Zmrtvýchvstání karatisty - Václav Podzimek

1

Stůl, za ním seděli, se svým igelitovým ubrusem příli neliil od stolů v restauracích čtvrté cenové skupiny. Do čtvrté cenové skupiny patřily i řeči, které vedli. V této záleitosti měl vdy hlavní slovo recidivista Rambousek.

Pak se rozhovor obvykle stočil na eny. Krásné i oklivé, věrné i proradné, tědré i takové, které by si raději daly vrtat koleno, ne by pomohly ivotnímu partnerovi, jen se právě ocitl ve srabu.

Co chvíli s mírným uklíbnutím usrkli lutavý mok a prohlásili, e a se zase jednou napijí opravdového plzeňského, bude to jako by se znovu narodili. V kratičkých přestávkách se na okamik vytráceli kamsi vedle, aby zredukovali mnoství tekutin v těle na obvyklou míru.

Pokadé kdy vstali, se jim na zádech zasvítil lutavý iroký pruh, dávající jejich oblečení charakter dresu hráče koíkové. Dluno jetě dodat, e svůj čajolín, jak se vyjadřovali, nepili z půllitrů, ale z hrnků svým materiálem značně vzdálených od míeňského porcelánu.

Slávek Broek tato náhraková hospodská posezení z due nenáviděl. Mnohem lépe se cítil

v práci, na kterou je denně vozili. Při ní čas lépe ubíhal a také chmurnými mylenkami, proč si způsobil, e vyfasoval čtrnáct měsíců první nápravné skupiny a odebrání řidičského průkazu na dva roky, se nemohl tak intenzívně zabývat. On a bez řidičáku. Automechanik se

zlatýma ručičkama, jak se vyjadřovali zákazníci, kdy jim předával opravené auto a podávali mu ruku s umně sloeným zeleným papírkem v dlani, někdy dokonce i více ne jedním.

Postupně získal takový cit v ruce, e mnoství těch papírků odhadl naprosto přesně, ani je musel rozbalovat. Ale co bylo, bylo. Dnes tedy poslouchal řeči čtvrté cenové skupiny, tentokrát o lidské hlouposti. Hlavní slovo na toto téma míval zpravidla Dalibor Pavlita, jen o pár let starí ne Slávek. Pavlita se za toho Dalibora straně styděl, asi proto, aby nebyl ztotoňován s historickou postavou, kterou naučila nouze housti. Kadého nového obyvatele zařízení pro ty, kdo uklouzli po banánové slupce paragrafů ádal, a v případě těch, o nich se psalo v novinách téměř prosil, aby byl oslovován Dany. Slávkovi byl Dany ze vech spolubydlících nejsympatičtějí, v poslední době mu vak začalo vadit, e jeho historii

vyslechl u alespoň stokrát, take ji znal téměř nazpamě.

5

Dany Pavlita, kvůli razítku v občanském průkazu biletář v předměstském kině, byl vekslák.

Postával před Tuzexem a nabízel zájemcům bony, které mu dodával jeho éf Břetislav

Macák, vulgo Frajer. Padesát haléřů z kusu, takový byl jeho dob, nepočítaje případy, kdy

narazil na zájemce, který se dal nachytat na tvrzení, e bony podraily a byl ochoten zaplatit za ně cenu vyí ne jaká byla veobecné uznávána. lo o případy velmi řídké a základní podmínkou úspěchu bylo, e se v dohledu neobjevila nekalá konkurence.

Někdy také Dany působil jako volavka při hře zvané skořápky. Bylo to velmi prosté. Snad i v zájmu veobecného prospěchu, jako varování irí veřejnosti, stojí za to ztratit o téhle naivní fintě, na kterou se vak dokázali nachytat inenýři, doktoři práv i filozofie a také jeden kandidát lékařských věd, alespoň pár slov. Občas se stalo, e se na Danyho obrátil člověk,

který těch bonů potřeboval více ne bylo běné. Nechtěl toti koupit látku na aty, díny,

nebo podprsenku pro ovdovělou sousedku v paneláku, ale auto značky uno nebo jiné, stejně

exkluzivní, aby svému okolí ukázal, e není jen tak někdo. V takových případech potřeboval

těch bonů několik desítek tisíc a Dany měl pro podobnou příleitost velmi jednoznačný

pokyn. Prohlásil, e takové mnoství u sebe přirozeně nemá, co byla pravda, ale jejich

opatření je pro něho maličkost. Nech se pán laskavě obtěuje zajít o několik hodin později do restaurace poblí jednoho z podniků zahraničního obchodu. Zájemce o zahraniční auto či jinou exkluzívnost se zpravidla dostavil. Dany ho zavedl do místnosti inzerované na oknech

restaurace jako salónek pro svatby, oslavy promocí a jiných ivotních příleitostí a poádal chvilku strpení. Bony tu budou co nevidět. V salónku se právě s nesmírným zaujetím hrály skořápky. Frajer drel bank a hra mu moc nela. Prohrával.

Dany se čekateli na bony omluvil, e si mezitím také zahraje, a přisedl. Zakrátko začal

vyhrávat, nejdříve desetikoruny, pak stovky.

Budi konstatováno, e Frajer byl člověk konzervativní, ádné kelímky z umělé hmoty a

kulička ze stejného materiálu. Nic takového, ale poctivé skořápky od vlaských ořechů a jako kulička opravdový hráek. Vzbuzuje to důvěru.

Člověk, čekající a se někdo dostaví s bony, zpravidla nevěnoval hře zpočátku ádnou

pozornost. Měl jiné starosti.

6

V duchu ji zajíděl vysněné auto. Kdy čekání trvalo trochu déle, začal si vímat hry. A čím více si jí vímal, tím více nevycházel z údivu nad primitivismem hrajících. Vdy je to tak jednoduché. Pod kterou skořápkou se hráek nachází je úplně jasné. Stačí dávat trochu pozor. Právě v okamiku, kdy čekající dospěl k tomuto závěru, se ho Frajer zeptal, nechce-li si také zahrát. Jen tak, aby mu čekání lépe ubíhalo. V jednom jediném případě se stalo, e čekající odmítl. Vichni ostatní nabídku přijali a během několika minut vyhrávali hezkých pár tisíc. A ijí primitivové.

Situace se zpravidla začala měnit po dvaceti minutách. Vrtkavé těstí odvrátilo od čekajícího svou příznivou tvář. Po třiceti minutách u neměl důvod čekat na člověka s bony. Nebylo, zač by je koupil.

Nápad udělat se pro sebe dostal Dany poté, kdy jednoho z čekatelů obehráli o osmdesát

tisíc a Frajer mu za spoluúčinkování přidělil pět set. A tak, kdy se jednoho dne na něho

kdosi obrátil, e by potřeboval deset tisíc bonů, rozhodně přisvědčil a vyzval zájemce, aby ho následoval. Zavedl ho k domu, o něm věděl, e má dva východy, vzal si peníze s odůvodněním, e chlápek s bony pracuje jen systémem z ručky do ručky a bez účasti třetí

osoby. S blahým pocitem, e, se konečně také zmohl na samostatnou akci, zamířil k

zadnímu východu. Sotva stanul na chodníku, dva sympatičtí mladíci mu nabídli, e ho

svezou. Tak se Dany, vzhledem k tomu, e se neocitl v rozporu se zákonem poprvé, objevil

za stolem s igelitovým ubrusem a po večerech nutil Slávka, aby poslouchal jeho ivotni

historii, kterou vdy zakončil rčením, e malý podvodník to má v ivotě těké, zatímco ti větí jsou na tom podstatně lépe.

Frajer mě ale v reji nenechá, byla jeho obvyklá tečka za líčením svých osudů. Je to

opravdový kámo. A to tady odkroutím, vezme mě s sebou ven. Za svobodou. Budeme se

tam mít jako prasata v itě.

Dneního večera Slávka poprvé napadlo, aby se Danyho zeptal, co v tom svobodném světě

hodlá dělat, čím se chce ivit. Svým dotazem vyvedl Danyho na chvíli z míry. Ale opravdu

jen na chvíli. Pak Dany rozhodně prohlásil: Frajer přece vechno zařídí. Je koumavá hlava a velký byznysmen. S ním udělám díru do světa.”

Poté se Dany odmlčel a dal tak Slávkovi monost, aby si znovu promítl v mysli dopolední

rozhovor se sociální pracovnicí nadporučicí Petlákovou, která si ho zřejmě dost oblíbila.

7

Rozhovory s ní měly vůbec zajímavý vývoj. Upřímně řečeno, poprvé mu byla dost pro

legraci. Co říkala, věděl i bez ní. e nelze vozit slečny bez souhlasu majitele auta, i kdy ten majitel má svoje vozidlo právě v jejich dílně v opravě a slečna si tu projíďku moc přála. e se nemá usedat za volant pod vlivem alkoholu, ani, co se nakonec ukázalo jako ze veho nejzávanějí, pod omelou záminkou, e něco klepe v motoru, zastavit a pokouet na své

společnici opětování citů, k němu ona není ochotna, a způsobit jí pohmoděniny později

kvalifikované lékařem jako poranění středního stupně. A ujídět pak z místa činu rychlostí

násobenou vztekem a jetě při tom srazit s kola babku vezoucí z drustevního lánu

přilepení pro prase, jeho dny v chlévu hned za vilou,

za ni by se nemusel stydět ani laureát, se poválivě chýlí ke konci. A k dovrení veho ujet bez nejmeního zájmu, zda babka nepotřebuje převézt do nemocnice.

Viděl jsem, e se zdvihá ze silnice,” řekl nadporučici Petlákové, kdy s ním poprvé na toto téma mluvila. A moc jsem spěchal.”

Vechno se tenkrát událo během deseti minut. Plačící Katku nala hlídka VB na silnici

uprostřed lesa, cestou do nemocnice stačila vzít i poraněnou babku, chytit Slávka na okraji města, kde mu doel benzín, a jetě mu naměřit dvě promile alkoholu v krvi.

Deset minut stačilo, aby tohle vechno způsobil. Tedy čistého času, protoe k oněm dvěma

promile se ve společnosti Katky propracovával podstatně déle. A byl to také její nápad, aby změnili podnik a zajeli si pořádným fárem do motorestu s celonočním provozem. Vechno ostatní pak u lo na jeho triko.

Deset minut, ale causa Broek byl pořádný tlustospis. Kdy si nadporučice Petláková dala

Slávka do své kanceláře předvést podruhé, k podrobnostem jeho případu se ji nevracela.

Ptala se ho, jak se cítí, má-li či nemá pocit viny a hlavně jak se mu pracuje.

A tentokrát byl na ni dost zlý. Prohlásil, e se jejímu zájmu o jeho osobu příli nediví. Má ho ve funkčních povinnostech a kadý se musíme nějak ivit. Jestli si vybrala právě tuhle práci, je to její věc a nikoli jeho. Take a mu laskavě vleze na záda.

8

Ne, takhle doslova to neřekl, protoe má-li člověk na zádech iroký lutý pruh, bývá přece

jen k názorům druhých tolerantnějí. Ale i tak byla v jeho jednání notná dávka drzosti.

Chovala se, jako by tu drzost ani nevnímala. Asi byla na podobné dialogy zvyklá. Pak řekla

větu, která Slávkem otřásla a vyvolala v něm něco, o čem se domníval, e u je dávno

zasunuto a na samé dno jeho podvědomí.

Chlapče, chlapče. Jsi na nejlepí cestě zpackat si celý ivot.

Tohle u přece mnohokrát slyel. A stejným tónem. Mírně vyčítavým a současně

prozrazujícím obavu. Jen zlomek vteřiny mu trvalo, ne si uvědomil od koho. Ano,

nepochybně. Takhle s ním mluvívala matka, kdy něco provedl. Kdy jí umdlela ruka od

několika ran, které mu vysadila vařečkou na zadek a pak si uvědomila,

e vařečkou se nevyřeí vůbec nic. Protoe nemá ani sílu, ani svědomí zmlátit ho jak náleí, aby si pamatoval, co lze a co nelze.

Nadporučice postřehla jeho rozpoloení, ale neměla v úmyslu ho ani trochu zneuít. Řekla,

e to pro dneek stačí.

Pokadé, kdy dostal dopis od Katky, se mu slunce zdálo zářivějí ne jiný den. A to i tehdy, kdy vůbec nesvítilo. Zásadně se nevracela k tomu, co se stalo, a psala mu způsobem, jako by ani nebyl kde je, ale nalézal se na pár dní na sluební cestě. e v Riviéře hraje nová

kapela, ale úplně straná a vedoucí se kadý večer dává slyet, e ty břídily asi co nejdříve vyene. A také co hrají v biografu a e to obyčejně za moc nestojí, i kdy na některé filmy se stojí fronty a lidé se perou o lístky. Jednou mu nadeně popsala návtěvu jakéhosi divadelního představení i to, jak po divadle li s partou někam na večeři. e nepíe vůbec nic o tom, co bylo, to chápal a byl jí vděčný. Stále více mu vak začínalo vadit, e v jejích dopisech není ani zmínky co bude, a projde těmi úděsnými odřenými eleznými vraty, na

která se kadý den dívá z okna a která pro něj znamenají hranici mezi světem, ve kterém teď ije a v něm se sice dá vegetovat, ale který má v sobě cosi absurdního, neskutečného, nepříjemného, nepřirozeného. Protoe jednou ze základních přirozeností člověka je volnost

pohybu a jednání, monost vybrat si s kým chci sdílet stůl a místnost, ve které spím.

Jako by tuila, co se v něm děje, přičem to nebylo tuení, ale důkladně promylený a v

praxi ověřený plán, se jednou nadporučice Petláková Slávka zeptala:

10

U vás někdy napadlo, e nebude ani tak dlouho trvat a vy odtud odejdete? Na svobodu,

domů. Mám odkroucenou sotva čtvrtinu,” odsekl jí.

Kdoví, moná, e mnohem více, řekla jen jako mimochodem.

Jak to?” vyskočil s očima navrch hlavy.

Jestli čtvrtinu nebo více,” řekla co nejlhostejněji a v duchu se za své prořeknutí vyplísnila,

o to přece nejde.”

Tak o co tedy jde? Co budeme dneska probírat podle té vaí bichle?”

Nemusíme probírat vůbec nic, nechcete-li, mám dost jiné práce,” řekla, ani trochu

pohorena. Ale stejně se tomu nevyhnete. Jednou na tenhle rozhovor bude muset dojít. Se

mnou nebo s někým jiným. Na rozhovor o tom, e nejhorí je teprve před vámi.”

Nevím proč. Nejhorí u je za mnou. Zajiovací vazba, soud, výslechy svědků a ikanování

těmi, co sem přili dříve ne já. Teď si poctivě odkroutim co jsem vyfasoval a tradá. Umím

makat, v dílně si mě váí, kamarádi mě berou, protoe jsem ikulka a Katka mi u asi taky

odpustila. Jinak by mi přece nepsala.”

Nejhorí je teprve před vámi,” opakovala, jako by to, co říkal, vůbec neslyela. Bývalý odsouzený to nemá lehké. Na tom nic nezmění ani nae snaeni, ani úsilí sociálních kurátorů, kteří se někdy mohou umluvit, aby pro toho, co lápnul vedle, alespoň něco udělali.

A na tohle vechno vás připravit, to je úkol z téhle bichle, jak jste se vyjádřil. Přemýlejte o tom. Postihujeme trestný čin a ne člověka, jene je jetě řada lidí, kteří tohle nerozliují.”

Kdy od ní odcházel, uvědomil si, e tahle ena, tolik mu připomínající matku, dovede

nasadit brouka do hlavy. A e na tom, co říká, bude asi hodně pravdy.

Při kadém setkání mu neopomněla naservírovat alespoň jednu kapku pelyňku. Podanou

sice ve sladkém nálevu téměř mateřské laskavosti, ale přesto jen o málo trpči.

V autodílně, v ní před výkonem trestu pracoval, nechtějí ani slyet, e by se někdy vrátil.

Zhanobil dobrou pověst podniku a zákazníci by se mohli bát dát k nim do opravy své auto,

aby jim v něm nejezdil po nocích za milostnými avantýrami.

Namítl, e něco podobného si ji nikdy nedovolí. A jestlie ho nevezmou zpět, jeho

spoludělníci odejdou také.

11

Ze solidarity s ním. Moná, e ne vichni. Ale Roman a Honza určitě. Jsou přece jeho moc

dobří kamarádi. Nepřela se.

Při dalí návtěvě Slávkovi sdělila, e i ti jeho moc dobří kamarádi jsou na něho straně

natvaní. I oni si občas půjčovali auta zákazníků k soukromým vyjíďkám. Po jeho průvihu

byl zaveden tvrdý reim, take s vyjíďkami je konec. Na tyhle kamarády by se neměl příli

spoléhat. Vycházel z její kanceláře a trochu se zapotácel.

Kdy k ní byl po čase zavolán znovu, měl pocit, e ho někdo strká. Shledal ji v dobré náladě, s lehkým úsměvem na tváři. Co to má znamenat? Rozhodl se vypálit otázku, která pro něho byla rozhodující. Vlastně odpověď na ni. A co mi dnes řeknete o Katce? Také se na mne

vykalala? Bude si brát esenbáka, který ji tenkrát nael na silnici?”

Vbodl se jí do očí, ale zjistil, e nadporučice svoji dobrou náladu neztratila.

Nevím, hochu. Vyznám se trochu v psychologii, trochu v paragrafech, trochu v chlapech, co

se ocitli na ikmé ploe, ale v enských ne. To ode mne neádejte. Vdy já se někdy

nevyznám ani sama v sobě. Třeba v tom, proč vám fandím. Opilci, zloději aut, člověku

nebezpečnému ctnostným dívkám, který nakonec uteče před odpovědností. Asi to bude tím,

e mám doma podobné číslo.”

Slávek byl trochu zklamán. Myslel, e na tuhle stárnoucí enu zapůsobil kouzlem své

osobnosti a zatím jde opět o jakési skryté projevy mateřského citu.

Jedno vím ale určitě,” pokračovala. Prokurátor bude ve vaem případě navrhovat vyuití

§ 63 odstavec jedna.”

Leccos u v krimu z paragrafů pochytil, vězeňský řád ovládal jako kdy bičem mrská, ale

co znamená paragraf edesát tři odstavec 1 zůstalo pro Slávka panělskou vesnicí. Asi to na něm poznala, protoe řekla: Podmíněné proputění odsouzeného, jestlie si odpykal alespoň polovinu uloeného trestu. Je to vechno jetě trochu sloitějí, ale podstata je

právě v tomhle.” Prosím vás,” trochu se zajíkl, já bych chtěl konkrétně … Dostal jsem čtrnáct měsíců, pět jsem si odseděl, dva jetě tedy zbývají?” Zatvářila se neurčitě.

12

Zbývají mi jetě dva měsíce nebo devět?” zvedl poněkud hlas.

Vyjel jste na mě jak na tu vai Katku. To byste neměl, jsem úřední osoba.”

Dva nebo devět?” zeptal se tentokrát trochu mírněji.

Dva ani devět,” zchladila ho. Prokurátor je prokurátor a soud je soud. Ten rozhodne. Ale dva měsíce bych na vaem místě pustila z hlavy. Spravedlnost není expresní čistírna s příplatkem za práci do čtyřiadvaceti hodin. Povauji za reálné, e byste mohl v naí péči

pobýt jetě čtyři měsíce. Do září.”

Odhadovala správně. V září soud rozhodl o Slávkově podmíněném proputění. Zavolala si

ho k sobě zanedlouho poté, co se o rozhodnutí soudu dověděl. Sociální kurátorka má s

vámi dost problémů,” řekla mu. Zaměstnavatelé se o vás moc nederou, i kdy

automechanici jsou ádaná profese. Vypadá to spí na lopatu, ale zájem by měli i popeláři.”

Kadá práce je důleitá,” zopakoval poučku ze kolních učebnic, která se mu právě v

příhodnou dobu vybavila v hlavě. Chtěl si u Petlákové trochu plhnout.

Věděla bych o jiném řeení,” podotkla. O jakém?” osmělil se.

Měl byste jít na vojnu. K prvnímu říjnu se přece nastupuje na vojnu.”

A co tam budu dělat já?” Bránit vlast,” řekla a vzápětí si uvědomila, e s lidmi, tím méně s vězni,by se nemělo mluvit ve frázích. Opravila se: el byste třeba k tankistům nebo motostřelcům. Nebo jinam, kam mladí lidé chodí splnit svoji povinnost.”

Vy jako myslíte, e bych mohl na vojně jezdit? e by mi to povolili? To bych teda bral!”

Jene to má jednu podstatnou vadu. Vzali vám řidičák. Na dva roky. A začíná se to počítat

a ode dne proputění z výkonu trestu.”

Stejně bych jim ukázal. I bez řidičáku. Lidí, co se vyznají v motorech, zase tak moc není. A já jsem profesionál.” Přela jeho vytahování bez povimnutí.

Take tu vojnu berete? Je to vlastně zbytečnost, takhle se vás ptát, ale já na vás trpím.

S tím u se nedá nic dělat.”

Myslel jsem na leccos, a vyjdu z tamtěch vrat jako polepenej,” ukázal Slávek do okna.

Teď je mi jasné, a vy jste to tenkrát řekla správně:

13

Teprve za těma vratama mi bude těko. Beru, tuhle daň budu muset zaplatit.”

Podala mu ruku. Pocítil touhu tu ruku políbit. Samozřejmě, e si to včas rozmyslel.

Zase seděli za stolem s igelitovým ubrusem a vedli řeči čtvrté cenové skupiny.Ty, Slávku,

mrkni se k nám domů. Nejlíp takhle k večeru. Jestli tam Marta někoho nemá. A kdyby jo,

vyřiď jim, e a se vrátím, podám si je oba, poádal Karel Vondřich.

O stejnou slubu pak poádalo jetě několik dalích. Slávek přislíbil, ale zda toto přání splní, nebyl jetě zdaleka rozhodnut. Pochyboval, zda je správné míchat se do podobných záleitostí. Převzal k předáni několik dopisů, třebae věděl, e se to nemá, ale co neudělat pro kamarády. A co ty? zeptal se Slávka Rambousek. Jak to s ní má? Myslím s Katkou.”

Víte, e mi dost často psala a docela pěkně. Vechno se ukáe zítra. U vrat. Buď bude

čekat nebo ne. A kdy ne, já u si ji najdu.”

Slávek dopil svůj nápoj pevně rozhodnut, e něco podobného u v ivotě nespolkne a

chystal se na lůko. Poslední noc tady, blailo ho. Dnes jetě naposled ho bude budit ze

spánku Rambouskovo chrápání, na které si dlouho a velmi obtíně zvykal. Ráno to zabalí a

adijé. Spal patně. Rambouskovo chrápání mu vadilo daleko více ne jindy, několikrát se

pokusil v noci uhádnout, kolik je hodin a první záblesk začínajícího dne přivítal jako

vykoupení. Obvyklý ranní mumraj se ho dnes týkal jen částečně. Odevzdal erární vězeňskou

výstroj, absolvoval lékařskou prohlídku a několik závěrečných pohovorů. Pak el na oběd.

Raději by se jídla vzdal, ale věděl, e ho stejně nepustí dřív ne ve třináct hodin. Aby stihl jeden z mála vlaků, které tudy jedou a nepokusil se krátit si čekání pivním sanatoriem v nádraní restauraci. Takové případy se u staly. Vedení ústavu se proto rozhodlo

předcházet jim tímto opatřením.

Bylo přesně 13.00 hodin, kdy mu odemkli vrata. Devět měsíců se na tenhle okamik těil.

Teď, kdy nastal, necítil Slávek nic. Jen prázdnotu a velké zklamání.

Katka u brány nečekala.

Doel na nádraí a zamířil do restaurace. Veel a omámil ho pach zvětralého piva. Ale jen

na okamik. Pak pocítil nevýslovnou radost.

14

Jeho dívka seděla za stolem u okna a kouřila. Katko! vykřikl a rozeběhl se k ní.

Měla jsem čekat u brány jako v románech? A dát se od kdekoho očumovat? Na to jsem

neměla chu,” prohlásila prozaicky.

Pokusil se ji políbit, ale nějak to nevylo. Polibek sklouzl kamsi stranou. Zřejmě její vinou.

Ale i tak byl Slávek nevýslovně asten. Kdy před něho číník postavil půllitr téměř bez

pěny, ani si neuvědomil, e pivo je zteplalé. Zato číník odhadl, e tenhle ostříhaný mladík je čerstvě proputěný mukl a vezme zavděk čímkoliv, co teče.

2

Michal Gregor se probudil později ne obvykle a s vědomím, e ho čeká důleitý den. Měl

dost času, proto se jetě chvíli slastně protahoval v posteli, pak se pečlivě oholil a zasedl ke snídani podstatně bohatí ne jindy. Matka u byla dávno vzhůru, poklízela po bytě a několikrát se ho zeptala, jestli má opravdu vechno připraveno a na nic nezapomněl.

