí. Manelka?**

Nikdo jiný u nás v té době nebyl.

Ale manelka si la lehnout. Vy jste zůstal sám.” No… ano. Ale díval jsem se dál.*4 Nic jiného jste nedělal?*4 Ne.*

A kdo napsal dopis na rozloučenou Jménem Jany Benduvé?44

Jaký dopis?4’

Ten na dopisním papíře značky Motýl, které jste měli doma. Nesnate se lhát. Máme je zajitěny a vechny jsou z jedné obálky. Je to potvrzeno opět posudkem kriminalistického ústavu/4

O ničem nevím.44

V kolik hodin jste el znovu do bytu Bendové?44

Já k ní u potom neel, co to říkáte? 2e spáchala sebevradu, jsem se dověděl a druhý den/4

el jste k ní té noci jetě jednou. S pevným, chladně promyleným cílem. Kdy jste se večer poprvé dověděl, e nemáte u ní naději na úspěch, protoe má jiného, popadla vás jediná mylenka. Čekal jste, a uslyíte, e návtěva, tedy její milý, odchází. koda, e se ten její mládenec nemohl zdret do rána. Musel odejít. Při této návtěvě si Jana a její snoubenec domluvili termín sňatku. Z radostného rozechvění nemohla usnout. Vzala si amobarbital a pak usnula. Vy jste v noci odemkl dveře jejího bytu …

Vymyslel jste si to hezky. Ale to hlavní chybí. Proč bych to dělal?44

Jste zlý, chorobně jeitný člověk, který se nedokáe smířit s porákou. A tady je vá motiv. Uraená jeitnost, odmítnutí vaich nízkých návrhů. A nakonec vrchol sobeckosti: kdy nebude patřit mně, nebude patřit nikomu.44

To není pravda!44 zasípěl Provazník a přikrčil se v idli, jako by cítil, e na něho padá plnou vahou osud.

Veel jste do jejího bytu. Poloil jste na její postel dopis, který jste padělal velmi dobře. Podle čeho jste ho

napsal?44

Já nic nepsali44 zařval Provazník v hysterickém výbuchu. Jeho oči byly podlity krví.

Psal. V době, kdy jste měl putěnou televizi, jste se zabýval nikoli sledováním olympiády, ale dopisem. Důleitějí jsou vak jiné věci. Ne jste otevřel hořáky plynového sporáku, uvědomil jste si, e nevyjde-li nahraná sebevrada, stanete se podezřelým. Musel jste se pojistit. Pod postel jste hodil otevřenou krabičkou s cigaretami a odcizil vkladní kníku. Kdy jste ji hledal v sekretáři, sundal jste na okamik rukavice. A přitom jste odstavil popelník, který vám překáel. Záhy jste si to uvědomil a popelník Jste pro Jistotu odnesl a hodil později do popelnice. Vkladní kníku jste původně nechtěl vybrat. Ale druhý den vám dolo, e při eventuálním pátrání po vkladní kníce by bylo nápadné, e ji pachatel nevybral, mělo-li jít o loupenou vradu. Musel jste ji tedy vybrat.44

A kam bych asi dal ty peníze? vpadl Jánskému do řeči Provazník, který se chytal kadé maličkosti.

Jen strpení, zarazil ho Jánský. Vechno po pořádku. Ráno jste dostal strach. Z pracovní pochůzky jste si nael chvilku na vybrání peněz a najmutí bankovního trezorku číslo 234, kam jste peníze dal.44 Jánský se otočil, sáhl do zásuvky stolu a vyňal balíček, který přivezl Nedvěd. Poloil ho na stůl. Tady jsou.44

Provazník se stále tvářil, jako by viděl balíček poprvé v ivotě.

Kdy jste se v dílně dověděl, e vás hledám, snail jste se odvést podezření jiným směrem. Příli okatě jste naloil kradený materiál do auta a odvezl na chatu. Řekl jste si, e je mnohem lepí lítat v rozkrádačce ne být usvědčen z úkladné vrady. A na chatě jste se zbavil náhradního klíče od bytu Bendové. Tohohle,44 poznamenal sue Jánský a poloil na stůl klíč, vylovený z řeky.

To není pravda/4 hlesl Provazník.

O tom rozhodnou jiní. Ti, kteří zváí vae jednání, vai povahu, chladnokrevnost a zákeřnost. A kteří posoudí důkazy. Například i tento, na něm jsou stopy vaich prstů/4 dodal Jánský a vytáhl ze zásuvky popelník s ledním medvědem.