Odpovídal jí duchem nepřítomen na otázky, které mu kladla u několikátý den.

Nedbaje jejích protestů, e by se měl dopoledne zdret doma a počkat si na oběd, se

svátečně oblékl a vyrazil do ulic.

Proel obchodním domem, chvíli postál v oddělení, kde prodávali díny, které právě dostali.

Rozhodoval se, zda se má postavit do fronty, ale pak si uvědomil, e by to bylo zbytečné.

Díny ani jiné podobné oblečeni teď nebude dva roky potřebovat.

Vechno ho táhlo do samoobsluhy, kam poté co skončil kolu denně směřovaly jeho kroky.

Neměl tam dnes vlastně co dělat, rozloučili se s ním včera. Pěkně. Vedoucí drel řeč, e mu děkují za spolupráci, těí se s nim na shledanou za dva roky a nemá zapomenout a navtívit je, a přijede na dovolenku. Předal Michalovi odměnu, připili si s ním a děvčata ho jedna po druhé políbila. Děvčata bylo osloveni pro vechny příslunice enského osazenstva samoobsluhy od patnáctiletých učnic a po eny těsně předdůchodového věku a starou

Maríkovou, která u měla několik let v důchodu být, avak nedokázala se bez samoobsluhy

obejít. A také bez platu,

15

který z toho vyplýval a ona jej s pocitem radosti a v podobě nejrůznějích dárků poctivě

rozdělovala mezi početné přísluníky své rozvětvené rodiny, zejména svoji pýchu, vnuky a

vnučky.

Proel kolem pokladen vítán enami, které za nimi seděly, dávajíce hlasitě najevo svůj podiv nad tím, co tady jetě dnes dělá.

Přiel jsem se naposled podívat, jak to tady beze mne zvládáte,” prohlásil ertem a zamířil k oddělení lahůdek. Jako obvykle bylo právě zde nejvíce zákazníků. Marcelu zahlédl u z dálky. Předběhl čekající, mezi nimi se začalo ozývat nesouhlasné mručení, a postavil se

před ni. Tak nezapomeň,” řekl jí. A skončíte, čekám u Labuníka.”

To ví, e nezapomenu,” odpověděla. A vypadni přesně v jednu, budu tam dret místo.”

Jsme dohodnuti, tak to platí,” prohlásila s trochou netrpělivosti v hlase. Byla doba

dopoledních svačin a kupujících v oddělení lahůdek neustále přibývalo. Pochopil, e by

neměl Marcelu déle zdrovat. Tak čau,” řekl k potěe kupujících.

Vyel ze samoobsluhy, podíval se na hodinky a zjistil, e do setkání s Marcelou mu zbývají

jetě dvě hodiny. Obeel náměstí, pokusil se utratit trochu času rozhovory se známými,

které potkal, ale byly to rozhovory nanic, protoe vichni někam spěchali.

Rozhodl se, e na Marcelu bude čekat rovnou v lokále. U Labuníka bylo poloprázdno.

Několik důchodců pomalu usrkávalo svoji kávu ve snaze nějak si vyplnit moře volného času,

s ním se dosud nedokázali vypořádat. Vybral stolek pro dva a usadil se u něho tak, aby měl výhled ke vchodu.

Servírka ho otázkou co si dá trochu zaskočila. Objednal si dvě deci bílého vína a oddal se

čekání. Místnost se začala postupně zaplňovat hosty, dávajícími i za cenu zvýených

ivotních nákladů přednost zdejí vyhláené kuchyni před závodní jídelnou. Několikrát

dokonce musel upozornit neodbytného zájemce o idli, e místo proti němu je u obsazeno.

Konečně Marcelu spatřil ve dveřích. Její rozevláté katanové vlasy, velké brýle, které jí

náramně sluely a pod nimi trochu bezradný pohled. Popoel jí vstříc. Ani čekal na její

souhlas, objednal aperitiv.

16

Co si dá? zeptal se, kdy před ně servírka poloila dva jídelní lístky. Znojemské hovězí,”

řekla Marcela po kratičkém zaváhání.

Kdepak,” odmítl. Dnes máme slavnostní oběd. Dvakrát kung-pao,” zavolal na servírku.

Čekání vyplnili usrkáváním aperitivu. Pak mlčky jedli. Michalovi připadalo nevhodné začít se bavit o banalitách, je-li před nimi tak závaný rozhovor. Kdy dojedli, objednal sedmičku vína a netrpělivě přihlíel, jak servírka neobratně manipuluje s vývrtkou. Chvíli trvalo, ne mohl zvednout sklenku k přípitku. Tak na nás dva, Marcelo.” Hlas se mu trochu zachvěl.

A ijem.” Tón, jakým to řekla, Michala trochu rozladil.

Na vechno hezké, co jsme proili a co jetě proijeme,” dodal trochu naměkko a maličko se zasnil.

Proil s Marcelou opravdu krásné léto. Na vech diskotékách, jimi se jejich město honosí,

na koupaliti, jím se sice nehonosí, ale je tam mono dojet městským autobusem. A pak

kouzelných čtrnáct dní pod stanem. Měl jí plnou hlavu a teď nevěděl, jak začít, aby se jí

svěřil se svými plány do budoucna, v nich Marcela hrála tak důleitou úlohu.

Take zítra jedu,” prohlásil konečně a velmi nesměle.

Přeju ti, aby ti vojna rychle uběhla,” zareagovala. Zase chvíle mlčení.

Nic víc mi k tomu neřekne? Třebae mi bude psát, bude za mnou jezdit a těit se, a

přijedu na dovolenou?”

Ví přece, e nerada píu. A jezdit za tebou do takové dálky! To ti radi sem tam napíu. Co se děje v samoobsluze a tak. Abys neztratil kontakt.”

Byl ohromen nejen tím, co říkala, ale i jak to říkala. Věcně a bez valného zájmu. Jako by se bavili, e dnes u zase přivezli pozdě chleba. A on si od tohoto rozhovoru sliboval, e rozhodne o celé jeho budoucnosti. O budoucnosti jich obou.

Ví … já myslel, e po těch dvou letech … dva roky přece nejsou zase tak dlouhá

d o b a . . c í t i l e má srdce a v hrdle.

Dva roky, to je desetina enského mládí, Michale,” řekla. A já je nemíním poloit na oltář vlasti. Ani kvůli tobě, i kdy jsi docela fajn kluk.”

Dál u nebylo o čem se bavit. Zvedla se k odchodu.

Marcelo, já myslel, e dnes večer oslavíme můj odchod na diskotéce,” řekl jetě a bylo mu jasné, e mluví do větru.

17

Dnes večer jdu s holkama do divadla. U máme dávno lístky. A potom, neměli bychom si o

čem povídat. Jediné téma, které mě zajímá, co bude zítra. A zítra u tady nebude,”

uzemnila ho.

Svěsil hlavu. A ona v upřímně míněné snaze o obveselení dorazila Michala úplně. Ví co?

Stav se, a půjde z vojny. Třeba se nám to bude hodit.”

Zaplatil a rozloučili se. Bál se, aby neviděla,, e má slzy na krajíčku.

Matka byla jeho předčasným návratem domů udivena.

Přiel jsem na chvilku zalehnout,” vysvětloval. Večer bude rozlučka.”

Vyslechl matčina nabádavá slova, aby to večer nepřeháněl, musí přece ráno brzy vstávat,

vlastně jetě v noci, a ujitění, e má vechno připraveno. Lehl si na gauč, aby zaspal, co před chvílí proil.

Na diskotéku dorazil v mizerné náladě a se zpoděním. Jako obvykle bylo nabito a tak se

dostal dovnitř jen díky dobrým vztahům k Harry Černíčkovi, prodavači vstupenek a pořadateli v jedné osobě. Harry, občanským jménem Karel, měl pro svoji pořadatelskou funkci náleitou kvalifikaci. Před časem docela obstojně boxoval. Jako prodavač vstupenek u byl

horí. Zinkasoval návtěvníka, ale dát mu vstupenku často zapomínal. Kdy se o ni jeden

z hostů přihlásil, Harry řekl:

Promiň, chlapče, to ví, za těch pár let boxování jsem tu a tam chytil pumelici i na hlavu.

Občas se to projeví tím, e zapomínám.” Vstupenku mu ale stejně nedal.

Na Michala se vak tvářil, e se mu chystá vstupenku vydat. Věděl toti, co bude následovat.

Vykali se na to, Harry,” prohlásil Michal a vrazil do tmy s jistotou stálého návtěvníka. To znamenalo překonat dva schody hned za zástěnou. Ten, kdo schody před léty stavěl, zcela logicky předpokládal, e se v tomhle sále bude večer normálně svítit. Protoe na diskotéce

vládlo přítmí, kdo vcházel poprvé, zpravidla zatápal a mnohdy skončil na zemi. Harry

Černíček konstatoval, e je to tak v pořádku, protoe se alespoň pozná, kdo je stálý host a kdo ne.

Disko decibely hřměly naplno, Michal zůstal stát a čekal na přestávku, aby se zorientoval a urval idli. Konečně amplióny utichly a místnost dostala nějaký ten lux navíc. Michal se přesvědčil, e na volnou idli nemá anci. Vtom si viml, e na něho mává Viktor.

19

Asi také něco volal, ale v té vřavě mu nebylo rozumět. Chvíli trvalo, ne Michalovi dolo, e je zván ke stolu. Dost se tomu pozvání divil. Není přece s Viktorem ádný kamarád, i kdy se znají. Viktor, zavalitý vazoun a zaměstnáním závozník, nedávno překročil čtvrtstoletí svého věku. Ač na diskotéce pravidelný host, moc toho nenatancoval. Jeho zábavou bylo spíe pivo, říznuté myslivcem. Harry Černíček ho poutěl na diskotéku zdarma. Na oplátku měl

Viktor v případě potřeby přispěchat pořadateli na pomoc jako vyhazovač.

Tě vítám, brácho,” zahalekal Viktor, kdy se k němu Michal přiblíil. Vem si idli.” Michal se bezradně rozhlédl kolem a viděl, e iroko daleko není ádná volná. Viktor to rovně zjistil.

Vstal, popoel k mladíkovi, který opodál seděl nad pomerančovým dusem a řekl mu:

Hochu, e jsi v poslední době výrost, co?” Mladík se tvářil udiven.

Tak uka, jak jsi výrost. Vstaň.” Viktor mladíkovi vytrhl zpod zadku idli a odnesl ji ke svému stolu. Sedej,” vyzval Michala. Pak přivolal vrchního, který opravdu a velmi brzy přiel, i kdy v tomto podniku bylo pravidlem chodit si k výčepnímu pultu sám. Obsluha patřila k Viktorovým výsadám. Tady kámo se s námi dnes loučí,” sdělil Viktor vrchnímu.

Vichni tam musíme, takový u je muský úděl,” zameditoval vrchní a ani čekal na

podrobnějí pokyny, odkvačil. Zanedlouho byl zpět s tácem piv i s mysliveckým

přísluenstvím. Hbitě také Michala zinkasoval. Pak se to jetě několikrát opakovalo a Michal nic nenamítal. Byl finančně připraven na rozlučku s Marcelou. Domů li v noci ve třech.

Michal, Viktor a Kája, který bydlel na stejném konci města. Chodník jim byl trochu úzký.

Protijdoucímu mui dali najevo, aby se jim vyhnul. Jene neznámý… a to je popudilo … nebyl ochoten ustoupit z chodníku na silnici. Kdy se ho pokusili k tomu donutit, strhla se rvačka, která proti očekávání nebyla pro trojici rozkuráených mladíků snadnou záleitostí. Chlápek se zřejmě vyznal. Odhodil Káju a Michala od sebe a dal se do Viktora. Náhle zavrávoral a padl na chodník. Dostal ji! Vemte roha,” křikl na ně Viktor. Rozutekli se.

20

3

Radka Maree probudilo skřípění kol a lehké trhnutí, kdy vlak zastavil. Ve vedlejím kupé

někdo, asi v domnění, e je bůhvíjak vtipný, začal vyvolávat: Pivo, limonáda, horké párky.”

Radek zjistil, e je venku překrásné slunečné jitro. Pak věnoval pozornost své sportovní

bundě s nápisem T. J. Baník na levé straně prsou. S potěením zjistil, e její zářivá lu nijak neutrpěla. Začal si prohlíet své spolucestující. Vechno kluci jeho věku, se sportovními vaky nad hlavami. Nebylo pochyb, e jedou za stejným účelem jako on. Někteří jetě spali, jiní jen podřimovali.

Kde to jsme? Teď by bodla drková,” prohodil nahlas a otevřel okno. Jeho soused, vytáhlý blonďáček, přisvědčil: To by tedy bodla.

Rázem bylo vzhůru celé kupé. Začali se protahovat a pak postupně vybalovali, co jim

starostliví nejblií uchystali na cestu. Radek vytáhl dunajskou klobásu. Ne se pustil do

jídla, nabídl sousedovi, ale ten poděkoval, e má svoje.

Nae brigáda socialistický práce se mnou včera uspořádala rozloučení. Představte si, e se

zavázali plnit dva roky, co budu na vojně, plán stejně jako kdybych byl mezi nima. A nějakou tu kačku z toho mi prý také polou.” Podíval se po svých spolucestujících a s potěením zjistil, e je zaujal. To bych taky bral,” řekl jeden z nich.

Chlapi mě nabádali, e bych se měl na vojně vytáhnout, abych je dobře reprezentoval. Co

jako znamená pořádně zabrat, plnit rozkazy a nepít. Musel jsem jim na to dát ruku. Tak jsem ji dal.” Po těch slovech vytáhl Radek ze sportovního vaku láhev vodky. Tohle mi dali s sebou.” Odtrhl uzávěr, pořádně si lokl a podal láhev sousedovi se slovy: Cvakni si a dej kolovat.”

Má přece nepít,” poznamenal jeho soused, ale pro jistotu poté, a se také napil.

Na vojně, kamaráde, na vojně. O vlaku řeč nebyla. Ale a dojedu na místo, ani hlt. V naí

brigádě se drí slovo.”

Sna se, hochu. Bude vzornej a napíou o tobě v novinách,” vstoupil do debaty dalí z mladíků, který si taky loknul. O mně u psali v černý kronice. Tedy jen iniciály.

S. B. - Slavomír Broek. To jsem já. Nedávno jsem se vrátil z lochu.”

21

Podíval se na ně v očekávání, jak budou reagovat. Jeho sdělení na ně neudělalo ádný

dojem a ani je nenapadlo zeptat se na podrobnosti.

Láhev mezitím doputovala k mírně zavalitému klukovi s podmračenou tváří, oblečenému v

kvalitní koené bundě. Nezlob se, řekl Radkovi. Já pít nesmím. Jsem nemocný.”

Zvědavě si ho prohlédli. Odkdy rukujou nemocný?” zeptal se kdosi.

Táta taky říkal, e je to nesmysl. e jsem měl dostat modrou kníku. Já jsem s vojnou vůbec nepočítal. Táta tvrdil, e je to na beton. A taky platil přes známýho doktora. Vimný pro srdcaře, pro plicního specialistu, pro rentgenologa.”

A co ti řekli doktoři u odvodu?” zeptal se Radek.

e ze mě bude voják jako kdy vyije. Táta samozřejmě zase běel za tím svým známým

doktorem a ten ho ujistil, e do nástupu mám daleko a do tý doby bude vechno v pořádku.

Vyinkasoval od táty dva tisíce pro nějakýho člena posudkové komise. Jene toho doktora

zaili měsíc předtím, ne jsem dostal povolávací rozkaz. Jel v úplatkách i ve valutovejch

podvodech.” Ví co?” řekl Radek. Cvakni si a vykali se na nemoce. Nemá to smysl.”

Ale já jsem opravdu nemocný. Jene mi to nikdo nechce věřit. A napít se, to by mě mohlo

zabít. A také, hoi, já se tý modrý kníky jetě nevzdal.”

Ukázalo se, e láhev vodky je pro sedm chlapů jako kdy plivne do moře. Jiná natěstí

nebyla.

Za Pardubicemi si začali povídat o děvčatech. Michalovi nedalo, aby svým spolucestujícím

nesvěřil Marcelin názor, e čekat dva roky znamená ztratit desetinu enského mládí. Vyjádřili se o ní dost nelichotivě, co se mu vůbec nelíbilo. Co o ní mohou vědět?

Ukecla se a to je vechno. Za pár dní dostane od Marcely dopis, ve kterém se mu omluví.

Skálopevně tomu věřil.

Kdy jsem byl v krimu,” vstoupil do debaty Slavomír Broek, posílala mi Katka baličky a na muského se ani nepodívala. To nemám od ní, ale od kamarádů. Doma za to měla zle.

Máma ji přesvědčovala, aby se vykalala na kriminálníka. Kdy mě pustili, čekala u brány.

Vlastně ne u brány, ale v nádraní hospodě. To je holka, co?” Podstatné jim vak zamlčel.

Toti e ji od té doby neviděl. Telefonoval jí do dílny, ale vdycky se mu dala zapřít.

22

Několikrát čekal, a půjde z práce, ale marně.

Já jsem táta dvou dětí, vyznal se vytáhlý blondáček. Jak jsi to stihnul?” podivili se.

Dvojčata. Nedávno jim byl rok. Jirka se jmenuje po mně, Honza po mámě. Je Jana.”

Bude mít honičku. Ty na vojně a ona na vechno sama.”

Nebude. O kluky se nám postará její matka. Já stejně moc nepomáhal. Hodně času jsem

trávil na atletický dráze nebo v tělocvičně na tréninku.”

Tak proč ses tak brzy oenil?” zajímali se.

Kluk se ení před vojnou hlavně proto, e musí. Já chytil po maturitě na průmce sluný

místo u počítačů. Rodiče Jany i moje se předhánějí, kdo pro nás více udělá. Bydlíme u

Janiných rodičů zadarmo. Jíme taky zadarmo, nai nám zase pořád něco nosí. Dětem i pro

nás.” Dovedl sis vybrat,” prohodil uznale Slavomír Broek.

Jsme láska od osmičky. Dělili jsme se o svačiny, společně dělali úkoly. Kdy jsem nebyl na hřiti nebo v tělocvičně, seděl jsem u nich. Měl jsem to s vekerým komfortem. Právě, kdy

nám to začalo jít oběma na nervy, přila Jana do jinýho stavu.

Nám dvěma to bylo jasný. Jana půjde před komisi a tím končíme. Její rodiče jí to rozmluvili.

A se radi vezmeme a a se dítě narodí, můeme se dát rozvést. Rozvedená paní se jim

zdála společensky únosnějí ne holka, kterou kluk po dlouholetý známosti nechal, nebo

dokonce svobodná matka. Moji rodiče na toto řeení přistoupili a mě se nikdo neptal. Zatím

jsme se nerozvedli. Mám před sebou dva roky vojny. Jestli rozvedenej nebo enatej, je

celkem jedno. A taky se bojíme, co by se dělo s dětmi. Moji i její rodiče by se o ně asi

poprali. Jsou schopni se o kluky soudit. A já si také nedovedu představit, e bych se s nimi mohl stýkat jen v určený dny.”

Jirka skončil a ostatní nevěděli, co na to říct. Zřejmě na nějaké vyjádření ani nečekal.

Před Prahou zůstal vlak stát na trati chvíli. Jetě si stačili sdělit, kdo z nich směřuje do stejné posádky. Na Hlavním nádraí museli přestupovat. Rozeběhli se bez rozloučení. Mnozí se zase brzy setkají.

23

4

Michal Gregor přecházel nástupitě, na kterém stál jeho vlak. Potkal Igora, bývalého

spoluáka. Taky rukoval. Kam to má, Michale?

Navzájem se poinformovali, kdo kam nastupuje a zdálo se, e tím jejich setkání končí. Igor

jetě dodal: Slyels o tom? V noci někde tam u vás nali pobodanýho karatistu. Vracel se ze soustředění a někdo ho přepadl.” U nás? zděsil se Michal a cítil, e ho polil horký pot.

Vím to od ségry, měla slubu ve pitále na příjmu.” Igor pokynul Michalovi zdvieným

palcem: Tak se na tom zeleným vandru měj!” Michal zůstal stát jako přimraen. Pak se

přece jen trochu vzpamatoval a nastoupil do svého vlaku. Vmáčkl se do jednoho z kupé a

poloil nahoru svůj sportovní vak. Vracel se v mylenkách k noční rvačce. Soused, branec

ho vak vyruil výlevem stesků na protekci, která světem vládne a běda tomu, kdo ji nemá.

Co je jeho případ. Bude vymetat cvičák, místo aby v Dukle systematicky zvyoval svou

výkonnost ve vrhu koulí. Kolik hází?” zeptal se ho Michal bez valného zájmu.

Z údaje, který mu soused sdělil bylo zřejmé, e v tomto případě nikdo nikomu neukřivdil.

Také to svému spolucestujícímu řekl.

Ale pořád se lepím, take kdybych měl podmínky a odborné vedení… Koulař se urazil,

odsedl od Michala a ztratil zájem o dalí rozhovor.

Michal znovu začal v duchu probírat podrobnosti noční cesty z diskotéky. Cítil, jak jím začíná třást vnitřní strach. Asi pořádně, protoe zneuznaný koulař se zeptal: Včera jsi to přepískl, e jo? Měl bys strčit hlavu do okýnka, udělá ti to dobře.”

To nic, u je to lepí,” zmohl se Michal na odpověď.

To přece nemůe být pravda, jde o náhodu, uklidňoval sám sebe. Viktor sice není ádný

anděl, ale pobodat člověka by určitě nedokázal. A ádný nů u něho při rvačce neviděl. Při

rvačce ani jindy.

Částečně se uklidnil. Jistě jde jen o shodu náhod. Trochu se na tom chodníku poprali,

zatímco někde o kousek dál to lo na noe. Prostě náhodná shoda, nic více.

24

U je ti líp? zeptal se jeho soused.

Michal přijal otázku jako vítanou příleitost přehodit mylenky na jinou kolej. e tě nevzali do Dukly, z toho si nic nedělej. I u normálního útvaru bude mít monost trénovat.”

Myslí?” řekl ten druhý bez valného nadení. Ale ono to přece jen není to pravé. Bez trenéra a veho, co k tomu p a t ř í … ” Začal vypočítávat bez čeho veho se pořádný trénink neobejde. Michal ho příli neposlouchal. Znovu se zděsil. Co to vlastně křičel Viktor? Dostal ji. Vemte roha! Co znamenalo to dostal ji? Bodl ho. Vechno je jasné.

Vdy neměl nů, pokračoval Michal v dialogu sám se sebou. A znovu pot, stékající po

zádech. Harry Černíček poutěl Viktora na diskotéku zadarmo, aby mu v případě potřeby

pomohl. A člověk, který je připraven, e půjde do rvačky, bude-li třeba, se pojistí, aby neměl jen holé ruce.

Jak se dovím pravdu? Jak se dovím, e nejedu v nějakém průvihu? Tohle se mu nyní zdálo

rozhodující. Dovědět se pravdu, dovědět se, e se nic nestalo, kromě nějaké rány pěstí,

kterou si vyměnili. Čert mu byl tu diskotéku dluen. Vlastně vechno zavinila Marcela. Kdyby s ním bývala večer  l a … Hned jak přijede k útvaru, napíe matce. Jestli slyela co se u nich stalo a kde se to stalo. Ano, kde se to stalo, v tom je podstata. Zase ulehčení.

Ne, matku do toho nemůe zatáhnout. Ve své horlivé snaze vyhovět mu a vechno zjistit by

vyvolala um a zbytečně na něho upozornila.

Dospěl k závěru, e nechá věcem volný průběh. Jestli to byl Viktor, vechno u stejně

prasklo a a přijede k útvaru, budou u na něho čekat. Take není vyloučeno, e jetě dnes

pojede zpátky. Moná i s doprovodem. Pak znovu změnil rozhodnutí. Přihlásí se sám. A

přijede vlak do Plzně, vystoupí a zajde na nádraní stanici SNB. Mohou si vechno ověřit

telefonicky. Ale co si ověří? I kdy se v případě zraněného bude jednat o úplně jinou

záleitost, ne která se týká jeho, budou vechno muset důkladně proetřit. A to chvíli trvá, take nenastoupí u útvaru ve stanovenou dobu a zase bude průvih. Stáli v Plzni poměrně dlouho. Urval kelímek načernalé, značně vychladlé tekutiny, neoprávněně nazývané kávou.

A pak s pocitem úlevy vzal na vědomí, e se vlak zase rozjídí.

25

Nechat vemu volný průběh, takové bylo jeho definitivní rozhodnutí. Vystoupil na nevelkém

cílovém nádraí. Spolu s ním opustilo vlak několik dalích chlapců. Vítáme brance, hlásal transparent, umístěný nad východem z budovy. Pod ním stáli dva vojáci v naehlených uniformách a s červenou páskou na rukávě. Pěkná díra, prohodil kdosi. Vojáci dělali, jako

kdy poznámku přeslechli. Počkali, a se vlak znovu rozejel, jetě jednou se rozhlédli po

kolejiti, aby se přesvědčili, e tu nikoho nezapomněli a pak jeden z nich řekl:

Tak jdeme.” Proli venkovským nádraím a stanuli na ulici.

Jeimarjá, tady snad ani neijou lidi.” Hlas připadal Michalovi známý a tak se ohlédl. Byl to Radek s nápisem T. J. Baník na tričku.

Půjdeme po silnici. Pokuste se udělat něco jako dvojstup. To snad svedete, ne?” řekl jeden z vojáků s páskou. V jeho hlase byla mírná shovívavost, smíená s ironií. Rovně mírnou.

Za ruku se máme taky vést?” zeptal se Jirka, táta dvojčat.

Pak Michal jetě zaregistroval Slávka Broka, o něm psali v černé kronice pod iniciálami S.

B. a také cvalíka Bilského, jeho táta skočil na lep podvodníkovi, kdy se snail sehnat

synáčkovi modrou kníku.

Tak jsme se zase seli,” prohodil Michal k Bilskému, který el ve dvojstupu za ním.

Jo, seli, ale ne na dlouho, to si pi,” odpověděl Bilský.

li do kopce, slunce docela obstojně hřálo a oni jako by se najednou vrátili do kolních let, kdy je takhle soudruh učitel či soudruka učitelka, ta vzhledem k feminizaci naeho kolství častěji, vodili na vycházku. Měli pocit, e vechny dosavadní starosti nechali za sebou ve vlaku. Kdosi z nich se rozhodl dát tomuto pocitu průchod činem. Pokusil se dlouhánovi, který kráčel před ním a usilovně se snail o cosi, co vzdáleně připomínalo pochod, zezadu podrazit nohu. Přesně tak, jak to dělali při kolních vycházkách.

Neblbni,” zareagoval postiený, ale jen tak, aby se neřeklo. Zloby v něm nebylo ani trochu.

Vyli na kopec a před nimi se rozevřel docela hezký pohled. Městečko zářilo v dopoledním

slunci jako vymalované, jen několik paneláků na okraji trochu hyzdilo jeho starobylý vzhled.

26

Chystali se tam zamířit, ale vojáci s páskami na rukávech odbočili vpravo a teprve teď si

vimli komplexu edivých, docela moderních budov. lo mimo jakoukoli pochybnost o

kasárna. Nad bránou mírně plápolal ve větru velký transparent. Co na něm bylo napsáno,

jetě nestačili z té dálky přečíst, ale i tak jim bylo vechno jasné. e vítají brance.

Do hospody bude pěkně daleko, usoudil Radek.

Kolem nich se mihl igulík novějího typu. Za volantem stříbrovlasá hlava, vedle řidiče

čupřina černých kadeří.

Táta veze kluka a do kasáren,” řekl kdosi. Asi s ním bude jezdit i po cvičáku.”

Po chvíli dorazili i oni, pěí. V nápisu na transparentu se nezmýlili. Opravdu je vítal. Dozorčí u vchodu zvedl závoru. Po chvilce ji zase spustil. Michal si uvědomoval, e mu to nevadí. e je docela rád. Jirka proíval stejný pocit. Brokovi to bylo jedno. U jednou za ním takhle zavřeli bránu, ale to bylo přece docela něco jiného. Jen Bilský se necítil ve své kůi. Ale vzápětí ho napadlo, e mu brzy bránu zase otevřou, a půjde domů s modrou kníkou. A určitě to nebude dlouho trvat.

5

Stáli v pečlivě vyrovnaných řadách. Michal Gregor, Slavomír Broek, Radek Mare, Petr

Bilský, Jirka Smr, otec dvojčat a dalí, kteří teprve před nedávnem oblékli vojenský

stejnokroj. Kdy se náměstíčkem rozlehlo jejich mohutné tak přísahám”, dostali povel ke slavnostnímu pochodu. Teď u to byl opravdový pochod ničím nepřipomínající plouení ke kasárenské bráně, které absolvovali před měsícem.

Přiel slavnostní oběd a po něm objetí nejbliích. Matek, otců, manelek, snoubenek.

Michal uviděl matku u z dálky. Stála v hemení kolem trochu bezradně a krátkozrakýma

očima se marně snaila rozeznat mezi naehlenými chlapci toho svého.

Běel jí vstříc. Radost ze shledání mu poněkud kalilo to, e přijela sama, bez Marcely. I kdy si předtím bezpočtukrát řekl, e je nesmysl doufat v Marcelin příjezd, jiskřička naděje v něm doutnala. Nastal úprk do obou místních restaurací, v jeho závěru bude sveden boj o kadou idli. Vichni, kdo váili tak dlouhou cestu za svými vojáky, si přece toho mají tolik co

povídat.

28

A hlavně vyzpovídat toho svého, jak se mu daří a jaksi vede.

Michal věděl, e v tomhle úprku nemá anci, vzhledem k matčiným křečovým ilám.

Vyslouila si je téměř celoivotním stáním za pultem obchůdku s potravinami, ve kterém byli kdysi s Michalovým tátou na vechno sami. Táta za tím pultem také zemřel, ani se doil důchodu, na který se tolik těil. Přesto vak matka rozhodla, aby syn el v jejich lépějích.

Vliv na matčino rozhodnutí měla také samoobsluha blízko jejich bydlitě.

V obchodě dnes pracují předevím enské. Jako muský by ses mohl stát v samoobsluze

vedoucím, udělala před časem závěr. Michal souhlasil. Byl ikovný a zejména u zákaznic

velmi oblíbený. Rády uprostřed nákupu prohodily pár slov s hezkým prodavačem.

Zavedl matku do nepříli útulné, úplně prázdné návtěvní místnosti v kasárnách. Posadili se za stůl v nejzazím rohu, aby si mohli nerueně popovídat. Michal vak musel ze veho nejdříve pod přísným matčiným dohledem spořádat půlku kuřete, kterou vytáhla z objemné

kabely. Třebae po nedávném obědě hlad necítil, dal se do jídla. Málo platné, kuře, které

upekla máma, je lahůdka.

Na pořad přily matčiny dotazy, jak se mu na vojně vede. Odpovídal popravdě, nic

nepřikraloval. Pak matka začala Michalovi sdělovat novinky z domova. Které ze známých

děvčat se bude v dohledné době vdávat a co je nového v samoobsluze. Chtějí, aby jim la

v předvánočním období vypomoci, co by ona s velkou radostí udělala, ale bojí se, e jí to

zdravotní stav nedovolí.

Michal poslouchal se zájmem do značné míry předstíraným. Po celou dobu matčina

vyprávění přemýlel, jak by se jí co nejnenápadněji zeptal na to, na co musel neustále

myslet, co ho občas budilo ze spánku. Na mue, který byl noc předtím, ne Michal nastoupil

na vojnu, probodnut noem. U několikrát se rozhodl předstoupit před velitele čety a poádat ho, aby s ním mohl promluvit. Vdycky vak v poslední chvíli od svého úmyslu upustil. Nic se přece neděje, jeho poslední civilní večer jako by neexistoval. Bylo u v Michalově povaze ponechávat věcem volný průchod a nevzruovat se nepříjemnostmi dříve ne nastanou.

Proč si zbytečně komplikovat ivot?

29

Někdo by to snad nazval zbabělostí, ale Michal to za zbabělost nepovaoval. Neměl prostě

rád komplikace, a tohle mohla být komplikace jako hrom. Mohla, ale zatím nic

nenasvědčovalo, e bude.

Přiblíil se čas odebrat se k vlaku, který znamenal nejvýhodnějí spojení do Prahy a odtud

do dalích míst. Na nástupiti bylo ji půl hodiny před příjezdem k nehnutí, lidé do sebe

strkali a mnozí si moc přáli, aby vlak zastavil tak, e právě oni budou mít nejblíe ke dveřím do vagónu. Michalovi bylo jasné, e boj o místo musí svést sám, protoe jinak matka neodjede, nebo v nejlepím případě bude a do Prahy stát. Motorák přijel a nastala

nepopsatelná vřava. Michal se oháněl lokty kolem sebe, odstrkoval lidi a nakonec se mu

astně podařilo skočit na schůdky jetě dříve, ne vagón zastavil. Nael volné místo,

poádal vedle sedícího mue, aby mu je podrel a z okénka zavolal na matku. Akce se

vydařila, matka bude a do Prahy sedět.

Jetě s ní z nástupitě prohodil pár slov do okénka. Matka ve chvíli, kdy u se ozval pískot výpravčího, řekla: Málem bych zapomněla. Předevčírem byl u mne nějaký Viktor. Říkal, e je tvůj kamarád a chtěl tvoji adresu na vojnu, e ti napíe. Tak jsem mu ji dala.”

Vlak se rozejel, Michal zamával a chvíli mu trvalo, ne byl schopen pohnout se z místa.

xxxx

Bylo po večerce, leeli ve tmě a na spaní měl málokdo z nich pomylení. Proili runý den a vládla veobecná spokojenost, e se jim vydařil dopolední přehlídkový pochod.

Brigáda vyslala delegaci,” sdělil ostatním Radek. Přinesla mi pozdravy, tisícovku a pár klobásek. Neměl by náhodou někdo chu?”

Jetě včera by se vrhli na domácí klobásy útokem. Teď jen smutně povzdechli, protoe byli

přejedeni. A teď se kluci podrte,” pokračoval Radek. Přijela také Marta.”

Nevěděli, kdo je Marta.

Vychovatelka z dětskýho domova, nad kterým má nae brigáda patronát,” objasnil. Přivezli ji s sebou. Zařídili to tak, abych si s ní mohl leccos povědět mezi čtyřma očima. Zkrátka, hoi, dva roky uplynou a jsem enatý člověk.”

30

Jana se mne dneska zeptala, jestli u není čas, abychom toho nechali,” navázal na Radka Jirka. Teda, jestli bychom se neměli dát rozvést. e to stejně nemá takhle dál cenu. Má prý chlápka, který by ji bral i s kluky. Ani platit bych na ně nemusel. Nebýt téhle poznámky, asi bych byl přikývl, a to tedy rozjede. Ale s tím neplacením mě namíchla. Tak jsem jí řekl, e dokud jsem na vojně, nic se řeit nebude.”

Táta říkal, abych vyčkal,” ozval se Bilský. Řekl jsem mu, e jsem ten měsíc vojny strávil větinou prohlídkama v posádkový nemocnici a vechny skončily závěrem, e jsem normální zdravý člověk. Prý to nic neznamená. Mám se etřit a vydret. On teď zařizuje něco, co

vojenské pány vyvede z míry. Člověče, být na tvém místě, vykalu se na nemoci a tátovi

řeknu, e kdy u neví, co s prachama, aby ti raději koupil auto,” doporučoval Radek.

Slyet tě politruk Růička, měl by z tebe asi náramnou radost. On mi nedávno toti radil něco podobného. Jene poručíkovi se to mluví a tobě taky. Vy toti nejste nemocní lidé jako já.

Podívej se, Petře, já ti to řeknu na rovinu,” rozohnil se Radek. Tobě je pendrek a jen simuluje.” Schylovalo se k hádce. Moná ve snaze, aby jí zabránil, ozval se Slávek a bez jakékoli souvislosti řekl: Nejsmutnějí den v base je neděle. To si ty elezný vrata obzvlátě bere.” Do lonice mustva vrazil dozorčí: Co je to tady? Nevíte, e je dávno po večerce?”

Vzali jeho upozornění na vědomost. Michala u vůbec nic neruilo v jeho neradostných

úvahách o matčině poznámce, e se Viktor sháněl po jeho adrese. Copak je to nějaký můj

kámo?

V noci se mu zdálo o dlouhém noi. Nů leel na chodníku a jeho čepel se ve světle pouliční lampy pronikavě blytěla. Probudil se celý zpocený. Podíval se na svítící ciferník náramkových hodinek a zjistil, e do rána je jetě daleko.

6

Prolo několik dalích týdnů na cvičiti a tankodromu, na trenaérech i v učebnách. Slávek

Broek se vrhl do plnění úkolů s vervou, které se sám divil. Stejně se vak nedokázal zbavit mylenky, e vechno, na čem stavěl svoji budoucnost, se mu zhroutilo jako domek z karet.

31

Budoucností pro něho byla předevím Katka. Čekal na její návtěvu kadou sobotu a neděli.

Jednou za ním přijel muský, který teď bydlí s jeho mámou a se kterým si nikdy neměl o čem

povídat. Jejich setkání se omezilo na formální rozhovor. Prý na vojně se to dá vydret ve

srovnání s tím, kde trávil devět měsíců předtím. Trpělivě vyslechl nabádání matčina

spolubydlícího, aby koukal sekat dobrotu, e je to jediná monost, jak si trochu vylepit, co si tak polepil. Kdy vydrí, dalo by se uvaovat o návratu do autoopravny. Mohl by v tom něco udělat, vedoucí je jeho známý. Rozeli se a oba byli rádi, e mají setkání za sebou.

Slávek touil po Katce. Aspoň po jejím jediném slově. U několikrát ji v dopise ádal, aby se ozvala. Neodpověděla. Dlouho mu trvalo, ne si sám přiznal, e je konec. e ji ztratil u ten večer, kdy s notnou dávkou alkoholu v krvi usedl za volant. A ve, co z Katčiny strany následovalo, těch pár balíčků a dopisů, které mu poslala do vězení i to, e na něho v den

proputění čekala, nebylo nic jiného, ne milosrdné gesto, vyvolané pocitem spoluviny.

Vdy vyjíďka na flám byl její nápad. Pak nastoupil na vojnu jako vichni kluci jeho věku a ona povaovala svoji povinnost za splněnou. Vykrtla ho ze svého dalího ivota.

Svým způsobem Slávka vyvádělo z míry i to, e tu nikoho nezajímá, kde strávil ten téměř rok před vojnou. Od prvního dne, kdy překročil práh kasáren čekal, e si ho někdo zavolá, začne mu kázat, připomene mu čeho se dopustil a bude pronáet nabádavá slova o nutnosti polepení. Nestalo se tak. Jednali s ním jako s kadým jiným. Kdy se mu něco podařilo, byl pochválen, kdy něco neudělal jak bylo třeba, zpérovali ho.

xxxx

Přila noc, kdy je neočekávaně zvedli. Kdy dozorčí roty zjistil, e vyhláení poplachu

neberou jak náleí na vědomí a e hrozí nesplnění časové normy, přidal na ráznosti hlasu.

Jednoho z opozdilců vlastnoručně vytřepal ze spacáku.

Naházeli na sebe jednotlivé součásti stejnokroje, ti nejčistotnějí zaběhli dokonce i do

umývárny, ale omezili se jenom na protření očí.

32

Nastal běh k bojové technice. Zdánlivě dost chaotický, ale opravdu jen zdánlivě. Ukázalo se toti, e vyhláení bojového poplachu předtím několikrát nenacvičovali zbytečně. A tak kadý, by to na první pohled nebylo zcela zřejmé, nejkratím směrem a co nejrychleji

spěchal na své místo. Neobelo se to samozřejmě bez poznámek, ale jízlivosti v nich nebylo

ani za mák.Království za horký kafe, zvolal uprostřed běhu do autoparku Radek a dal tak

najevo, e kulturní aktivita jejich brigády socialistické práce u něho nezůstala bez odezvy.

Marně si vak vzpomínal, ani na okamik neustávaje v běhu, kdo tenhle klasický výrok na

divadle pronesl. Asi Hamlet, usoudil v duchu, a nebylo to o kafi, ale o koni. Ale tím Hamletem si úplně jist nebyl. Ostatně princ Hamlet nebo král Richard, co na tom záleí. Rozhodující je co nejrychleji vyrazit z kasáren na záloní shromaditě.

Velitel drustva bleskově zkontroloval bojové rozdílení, dal řidiči rozkaz k nastartování

motoru. Nic. Jen slabé kytnutí. Nový pokus a zase kytnutí. Vude kolem u motory

burácely. Roztrhnu tě vejpůl,” zařval velitel drustva na řidiče.

Klid,” prohlásil řidič, s vypětím vech sil předstíraje duevní rovnováhu. Napoprvé to jde vdycky patně. Jako se enskou.“Proboha, dr hubu,” soptil velitel.

Nálada na vtipkování záhy přela i řidiče, kdy několik dalích pokusů o nastartování zůstalo bez výsledku. Seskočil na betonovou plochu parku a začal se vrtat v motoru.

Po několika sekundách vedle nich stanul velitel roty. Sedláček a Peřina, to je jasné. Seeňte rychle poručíka Kasku,” nařídil. Technik praporu poručík Kaska vak u sám mířil k trucujícímu vozidlu. Na nic se neptal, vlezl dovnitř a také on udělal pokus o nastartování, končící kytnutím.

Kdybyste dovolil, soudruhu nadporučíku,” obrátil se k veliteli roty Slávek. Jetě dříve ne dovolení dostal, začal si pohrávat v motoru s káblíky. Vlez si tam a zkus to,” řekl řidiči.

Svobodník na okamik zaváhal. Co to jsou za móresy, aby mu velel vojín a navíc baant.

Pak poslechl. Vzápětí zaburácel motor a z výfuku se vyvalil spálený plyn.

Jak se jmenujete?” zeptal se velitel roty dříve, ne se Slávkovi podařilo zmizet v útrobách vozidla.

33

Vojín Broek,” odpověděl Slávek. Stále jetě se nedokázal zbavit při vyslovení svého jména provinilého tónu.

Velitel roty jetě něco dodal, ale to u Slávek v burácení motoru neslyel. Kdy usedl na své místo, kluci ho uznale poplácali po ramenou.

xxxx

Několik dní po poplachu, který skončil tím, e je ze záloního shromaditě odvolali zpět do kasáren, si Slávka pozval politický pracovník roty poručík Růička. Slávek vstoupil do jednoduché kanceláře a dal si záleet, aby se ohlásil jak náleí. S napětím, co bude dál.

Vy jste automechanik, e?” přivítal ho Růička.

Vechno mám v papírech,” odpověděl váhavě. Usoudil, e u je to tady. Přijdou nabádavá slova. Chceme vyuít vae schopnosti a kvalifikaci. Co tomu říkáte?”

Nevíte, jestli nějaké mám.”

To u laskavě nechte na nás, jestli víme nebo ne,” řekl politický pracovník.

To tedy jistě víte, e jsem seděl. Take nemáte moc důvodů, abyste mi věřili.”

Budete se divit, ale nějaký se nael. Jsme s vámi celkem spokojeni, velitel čety vás chválí, posudek tam odtud přiel dobrý a co jste předvedl při poplachu, nebylo patné. Zkrátka, počítáme s vámi jako s řidičem. Slávkovi se téměř podlomila kolena. Nemohl uvěřit. Vdy

právě tohle bylo jeho snem. Napadlo ho, e si jeho papíry asi opravdu důkladně nepřečetli.

Vzali mi řidičák,” upozornil nesměle.

Řekl jsem, e s vámi počítáme jako s řidičem, ale ne, e u zítra budete jezdit.”

Slávek začal v duchu počítat. Je to jasné. Řidiči se stávají vojáci druhého ročníku. Kdyby mu bylo odnětí řidičáku zkráceno na polovinu, co zákon umoňuje, mohl by vechno stihnout.

Tak co tomu říkáte, vojíne Broku?” zeptal se politický pracovník.

Soudruhu poručíku, je to a moc krásné.”

Vechno záleí jenom na vás. To jsem vám vlastně chtěl říct. A teď můete odejít.”

34

Slávek vyel z Růičkovy kanceláře a bylo mu téměř do zpěvu. A také se touil s někým

podělit o pocit těstí. S jakou radostí by teď sedl a napsal Katce dopis, e si asi vechno úplně neprovihl, e existují lidé, kteří nad ním nezlomili hůl. Ale psát Katce by nemělo smysl, tohle Slávkovi bylo jasné.

S Radkem Mareem, s tím si promluví. Večer si k němu přisedl na politickovýchovné

světnici. Radek právě dopsal dva dopisy, jeden zřejmě té vychovatelce do dětského domova,

a teď pečlivě zalepoval obálky. To mu ale vůbec nebránilo, aby řekl: ,,Tak povídej, Slávku.”

Jak můe vědět, e chci něco povídat? Třeba jsem si přisedl jen proto, e mě bolí nohy.”

Byl jsi přece u poručíka Růičky a tváří se docela spokojeně. Take si tě rád poslechnu.”

Řekl mi, e je se mnou spokojen a prý se mnou počítají jako s řidičem,” vypálil Slávek a myslel kdovíjak Radka neohromí. Já vím,” přikývl Radek. Jak to, e to ví?”

Včera jsme o tobě jednali ve svazáckém výboru. A co ti dnes poručík Růička řekl, je názor vech jeho členů.” Take ti vlastně nemám co povídat.”

Ale má. Předevím, co ty na to.”

Co bych na to? Teď bych asi měl začít něco slibovat. Jako e na důvěru odpovím důvěrou

a e jste fajn a … “

Není třeba. Kdy u nás v brigádě začne někdo něco slibovat, poleme ho do háje. Aby

nesliboval, ale dělal.” Take slibovat nic nemusím, to jsem rád.”

Něco mi ale přece jen bude muset vysvětlit,” řekl Radek. Ty jsi přece byl svazák, ne?”

Jo, byl. Ale v base ádná svazácká organizace není.”

Tady u roty ale je, jak jistě ví. A zítra máme schůzi. Měl bys přijít, jestli chce.”

Myslím, e mě vyloučili.” Sám nevím, jak se tyhle věci vyřizují,” přiznal se Radek. Ale zeptám se na praporu. Zítra kadopádně přijít můe. Třeba jako host. Budeme projednávat to, co se týká vech, i tebe.”

Slávek přiel na schůzi jako jeden z prvních. Kdy to zjistil, vyel na chodbu a zapálil si cigaretu. U velkého popelníku se shromádilo několik kuřáků. Čekal, e se ho budou ptát, co tady dělá. Dnes je přece svazácká schůze. Na tváři nikoho z nich ádné překvapení znát nebylo.

35

Bavili se o dopoledním výcviku, e jim dal pořádné zabrat.

Kdosi zavolal, e u se bude začínat. Uhasili cigarety, veli dovnitř a Slávek trochu zaváhal.

Kam si má sednout? Viml si, e mu několik rukou ukazuje na volné místo. Tohle pokynutí

ho s konečnou platností zbavilo tísnivého pocitu, s ním na schůzi el. Berou mě mezi sebe, řekl si v duchu.

Po přednesení zprávy výboru se chvíli dohadovali o různých organizačních a

administrativních záleitostech. Konstatovali, e některé zůstaly nedořeené a bude třeba se k nim znovu vrátit. Mezi nedořeené otázky zahrnuli záleitost Slávkova členství v SSM.

Přeli k hlavnímu bodu programu, k otázce, jak se svazáci jejich roty připojují k výzvě k

výtečnému plnění hlavních úkolů bojové a politické přípravy. Co výzva obsahuje jim vysvětlil politický pracovník praporu. Stručně, s hlavním důrazem na konkrétní údaje. Výtečné hodnocení politické přípravy, vysoké procento střelců, kteří budou zasahovat cíl první ranou, neméně vysoké procento výtečných ve střelbě z ručních zbraní, konkrétní čísla úspory pohonných hmot.

Pak se ujal slova předseda svazácké organizace roty. Řekl, e výbor se výzvou důkladně

zabýval, některé poadavky jsou splnitelné i u nich, na něco dosud nemají. Ale kdyby se na

výzvu soustředili, není důvod, proč by to nedokázali. Pak zahájil diskusi.

lo spíe o ostrý spor, ne o diskusi. O tom, e by nebylo správné se ukvapit, nebo přecenit síly. Jeden ze svobodníků prohlásil, e problém je v něčem jiném. Druhý ročník se ji mezi sebou zná, ví co v kom je, na co má a v čem jsou slabiny. Kdy se v tom pořádně rozeberou,

dá se odpovědně říci, k čemu se mohou zavázat. Ale o baantech, rychle se opravil a řekl, o příslunících prvního ročníku, se toho zatím ví velmi málo. Ozvalo se souhlasné mručení.

Radka Maree to popudilo. Kdy mě přijímali do brigády socialistické práce, taky toho o

mně moc nevěděli. Zeptali se, jestli chci s nimi do toho jít a kdy jsem souhlasil, řekli, e oni u se postarají, abych s nimi udrel krok. A tím to skončilo, vlastně začalo. Nechci mluvit za jiné, ale myslím, e mezi námi baanty, jak vy říkáte, i kdy se nám to vůbec nelíbí, je dost takových, co do toho jít chtějí. Ale to u vám asi oni řeknou sami.