Ve vaem případě jde o úkladnou vradu. Trestný čin vrady vyaduje od pachatele zlý úmysl. Vy jste Janu Bendovou zabít chtěl. Byla to vrada promylená, chladnokrevná a bezcitná. Zatímco Bendová umírala, el jste si lehnout klidně vedle své eny, která ve vás stále jetě vidí ideál mue. Chtěl jste smrt Bendové. Vy Jste potřeboval pomstít svou uraenou pýchu, nepříčetnou jeitnost. Kdy jste pojal úmysl, neměl jste sílu couvnout. Jste chladnokrevný vrah, pane Provazník. Vradil jste vědomě a rafinovaně. Zavradil jste naráz dva ivoty. Jana byla těhotná/4

Coe,44 spolkl otázku Provazník a hlava mu klesla na prsa.

Vy jste v tu noc, kdy jste spící Bendové pustil plyn, odeel jetě telefonovat na Bezpečnost?44

Ano. Zavolal jsem z budky v ulici za rohem, u nás v domě není telefon, jen ]sem řekl, e v Kamenické ulici v bytě v druhém patře je mrtvá ena.

Proč jste volal? To byla chyba, kterou jste udělal. Kadého muselo napadnout, e o tom můe vědět jen pachatel, jde-li o vradu.44

To mi tehdy, nedolo, Proč jsem volal? To vám nemohu vysvětlit. Snad svědomí nebo co. Prostě nevím,” řekl Provazník, ani zvedl hlavu od země.

Jak jste věděl o vkladní kníce a kde je uloena?” poloil otázku Nedvěd.

Jednou jsme byli s manelkou u Bendové a ona nám nalila skleníčku koňaku. Láhev brala ze sekretáře z baru a kdy ho otevřela, viděl jsem tam leet vkladní kníku. Proto jsem ji také odnesl. Nepotřeboval Jsem peníze. Chtěl jsem, aby si policie vzala jako motiv loupenou vradu, nevyjde-li to se sebevradou. Jako přítel Bendové bych snad nebyl podezřelý.41

Podle čeho jste psal dopis na rozloučenou?*4 řekl Jánský a dodal: Musím uznat, e byl padělán velmi dobře.44

Manelka, jak jistě víte, byla kamarádka Jany. Měla od ní velijaké písemné vzkazy Kdy nebyla ena doma, Bendová je vhazovala do schránky na dopisy. Podle nich jsem to napsal.

Touhle tukou?” Jánský ukázal propisovačku, kterou nael v Provazníkově skříňce v instalatérské dílně.

Jinou, zahodil jsern ji do odpadu s tím popelníkem/4

Kam jste dal vkladní kníku?” chtěl vědět Nedvěd.

Zničil. Odvezl jsem ji na chatu a tam jsem ji spálil.”

Tady soudruh vyetřovatel si vás převezme a vyslechne jako obviněného z vrady Nae práce skončila a jeho začíná,” seznámil Provazníka Jánský

Provazxiík sklopil znovu hlavu a neřel nic.

<$ks

Soudruhu náčelníku, přili jsme na vá rozkaz,” zahlásil se jánský. Náčelník se usmál, podíval se na hodinky a řekl:

Je třináct hodin, soudruzi Říkali jste, e ne půjdu domů, budete mít pachatele.”

Máme ho, soudruhu náčelníku,” oznámil Nedvěd.

Tak se posaďte. Poslouchám vás.”

Jak víte, byla to věc, půvoSně kvalifikovaná jako se bevrada, začal kapitán Jánský. Přiel za mnou soudruh Bláha a poádal mě, zda bych se na to nepodíval, e se mu to nezdá. Protoe vím, e je uválivý a zkuený člověk, slíbil jsem mu to. Byl jsem přesvědčen, e přečtu protokol a potvrdím sebevradu. Ale jí při prvním seznámení s případem mně bylo také leccos divné. Například to, e pitva prokázala těhotenství Jany Bendové. Proto Jsme se tady se soudruhem Nedvědem do toho zakousli. Zjistili jsme, e jde o fingovanou sebevradu. Pachatel musel mít od bytu Jany Bendové klíč nebo to byl její milenec, snoubenec, zkrátka, koho velmi dobře znala. Hledali jsme motiv. li jsme zprvu po Havlíčkovi, ale ten měl na ten večer alibi, které jsme si prověřili. Ovem na spekulace s auty alibi neměl. Pak jsme poznali jejího skutečného snoubence, Adama Lorence. Také on měl alibi a sami Jsme po jeho výslechu vyloučili monost, e by to byl on. Tím padla i verze, e by byl pachatel vputěn do bytu samotnou Bendovou. Musel tedy mít klíč. Na to přiel soudruh Nedvěd, e pachatel pouil náhradní klíč, který Bendová měla za dveřmi bytu. Nemohli jsme se zbavit pocitu, e to byl Provazník, který u ní prokazatelně byl ve večerních hodinách a opravoval ji těsnění v koupelně. Jestlie tedy vzal klíč on, vrátil se znovu do bytu, kdy spala, poloil na její lůko dopis na rozloučenou a pustil hořáky plynu. Pak jako pojistku odcizil vkladní kníku, protoe kalkuloval s tím, e mu třeba na sebevradu nezabereme. Chtěl odvést pozornost na loupený motiv., A jaký byl skutečný inotiv?w