37

Plně s Mareem souhlasím,” ozval se Bilský. Je vak třeba brát ohled na zhorený

zdravotní stav některých z nás.” Chtěl jetě pokračovat, ale nedovolili mu to. Měl by mluvit jenom za sebe. U mě s tím svým zdravotním stavem začíná … ,  na chvíli se Radek odmlčel, protoe hledal přijatelnějí výraz. tvát, konečně ho nael, protoe si na

nemocného jenom hraje.

Předseda povaoval za nutné Radka upozornit, aby se hlásil o slovo.

V závěru vzruené diskuse bylo navreno usneseni, e svazáci roty se k výzvě připojí.

Podrobnosti budou upřesněny na základě pohovorů s jednotlivci.

Dolo k hlasování. Slávek pocítil rozpaky, zda má také zvednout ruku. Je tady přece jako

host a cosi mu říkalo, e hosté hlasovací právo nemají. Ale pak ho napadlo, e kdy

souhlasí, nikdo mu nemůe bránit dát to veřejně najevo.

Zvedl ruku a rozhlédl se po ostatních. S trochou hrdosti nad svým rozhodnutím, ale i s

obavou, e mu někdo tu zvednutou ruku vytkne. Nikomu něco podobného zřejmě vůbec

nepřilo na mysl.

Cítil se v té chvíli velice dobře.

7

V neděli bylo hned od rána psí počasí. Dé se střídal se sněhem, ostrý severák pronikal a do morku kostí. Vojákům, za nimi měla přijet na návtěvu děvčata, to činilo starosti.

Bude ji dret za ruku v hospodě,” radil Slávek jednomu z nich. Já bych to docela bral, kdyby Katka přijela. Ale ta u mě pustila z hlavy. Já ji jetě ne. Asi jsem blbec,” dal průchod své patné náladě.

Vechny zdejí holky, co za něco stojí, u tady utrhli poručíci,” prohlásil kdosi. Mají větí monosti. My za dva roky odejdeme a ádná nechce riskovat.”

U před obědem začalo lechtění. Ti sebedbalejí si drhli ruce, a je měli rudé a bědovali, e se té mastné píny z motoru snad nezbaví. Pár vojáků se dokonce pokouelo o manikúru.

K obědu byl obligátní řízek s bramborovým salátem a na odpoledne se připravoval také

obligátní turnaj ve stolním tenisu, pořádaný pro ty, kdo nemají vycházku a ani za nimi nikdo nepřijede.

38

Michal s Radkem se chystali na vycházku. Měli přesný plán. Odpoledne návtěvu kina. Film,

který dávají, má velký úspěch u muské poloviny diváctva, hlásala fáma.

Po kině se hodlali mírné rozoupnout. Kadý večeři a dvě piva, předpokládané finanční

náklady 25 Kčs na osobu.

Michal s Radkem se postupně spřátelili. Michala přitahovala k Radkovi jeho přímočarost

v mylení i jednání, schopnost brát ivot kolem sebe, jaký skutečné je i smysl pro kolektiv, vypěstovaný v tvrdém hornickém prostředí. Brigáda socialistické práce také představovala Radkovo nejmilejí téma. Někdy s tím byl a únavný, ale Michal ho chápal. Radek dovedl

zabrat, dost si vydělal, ale podstata spočívala v něčem jiném. Kluk, který vyrostl u

vzdálených příbuzných a v dětském domově, nael v brigádě svoji rodinu. Porozumění, vřelé

slovo, i kdy někdy vyslovené drsnějím jazykem.

Politický pracovník roty brzy rozpoznal, e za Radkovou zdánlivou obhroublostí se skrývá

bezelstný, upřímný kluk s vysoce vyvinutým smyslem pro spravedlnost. Navrhl ho do

svazáckého výboru roty, zvolili ho a udělali dobře. Radek si nepotrpěl na odkrtnuté akce a schůze, na nich se předvádějí obratní řečníci a skutek utek. Kdy jsme se seli, musí z toho také něco kloudného vzejít, jinak jsme se raději mohli dívat na televizi, říkal. A nejen říkal, také se o to poctivě snail.

Kdy přiel voják od sousední roty Michalovi oznámit, e má na bráně návtěvu, usoudil, e

jde asi o nějaký omyl. Pak se mu rozbuilo srdce. Přijela Marcela! Dostala rozum a chce mu

říci, e v ivotě není rozhodující jen zítřek, ale i pozítří.

Na bráně zjistil, e dolo k tomu, čeho se nejvíce obával. Stál tam Viktor. Michal by byl

nejráději utekl zpět a dal se Viktorovi zapřít. Ale u bylo pozdě.

Zdravím tě, vojcle. Diví se, co? Dálka pro mě nic neznamená, kdy jde o kámoe. Tak

dělej, vyrazíme. Michal dospěl k názoru, e si rozhovor, který ho čeká, musí protrpět. Nic

jiného mu nezbývalo. Viktor přece neváil takovou cestu jen z dlouhé chvíle.

Zaběhl na rotu, sdělil zklamanému Radkovi, e za ním přijel známý a společná vycházka

tudí bude muset odpadnout. A e ho to moc mrzí.

Veď mě někam, kde se dá sluně posedět a vyprávěj, jak se ti vede na vojně,” spustil

Viktor, sotva vyrazili od kasáren k městečku.

39

Je to zabíračka, někdy večer toho má člověk dost. Ale dá se to vydret. Kluci jsou docela

fajn. Tedy větinou.”

A co místní kočky?” zajímal se Viktor. Dvanáct chlapů na jednu nezadanou, ne? To já

znám. Taky jsem slouil v takový díře.”

Netrvalo dlouho a stanuli před sluně vyhlíející restaurací.

Dnes mají vude druhou cenovou skupinu,” poznamenal Viktor a vrazil do dveří. Michal ho následoval. Uvnitř bylo hostů, e by je spočítal na prstech jedné ruky. Čas oběda u minul, večerní návtěvníci přijdou později. Viktor zvolil místo u rohového stolku. Číník, jak se na restauraci druhé cenové skupiny a nadto jetě téměř prázdnou sluí, nad nimi stanul dříve ne se usadili. Dvakrát gruziňák,” objednal Viktor, číník udělal mírný předklon.

Pro mě ne,” řekl Michal a číník svůj předklon zruil.

Tak sedmičku bílýho,” vyřeil situaci Viktor a dodal: Přece se nebudeme nalejvat pivem.”

Číník byl zpět téměř vzápětí a po ceremoniálu s ochutnáním, na kterém si dal záleet, aby

dokázal, e v téhle restauraci vědí, co se sluí a patří, jim nalil.

A se máme dobře,” usmál se Viktor a zvedl číi. Míchal ho následoval.

Kdy poloili sklenky na stůl, výraz Viktorovy tváře prodělal očividnou změnu. U to nebyl

oviální kámo. Tak podívej se, brácho,” začal. Budeme jednat stručně a věcně.”

Michal na něho udiveně pohlédl.

Začneme tím hlavním. Chlápek, co jsme ho sejmuli, je po smrti.”

Já ho přece . . n e d o k á z a l Michal vyřknout to strané slovo.

Ty nebo já, jedeme v tom oba. Vlastně vichni tři. Zatím se nic neděje. Ten karatista byl ve městě cizí. Kriminálka to vyetřuje jako loupený přepadení, který pachatelé nestačili dokončit, protoe se něčeho polekali. Stejně to praskne,” eptl Michal.

Kdy bude dělat, co ti řeknu, nepraskne nic. Hlavně nesmí zblbnout. Já jsem se u

rozhodl. Odjídím na turistický zájezd a u se nevrátím. Podrobnosti ti nebudu vykládat, ani kam jedu. Tím se pro tebe vechno zjednoduí. Ale musím se tam prokázat, e jsem tady byl proti reimu, rozumí?

40

Aby mi přiznali politickej azyl,” Michal na něho hleděl stále nechápavěji.

Prostě, potřebuju něco obstarat, abych je přesvědčil. A ty mi k tomu pomůe.”

Já? vyhrkl Michal.

Chci podrobnej seznam důstojníků vaeho motostřeleckého pluku. S funkcema.”

Copak já je znám? Michal se nemohl vzpamatovat z ohromení. Jsem tady sotva pár

neděl.” Co ví, to ví. A co neví, zjistí. Má na to čtrnáct dní,” nedovolil mu Viktor pokus o výmluvy. Michal rozhodně zavrtěl hlavou. Na to nejdu. To by přece byla pioná.”

Nebuď naivka,” řekl Viktor shovívavě. ádná pioná, jenom pomoc kamarádovi.

A kamarádi si přece mají pomáhat. Zvlá kdy jedou ve společným průvihu.”

Ohlásím to, hned jak se vrátím do kasáren.”

Neohlásí, brácho. Ví proč? Ten třetí kámo, co byl s náma, Kája Lamač, si docela jasné

pamatuje, e jsi toho karatistu sejmul ty. A jetě jednu zprávu ti musím sdělit. Existuje

člověk, kterej dosvědčí, e ne se to stalo, viděl u tebe na diskotéce nů.”

Sám přece ví, jak to vechno bylo,” řekl Michal u dost hlasitě.

Předevím nekřič,” napomenul ho Viktor. A taky uva, jak se bude tvářit tvoje máma, a se doví, e její jedinej synáček je vrah.” Co to říká, t y … ty . .

Posly, brácho, radi se uklidni. A hodně rychle.”

Viktor přivolal vrchního a zaplatil. Tónem, který u předem nepřipoutěl odpor, vyzval

Michala: A teď se půjdeme trochu projít.”

S těmi slovy vykročil ke dveřím a Michal ho následoval. S trochou obavy i trochou

zvědavosti, co se bude dít.

Počasí bylo stále jetě velmi nevlídné, ale plískanice u ustala. Přeli náměstí, které zelo prázdnotou, jen před kinem postávalo pár vojáků v blahé naději, e někdo přijde vrátit lístek.

Bylo toti beznadějně vyprodáno, co se v tomto kině nestávalo často.

li mlčky. Viktor o půl kroku před Michalem, který se plouil jako by ho někdo strkal.

41

Zamířili k nádraí. Michalovi se ulevilo, doel k závěru, e Viktor uznal nesmyslnost svého nápadu s plánkem kasáren, vechno si rozmyslel, teď odjede a jemu u dá pokoj. Záhy byl vak ze svých představ vyveden. Viktor toti místo k nádraí zamířil k parku. Zdejí park,

vdy velmi pečlivě udrovaný, patřil k okrase městečka. Z jedné strany stála kolem parku

hradba, spí pozůstatky velijak spravovaného valu, který v dávných časech chránil

městečko před útoky nepřítele. Viktor nezamířil do parku, jak Michal očekával, ale vedl ho

zvenčí podél hradební zdi. iroko daleko nepotkali ivé due.

Na jednom místě se Viktor zastavil, pomalu si zapaloval cigaretu a při tom se nenápadně

rozhlíel na vechny strany. ,,Ne jsem za tebou odpoledne zael do kasáren, trochu jsem si to tu prohlídnul,” přeruil Viktor mlčení. Přistoupil ke zdi a opatrně z ní vytáhl jednu uvolněnou cihlu. Objevila se podlouhlá mezera.

Tak se podívej,” přikázal Viktor. A hlavně se soustřed. Musí si zapamatovat, která cihla to je, protoe za ni do tý mezery vloí papír s tím seznamem. Rozumí?”

Nevím, k čemu je to celý divadýlko dobrý,” prohlásil Michal. ádnej seznam psát nebudu.”

Bude. Velitele rot, praporů, politruky, důstojníky ze tábu, velitele pluku a jejich vechny zástupce. Nic jinýho ti nezbývá. Jestlie ode dneka za čtrnáct dní tady ten seznam nebude, sedí. A vyfasuje pár roků za zabití, na to se můe spolehnout.”

Michal na dalí dohadování rezignoval. Několikrát proli kolem zdi, aby si mohl umístění

cihly vtisknout do paměti. Pak opět proli parkem a zamířili k nádraí.

Tedy jetě jednou, brácho,” řekl Viktor cestou. Na dvě věci tě upozorňuju. Aby ten seznam byl perfektní, to si hlavně pamatuj. Vechno se dá ověřit, a jestli se pokusí o nějakou habaďůru, bude s tebou zle. A jetě hůř s tebou i s tvojí mámou, jestli by ses pokusil mě

prásknout.” Bylo zřejmé, e Viktor ve co říká, myslí smrtelně váně.

Michal sáhl do kapsy plátě pro cigaretu, Viktor ho předeel a nabídl mu ze své krabičky.

Mezi cigaretami vyčuhovala pětistovka. Michal si vzal cigaretu, Viktor vak řekl: Nech si to celé.”

Kdy se k tomu Michal neměl, strčil mu krabičku do kapsy plátě se slovy:

42

Nedělej fóry, ber to jako finanční výpomoc vojákovi. Doufám, e je ti vechno jasný, take se můeme rozejít. Buď rozumnej a nepokouej se o nějakej podraz. Moc bys na tom prodělal. Hraju o vechno, mně na ničem u nezáleí. Vem pořádně rozum do hrsti. Opatří

seznam a jsi z toho mordu venku. Já zmizím a má od nás vech nadosmrti pokoj. A pro

případ, e by ses chtěl udělat venku pro sebe a jít mou cestou, zaručuju ti pomoc do začátku ve světě neomezenejch moností.”

Rozeli se kadý jiným směrem. Michal zamířil zpět k náměstí, Viktor k nádraí. Od samého

začátku pohlíel Michal na setkání s Viktorem s nadhledem, tak trochu jako na úryvek ze

patně napsaného pionáního příběhu. Zítra ráno na cvičáku si na tohle legrační setkání u ani nevzpomene. A pokud vzpomene, tak jenom s lítostí, e hloupě zabil nedělní volno. Pak ho ale napadlo, e vůbec nemusí jít o legraci. e Viktor tohle vechno myslí naprosto váně a on, Michal, se bude muset rozhodnout.

8

Na politickovýchovné světnici hrál Bilský s jedním vojákem achy. Byli obklopeni hloučkem

kibiců, kteří hodnotili kadý tah soupeřů vlastními poznámkami a úvahami, co se neobelo

bez protestů obou hrajících.

Michal chvíli přihlíel. Pak si viml, e v rohu místnosti sedí osamocen Jirka, mladý otec

dvojčat. Měl sice před sebou na stole noviny, ale díval se do prázdna, přičem

bezmylenkovitě výkal bábovku. Ahoj,” řekl Michal a přisedl si k němu.

Ahoj,” odpověděl Jirka tónem, který prozrazoval, e mu Michalova společnost není proti mysli. Nabídl kus bábovky. Dnes tu za mnou byli nai,” vysvětloval.

Vidím. Přivezli proviant,” ukázal Michal na bábovku.

To taky, i kdy jsem jim u několikrát říkal, aby nic nevozili. Přijeli kvůli něčemu jinému. Jana podala návrh na zruení manelství. To znamená, e se chce Jana dát se mnou rozvést,”

povaoval za nutné upřesnit Jirka. Nějaký advokát jí to prý sepsal tak, e by ode mne pes

kůrku chleba nevzal.” Před časem jsi říkal, e být na vojně enatý či rozvedený je vlastně jedno. Tak proč tě to tak vzalo?” podivil se Michal.

43

Děti mi nejsou jedno. Nechci, abych měl vymezené dny, kdy je mohu vidět. Nechci s nimi

chodit po cukrárnách a uplácet je zmrzlinou, aby nezapomněly, e jejich skutečným tátou

jsem já. A jestli je pravda, e ten chlápek, co si má Janu po rozvodu brát, si je chce osvojit, mohlo by se stát, e bych je neviděl vůbec. Nai rozhodli, e to tak nenechají. Budou se o děti soudit. e by se o ně starali sami. Asi nemají anci, Jirko.”

Nějaký právník jim to také řekl. Ale oni se nehodlají vzdát.

V nejhorím prý budou trvat na tom, aby se kluci rozdělili. Kadá strana jednoho.”

To je přece … ” Já vím. Zrůdnost,” prohlásil Jirka.

Do místnosti vrazilo několik dalích vojáků, mezi nimi i Radek. Zapnul televizi. Běel film pro pamětníky. Ten kluk se snad zbláznil. Podívejte se z okna,” zvolal kdosi.

Zvedli oči od televizoru a naskytl se jim zvlátní pohled. Navzdory tomu, e rtu teploměru klesla k nule, obíhal jakýsi voják vysvlečený do trenýrek kasárenský dvůr.

Otuilec při tréninku,” usoudil Radek.

Ty si váně myslí, e je to otuilec?” zeptal se blondáček, kterému vichni říkali Pedro.

Vyznačoval se tím, e byl větinou uzavřen sám do sebe a namluvil toho velmi málo. Tím

spíe vyvolala jeho otázka pozornost. No a ne? ozvalo se několik hlasů.

Jste naivkové.” Pedro se uklíbl a dal najevo, e u se nehodlá bavit.

Nerozumím ti,” ozval se Radek.

Nerozumí? Právě ty bys měl rozumět z nás nejvíc. Jsi přece svazácký funkcionář. Já si

spíe myslím, e nechce rozumět.”

Radek se natval. Podívej, Pedro. Nikdy jsem na hádanky nebyl, take buď té lásky a

vyklop, oč ti jde.” Já toho kluka znám,” řekl Pedro. Je ze třetí čety a můu tě ujistit, e není ádný otuilec.” Ty jako myslí …  začínalo Radkovi docházet.

Jo, myslím. Je neděle, mazáci mají dlouhou chvíli. A taky si myslím, e ten vá svazácký

výbor o tom dobře ví, ale dělá jako by nevěděl, protoe si nechce pálit prsty. Nebo neví, co je stejně patné. Řečí máte fůru, ale s takovou zrůdností si poradit nedovedete.

44

Ten kluk, co mi vyprávěl, jak musel kartáčem na zuby čistit kvíry mezi dladicemi na

záchodě, brečel. A to je v civilu kovář,” pronesl Pedro nejdelí řeč, jakou a dosud od něho slyeli. V naí četě přece . . p o k u s i l se Radek.

Protoe ná velitel čety je sekáč a mazáci by si nic takového netroufli.”

No tak, kluci. Řekněte přece něco. Je to pravda?” nehodlal se vzdát Radek.

Nic. Jen mlčení a rozpačité pohledy.

Radek vyběhl na chodbu. Schody bral po třech a za pár vteřin se zařadil vedle osamělého

běce v trenýrkách. Klusal mu po boku plískanicí. Nech toho a pojď se obléknout;” křikl.

ádná odpověd. Neblbni a nech toho,” křikl Radek jetě hlasitěji.

Jetě tři kolečka, nesplnil bych normu,” dodal osamělý běec zajíkavě. Sotva popadal dech.

Řekl jsem, abys skončil,” Radek se pokusil chytit ho za ruku.

Kluk se mu vykubl, trochu se přitom zapotácel a zvolal: Neple se do toho, prosím tě.”

Radek poznal, e přemlouvání nemá cenu a zbývající kolečka doběhl s ním. Následoval ho

i do umývárny. Tady to jetě jednou zkusil: Řekni kdo ti to nařídil. Ničeho se neboj.”

Neotravuj a nehraj si na frajera,” slyel odpověď. Jsi stejná nula jako já. A teď vypadni.”

Radek vypadl. Kdy po večerce uléhali, Jirka prohlásil. Dnes to ale byla vypečená neděle.”

To tedy jo,” souhlasil s ním Michal.

Neděle by se měly na vojně zruit a zkrátit o ně slubu. Líp by to odsejpalo,” mínil Slávek.

Pak u bylo ticho, přeruované občasným zachrápáním několika v tomto ohledu obecně

známých jedinců. Ostatním to vak nevadilo. U si zvykli.

V pondělí zavládl u roty um. Týkal se osamělého běce, otuilce ze včerejího večera,

vojína Bezdíčka. Zástupce velitele roty pro politické věci poručík Růička ho hned po ránu

podrobil důkladnému výslechu, v něm se trpělivě snail dopídit skutečných důvodů

Bezdíčkova běeckého tréninku.

46

Bezdíčkovo houevnaté vysvětlování, e jde o jednu z jeho sportovních zálib, nebyl ochoten

přijmout.

Trochu jsem se poptával u vaí čety, pokouel se u po několikáté Růička dostat rozhovor ze slepé uličky. Ale nikdy vás nikdo neviděl běhat.”

Běhám po večerech sám a bez obecenstva,” tvrdil Bezdíček. Na vojně to snad není

zakázáno,” připojil poněkud drze.

Jste v civilu, pokud vím, plánovač. Byl jste před vojnou členem nějakého sportovního

oddílu?”

Nebyl. Lidi bez talentu do sportovních oddílů neberou. Běhám ze záliby.”

Nevěřím vám ani slovo. Kryjete ze strachu toho, kdo vás ikanuje. To není nic jiného ne

zbabělost. Docela obyčejná zbabělost,” začaly Růičkovi povolovat nervy. A naprosto

zbytečná. Řekněte jméno a my u se o dalí postaráme.”

Kdo jako my?” chtěl vědět Bezdíček. Velitel roty a já.”

Velitel roty třeba za to někoho potrestá, večer odejde na sídlitě za manelkou, vy na

svobodárnu a co já? Udělají ze mě bonzáka a to bych nerad. Bonzák čili donáeč to má

mezi klukama do konce vojny polepený.” Poručík Růička dospěl k názoru, e dalí rozhovor by nevedl k cíli a tak Bezdíčkovi dovolil odejít. Je tady přece jetě vojín, kterému říkají Pedro.

Růička byl přesvědčen, e s ním bude lepí pořízení. Včera večer jste se rozhorlil na

svazáky?” el Růička ihned k jádru věci, kdy se vojín dostavil. Aha, Radek zapracoval,”

nesnail se Pedro předstírat, e neví o co jde. To ho sice ctí, ale bojím se, e to nebude moc platné.” Mluvil jste o vojákovi, který je v civilu kovář a přesto prý brečel, kdy vám vyprávěl, jak musel kartáčkem na zuby čistit mezery mezi dladicemi na záchodě.”

Ano, mluvil. Jene ten voják za mnou před chvíli byl a moc mě prosil, abych ho neshodil.

Měl by v četě peklo. Slíbil jsem mu, e ho neshodím a nemíním svůj slib poruit.”

Kolik můe být v naí republice kovářů?”

Netroufám si odhadnout, soudruhu poručíku,” řekl vojín, zvaný Pedro.

A co v naí rotě? Kolik myslíte? Jeden nebo dva? Take nebude těké najít ho a promluvit s ním.”

47

Najít ho opravdu nebude těké. Horí u to bude s promluvením.

Ale my přece nemůeme dovolit, aby u roty někdo ikanoval vojáky.”

U se stalo, soudruhu poručíku.” Vy víte, kdo to je?

Nevím, ale i kdybych věděl a řekl vám to, moc by se na věci nezměnilo. Tohle je předevím

záleitost nás, vojáků. Alespoň podle mého názoru. Musíme ji vyřeit sami. S vaí pomocí,

samozřejmě. Ale předevím sami. Proto jsem se včera tak rozčilil na svazácký výbor.”

Proč vám říkají Pedro?”

Někdo tak zkomolil mé příjmení. Ale vůbec mi to nevadí. Bývají horí přezdívky.”

Take podle vaeho názoru nemá smysl s tím kovářem mluvit?”

Opravdu nemá, soudruhu poručíku.” Já to ale přesto udělám.’

Nastala chvíle mlčení. Poručík Růička si vojáka, sedícího proti němu pozorně prohlédl,

chvíli otálel a pak řekl: Podraile, vy jste přece svazák, e? Neřekl byste mi, proč se

nezapojujete aktivněji do práce?”

Vojína Podraila, zvaného Pedro, otázka ani trochu nevyvedla z míry.

Nemám rád formálnosti a akce, které se dělají jenom kvůli hláení, aby se vykazovala

činnost při nicnedělání.” Myslíte, e u naí roty tomu tak je?” zeptal se Růička.

A zase naprosto otevřená, věcná odpověď: Myslím. A nejen u naí roty.”

Růička se zachmuřil. Snadnějí je pozorovat z povzdálí a kritizovat, ne se seprat o

správnou věc, e?”

Člověk by musel vědět, e to seprání má nějaký smysl. e k něčemu povede.”

Myslím, e tohle vám mohu slíbit.” Růička podal vojínu Podrailovi ruku. Pak dodal: A děkuji vám.”

V Podrailově tváři se objevil tázavý pohled. Vzápětí vak předpisovým způsobem poádal,

aby mohl odejít. Kovář byl v rotě opravdu jen jeden: vojín Nesvorný. Prohlásil poručíku

Růičkovi, e zubním kartáčkem ve svém, ivotě kromě vlastních zubů nikdy nic nečistil a

pokud někdo tvrdí něco jiného, tak kecá. V četě se mu líbí, kolektiv je prima a v téhle

posádce je opravdu radost slouit.

48

Přítí den se z Růičkova popudu seel výbor svazácké organizace roty. Růička si také

vyádal slovo jako první. Máme u jednotky ikanování. Z toho, co jsem zatím zjistil, není

těké udělat závěr, e původci jsou vojíni Kotlaba a Karas a oznámit je prokurátorovi, co se také stane. Ti, co dosud zapírají a bojí se je usvědčit, promluví, a poznají, e skončila legrace. Mě na celé záleitosti vak zaráí jedna věc. e pomalu polovina roty o tom ví a

mlčí. Vzorní vojáci, svazáčtí funkcionáři a dokonce i několik komunistů. Je moné udělat

jenom jeden závěr. e toti není něco v pořádku uvnitř kolektivu vojáků i ve vztazích mezi

vojáky a jejich veliteli. Závazky jedna radost, svazácké schůze plné hezkých řečí a přitom se nám tady děje taková zhovadilost. Velitel roty ani já ze sebe nechceme shazovat odpovědnost na někoho jiného. Ale málo platné, od budíčku do večerky i po ní jste mezi

vojáky předevím vy. Lidé, kteří tvoří bojový aktiv roty, bez něho nic nezmůeme,

kdybychom se přetrhli vejpůl. Růička skončil a jako první zvedl ruku Radek. Ná mistr

pravidelně chodí za námi, členy brigády, poptat se jaké máme problémy a jestli něco

nepotřebujeme. Sám od sebe. Nečeká, a se na něho obrátíme. Já vím, kdy jsem včera za

soudruhem poručíkem Růičkou přiel, ihned začal jednat, protoe mu bylo jasné, e jde o

závanou věc. Ale bývají i problémy méně závané. Zdánlivé maličkosti, ale právě z jejich

řeení se rodí vzájemná důvěra.” Chtěl jetě pokračovat, ale do řeči mu skočil jiný z členů výboru. Ano, ani maličkosti, s nimi výbor přichází, by se neměly přehlíet. Uvedl několik konkrétních příkladů, kdy se tak stalo a připomínkám výboru nebyla věnována náleitá

pozornost.

Přidali se i dalí. Správné názory se střídaly s nesprávnými. Růička nebyl z lidí, ochotných nasypat si popel na hlavu jen proto, aby byla pohoda.

Jestlie neměli pravdu, rozhodně se s nimi střetl. A tak se schůze, zpočátku vypadající na

nic, změnila v klání o dobrou věc. Kdy po dvou hodinách z ní poručík Růička odcházel,

měl hřejivý pocit, e jetě nikdy nebyl vojákům tak blízko jako dnes.

Ve stejném duchu proběhla pak i mimořádná členská schůze svazácké organizace roty. A při

veřejném přelíčení u útvaru se tvrdý trest, který soud vojínům Kotlabovi a Karasovi utědřil, setkal u vech vojáků s příznivou odezvou.

49

9

Hezká dívka v dínech, tak těsně obepínajících dolní partii jejího těla, e bylo otázkou, zda si v nich vůbec můe sednout, způsobila vzruch na kasárenské bráně i v jejím nejbliím okolí.

Kdopak je asi ten astný? kladli si otázku vichni, kdo měli monost tento projev enských půvabů aspoň zrakem vychutnat.

Zvědavost těch, kdo se vyskytovali na doslech, byla ukojena v okamiku, kdy k dívce

přistoupil pomocník dozorčího u vchodu a sdělil jí, e vojín Broek přijde za chvíli a aby se laskavě obtěovala do návtěvní místnosti.

Posadila se na idli, kterou předtím pomocník dozorčího u vchodu pečlivě očistil vlastním

kapesníkem.

Sděleni, e má návtěvu a je to kus, přijal Slávek jako nepodařený pokus o vtip.

Opravdu kus, trval na svém zvěstovatel. A poaduje výslovně tebe. Dost se jí divím, ale je to fakt. Měl by sis pospíit.”

Váně si nedělá legraci?” ujistil se jetě naposledy Slávek, ale to u byl na cestě k umývárně, aby zapracoval na svém exteriéru. Zalila ho vlna nesmírného,vzruení. Katka přijela! Moje Katka, jásal kadý jeho nerv. Zlé u je za námi, oklivé dny pominuly a teď bude vechno jako dříve, říkal si v běhu se schodů.

Vpadl do místnosti. Opravdu to byla Katka. Kdy ho spatřila, vstala ze idle a vrhla mu vstříc jeden ze svých neodolatelných úsměvů. Katko” zavolal od dveří a prodíral se hustě nastavěnými idlemi k ní. Bouřlivě ji objal. Opětovala jeho objetí. Co s tebou bylo, Katko?”

zeptal se dychtivě.

Já vím, trochu jsem tě zanedbala,” odpověděla. V jejích slovech vak zdaleka nebylo tolik vroucnosti, kolik si přál.

Dost hodně. Myslel jsem, e u je vechno v háji. Ale teď jsem astný. Moc astný,

Katko.” Vzal ji za ruku. Myslel jsem, e u nikdy nebudu s tebou takhle sedět.” Pokusil se ji políbit, ale trochu se odvrátila, take polibek padl na tvář.

Čumějí,” řekla jako na omluvu a hlavou ukázala k oknu. Opravdu za ním stálo několik

vojáků a dívali se dovnitř. Přesto se mu to její slovo ani trochu nelíbilo.

Tak povídej, cos dělala celou dobu.”

50

Ví co, Slávku? Nebudeme se vracet k tomu, co bylo či nebylo. Teď jsem tady vedle tebe a

je mi docela příjemně. Za dvě hodiny mi jede vlak. Nekame si je.”

Dal jí za pravdu, i kdy s určitým pocitem zklamání. Chtěl slyet slova vysvětlení, omluvy a ujitění, e teď u bude vechno jiné. Stejné jako předtím, ne se rozhodli vyjet si na velký flám. Uniforma ti sluí,” řekla. Vypadá v ní jako chlap. A krátký vlasy taky,” zahrála na strunu jedné z jeho slabých stránek. Na strunu jeitnosti.

Ani si to uvědomil, zavedla rozhovor do jiných vod, zbavených intimity a milostného

okouzlení. Vypověděla mu, co je u nich v autoopravně, postěovala si, e papírování je stále sloitějí a ona aby se strhala. e ho kluci pozdravují, přejí, aby mu vojna rychle utekla a těí se, a se mezi ně zase vrátí. Trochu ho tímto sdělením překvapila. Nadporučice Petláková přece říkala něco jiného. Nemínil vak těmito úvahami marnit tak krásnou chvíli.

Ty se taky těí?” zeptal se. Teď ho ze veho nejvíce zajímalo, jak to bude s nimi.

Samozřejmě, e se těím,” usmála se a pohladila mu ruku. Slávek se marně snail zbavit se dojmu, e s trochou roztritosti.

Musel jí vyprávět o sobě, co znamenalo předevím o vojně.

O tom, e se k němu chovají dobře, nevidí v něm bývalého kriminálníka a snad bude i jezdit.

A pak zase ona povídala jemu o tom, co se děje v okruhu známých, kdo s kým chodí a kdo

se s kým rozeel, e v Riviéře je teď nová, trochu lepí kapela a e si máma narazila nového partnera, který se mermomocí snaí k nim nastěhovat. Co ona, tedy Katka, v ádném případě nehodlá dopustit.

Čas neúprosně ubíhal a Slávkovi bylo čím dál jasnějí, e k rozhovoru o tom, na čem mu

záleelo ze veho nejvíce, jak to bude s nimi dvěma, se dnes nedostanou.

Budu muset pomalu jít,” řekla a Slávek se omluvil, e ji nebude moci doprovodit.

Nic si z toho nedělej, necháme to na přítě.”

A bude vůbec přítě?” pokusil se jetě naposled obrátit řeč k jejich společné budoucnosti.

Proč by nebylo? Přece někdy přijede. Opuáky snad jetě dávají. Nebo ne?”

51

Dávají,” ujistil ji vděčně. Ale musí si je člověk zaslouit.”

Tak se čiň, Slávečku,” usmála se znovu a pak dodala. Vidí, málem bych zapomněla.”

Poloila na stolek dvě stovky. Roman a Honza.”

To přece nemůu,” zakoktal, ale pocítil radost. Spíe z toho, e si vzpomněli, ne e by potřeboval peníze.

Říkali, e by poslali víc, ale momentálně jsou ve srabu. Take si to koukej vzít, nebo je

urazí. Nezapomeň, e s tebou počítají, a se vrátí z vojny.”

Urazit je v ádném případě nechtěl, proto strčil dvě stovky do kapsy. Katčino sdělení, e s ním po vojně počítají, ho vak těilo mnohem více.

A mají k tobě prosbu.

Rýsuje se jim pár melouků a tak by potřebovali, abys jim sepsal varianty výměny

náhradních dílů mezi různými značkami a typy. Co lze pouít ze kody 100 na kodu 1000,

ze igulíka na polského Fiata, z nového Wartburga na starí typ a tak dál. Prý u bude

vědět o co jde. Zná to přece dokonale od táty,” řekla Katka tónem odborníka. I ona u leccos o autech pochytila.

Jak by tohle Slávek neznal. Jeho táta, věhlasný automechanik a automobilový soutění

jezdec, strávil převánou část ivota v montérkách. V autodílně a po zaměstnání i o

sobotách a nedělích, pokud nebyl zrovna na závodech, ve své prostorné a dokonale

vybavené garái, kde se za Slávkovy asistence vrtal v motorech.

S takovým zaujetím, e mu nakonec utekla manelka s bankovním úředníkem, u něho

nehrozilo nebezpečí, e si bude nosit práci domů. Syna vzala samozřejmě s sebou, ale to

Slávkovi nevadilo, aby i nadále za tátou velmi často chodil. Ji jako kolák se postupně z

diváka měnil ve stále platnějího pomocníka a stejně jako tátovi se i jemu stal automobil

ivotní láskou.

koda, e u táta neije. V autě i zemřel, nikoli při dramatické havárii na závodech, ale v sanitce, kterou ho vezli do nemocnice poté, co dostal infarkt.

Tak co? Udělá jim ten soupis?” zeptala se Katka, které se Slávkovo zamylení u zdálo příli dlouhé.

Slávek se zatvářil bezradně a Katka si jeho výraz nesprávně vysvětlila.

Papír a tuku mám s sebou,” řekla a začala lovit ve své veliké kabelce.

Nehledej, Katko,” prohlásil. ádný soupis neudělám.” Ale proč, prosím tě?”

Protoe nechci mít s touhle věcí nic společnýho,” prohlásil Slávek.

52

Klukům na tom dost záleí,” snaila se nedat na sobě znát zklamání. Tak buď přece

kamarád.” Prosím tě, tohle na mně nechtěj.”

Oni to od tebe chtějí, já ne. U budu muset jít.” Přistrčila před něho blok s propiskou a pohladila mu ruku. Slávku, nebuď srab. A se vrátí, pomůou ti k práci, na které se dá vydělat.”

Zaváhal jen krátce. Pak blok i propisku odstrčil stranou. Ne, na tohle nejdu.” Vytáhl z kapsy dvě stovky, které mu před chvíli dala. A tohle taky nechci.”

Jak myslí. Tvoje koda. Ale teď u musím běet.” Podala mu ruku a obratně se vyhnula polibku. Blok, propisku i peníze nechala leet na stole.

Můu ti někdy napsat?” snail se Slávek alespoň trochu zachránit situaci.

Proč bys nemohl?’ A odepíe?” Kdy pole ten soupis, o který tě kluci ádají.”

Slávek se loudal na rotu s divným pocitem. Pomalu u začínal Katku poutět z hlavy a

smiřoval se s tím, e ji ztratil. Teď se nečekaně objevila a on si znovu uvědomil, e ji má pořád rád. A takhle nepěkně její návtěva skončila. Na schodech si vzpomněl, e blok, propiska i peníze zůstaly na stole v návtěvní místnosti. Vrátil se pro ně.

xxxx

Pondělí je v autoopravně vdycky nejrunějí den. Řada lidí obvykle o víkendech zjistí, e

jejich čtyřkolý přítel není zcela v pořádku. Nebo jeden řidič druhému poznamená karosérii.

Nic velkého, vesměs případy, kdy auta zůstala pojízdná. Nepojízdná přitáhnou teprve v

průběhu týdne.

S vědomím, e dnes to nebude jiné a vichni budou moc naléhat, aby vůz měli opraven do

pátku, odemykala Katka dveře své kanceláře. Unavena včerejím dlouhým cestováním za

Slávkem dnes málem zaspala, nestačila si udělat snídani a straně si přála, aby si jetě

předtím,ne se začnou hrnout zákazníci, uvařila kávu. Sotva postavila hrnek s vodou na

vařič, vtrhli dovnitř Roman a Honza. Tak co? Jak jsi dopadla?” zeptali se téměř jednohlasně.

Nijak,” odsekla otráveně. A kvůli tomu jsem se vláčela a na druhej konec Čech.”

53

To není moný,” zděsil se Roman. Tobě přece nedokáe nic odmítnout.”

U se stalo, pánové.” Asi pro něj ztrácí přitalivost,” mínil Honza.

No dovol, urazila se Katka. Vzít si mě, to by chtěl. Třeba zítra. Ale napsat, co potřebujeme, ne. Zblbli ho. V base i na vojně,” usoudil Roman.

V úvahách na dané téma by jetě pokračovali, ale v kanceláři se objevil první příchozí. Katka nasadila profesionální úsměv, určený pro styk se zákazníky. Roman s Honzou vypadli.

Večer to musíme probrat,” řekl Roman jetě ne se za nimi zavřely dveře kanceláře.

Seli se jako obvykle ve vinárně Morava, avak v neobvykle mizerné náladě. Tohle se jim

stane právě v době, kdy se vechno tak znamenitě rozjídí a vypadá to, e brzy budou v

balíku. Peleka, invalidní důchodce, který má povolení soukromě provádět opravy

elektroinstalace motorových vozidel se ukázal jako koumák. Vyklidil stodolu a dal se do

podnikání. Jene oprav elektroinstalace není tolik a moc se toho na nich netrhne. A tak se

dal i do oprav motorů a karosérií. To u bylo lepí. Zájemců přibývalo a Peleka nebyl

schopen sám na vechno stačit. Dal se do spolku s Romanem a Honzou. Podmínky nebyly

nejhorí. On polovinu, oni oba dohromady také polovinu.

Pustili se do toho. Po večerech, o sobotách a nedělích. Tu a tam se jim podařilo získat i pár dnů pracovní neschopnosti.

V takových případech se dílo rychle hnulo dopředu. Kdy zdroj melouchů začal vysychat,

zapracovala Katka. Zákazníkům, rozhořčeným dlouhými čekacími lhůtami v autoopravně,

nadhodila jinou monost. Ví o někom, kdo by to zvládl podstatně dřív. Je to sice o něco

draí, ale příplatek za expresní práci přece existuje i v socialistickém sektoru. Málokdy se nael řidič, který s takovou nabídkou nesouhlasil.

Po určité době vyvstal problém. Neměli náhradní díly. Oba kluci sice tu a tam něco přinesli z autodílny, ale to bylo nesnadné a riskantní.

Peleka určité řeení znal. Získávat náhradní díly z aut, parkujících na ulici. Roman i Honza se urazili. Jsou odborníci na opravy aut, nikoli zloději. Jejich druhý éf, vlastně co do příjmů první, je uklidnil. Tohle od nich nikdo neádá. Má člověka, ochotného jít na takové obstarávání součástek.

55

Opravdu takového ikovného komplice měl, který se obratně dostal do vytipovaného auta,

odvezl je někam do ústraní a ádaný náhradní díl z něho vymontoval. Ne vdy se vak

podařilo trefit takovou značku, jakou právě potřebovali. A tak Romana s Honzou napadlo:

Slávek! Ten přece perfektně ovládá varianty výměn náhradních dílů mezi různými značkami

a typy. Asi ses málo snaila,” hodnotil výsledky Katčiny cesty Roman.

V návtěvní místnosti toho moc nenadělá,” namítla Katka. Ač neradi, museli uznat, e má pravdu. Ale vsadím se s vámi, e to Slávek pole. Za pár dní v dopise.”

Připili na to, aby měla pravdu.

10

Pro motostřelecký pluk nastalo období tvrdého výcviku. Jeho náročnost byla násobena

krajně nepříznivými povětrnostními podmínkami. Mrzlo, padal sníh. Řidiči zdokonalovali

znalost ovládání vozidel, drustva procvičovala taktiku. Na rotu se vichni vraceli promrzlí, ale v dobré náladě, e jim výcvik jde. Při jednom z těchto návratů čekala Jirku u dozorčího roty doporučená zásilka, lutá obálka s úředním razítkem okresního soudu. I kdy neměl nejmení pochybnost co v sobě skrývá, přesto ji hned na chodbě chvatně roztrhl a dychtivě

četl sdělení termínu jednání o návrhu na zruení manelství rozvodem mezi navrhovatelkou

Janou Smrovou, narozenou, bytem atd. a Jiřím Smrem, narozeným, bytem tamté atd. Byl

na toto sdělení duevně připraven, nicméně kdy je teď viděl černé na bílém, silně jím

otřáslo. Jetě silněji jím otřáslo odůvodnění návrhu. Manel navrhovatelky se nestará o děti, k manelce se chová hrubě, je neodpovědný člověk, nepečující o rodinu, téměř alkoholik.

Tohle přece nemohla vymyslet Jana, bylo první, co Jirku napadlo. Nejspí její matka. A

právník, asi za soukromé palmare napsal formulace tak, aby zvučely.

Nějak tě to vzalo,” poznamenal Bilský, který el právě kolem.

56

Tohle není dopis, člověče. To jsou písemné zaregistrované uráky na cti.”

Papír snese vechno,” uklidnil ho Bilský a el dál, protoe moudře usoudil, e by nebylo vhodné ptát se na podrobnosti.

Tak tedy za týden se na to jde, řekl si v duchu Jirka a vydal se realizovat pokyn, který mu pro tuto příleitost dali rodiče. Připis od soudu přiel, jednání za týden,” odeslal telegram.

Rodiče přijeli v sobotu před polednem a k Jirkovu údivu i s dvojčaty. Samozřejmě bez

vědomí Jany, která by sotva dala souhlas, aby s nimi podnikli tak dlouhou cestu. Jak se

ukázalo, svěřila jim kluky v domnění, e s nimi půjdou na dopoledni procházku. Jirka si

představoval, jakou starost bude Jana mít, a se rodiče s kluky nevrátí v poledne na oběd.

Tak čtěte.” Dal jim připis od soudu, sám vzal kluky za ruku a vyel s nimi ven z návtěvní místnosti. Střídavě je nosil na ramenou a hrál si s nimi láskyplně na letadlo, přičem je roztáčel tak prudce, a řičeli radostí.

Kdy se s nimi vrátil zpět, matka byla v obličeji bílá jako křída, otec se usilovně snail

předstírat klid, ale i on byl rozčilen.

Tak tohle jim nedarujeme,” prohlásila matka. Těm .. hledala zřejmě nějaký zvlá silný výraz, ale Jirkovo rozhodné gesto, aby brala ohled na přítomnost dětí, ji zarazilo.

Táto, hned zítra seene nejlepího doktora z advokátní poradny, a to stojí, co stojí.

Podáme protinávrh a budeme trvat, aby manelství bylo rozvedeno z její viny.”

Emilko,” řekl otec konejivě. Od výroku o vině se u dávno upustilo.”

Pěkná blbost,” usoudila matka. Jak se tedy ostatní lidi dovědí, e za vechno můou oni?”

Ostatní lidi to, Emilko, vůbec nezajímá,” prohlásil Jirkův otec.

Proto to taky na světě tak vypadá,” horlila matka. Ale toho nejlepího obhájce seene, to ti povídám. Polepíme jim to, e budou zírat. A kluky jim nevrátíme. U ode dneka.”

Tati, prosím tě, radi u jeďte. Jana bude strachy bez sebe co se stalo,” nevzal Jirka matčino prohláení váně.

U jedeme,” souhlasil otec, který se mezitím ji dokázal uklidnit a byl tudí schopen racionálně myslet. Teď mě dobře poslouchej, Jirko. Na zpáteční cestě si dole v hotelu zajistím ubytování, přijedu večer před jednáním, ve čtyři ráno tě vyzvednu u brány a cestou ti dám podrobnou instruktá, jak se má při jednání chovat. Jasné?

57

Jo, jasné. Ale teď u jeďte. A e Janu prosím, aby se kvůli tomu dneku moc nezlobila.

Tak ty ji bude jetě prosit, aby se moc nezlobila,” rozhořčila se matka. Přistoupila k Jirkovi, políbila ho a rozplakala se. Dítě moje, vdy oni z tebe udělali vyvrhela.”

Jirka se vyvinul z matčina objetí, chvatně políbil kluky, kteří dost nelibě nesli, e nejsou středem pozornosti a plácl otce po rameni.

Nasoukali se do auta, otec nastartoval. Ne se stačil rozjet, matka pootevřela okénko a ve

snaze nedopustit, aby přila o poslední slovo, vykřikla: Polepíme jim to, polepíme, na to

můou vzít jed.”

O pár dní později vechno klaplo, jak se domluvili. Alespoň pokud lo o odjezd. Ostatní u

bylo horí. Otec opravdu večer před jednáním přijel, z hotelu zatelefonoval Jirkovi vzkaz, e dorazil a ráno ve čtyři hodiny na něho čekal před bránou kasáren. Byla hluboká tma, mlhavé pomourné počasí silně ztěovalo viditelnost a tak jeli zpočátku mlčky. Teprve kdy otec

prokličkoval mezi výmoly velijak se kroutící okresky, dorazil na státní silnici a zapnul

dálková světla, řekl Jirkovi:

Tak obhájce mám. Nějakého doktora Taue. Je to jednička. Říká se o něm, e by dokázal

rozvést i svobodného. Co bude mluvit, to jsme u taky probrali. Mám to napsané, a se

rozední můe si to přečíst. Teď ti zhruba řeknu, jak na to půjdeme. Tedy za prvé: Byla ti

nevěrná.” Ale táto, ona mi přece nevěrná nebyla,” přeruil ho Jirka.

Jak to, e nebyla? Má chlapa, který si ji chce vzít? Má nebo nemá?”

Asi má, ale s tím se přece seznámila a v poslední době.”

Kdoví jestli. Bude to muset dokázat. A i kdyby, co na tom? Je pořád jetě vdaná, stýká se s chlapem, tudí i nevěrná. To za prvé. Teď za druhé: Po celou dobu manelství se toulala a někdy se vracela opilá.” Ona se přece nikdy netoulala, táto. Vdy to není pravda.”

Jak to, e ne? Kadou středu.”

Kadou středu od osmi do půl desáté večer přece měla dezgymnastiku.”

To říkala ona a ty jsi jí to věřil. A nepřesvědčil jsi se, jestli mluví pravdu.”

58

Jednou,kdy tolik lilo, jsem jí el naproti s detníkem a opravdu na té dezgymnastice byla.

Tak to byla výjimka. Někdy se tam musela ukázat. Jinak by to přece nelo.”

Jirka byl tím, co říkal otec tak vyveden z míry, e se na dalí odpor nezmohl.

V jejich rodině ti nedali najíst, trpěl jsi tam hladem,” pokračoval otec tvrdoíjně. K tomuhle bodu bude svědčit matka. Jak jsi se tajně chodil při kadé příleitosti k nám najíst, jak pro tebe vyvářela a vdycky nad tebou plakala, kdy jsi se cpal, e jsi jídlo ani pořádně nerozkousal.”

Matku do toho netahejte, prosím tě, táto. Umím si ivě představit, jaký tyjátr tam z toho

udělá,” téměř zaprosil Jirka.

Na tomhle něco pravdy je. Také jsem se snail to matce rozmluvit. Ale kdepak. Ani jsem s

ní nehnul. Take tohle si budeme muset vytrpět. Obhájce mi řekl, e mení tyjátr nemůe být na kodu.”

A hlad jsem u nich taky neměl. Oni přece nemůou za to, e sním, co vidím a pořád mi

chutná,” neodpustil si Jirka.

Rozednilo se, provoz na silnici zhoustl a Jirkův otec pokračoval ve výčtu důvodů, proč

manelství jeho syna nemá naději na dalí trvání, s náleitým důrazem na skutečnost, e

vinu na tom má jen a jen druhá strana.