117

Byl u ní večer a přiznal se jí, e ji u delí dobu miluje. Chtěl odejít od své eny a dítěte, jestlie ho ona přijme. Bendová ho kategoricky odmítla a dala mu na srozuměnou, e jím opovrhuje, protoe zneuil jejich přátelství. Před odchodem od Bendové vzal Provazník ten klíč. Viděl na stole připravenu láhev vína a dvě sklínky, které, jak se od Jany dověděl, nebyly pro něho. Pomyslel se, e čeká návtěvu nějakého mue. Chtěl se za odmítnutí a ze zuřivé Jeitnosti a árlivosti pomstít a tato mylenka ho cele ovládla. Předpokládal, e u Bendové ten mu nezůstane a e se sem on vrátí a provede svůj plán. Počkal, a manelka odela spát. Sám se díval na přímý přenos z olympijských her, který trval do čtyř hodin do rána. Přitom napsal dopis na rozloučenou, ale pouil k tomu dopisní papír, který měli doma To byla veliká chyba. Take motiv, soudruhu náčelníku, byla jeho nepříčetná uraená jeitnost, touha po pomstě. Zprvu se mi tento motiv zdál absurdní. Nevěřil jsem mu. Ale bylo to skutečně tak.

Jánský udělal pomlku, zapálil si s dovolením náčelníka cigaretu a pokračoval. Později, snad a ráno, si Provazník uvědomil, co spáchal. A také, e pouhým odcizením vkladní kníky by nedokázal odlákat pozornost, paklie by ji nevybral. Udělal to a vkladní kníku zničil. Odjel ze zaměstnání na chatu tak okázale, abychom se to “dověděli a jeli za ním. Přitom si naloil do auta materiál z jeho jiné trestné činnosti, ke které se hned doznal. Vyetřovateli se přímo s přiznáním k rozkrádačce vnucoval. To bylo podezřelé. Chtěl přiznáním mení trestné činnosti zmizet z dohledu. Klíč od bytu Bendové hodil do Sázavy, ale tak, e padl vedle prutu jednoho rybáře, který mu vynadal.

Shodou okolností nám to rybář řekl a proto jsme dnes ráno nechali klíč vylovit. Podařilo se to soudruhu Perlí-kovi z Poříčního oddílu. V zaměstnání byla provedena prohlídka Provazníkových věcí a nali Jsme v nich klíček k trezorku, který si můe kadý najmout v bance. Tady jsme nali celou hotovost, kterou Provazník vybral z vkladní kníky Bendové. Kdy jsme mu předloili důkazy, poloil se a ve přiznal.w To je neuvěřitelné, kam a můe dojít lidské sobectví a zloba,  poznamenal náčelník.

Chudák děvče, povzdechl Jánský, Jana Bendová netuila ve chvíli, kdy u ní Provazník seděl, e za stolem vlastně sedí její smrt.”

Náčelník se na něho podíval.

Myslím, e by sis teď měl, Frantiku, 1 tady soudruh Nedvěd chvíli odpočinout.”

Oba se na něho tázavě podívali.

V posledním týdnu jste si uili dost. Dnes je čtvrtek, tak v práci vás čekám a v pondělí. Do té doby máte volno. V pondělí přijdte hned ráno Budu pro vás mít nový, jak vy říkáte, hlavolam.” S tím vstal a podal jim oběma ruku.

Jak se těí na chvilku klidu?” zeptal se Nedvěd jánského, kdy byli na chodbě.

Odpočívat se bude a v hrobě. Tak se měj detektive, a v pondělí přijď včas.

* KONEC