Jirka protestoval stále méně. Doel toti k závěru, e tahle záleitost se jemu i Janě zcela vymkla z rukou a vechno, co bude následovat, proběhne v reii jejích a jeho rodičů. A také se mu chtělo spát, straně spát. Moc si přál, aby teď usnul, probudil se a večer a dověděl se, e vechno proběhlo hladce a on je rozvedený. Nebo také není rozvedený, nebo soud doel k závěru, e manelství, ze kterého vzely dvě tak nadějné ratolesti, má právě v nich rozhodující předpoklad dalího trvání. Bral by první i druhé. První proto, e u by měl za sebou ivot v domácnosti rodičů Jany a vechny drobné i větí půtky, které toto souití

vyvolává, druhé z toho důvodu, e by zase mohl bez jakýchkoli omezení vidět kluky, kdy se

mu zachce.

Opravdu usnul, nikoli vak nadlouho. Otec jím nemilosrdně zacloumal a Jirka zjistil, e jsou na parkoviti. Jde se na gáblík, abys byl ve formě.”

Guláová polévka sice zůstala svému názvu přesnídávková hodně dluna, ale housky byly

čerstvé a pivo mělo náleitý říz.

59

Po přesnídávce si Jirka přečetl papír, který mu otec předloil a jen nebyl ničím jiným ne soupisem Janiných prohřeků a prohřeků jejích rodičů proti harmonickému manelskému souití. Doli před budovu okresního soudu a kráčeli do prvního patra. Matka jim vyla vstříc s vyčítavým pohledem. Kde jste byli tak dlouho? U jsem se bála, e se vám něco stalo.”

Pak jetě vyčítavěji dodala směrem ke svému manelovi:

A kde je ten obhájce? To by nám tak scházelo, aby nepřiel.”

Jen klid, Emilko, jetě máme čtvrt hodiny času. Určitě přijde.”

Jen aby,” zapochybovala a pak se obrátila na Jirku: Přečetl sis to? To jsou góly, co?”

Rozvod není fotbal, mami,” prohlásil Jirka roztritě, protoe na druhém konci chodby zahlédl Janu. Stála s rodiči a s rezolutně vyhlíející mladou enou, zřejmě svou obhájkyní.

Dalo se to odhadnout podle toho, e k Janě za souhlasného přikyvování jejích rodičů cosi

naléhavě promlouvala.

Jirka popoel k této skupince, pár kroků před ní se zastavil a dal Janě najevo, e by jí chtěl něco říci. Pochopila a udělala pár kroků směrem k němu.

Za tu neděli nemohu, Jano,” řekl. Měla jsi jistě velkou starost. Udělal jsem vechno, co jsem mohl, aby se rodiče vrátili s dětmi co nejdříve.”

Já vím, e to nebyla tvá vina, Jirko. Ale řekni mi, prosím tě, proč se tyhle věci nemohou řeit alespoň trochu kulturně. Copak se to neobejde bez házení ví té píny?”

Jetě dříve ne Jirka stačil vyslovit stejný názor, odtrhli je od sebe. Janu její matka a Jirku jeho otec. Pojď, pan doktor s tebou chce mluvit.”

Doktor Tau sahal Jirkovi po ramena, měl prořídlé vlasy těko určitelné barvy a brýle se

irokými obroučkami… Z výrazu tváře i kadého pohybu přímo čielo: Mám straně málo

času.

Roztritě podal Jirkovi ruku, ani se namáhal si ho prohlédnout. Vytáhl nějaký formulář a

spolu s propiskou jej přistrčil Jirkovi. Tak tohle mi, mládenče, podepite.” I z toho, jak mluvil, čiel spěch.

60

Jirka se tázavě podíval na otce. Jen to podepi, je to plná moc pro pana doktora.

Jirka se u u chystal podepsat, ale obhájce mu lejstro vytrhl z ruky. Promiňte, spletl jsem se. Tohle je pro odpolední jednání. Teď to u bude v pořádku, prohlásil, kdy mu podal jiný papír. Jirka podepsal.

Tak to bychom měli. A teď jetě jeden zásadní pokyn, mládenče. Mluvit budete jen kdy vás

k tomu vybídnu. A to i v případě, kdy se vás soud na něco zeptá. Náhle se podíval směrem

k Janě a zeptal se: Ta dívka, co jste s ní stál, je navrhovatelka?” Jirka přisvědčil.

Tu její začátečnickou obhájkyni ani neznám, podotkl advokát. Poté vak, zcela v rozporu se svým konstatováním odběhl, elegantním úklonem hlavy pozdravil Janu a její rodiče, nače si přátelsky potřásl rukou s mladou obhájkyni a začal se s ní bavit. Asi vtipně, protoe se jednu chvíli hlasitě rozesmála.

Manelé Jana a Jiří Smrovi, ozval se dívčí hlásek, marně se snaící znít důstojně.

Obhájce vyrazil vpřed jako dostihový kůň a vrátil se k Jirkovi s matkou a otcem. Pak v jejich čele zamířil k jednací síni. Měli co dělat, aby mu stačili. Paní svědkyně musí přirozeně zůstat zde, dokud nebude předvolána, řekl na adresu Jirkovy matky u mezi dveřmi.

Pak jimi prola Jana se svým doprovodem. Dveře jednací síně číslo třináct se zavřely.

Obě matky, svědkyně, čekající a na ně přijde řada, si od sebe odsedly do nejvzdálenějích

koutů chodby.

xxxx

Jirka se vrátil k útvaru nedlouho před půlnocí, na lonici byla tma a ticho. Svlékl se a pokud mono nejtieji se překulil na lůko.Tak co? Jaký to bylo? ozval se ze tmy Radkův hlas.

Na blití, řekl Jirka. Povídej, přidal se kdosi dalí.

Prosím vás, kluci, teď ne. Musím se z toho trochu vzpamatovat. A zítra.

Respektovali jeho přání a tak se světnicí opět rozhostilo ticho.

61

Přítí den dopoledne chodili kolem Jirky jako po pičkách, bavili se s ním o bezvýznamných

věcech a s větím či mením zdarem se pokoueli předstírat, e je včerejí Jirkova záleitost ani trochu nezajímá. Cestou z oběda se k Jirkovi připojil politický pracovník roty poručík Růička. Zajdi na chvilku, vyzval ho.

Jirka se na něho tázavě, s trochou překvapení v tváři, podíval a následoval Růičku do jeho kanceláře. Poručík nejdříve uvařil kávu a méně otlučený hrnek přistrčil před Jirku.

Kafe po obědě je můj zlozvyk. Jeden z mnoha. A nerad ho piju sám, dodal omluvným

tónem. Já vím, chcete vědět, jak mi to dopadlo,” prohodil Jirka nepříli ochotně.

Chci vědět, jestli nepotřebuje v něčem pomoci, poradit, nebo si třeba jen vylít srdce,”

nevzal Růička Jirkovu neochotu na vědomí.

Nebojte se, soudruhu poručíku, opít se do němoty při nejblií vycházce nehodlám.

Kdybych to povaoval za řeení, udělal bych to u včera.”

Nastala chvíle mlčení, Růička dal Jirkovi monost, aby začal sám.

Bylo to dost hrozné, soudruhu poručíku,” povzdechl Jirka. Ke svému překvapení toti zjistil, e si vylít srdce opravdu potřebuje. Seděli jsme tam s Janou kadý na jiné straně jednací síně, lo o nás, ale v podstatě si to rozdali mezi sebou obhájci a nae matky. Ten můj byl

celkem snesitelný. Pospíchal, bál se, aby nezmekal dalí případ, take neměl zájem věci

příli roztahovat.

Zato obhájkyně Jany si přisadila. Jak mi stačil doktor Tau o přestávce sdělit, nedávno se

sama rozvedla se spoluákem ze studentských let. Ta se do mne dala! Vlastně do mne ani

ne, ale asi do toho bývalého svého. Já jí spí poslouil jako náhradní terč.

Moje matka coby svědkyně dělala vechno moné, aby mě vylíčila jako hladem sotva

chodící trosku, udrovanou při ivotě jen díky jejímu bohatému a kvalitnímu vyvařování.

Kdy skončila, obhájkyně z ní vyrazila dech jízlivou poznámkou, e na podvyiveného vůbec

nevypadám. Ale nebyla by to ani má matka, aby si dala vzít poslední slovo.

Takhle ho vykrmili a na vojně,” prohlásila.

Matka Jany ve svém svědectví vyrukovala s případem mého opilství a naruení

mravopočestnosti, ve kterém jsem hrál hlavní roli.

62

Vylíčila celou záleitost s notnou dávkou rozhořčení a títivosti. Já se zkrátka tenkrát s

kamarády napil, kdy jsem se dověděl, e se mi narodila dvojčata. Zdaleka to nebylo tak

drastický, jak to tchyně naservírovala. Od té doby jsem se alkoholu netknul. Poeptal jsem to svému obhájci, co byla voda na jeho mlýn. Obvinil Janinu matku z tendenčního svědectví a pak si podal paní obhájkyni.

Kdy jsme vycházeli z jednací síně, obhájkyně s obhájcem si vzájemně popřáli dobrou chu

k opoděnému obědu, rodiče Jany i moji na sebe navzájem vrhali pohledy, které kdyby

mohly vradit, určitě by tak učinily, my s Janou se na sebe dívali a obracel se nám aludek.

Jirka se odmlčel a teprve teď se poprvé napil kávy, která mezitím vychladla.

Rozvedli vás? zeptal se Růička. Nerozvedli. Kdy jsou děti, není to tak snadné.”

Ale přece jen asi u nejhorí má za sebou, mínil politický pracovník.

Kdepak, soudruhu poručíku, nejhorí teprve přijde. Přítě se bude jednat o dětech, jak mi

prozradil obhájce.

Asi bych teď měl něco moudrého pronést,” řekl Růička. Třeba v tom smyslu, abys

neklesal na mysli, opřel se o dobré kamarády, nepolevil v plnění vojenských úkolů a já

nevím, co jetě. Neboj se, nebudu pronáet nic. S tímhle vím se bude muset vyrovnat

sám. Ty to dokáe, protoe jsi rozumný kluk.”

Budu muset,” řekl Jirka a ani dopil kávu poádal, aby mohl odejít.

Ale to, e kdybys něco potřeboval, tak můe kdykoli přijít platí, rozumí?” připomněl Růička, kdy Jirkovi podával ruku.

11

Otec vojína Bilského přijel proti vem zvyklostem ve vední den večer a rozhodně trval na

tom, e musí se synem projednat velmi důleitou věc.

Bilský junior se právě nacházel v zájmovém krouku, kde se snail střelbou ze vzduchovky

zdokonalit své zatím nepříli valné střelecké umění. Byl touto činností natolik zaujat, e

sděleni o otcově návtěvě přijal s patřičnou nelibostí.

64

Nicméně jako dítě rodičů posluně odloil zbraň, poádal vedoucího krouku, aby mohl

odejít a zamířil k návtěvní místnosti. U zvenku osvětleným oknem viděl, e otec je vtělená netrpělivost.

To to trvalo, Petře, dal své netrpělivosti průchod, kdy syn veel dovnitř. Copak vám ani večer nedopřejí trochu klidu? Pokud se nemýlím, je u nás uzákoněna osmihodinová pracovní doba. Nemyslím, e by z ní měli mít vojáci výjimku.

Chodím do krouku dobrovolně. Lip večer uteče čas a dobře střílet není k zahození.”

Mně to bude vyprávět, e se na vojně něco dělá dobrovolně,” mínil Bilský senior. Pak si vak uvědomil, e tohle vechno jsou maličkosti ve srovnání s novinou, kterou přináí.

Opatrně se rozhlédl prázdnou místností a naklonil se k synově uchu. Nesu modrou kníku,”

prohlásil triumfálně a čekal, co to udělá.

S vojínem Bilským to proti očekávání neudělalo nic. Postupně se toti naučil brát svého tátu s rezervou. Myslel jsem, e bude radostí bez sebe,” nedokázal otec nedat najevo své zklamání. Uka,” řekl syn prozaicky. Otec trochu zneklidněl, ale opravdu jen trochu. No, modrou kníku přímo nenesu, ale mám něco, co je téměř toté. Take vlastně jako bys ji u

měl.  S těmito slovy vytáhl otec z jedné z přihrádek své náprsní taky zmačkaný papírek.

Jetě jednou se opatrně rozhlédl kolem sebe, pečlivě papírek rozbalil a v jeho prstech se

objevila tableta. Zvedl ji synovi před oči. To kouká, co? zeptal se vzrueně, vzápětí vak tabletu zase pečlivě zabalil. A co já s tím?” chtěl vědět syn. Otcovo tajuplné gesto a vzruení v hlase na něho příli nezapůsobilo.

Tuhle tabletu ráno po snídani sní, pak si začne stěovat na silné bolesti u srdce a bude trvat na tom, aby ti udělali EKG. A ho udělají, jsi za pár dní doma a na vojnu tě u nikdo nikdy nedostane.” Kde jsi to vzal?” zeptal se syn zvědavě.

Tableta je naprosto nekodná, ale výsledek zaručen.”

Chci vědět, odkud to má,” trval syn na svém. Kdy zjistil, e se otec nemá k odpovědi, dodal: Z kavárny, ne?”

65

V ordinaci se takové věci nevyřizují, to jistě chápe.” Kolik?”

Jedna úplně stačí, zaručili se mi. Můe se spolehnout.” Myslím, kolik jsi za to zaplatil.”

Ani se neptej. To ví. Dostat se z vojny něco stojí. Ale já ti to slíbil a co slíbím, vdycky splním.” Po těchto slovech rozepnul synovi kapsu u blůzy stejnokroje a papírek s tabletou do ní pečlivě vloil. Neztra to a nezapomeň. Spolknout ráno po snídani a pak naříkání na bolest u srdce, svíravou bolest. Pan docent říkal, e jsi laik a má tudí právo nedokázat

přesně vylíčit své pocity. A hlavně musí trvat na tom, aby tě poslali na EKG co nejdřív. Tím si můe být jistý. Nenajde se doktor, který by si vzal na svědomí, aby tě na něj neposlal.”

Syn si zapnul knoflík u blůzy a kdy ho otec chtěl jetě podrobněji instruovat, zarazil ho:

Vechno je mi jasné. Vím, co mám dělat. Spolehni se.”

Otec se usmál a pak sdělil synovi několik novinek z rodinného ivota. Dominovala mezi nimi

zpráva, e na chatě se u brzy začne topit v novém krbu a matce se konečně podařilo

sehnat lye značky Rosignol. Nebylo to sice zadarmo, ale co se dá dělat, kdy na jiných se

pořádně jezdit nedá.

Pak otec sedl do vozu a odjel. Syn se jetě chvíli díval, jak koncová světla jeho fordu mizí ve tmě a vrátil se do krouku. Ten se vak mezitím rozeel. Zamířil proto na politickovýchovnou světnici. Bylo tu plno a nechyběli ani ti, kteří ten den měli vycházku.

Městečko u je přestalo tolik lákat, jako na počátku. A vysedávat v poloprázdné restauraci

nad pivem jim nestálo za dlouhou cestu tam a zpět. Právě skončily televizní noviny a

bouřlivě se diskutovalo o překvapujících výhrách hokejových mustev, ohroených sestupem

z ligy. Co otec, patné zprávy?” zeptal se Radek, kdy si viml, e Bilský se bezradně rozhlíí. Přistrčil mu idli a udělal místo, aby se mohl vměstnat vedle něho.

Ani patné, ani dobré. Měl nedaleko sem sluební cestu, tak se zastavil,” trochu si zalhal Bilský. Doel jsem k závěru, e ádná zpráva je dobrá zpráva. Znamená to, e věci jsou na svých místech,” zafilozofoval si Radek.

Bilského tahle filozofie zaujala. Ty si myslí, e je dobré, kdy věci zůstávají tak, jak jsou?”

Myslím. Pokud člověk není zrovna v base, na záchytce či na stanici první pomoci.”

66

Aby věci byly na svých místech. Tahle věta přiměla Bilského sáhnout si na kapsu u blůzy.

Nahmatal tabletu. Pak se otočil za sebe a viml si Slávka, sedícího v nejzazím rohu. Měl v obličeji výraz člověka, který si ze veho nejvíce přeje, aby nebyl ruen.

Co je s ním?” zeptal se Bilský Radka.

Vidí přece. Je v tranzu. Dostal dopis od Katky a jetě pořád si ho čte. Asi se ho učí

nazpamě.“Skutečně, Slávek dostal dopis od Katky a jetě se z něj nedokázal vzpamatovat.

Psaní plné něnůstek a zájmu o jeho osobu. Katka se vyznávala, e se jí po Slávkovi stýská

a nemůe se dočkat, a ho zase uvidí. Dopis obsahoval i několik zmínek o tom, jak se

kamarádi těí, a zase budou vichni pracovat společně. A také Katčin dotaz, zda u brzy

přijede na dovolenou. Ona má u vechno promyleno. Naplánovala, jak budou dovolenou

společně trávit, kam si půjdou zatancovat, kde spolu povečeří. S penězi si vůbec nemusí

dělat starosti, ráda ho zaloí a vrátit jí to můe a po vojně. V závěru pak zase něnůstky a důtklivá výzva, aby brzy odepsal. Druhý den ihned po skončení zaměstnání Slávek zaběhl do Army pro dopisní papír a obálku. Sdělení prodavačky, e můe dostat jenom celou sadu,

ho ani trochu nevyvedlo z míry. Ano, potřebuje celou sadu, protoe teď bude Katce psát

velmi často, nejméně jednou týdně. Hloupost. Proč by psal jen jednou týdně? Nejméně

dvakrát týdně jí napíe a třeba i častěji. Na politickovýchovné světnici bylo večer nezvyklé ticho.V televizi se právě odvíjela jedna z epizod napínavého zahraničního seriálu o mui, který se rozhodl pustit na vlastní pěst do boje za spravedlnost. Slávek usoudil, e nastala nejpříhodnéjí chvíle, aby Katce sdělil, čím jeho srdce překypuje. Začal sérií něností a milostných vyznání. Pak připojil, e i jemu se po ní stýská a nemůe se dočkat, a se s ní

setká.

A protoe k tomuto setkání asi hned tak nedojde, bude netrpělivě očekávat kadý dopis od

ní. Třeba i docela kratičký, hlavně kdy bude mít jistotu, e na něho nezapomněla. Skončil

sdělením, e svoji milovanou vroucné líbá.

U u se chystal dopis sloit a vsunout do obálky, kdy si vzpomněl na soupis, na kterém

Katce posledně tolik záleelo.

V dopise, který právě dostal, se vak o něm nezmínila ani slovem. Nebo to snad přehlédl?

Pro jistotu jetě jednou přelétl očima její dopis, u ho opravdu znal téměř nazpamě, a ověřil si, co mu bylo předem jasné.

67

O soupisu ani řádek. Rozhodl se, e ji překvapí a zároveň udělá radost. Ten soupis pole.

Vytáhl dalí dopisní papír, chvíli se zamyslel a začal psát.

Hlavy válců, spojovací tyče v řízení, rozdělovače, písty, vačky, osazení karburátorů, kola a pneumatiky, přední a zadní skla, napsal titulky jednotlivých rubrik a pečlivě je podtrhl. Asi to není vechno, napadlo ho a na chvíli se zamyslel. To nic, doel k závěru. Vzpomene si dodatečně a zbytek pole později. Jde přece o to udělat Katce radost co nejdříve. A klukům

také. Pak začal vpisovat do jednotlivých rubrik údaje o zaměnitelnosti uvedených součástí na jiné značky a typy.

Právě v této chvíli příběh na obrazovce skončil. Vítězstvím spravedlnosti, samozřejmě.

Vojáci opoutěli politickovýchovnou světnici s dupotem, který Slávka bodal do uí a jej

nedokázaly příli zmírnit ani erární trepky na jejich nohou. Vidím, e píe román,” zastavil se nad Slávkem Bilský. Kdepak, román, jen si tak něco připravuju, ten film mě moc nebavil,”

řekl Slávek, rychle papír se soupisem strčil do kapsy kalhot. To nic, pole ho přítě. Zalepil dopis a aby odeslání nezdroval, poloil jej cestou na stolek dozorčího.

12

Máte roztomilé kluky,” prohodila knihovnice Vaíčková, kdy si Jirka přiel vypůjčit

komentovaný zákon o rodině do útvarové knihovny. Viděla jsem je, kdy za vámi přijeli na

návtěvu. Asi s vaimi rodiči, e? Přikývl.

Já mám toti také kluka, tříletého,” dodala Vaíčková, hezká mladá ena, která zřejmě ne tak dlouho překročila dvacítku, tíhlá, s mohutnou hřívou ebenově černých vlasů a hlubokýma očima, vysokým čelem a obočím, je podstatně zvýrazňovalo obličej. Byla idolem

vech přísluníků útvaru a měla podstatný podíl na vzrůstu jejich zájmu o literaturu, dokonce i o literaturu s vojenskou tematikou. Těím se, a moji kluci povyrostou a budu s nimi chodit na fotbal a do biografu,” přiznal se Jirka.

Chystáte besedu s kvízem?” zajímalo Vaíčkovou, kdy zapisovala na výpůjční list zákon o rodině. Posledně dělali soutě z právní výchovy svazáci od tankistů.”

68

Jirka povzdechl a zavrtěl hlavou. Potřebuju to pro sebe.” A svěřil se se svými starostmi eně, a navíc tak půvabné eně. Začal vyprávět svoji historii předčasné lásky a jejího konce v jednací síni soudu. Poslouchala ho se zájmem. Kdy skončil, s napětím čekal co mu řekne.

Očekával slova povzbuzení nebo politování, ale místo toho se rozhovořila sama o svém

údělu. Zklamal ji člověk, jeho si vzala za manela. Alkohol ho zavedl na scestí, do party

flákačů. V opilosti vztáhl ruku i na ni samotnou. Dnes u tu monost nemá. Rozvedla se s

ním. Jirka nemohl pochopit, proč se tato krasavice svěřuje právě jemu, vojákovi, s ním

mluví poprvé v ivotě. Asi jeho údiv vycítila.

Nezlobte se, nevím, proč vám to vechno vyprávím. Asi proto, e si dovedu představit, jak

vám je.

Převedla řeč na děti. Ani si neuvědomoval, e zde sedí u mnohem déle, ne měl a velitel

čety ho setře, e se úmyslně zail. Knihovnice si to také uvědomila.

U byste měl jít. Budou vás shánět. Já u taky tady balím. Musím do kolky.”

Moc se mu chtělo říci, e to bylo náramné posezení a e se u dávno tak dobře necítil. Ale

nenael odvahu. Zvedl se k odchodu.

Podala mu ruku a Jirka váhavě zamířil ke dveřím, rozzloben sám na sebe, e nedokáe říci

něco, co by vedlo k opakování těch pěkných chvil, které právě proil.

Učinila to za něho. A budete mít někdy vycházku, stavte se, ukáu vám mého Káju.”

Zkoprněl úasem. Přijdu, zcela určitě přijdu,” slíbil. Ale jak vás najdu?”

Rohový dům vedle kina. První patro,” pronesla váhavě a červeň jí zalila tváře. Zřejmě v ní začala hlodat pochybnost, zda bylo toto pozvání správné.

Jirka chvíli marně hledal kliku. Pak ji nael, vzpamatoval se a znovu slíbil, e určitě přijde.

Na chodbě se mu téměř zatočila hlava a točit se mu nepřestala ani cestou na rotu, ani kdy

ho velitel čety stíral: Nepovídejte, e jste byl tak dlouho v knihovně. Musel bych si myslet, e si ze mne utahujete.” Jirka nebyl ochoten vysvětlovat vůbec nic ani veliteli čety, ani komukoli jinému. Těko by uvěřili, nato pochopili, kdy on sám z toho, co se přihodilo, nechápe vůbec nic.

69

Teprve sdělení velitele čety, e bude mít za trest zastavenou přítí vycházku, ho vyvedlo z míry. To znamená odklad setkání s Irenou, jak ji kluci ve svých fantaziích důvěrně nazývali.

Chtělo se mu protestovat, tohle mu velitel čety přece nemůe udělat. Doel vak včas k

závěru, e protestování by nemělo ádnou cenu. Těch pár dní, o které se jeho setkání s

půvabnou knihovnicí oddálí, se dá vydret. Mezitím si prostudoval přísluné části zákona o

rodině, upravující povinnosti rozvedených rodičů k dětem.

Konečně nadeel očekávaný den vycházky a Jirka zaběhl v době oběda do knihovny vrátit

vypůjčený zákon. Musel dost dlouho čekat: Vaíčková sepisovala tituly knih, které si vybral jeden ze zájemců z řad svobodných praporčíků a naslouchala jeho usilovnému snaení vetřít se jí do přízně. Dalo se odhadnout, e ho více ne četba knih láká zjev knihovnice.

Praporčík konečně odeel a Jirka přistoupil blíe. Co si přejete? zeptala se. V jejím hlase zněl jakýsi cizí tón, ničím nepřipomínající důvěrný rozhovor, který spolu nedávno vedli.

Ten cizí tón Jirku trochu zmátl, ale pak si přece jen dodal odvahu a zeptal se: Mohl bych se dnes přijít podívat na vás a na vaeho syna?

Cítil, jak si ho váhavě prohlíí. Můete, rád vás uvidí,” odpověděla tichým hlasem. Pak dodala: Já také.”

Ta dvě slova způsobila, e Jirka Smr byl celé odpoledne jako v jiných sférách a nemohl se

dočkat vycházkové kníky. Rozvod ho pořádně vzal, usoudil Radek, jemu neulo Jirkovo

vytrení. Několik minut před zavřením místní prodejny hraček se Jirkovi podařilo koupit pro malého Káju dřevěnou stavebnici, květiny pro jeho matku vak sháněl marně. Byly v tomto městečku a v této zimní době úzkoprofilovým zboím.

Do prvního patra vyběhl tryskem, správné dveře nael hned na první pokus. Snail se, aby

ho pokud mono nikdo při této návtěvě neviděl. Kvůli ní, nechtěl, aby se dostala do lidských řečí. Přesto se vak nemohl ubránit dojmu, e kdy stiskl tlačítko zvonku, u protějích dveří klaplo kukátko. Otevřela mu okamitě a ničím nepřipomínala enu, přijímající pánskou návtěvu. Byla oblečena v opraných dínách a dlouhém sportovním svetru. Rychle za ním

zavřela. Jirka si v předsíni svlékl plá, zul polobotky a pln obav se podíval k podlaze, zda přece jen nenanosil bláto.

70

Ulevilo se mu, kdy zjistil, e je vechno v pořádku.

Pojďte dál, vyzvala ho a otevřela dveře do obývacího pokoje. Její nadějná ratolest právě po koberci tahala auto úctyhodných rozměrů. Něco jsem ti přinesl, Kájo.

Jirka se shýbl a poloil před kloučka stavebnici. Tahanice s autem rázem skončila a nastal

zájem o novou hračku.

To jste neměl,” řekla, ale bylo vidět, e je jeho pozorností vůči dítěti potěena. Aby zamaskoval rozpaky, Jirka se shýbl a začal Kájovi ukazovat, jak má se stavebnicí zacházet.

Ty teď k nám bude chodit?” zeptal se roztomilý klučina.

Jirku tato dětská přímočarost vyvedla z míry a bezradně se podíval na Vaíčkovou. I jí chvíli trvalo, ne nala východisko ze situace. Nebuď zvědavý, Kájo,” řekla a pohledem se synovi i Jirkovi za tuto nepřílinou duchaplnost omluvila.

Uvařím kávu, dáte si se mnou?” zeptala se pak a ani čekala na Jirkův souhlas, odběhla do kuchyňky. Jirka uu chtěl říci, e vůbec nepatří mezi milovníky kávy, ale včas si uvědomil, e o tohle teď vůbec nejde. e je povinen dát jí monost, aby se z jeho, i kdy nikoli neočekávané, návtěvy vzpamatovala.

Malého Káju stavebnice plně zaujala, oni dva seděli v křeslech, usrkávali kávu a mlčeli.

Jirkovi bylo trochu trapně, uvědomoval si, e je řada na něm, ale nevěděl o čem mluvit a co udělat. Usoudil, e prvotní spontánnost, vyplývající z obapolné potřeby vylít si srdce, se dnes opakovat nebude. I jí to bylo jasné a nalezla východisko v tom, e začala mluvit o své práci.

O knihách, které si vojáci půjčují a nevracejí, i kdy musí zaplatit daleko větí částku, ne kolik stály. I o kníkách, které nikdo nečte, i kdy by je číst měl. Jirka nebyl náruivý čtenář a mnozí z autorů, o nich hovořila, pro něho byli velkou neznámou. Přesto vak pozorně poslouchal, okouzlila ho zaujetím, s jakým dovedla o své zřejmě velké lásce ke knihám

vyprávět. Mami, u bude večerníček?” zeptal se Kája uprostřed jejího monologu.

Vidí, málem bychom ho zmekali.” Vstala a la zapnout televizor. Zhasla světlo a znovu se posadila vedle Jirky. Pak se vichni tři, bůhví u pokolikáté, dali strhnout neodolatelným kouzlem vyprávění o Křemílkovi a Vochomůrkovi.

71

Jirka poloil svou dlaň na hřbet její ruky. Neodtáhla ji jak se obával, ale byla to ruka chladná, pasivní, ničím heprozrazující, e je jí jeho dotek příjemný.

Večerníček skončil a kluk v papírové čepici popřál dětem dobrou noc. Jemně vyprostila ruku

z jeho dlaně, vstala a řekla: Kájíku, do koupelny a svléknout. Přijdu hned za tebou.” Pak se podívala na Jirku a v jejím pohledu bylo zřetelně napsáno, e by měl jít.

Já půjdu,” pochopil, vstal a zamířil k předsíni. Oblékl si plá a obul se. Přila, aby se s ním rozloučila. Pokusil se ji obejmout. Jenom na kratičký okamik se k němu přitiskla, vzápětí se její krásná tvář zakabonila. Rázně se mu vyvinula z náručí, podala mu ruku způsobem, jakým se knihovnice loučí s pravidelným návtěvníkem svého království a popřála mu

dobrou noc. Mohu jetě někdy, Ireno?” zeptal se Jirka nesměle.

Budete-li chtít? Asi jste si ale dnení večer představoval trochu jinak.” Stiskla kliku a jemně ho vystrčila ze dveří.

Seběhl po schodech a vyel na ulici. Do tváří ho udeřil mrazivý vítr. Vrátil ho do reality a stále vtíravěji mu vnucoval otázku: Co vlastně chci? A co chce ona? Otázku, na ni cestou do kasáren i v několika následujících dnech marně hledal odpověď. Věděl, kolik mladých

svobodných vojáků z povolání, kteří slouí u zdejího pluku, obletuje knihovnu jenom kvůli

Ireně. A jakou anci má vůbec on?

Párkrát zael do knihovny, aby s Irenou promluvil alespoň pár slov. Vdycky vak marně,

nebyla sama. Kdy ho uviděla, sotva znatelně kývla hlavou. Nikdy vak neudělala nic k

tomu, aby zůstali sami, ani nenaznačila, co by pro to měl udělat on. A tak se vdy zdrel v knihovně jen několik okamiků, připomínaje člověka, který si přiel vypůjčit knihu, ale vzápětí si to rozmyslel. Odcházel vdy rozčarován, ale zároveň s pocitem ulehčení. Cosi ho k ní mocně přitahovalo, zdravý rozum vak současně nabádal, aby se vyhnul komplikacím, které

by pro něho z tohoto vztahu nutně musely vyplynout.

73

13

Přiel den, kdy byla v tisku uveřejněna zpráva, e na území ČSSR proběhne zimní

spojenecké cvičení jednotek Sovětské armády, Maďarské lidové armády a československé

lidové armády.

V motostřeleckém pluku u předtím zavládl značný ruch. Vichni věděli, e se cvičení

zúčastní. Velitelé i vojáci se snaili připravit tak, aby při plnění úkolů cvičení jejich útvar čestně obstál. Důkladněji ne kdykoli předtím se zabývali zejména stavem a připraveností bojové techniky. V loňském výcvikovém roce byl toti pluk po této stránce hodnocen jen jako slabě dobrý.

Kdy Michal dostal telegram, e v neděli za ním přijede matka a má ji čekat na nádraí,

podivil se. Nikoli tomu, e ji má čekat na nádraí, u při přísaze si viml, jak ji kopec ke kasárnám zmohl. Spíe ho udivilo, proč matka při jejím nevalném zdraví váí tak dalekou cestu. Napsal jí přece u několik dopisů a z kadého bylo zřejmé, e se mu na vojně dobře

daří. Pak ho napadla mylenka, která ho silně vzruila. Moná, e matka přijede s Marcelou.

Chtějí ho překvapit. Vzápětí ji sice zavrhl jako nesmyslnou, ale jiskřička naděje v něm

zůstala. A jak se blíila neděle, jiskřička doutnala stále silněji.

Na nádraí doběhl těsně před příjezdem vlaku. Postavil se u východu, aby měl jistotu, e

nemůe matku přehlédnout. Zanedlouho se začali trousit cestující. Pozorně si je prohlíel,

ale matka mezi nimi nebyla. Kdy u nikdo nevycházel, jetě chvíli počkal v domnění, e se

opozdila a pak zael na nástupitě. Vlak u odjel a kromě několika hlasitě se bavících

elezničářů zelo nástupitě prázdnotou.

Přece jsem ji nemohl přehlédnout, řekl si v duchu, ale pro jistotu vyel znovu před nádraní budovu a pozorně se rozhlíel kolem. Matka nikde. Usoudil, e asi zmekala vlak. Zítra matka pole telegram a ve se vyjasní.

Za Michalem se náhle vynořil Viktor.

To kouká, co? Řekl jsem si, e se na ten telegram snadnějc dostane z kasáren,” sdělil místo pozdravu. Matka samozřejmě nepřijede.”

Ale já nechápu . . p o d i v i l se Michal.

74

Půjdem se trochu projít, přece tady nebudeme takhle stát,” navrhl Viktor. Vzápětí si to vak rozmyslel. Zůstaneme radi na peróně, nechci se tady moc blejskat.”

Začali se procházet po nástupiti, připomínajíce cestující, kteří čekají na svůj vlak. Po chvilce mlčení Viktor řekl: Chci ti poděkovat za ten elaborát. Nic moc, ale malý ryby jsou taky ryby.”

A kvůli tomu jsi přijel? Myslel jsem, e u budu mít od tebe pokoj.”

To ví, e bude,” uklíbl se Viktor. Ale potřebuju jetě něco k tomu, co jsi opatřil. A právě teď k tomu bude mít příleitost.” Jakou příleitost?” zajímalo Michala.

Přece to cvičení. Spojenecký.” Jak ví, e se bude týkat zrovna naeho útvaru?”

Jednak čtu noviny. Výcvikový prostory v severovýchodních a severozápadních Čechách. To

druhý je kousek od vás. A jednak jsem byl taky na vojně. Potřebuju námět cvičení vaeho

pluku, koho jste měli na součinnost a jestli se dělala cvičná mobilizace záloníků.”

To nemyslí váně,” zapochyboval Michal.

Myslím. Smrtelně váně. A ty to ber taky váně. V opačným případě má na krku smrák a k

tomu pioná. Vylezl bys z basy a na starý kolena, to si pi.”

I kdy si Michal nikdy nedělal o Viktorovi nejmení iluze, tón, jakým svá slova pronesl, z

něho málem vyrazil dech.

Viktor si toho viml a zatvářil se jetě výhruněji. Myslím, e je ti to jasný. Vezmi oči i ui do hrsti a sna se toho dovědět co nejvíc. Údaje o cvičení poloí na to místo pod cihlu, jako posledně. Kdy, to se včas dozví. Jak. To nech na mně.”

Michal se pokusil něco říci, ale Viktor mu k tomu nedal příleitost.

Teď u půjdu, jsem tady autem. Take do hospody si zajdi sám. A napij se na mý zdraví.

S těmito slovy, stejně jako při posledním setkání, strčil Michalovi do kapsy plátě načatou krabičku cigaret s vyčuhujícím papírkem. Tentokrát jen zeleným.

Rozeli se kadý svým směrem. Byly od sebe na hony vzdáleny.

xxxx

75

Pod stanem praskalo v polních kamínkách, vojáci leeli ve spacích pytlích stočeni do

klubíčka. Mráz, který od samého počátku provázel společné cvičení československých,

sovětských a maďarských vojsk, nabyl v tuto časnou ranní hodinu jetě na síle. S převahou

vítězil nad kamínky i spacími pytli, prodíral se a ke kůi a nepříjemně típal.

To snad ani není moný,” ozval se Radek, kdy usoudil, e u stejně nikdo nespí. Tipoval bych to na mínus dvacet.”

Zareagovali na jeho výrok tím, e se ve svých spacích pytlích s mohutnými povzdechy

zavrtěli a kdosi hlasitě zívl. Do řeči vak nikomu nebylo.

Bude tam moná i pětadvacet pod nulou,” rozhodl se Radek pokračovat ve svém monologu.

Právě mě napadlo, jestli je správné říkat té skleněné trubičce se rtutí teploměr, kdy ukazuje tuhle studenou hrůzu.”

Tvoje starosti bych chtěl mít,” nevydrel mlčet Slávek. Mě právě vzruuje úplně jiná věc. V

kolik přijedou se snídaní a jestli bude pořádně horká. Včera ráno ta drková polévka bodla, to vám tedy řeknu. Dnes bych bral guláek a k němu pár pěkně propečených slaných housek.”

Já bych byl pro silnej grog. A vánočku namazanou máslem,” dělal si laskominy Michal.

Tuhle sibérii odstůňu. Bude to určité zápal plic,” prohlásil Bilský. Vdy já se dokáu nastydnout i v červenci. Stačí, aby o mě zavadil průvan.”

A nás zvednou, protáhnem si kostru a hned nám bude lip. Co ovem neznamená, e

odmítám snídani,” nabyl v Radkovi vrchu jeho příslovečný optimismus.

Jsi naivka. Ty myslí, e v tomhle mrazu někdo dokáe nastartovat?” zareagoval Michal.

Sotva to dořekl, z dálky, jako ivé popření jeho pochyb,se ozval motor. Zpočátku jen kvílivým brumendem, postupně zvuk nabýval na síle, a se ozval docela blízko. Najednou zmlkl.

Hrobové ticho zapůsobilo velmi tísnivě. Natěstí trvalo jen krátce.

Vzápětí kdosi začal vyvolávat slůvko, které vlilo vem ve stanu do il novou energii, před pár minutami jetě nepředstavitelnou: Snídaně!”

Rázem byli ze spacích pytlů venku, rychlostí blesku se dooblékli, nezdrovali se takovými

zbytečnostmi, jako jsou v podobné situaci mytí či čitění zubů a se svými věrnými

pomocníky, jídelními miskami, vyrazili směrem, kde tuili polní kuchyni.

76

Při prvních krocích po oputění stanu téměř zavrávorali pod úderem mrazu. Dral se jim do

plic, vyřadil z činnosti nos, právě v této chvíli tak potřebný, protoe v mlnaté tmě, která se vude kolem nich rozprostírala, spoléhali předevím na čich, který je měl dovést k tolik touenému místu. Polní kuchyni brzy nali. Cinkot jídelních misek, který dokazoval, e

zdaleka nevyrazili jako první, je k ní naprosto neomylně dovedl.

,,Dnes je guláek, co? zeptal se Slávek v domnění, kdoví jak kolosální vtip nepronesl.

Hádat umí, to je fakt. Guláek,” vyrazil z něho dech kuchař v okamiku, kdy překlápěl mohutnou naběračku do Slávkova eusu.

Jetě řekni, e jsou k němu pěkně vypečený slaný housky!”

Je mi líto. Bude se muset odbýt chlebem.”

Tos mě otrávil, pekoune.” Slávek se otočil a zamířil ke stanu. Neodolal vak, aby cestou neponořil do guláe ukazovák a pečlivě, s výrazem znalce, jej neolízl. Kdyby nebyla tak hustá tma a někdo jej při této činnosti mohl vidět, určitě by usoudil, e má před sebou

člověka, snaícího se podle nasliněného prstu uhodnout směr větru.

Po návratu do stanu přiloili do kamínek a oddali se guláovým hodům. Teď u jim mráz

nepřipadal zdaleka tak nesnesitelný jako při ranním probuzení. Cinkot lic jim zněl jako

rajská hudba a to, jak seděli natlačeni kolem kamínek, v nich vyvolávalo pocit soudrnosti.

Kdy zanedlouho zazněl rozkaz k nástupu k obrněným transportérům, vyběhli do mrazu

nejen s plnými aludky, ale i plni odhodlání. Jetě nemohli vědět, e ho zanedlouho budou

velmi potřebovat.

Ke svému otéčku se brodili kyprým sněhem, jeho v noci jetě hodně připadlo a

pokadé,kdy seli z cesty výcvikového prostoru,se zabořili do sněhu a po pás.

Michalovo proroctví, e v tomhle mrazu nedokáe motory nikdo nastartovat, se znovu

ukázalo jako mylné. Kouř z výfuku byl sice zpočátku hutnějí ne obvykle, a svěí, čirý

vzduch panenské přírody náleitě zaneřádil, ale poté, kdy motory dosáhly normální

provozní teplotu, mráz jako by pro ně vůbec neexistoval.

Opustili prostor soustředění. Pohled na vyrovnané řady ocelových kolosů vzbuzoval pocit

síly. Postupovali podle stanovených časů úporně vpřed, na čáru dotyku s protivníkem, plhali do kopců, sjíděli ze strání, zvyovali rychlost na rovinách.

77

Monotónní rachot motorů signalizoval, e vechno jde jak náleí, stroje spolehlivě ukusovaly jeden kilometr za druhým. Řidiči dokazovali své mistrovství, členitý terén výcvikového prostoru jim k tomu poskytoval bezpočet příleitostí.

A mě k tomu pustí, nebudu o nic horí, ne oni. U aby to bylo, říkal si v duchu Slávek.

Kdyby se to dalo zařídit, aby se takhle mohli svézt kluci, byli by na vrcholu blaha, usoudil Jirka, otec dvojčat. Copak asi dělají? Teď jetě spí. Začal si představovat, jaké nejnemonějí polohy dokáí ve spaní zaujmout. V mylenkách se přenesl od svých kluků ke

Kájovi Ireny Vaíčkové a pak se jeho mylenky začaly zabývat jí samotnou.

Bilský se v duchu zaobíral zázračnou tabletou, kterou stačí spolknout a člověk je v tu ránu z vojny doma. Jak je moné, e jsem to jetě neudělal? Na co čekám? Já přece vůbec nemám zapotřebí takhle se plahočit mrazem a riskovat zápal plic. Znepokojilo ho, e nedokázal

nalézt na tuto otázku patřičnou odpověď.

Plynulá jízda dostala náhle zádrhel, provázený kvílivým burácením motoru. Velitel drustva

vybízel řidiče ke klidu. Bylo jasné, e transportér uvízl a nemůe vpřed ani vzad. Dostali

rozkaz sesednout. Kdy otevřeli pancéřové dveře, naskytl se jim neradostný pohled. Trčeli v baině. A bainy ani při největích mrazech nezamrzají, pokryjí se pouze ledovým kraloupem. A zrádný kraloup sice oklamal řidiče, ale nikoliv tíhu jejich otéčka.

Průvih,” zhodnotil situaci velitel drustva. Budou nás muset vytáhnout. A to znamená zpodění jako hrom.”

Jak jsme tu bainu mohli přehlédnout,” divil se řidič s důrazem na mnoné číslo, aby

upozornil velitele drustva, e v tomhle průvihu nemíní zůstat sám.

Soukali se jeden po druhém z korby vozidla, ale to u stál na místě události velitel roty, po přezky kanad zabořen v mazlavé hmotě. Jděte do hajzlu, mistři!” ulevil si na adresu velitele drustva i řidiče. Jetě bych to zkusil,” nabídl se řidič.

Nic nezkouejte. To by byla jenom ztráta času. Vyádám vyproovák.”

78

Moná, e by to lo podloit,” mínil Radek. Jednou jsme s brigádou uvázli s autobusem v bahně. Podloili jsme pod kola kameny a vyjeli jak po másle.”

Jene mezi bahnem a bainou je dost podstatný rozdíl. Baina je moře bahna,” prohlásil velitel roty nikoli zcela odmítavě. A kde chcete vzít tolik kamenů?”

Jednohlasně prohlásili, e se rozběhnou po okolí. Kdy se jejich iniciativa setkala s tichým souhlasem velitele roty, vybrodili se opatrně z bahna a kdy ucítili pod nohama pevnou půdu, nasadili ostrý poklus. Měli těstí. Necelých sto metrů od místa, kde uvízlo jejich vozidlo, narazili na pozůstatek dávno uzavřeného lomu. Připadal jim jako spása. Rozestoupili se do řetězu a kameny si po deseti metrech předávali. Pořádné kameny, protoe drobné utry klást

pod obrněný transportér by nemělo cenu.

Snad patnáct, snad dvacet minut trvalo, ne se na okraji bainy navrila slibně vyhlíející hromada. Za tu dobu si stačili sáhnout a na dno sil. Teď leeli nebo seděli na té hromadě, navzdory mrazu se z nich pot jen lil a stěí popadali dech. Byli by nejraději ihned začali klást kameny do bainy, ale nezbylo, ne aby si udělali přestávku.

Ty si vlez dovnitř,” ukázal na transportér velitel drustva. Jsi zpocený jako kůň a jetě chytí zápal plic.” Bilský, jemu byla výzva určena, se urazil.

Ví co, mě vynech,” odsekl a sám sobě se podivil, kde se to v něm vzalo. A jak u byl v rái, vstal a bez ohledu, e se pod ním podlomila kolena, se obrátil k ostatním. Tak jdeme na to, ne? Aby snad nikoho nenapadlo vybírat mu snadnějí místo, jako první se zabořil po lýtka do zmrzlé břečky.

Ostatní následovali jeho příkladu, začali klást kameny do bahna. Pokus vyjet po takto

improvizovaném koberci z balvanů se vak nezdařil. Rozhodli se poloit kus zpevněné

podloky i za vozidlo, aby řidič mohl couvnout. Ani to se napoprvé nepodařilo.

Soudruhu desátníku, dovolte, abych to zkusil sám,” navrhl v té chvíli Slávek. Potřebuje to víc citu, pomaleji poutět spojku.”

Jen zůstaň, kde jsi a uklidni se,” řekl velitel drustva. Přesto vak na řidiče křikl: Více citu, pomaleji poutěj spojku.”

Následoval dalí pokus. A pak se řidiči podařilo vyjet s vozidlem na pevnou zmrzlou půdu.

79

Chlapi, jste frajeři,” ocenil je stručně velitel roty.

Pokračovali v jízdě, aby co nejdříve dostihli ostatní i s příjemným pocitem, e jsou opravdu frajeři, které hned tak něco nezaskočí.

Před chvílí jsem utopil v tý baině svou modrou kníku,” oznámil Radkovi během jízdy

Bilský. To má tedy smůlu, Petře, usmál se Radek, ale moudrý z toho nebyl ani trochu.

A tak Bilskému nezbylo, ne aby se svěřil s podrobnostmi. O tabletě, kterou mu obstaral a

přivezl otec.

ádná zázračná tableta na civil neexistuje,” soudil Radek. Táta beztak sedl na lep

nějakému podvodníkovi.”

Chtěl jsem ti jen říct, e jsem to s ádnou tabletkou nezkusil. Já se z vojny ulejt nechci.”

Radek na Bilského upřeně pohlédl. Člověče, ty roste. Z tebe se nakonec stane opravdu

chlap.”

Proč stane? Mám dojem, e u se stal. Před půl hodinou, kdy ten práek spolkla baina.

Vlastně nespolkla, musel jsem ho do ní zastrčit prstem.”

Ví, Petře,” řekl Radek, je to od tebe fajn. Ale jedno gesto nestačí. Musí se činit dál. Chlap se rodí zvolna.”

Pokračovali do určeného, značně vzdáleného prostoru. Počasí bylo stále horí. Sníh, mlha,

vítr, viditelnost na pár metrů. Kdyby to komukoli z těch, kdo teď prodělávali strastiplný

přesun, někdo vyprávěl, nevěřili by. Ale opravdu se to stalo.

V jedné chvíli začaly sněhovou bouři provázet blesky a hromobití.

Právě v této chvíli zaburácel nad zasněenými pláněmi nadzvukový letoun vzduného

průzkumu. Po chvíli se z mlhy vynořila dvojice bitevních vrtulníků, za nimi v přesné sestavě následovaly stroje MI-8. Jetě ne se zavěsily nízko nad zemí, ozvala se palba z ručních zbraní. Vzduný výsadek nepřítele se pokusil zabránit postupu motostřelců.

Létají i v tomto psím počasí, to jsou tedy machři,” prohlásil s obdivem v hlase řidič.

Dostali rozkaz pokračovat v postupu a nevstupovat do boje se vzduným výsadkem, jeho

likvidaci si vzali na starost českosloventí a sověttí tankisté. Objíďkami překonávali

zaminované úseky, probili se předsunutou obranou nepřátelských tanků a pak po

sesednutí provedli zteč do příkrého svahu. Tento den se jim ji podruhé zdálo, e jsou na

nejlepí cestě vypustit dui.

80

Kadý krok při stoupání vzhůru s sebou přináel svíravou bolest pronikající z lýtek a

kyčelních kloubů a k mozku, jejich plíce jako by se chtěly pod nárazy mrazivého vzduchu

roztrhnout. Poprvé ve velmi konkrétní podobě poznali, o čem u mnohokrát slyeli a četli.

To, e člověk má své druhé já, které mu brání, i kdy je na pokraji sil, aby rezignoval, aby se vzdal. Jde o to umět toto své druhé já uposlechnout a podřídit se mu.

Rozkaz zněl, ničit nepřítele palbou z ručních zbraní a oni jej s vypětím vech sil splnili. Budi pochváleno druhé já. Dobře tomu, kdo ho dokáe uposlechnout. Dokázali to. Vichni bez rozdílu. I vojín Petr Bilský.

Vyplhali se na vrchol svahu s hřejivým pocitem, e zase jednou překonali sami sebe,

naskákali do obrněného transportéru, který je mezitím dojel, a pokračovali v dalím směru

postupu.

V odpoledních hodinách jejich motostřelecká rota, bok po boku se sovětskou tankovou

jednotkou,obratným manévrem a mohutnou, přesné mířenou palbou,odrazila nepřátelskou

protizteč. Ne, nelo vechno úplně hladce. Jetě jednou se Slávek, Radek, Jirka a ostatní

z jejich drustva pořádně zapotili, kdy se jim v kulometu vzpříčil náboj a museli závadu co nejrychleji odstranit.

Přiel rozkaz pronásledovat nepřítele. To u jim bylo jasné, e úkol dneního dne

zanedlouho skončí a čeká je hodně opoděný oběd, asi i s večeří zároveň. Opravdu se tak

stalo, ale čas odpočinku jetě nenadeel. Bylo třeba vybudovat obranná postavení. Začali se zakopávat do zmrzlé země s vědomím, e tím končí i nejobtínějí část jejich účasti na spojeneckém cvičení.

Přítí den odpoledne následoval dalí přesun. Tentokrát nikoli dlouhý a nanejvý příjemný.

Směřovali toti do srubové základny vojenského výcvikového prostoru, aby tam dali do

pořádku sebe i bojovou techniku a připravili se na setkání se svými druhy, vojáky Sovětské

armády a Maďarské lidové armády.

81

14

Jirku od prvních chvil po návratu ze cvičení vechno neodolatelně táhlo do knihovny. Nemohl se dočkat okamiku, a stane před Irenou, olehán větrem i mrazem a řekne: Tak tady mě máte.” Bylo vak stále mnoho práce s oetřováním techniky a tak uplynulo několik dní, ne se mu podařilo do knihovny zajít. Irenu Vaíčkovou zde neviděl. Za jejím stolem seděl svobodník a způsobem kdo hledá najde pořizoval jakési seznamy.

Teprve po chvíli si Jirky viml, přeruil datlování do stroje a zeptal se: Co bys rád?”

Hledám soudruku knihovnici.” Svobodník si ho zkoumavě prohlédl.

Knihovnice Vaíčková není. Rodinné důvody. Pokud nejde o ni, ale o knihy, mohu ji

zastoupit. Pokud jsi přiel osobně kvůli krásné Ireně, je mi líto.” lo o nezdařený pokus o vtip, který Jirku hluboce urazil.

Otočil se ke svobodníkovi zády a chystal se odejít.

Neblbni a pojď zpátky,” zarazil ho svobodník. A promiň, jestli se tě to dotklo.” Bylo zřejmé, e si touí ukrátit rozhovorem dlouhou chvíli. Ví, slyel jsem, e jí bývalý manel trochu načechral kvartýr. Domákl se, e za ní chodí nějaký voják.”

Jirka se snail zachovat klidný tón hlasu:

A kdyby, co je mu do toho? Jsou přece rozvedeni.”

To je tedy fakt, ale řeknu ti, nebýt toho, e včas utekla i s děckem ke známým o patro vý, asi by to s ní dobře nedopadlo.” Svobodník náhle zpozorněl, přelétl Jirku pátravým pohledem a zeptal se: Posly, brácho, nemá s tím náhodou něco společného?”

Ne, nemám,” odpověděl Jirka celý rudý a zamířil ke dveřím.

No jo, ta by si vybrala jinýho sekáče ne jsme my dva,” prohlásil svobodník lítostivě.

Jeliko právě toho dne dostal Jirka vycházku, rozhodl se, e si vechno ověří přímo na

místě. Dlouho zvonil u známého bytu, ale marně. Kdy u se chystal odejít, otevřely se

sousední dveře a v nich se objevila ena mohutných proporcí a s natáčkami ve vlasech.

82

Copak, vojáčku? Kohopak hledáme?” zeptala se Jirky tónem, z něho čiela jízlivost.

Způsob, jakým se zeptala, vyvedl Jirku poněkud z míry.

Soudruku knihovnici,” vyhrkl rozpačitě a bylo mu jasné, e je nesmírně trapný.

Jó, soudruku knihovnici,” pokračovala sousedka ironicky. Tak to je něco jiného. Já

myslela, e jdete paní Vaíčkovou utěit. Ale a tak nebo onak, máte to marné. Odjela.”

A kam, prosím vás?” zeptal se Jirka s maximální zdvořilostí, které byl v té chvíli schopen.

To musíte přece vědět u vás v kasárnách, ne? Mně to nehlásila. Asi k rodičům. Vy jste její příbuzný?” pokusila se pokračovat v rozhovoru. Nebyl jste tady u náhodou na návtěvě?”

Sbohem, paní,” řekl Jirka a rychle seběhl po schodech.

Bez cíle bloudil pustým náměstím, dlouze prohlíel několik spoře osvětlených výkladních

skříní, ani si byl vědom, co je v nich vystaveno, a si vyslouil pozornost pořádkové hlídky.

Její přísluníci udiveně pokyvovali hlavami, kdy zjistili, e vojín Jiří Smr je opravdu

oprávněn procházet se tam, kde se prochází. Nemohli pochopit, jak můe taková vycházka,

navíc ve vlezlém mrazivém větru, někoho bavit. Ale nezeptali se.

Z kina se právě vyrojili návtěvníci večerního představení. Skupina povykujících výrostků,

pravidelně obsazujících v hlediti první dvě řady, hlouček vojáků a několik starích

manelských párů. Dnes toti nedávali film z rodu těch, které dokái zaplnit kino do

posledního místa. Za hloučkem vojáků zamířil Jirka ke kasárnám.

Tak zlý to zase nebylo,” komentoval jeden z nich. Čekal jsem, e to bude horí.”

Jirka poznal po hlase Bilského a připojil se k němu.

Čau, Petře.”

Co tady dělá, Jirko? Byl jsi na pivě?” zeptal se Bilský a Jirka, aby se vyhnul vysvětlování, přikývl. Chvíli li mlčky vedle sebe, pak Bilský řekl: Napsal jsem tátovi, e jsem zahodil ten práek, který mi opatřil. Dnes odpoledne se táta osobně dostavil.”

Řádil, co?” zeptal se Jirka, který o celé záleitosti věděl.

Podr se, a neupadne. Kdy jsem za ním přiel do návtěvní místnosti, vstal ze idle,

objal mě a políbil. Myslel jsem, e se zbláznil.”

83

Váně?” Opravdu to tak vypadalo. Byl radostí bez sebe. Pořád opakoval, jak je rád, e nemá syna sraba a vrazil mi do kapsy tři stovky.”

Toho sraba přece z tebe dělal on. Kdo ti sháněl modrou kníku? A kdo uplácel kdejakého

podvodníka, jen abys nemusel na vojnu?”

Asi si myslel, e bych na vojně prostě nemohl vůbec existovat. e bych nezvládl starat se

sám o sebe. Bál se, e jsem rozmazlená měkkota, která se rozsype při první rozcvičce. Chtěl mě od toho uchránit. Vlastně ne on, ale máma. Jene nedovedl pratit pěstí do stolu a říct, e u je toho dost. e jeho kluk není o nic horí ne ostatní a co dokáou oni, dokáe taky.”

To jsi taky dokázal,” podotkl Jirka.

Jo, hochu,” povzdechl Bilský. Tou měkkotou je v naí rodině táta. A teď, kdy zjistil, e nejsem po něm a e ze mne vojna udělá kus chlapa, náramně se potěil. A v té radosti dokonce prohlásil, e a přijdu z vojny, koupí mi nějaké starí auto.”

Ty se má,” usoudil Jirka v okamiku, kdy předkládali ke kontrole u vchodu své vycházkové kníky.

xxxx

Hned první neděli po návratu ze cvičení přijela za Slávkem Brokem Katka. Znovu vyvolala

vzruch na bráně i v jejím nejbliím okolí, znovu způsobila, e Slávkovi začalo silněji buit srdce. Kdy za ní veel do návtěvní místnosti, vrhla se mu kolem krku. Byl tím náleitě vyveden z míry, znal ji jako dívku, která dovede svoji přízeň odměřovat na lékárnických

vákách.

Od naeho posledního setkání jsem tě marně čekala kadou sobotu,” řekla, sotva se

posadili. Take mi nezbylo ne se za tebou rozjet.”

Nelo to, Katko,” vysvětloval omluvným tónem. Byli jsme na cvičení.”

To nic, hlavně, e jsme zase spolu. Tak povídej. Jak se má, jak se ti na vojně daří a jestli si na mě taky někdy vzpomene.”

Slávek nemohl uvěřit vlastnímu sluchu a bylo mu také trochu trapně. Nevěděl, o čem s

Katkou mluvit. Přece jí nebude líčit, jak jim dalo zabrat cvičení a jaký je to pro člověka pocit, kdy se přesvědčí, e dokázal překonat sám sebe.

84

A tak ze sebe váhavě soukal, e má dobré kamarády, jídlo docela ujde a nikdo mu

nepřipomíná, odkud přiel. Přitom si byl vědom, e tohle vechno jí vyprávěl u posledně.

Ani jednou ho nepřeruila. Neulo mu, e je mylenkami zcela jinde. Skončil rád, e má tuto část rozhovoru za sebou a zeptal se: A teď ty, Katko, co je nového doma?

Roman a Honza jsou v průvihu, Slávku. A moná, e mě to taky čeká, vypálila, jako by se

nemohla dočkat. Hleděl na ni nechápavě.

S těma melouchama to přepískli. A hlavně s tím sháněním náhradních dílů. Má to

kriminálka. Se mnou u taky mluvili. Ptali se, co vechno o tom vím a tvářili se, jako kdybych byla kdovíco. Samozřejmě, e jsem nevěděla nic. Dost se divili a bylo jasný, e mi nevěří.

Tak jsem musela alespoň něco pustit. e kdy některý zákazník moc brečel, aby měl auto co

nejdřív spravený, poslala jsem ho za Romanem. Ale co bylo dál, u opravdu nevím. Kluci

slíbili, e mě do toho nezatáhnou.

Slávek naslouchal a měl velmi nepříjemný pocit. Výslechů a vyetřování si uil před

nedávnem dost a teď mu nebylo dobře, i kdy o tom slyel jen vyprávět. Ty se přece nemá

čeho bát, Katko,” řekl, aby ji utěil a také proto, e o tom byl pevně přesvědčen.

Právě tím si nejsem tak úplně jista,” pronesla Katka věcně jako člověk, který důkladné zváil situaci. Kdy vechno zůstane na tom, e jsem klukům jen přihrávala zákazníky a víc jsem o ničem nevěděla, budu z toho venku. Nanejvý mě vyhodí z autoservisu pro ztrátu důvěry, ale nic větího přijít nemůe. Má to ale jeden háček, Slávku. Dost záleí taky na tobě.”

Já s tím přece nemám nic společného,” zděsil se Slávek.

Něco přece jen má a pro mne je to dost důleitý. Fakt.” Teď u přestala hrát roli

zamilované a stala se z ní ena, jejím jediným zájmem je zachránit vlastní kůi. Nikdo se nikdy, Slávku, nesmí dovědět, e jsem po tobě chtěla ten soupis.”

Slávkovi, který se začal hrozit do čeho je zatahován, spadl kámen ze srdce. V tomhle

nejede. Hned večer to asi budu vykřikovat v hospodě,” zasmál se.

Nebyla na vtipkování ani v nejmením naladěna a tvářila se tak váně, jak dosud u ní

nepoznal. Tak co, slíbí mi to?”

85

Na chvíli zaváhal a pak se vyhnul přímé odpovědi: Katko, v ivotě se mne na tohle nikdo

nikdy nezeptá. Tak proč si dělá starosti ?

U jsem ti řekla, e právě tohle je pro mne dost důleitý. Tak co, slíbí nebo neslíbí?

Slávek si náhle uvědomil, e s ním Katka hraje promylenou hru, kterou jí asi někdo poradil.

A e právě kvůli tomu, aby se ujistila o jeho slibu, za ním přijela. Začal uvaovat nanejvý střízlivě a věcně. Mohu ti, Katko, slíbit, e ze své vlastní iniciativy nikdy neudělám nic, co by ti mohlo ublíit.”

Okamitě pochopila, e do ní není zamilován natolik, aby byl ochoten pro ni udělat něco, co by mu mohlo způsobit nepříjemnosti. Toto zjitění ji vyvedlo z míry, ale nedala to na sobě ani trochu znát. Nebyla také zvyklá, aby jí někdo něco odmítl.

Take ti děkuju, Slávku. A měj se fajn,” řekla mrazivým tónem a vstala od stolu. Ráda bych se před příjezdem vlaku jetě trochu prola.” Slávek také vstal a chystal se ji doprovodit.

Nedopustila to, podala mu ruku a řekla: Tak čau.”

Čau,” odpověděl, znovu se posadil na idli a s pocitem smutku i uvolnění zároveň přihlíel, jak se za ní zavírají dveře návtěvní místnosti…

ivot el dál, pluk čekaly dalí výcvikové úkoly, take netrvalo dlouho a o cvičení se přestalo mluvit. Jeden z vojáků vak věděl, e se ke cvičení bude muset v brzké době jetě vrátit.

Michalovi bylo jasné, e Viktor se připomene. Občas se dokonce přistihl, e je zvědav, jakým způsobem to udělá. Ten způsob byl velmi prostý. Přiel telegram stručného znění: Mám o tebe starost, kamarádi se na tebe ptají. Zítra určitě poli dopis, matka.”

15

A tohle skončí a někdo mě pozve do parku na rande, tryskem s ním vyběhnu,” řekla dívka svému partnerovi. A kdybych tě pozval já? Se mnou bys taky vyběhla?” zeptal se mu, který byl do ní důvěrně zavěen.

Pokud by lo o pozvání do parku v takovém počasí, jako je dnes, tak zcela určitě.”

86

A kdybych tě pozval někam jinam? Třeba do kina nebo do vinárny?”

O tom bych zauvaovala.” Zauvaovala,” podivil se.

Myslí, e stačí jedno slovo a skočím ti do náruče?”

Jedno asi ne. Ale dvě určitě,” řekl. U jde.”

Skočila mu do náruče. Tak ikovně, e vchodem do parku v ohbí městského valu mohl

nerueně pozorovat vojáka, který pomalu a s častým ohlíením se několikrát proel kolem

zdi, pak se náhle zastavil, vyjmul jednu z cihel, cosi vloil dovnitř a zase dal cihlu na své místo. Pak se rychle vracel k náměstí. Dvojice popola kousek za ním a po několika krocích zamířila zpět do parku.

Nedáme si kávu?” zeptala se dívka, otočila se k partnerovi čelem, jakoby k objetí a přitom nenápadně, ani by čekala na souhlas jeho, vytáhla z objemné kabelky malou termosku.

Jetě řekni, e je v ní rum a já tě na místě povýím,” prohlásil.

Takovou pravomoc nemá a rum v ní není. Ve slubě se pít nesmí.”

Nalila mu kávu a nabídla mu. Ač vyí hodnosti ne ona, nemohl takovou negalantnost

připustit. Rozhodně trval na tom, aby se napila jako první a teprve pak náleitě vychutnal

svoji dávku. Vechno proběhlo tak, e kdyby je někdo z povzdálí pozoroval, zcela určitě by

doel k závěru,e si právě vyměnili několik delích polibků.

Nevěděli, kolik jetě mají před sebou studených, vleklých hodin, ne přijde jejich okamik, kvůli němu tu takhle mrznou. Chvílemi popoběhli a podupávali, ale jen mírně, aby nevypadli z role milenců, jejich vřelý cit nedokáe zchladit ani několik stupňů pod nulou a kteří jsou ivoucím důkazem, e láska kvete nejen v kadém věku, ale i za kadého počasí. Chvílemi nebyli v parku sami, občas jím prola i jiná dvojice, ádná z nich vak nesetrvala tak dlouho jako oni. Ta, která se objevila nedlouho po půlnoci, se zpočátku chovala úplně stejně jako ostatní. Prola se parkem a několikrát se objala. Pak si ale mladík odskočil stranou, jakoby z důvodů diskrétnosti. Zastavil se na místě, kde několik hodin předtím manipuloval voják s cihlou. Rozhlédl se a přistoupil ke zdi. Mu v úloze zamilovaného rozepnul koíek. Lahoda.

Je se enskou. Přepínám,” hlásil do miniaturní vysílačky.

87

Rozumím. Konec, uslyel a vysílačku vypnul. Pak nabídl své partnerce rámě a vedl ji k

východu z parku. Ostatní u nebylo jejich záleitostí.

Take kino nebo vinárnu někdy vezme?” vyuil jetě situace nadstrámistr Bezpečnosti.

Proč ne, kdy to nebude sluebně,” odpověděla. Sotva vak vyli na ulici, jemně se mu vyvinula z podpaí.

V parku se mezitím odehrálo dalí dějství. Na asfaltovou cestu, po ní se pohybovala ona

půlnoční dvojice, teď ji zase kompletní, se vřítilo auto.

Zastavilo a vyskočili z něho tři mui ve sportovních bundách. Trvalo jen okamik a párek se octl v jejich středu, osvětlen kuely svítilen. Mladík se pokouel protestovat.

Bezpečnost. Vae občanské průkazy,” oslovil dvojici jeden z muů, kteří vyskočili z auta.

Dalí se jal provádět kontrolu osobních dokladů, třetí mezitím zajioval mladíka, aby mu

zabránil v jakékoliv nepředloenosti. Karel Lamač,” ohlásil zjiující totonost. A Marcela Součková.” Co si to dovolujete?” Mladík předstíral krajní rozčilení.

Dovoluji si, pane Lamači, řekl jeden z muů, zřejmě velitel akce, poádat vás o to, co jste před chvílí vytáhl z úkrytu ve zdi.”

Mladík zřejmě doel k závěru, e nemá anci. Vytáhl z kapsy koíku obálku a podal ji

veliteli akce. Ten si ji prohlédl zblízka ve světle baterky a kývl souhlasně hlavou.

Jeimarjá, to jste vy, pane kapitáne,” vykřikla náhle mladíkova společnice. Co mi to chcete přiít?” vykřikla. Přece mě znáte, e jsem férová a razítko o pracovním poměru mám v pořádku. To musí bejt nějaký nedorozumění. Tenhle aek si ke mně přisedl v Grandu a

objednal flaku. Kdy jsme ji vypili, pozval mě do parku. Řekla jsem, e můeme jít ke mně, mám tam teplo. Ale on e ne a ne, e chce do parku. Tak jsem teda s ním la do přírody. To byste ani neřek, pane kapitáne, jaký mají některý muský libůstky ..

Nech toho, Marcelo, vechno nám řekne a do protokolu. Teď si vlez do auta, vdy jsi

celá zmrzlá.” Pane kapitáne,” ozvala se nesměle. Vy si ho u vás necháte?”

Proč tě zrovna tohle zajímá?” podivil se kapitán, ale vzápětí pochopil. On ti asi nestačil zaplatit, co? Tvoje chyba.

88

Tak zkuená osoba jako ty by měla vědět, kdy je třeba inkasovat předem. Tak nasedej.

Pak se kapitán obrátil k zadrenému. Vy jste asi začátečník a někdo vás poslal, co? Vybírat mrtvou schránku se mu nechtělo!”

Na jakékoli otázky budu odpovídat a v přítomnosti svého právního zástupce,” pokusil se mladík projevit rozhodnost.

Buďte klidný, pane Lamači, vechno proběhne podle zákona. Můete se spolehnout. Ale

teď abychom snad u raději jeli. Byl bych nerad, kdybyste se nám tady jetě nastydl.

Budeme se muset v tom autě trochu zmáčknout, ale to u nám prominete, viďte?”

Přítí den si v průběhu dopoledního zaměstnání vyvolal politický pracovník Michala na

chodbu. Má přijít k nadporučíku Prouzovi,” sdělil mu.

Nadporučík Prouza, orgán vojenské kontrarozvědky pluku, subtilní chlapík s hustými

kudrnatými vlasy a brejličkami, které mu dodávaly vzezření suchara, byl očividně v dobré

náladě. Michal se za těch několik týdnů spolupráce s ním stačil přesvědčit, e je to

dobrosrdečný člověk, který se rád směje.

Sotva vstoupil do jeho kanceláře a ohlásil se, nadporučík Prouza mu přátelsky podal ruku a

vybídl ho, aby se posadil.

Mám pro tebe dvě zprávy, Michale, řekl úvodem. Jednu dobrou a druhou horí. Kterou

chce slyet dříve? Jako v té anekdotě, kdy si zavolal ředitel svého náměstka a poloil mu

stejnou otázku. Náměstek si vybral pro začátek horí zprávu a dověděl se, e u není

náměstkem. Byl zbaven funkce. Chtěl tedy znát tu lepí a bylo mu sděleno, e jeho

sekretářka je v jiném stavu. Dobrý, co? zeptal se nadporučík.

Čím starí, tím lepí, trochu ho uzemnil Michal, aby vak neurazil, hlasitě se rozesmál.

I kdy mu do smíchu vůbec nebylo. Byl napjat, co se dozví.

Tak kterou? Lepí nebo horí? zajímalo nadporučíka.

Lepí,” zvolil si Michal na rozdíl od náměstka.

Dnes v noci jsme celou akci dokončili. A získali dalí důkazy a poznatky. Například to, kde a kdo ochotně poradí člověku, který pojal úmysl zdrhnout za hranice a vzít s sebou údaje tvořící součást státního tajemství.

90

A v případě, e by takové údaje stály opravdu za to, mu i náleitě pomůe.

Velitel útvaru ti udělil zvlátní dovolenou, tak si ji pěkně uij. Kluci u mezitím byli doma, ale tebe jsme nemohli pustit, potřebovali jsme tě tady. A kdybys náhodou nevěděl co s volným časem, navtiv Frantika Vávru. Prý tě rád uvidí. Dám ti jeho adresu. Doufám, e jsi jeho

jméno nezapomněl.”

Do smrti je nezapomenu, soudruhu nadporučíku.” Michal to myslel nanejvý upřímně.

Kdy po prvním setkání s Viktorem a po jeho vyzvání, aby mu obstaral seznam funkcionářů

pluku přiel Michal za politickým pracovníkem roty a se vím se mu svěřil, zavedl ho poručík Růička za nadporučíkem Prouzou. Kontrarozvědčíka nejdříve zajímalo, co se stalo s karatistou. Nedalo mu mnoho práce zjistit, e dotyčná obě, tedy Frantiek Vávra, utrpěl ve rvačce, na ní měl hlavní podíl Viktor, jen lehké zranění. Protoe na něho byli tři a ten nejsveřepějí se oháněl noem, nechtěl zbytečně riskovat. Dlouholetá zkuenost karatisty ho naučila předvídat jednání protivníka, proto padl na zem a předstíral, e byl bodnut. Předvídal správně, útočníci se rozutekli. e Vávra není mrtev, Viktor samozřejmě věděl. Bylo mu jasné, e Michal se dříve nebo později doví pravdu, ale doufal, e do té doby u on sám bude za hranicemi.

A teď bychom mohli přejít k té horí zprávě, co říká?” vytrhl Prouza Michala z přemýlení.

Michal přisvědčil, protoe mu nic jiného nezbývalo.

Čeká tě pohovor s prokurátorem. Kvůli tomu, e jsi noční přepadení neohlásil hned po

nástupu k útvaru a přiel, a kdy tě Viktor začal vydírat.” Já vím, byla to volovina,” hlesl Michal. Mám ti ale od něho vyřídit, e ten pohovor můe klidně počkat, a se vrátí z dovolené. Jinak ses prý choval správně. Take ti děkuji za spolupráci, přeji astnou cestu a mnoho úspěchů u děvčat ze samoobsluhy. A teď u bě. Pokud se nemýlím, vlak ti jede hned po obědě.”

Michal se zvedl ze idle a zůstal nerozhodně stát. Cítil, e by neměl odejít jen tak. Soudruhu nadporučíku,” ozval se nesměle. Co jetě?” zeptal se Prouza.

Já bych c h t ě l … za vechno ..

Řekl jsem, e má odejít. Tak mě nezdruj. Buď tak laskav.”

91

16

Michal dlouho marně zvonil doma u bytu. Pak se otevřely vedlejí dveře a v nich se objevila sousedka, paní vadlenová. Chvíli si ho pátravě prohlíela a teprve pak ho v příeří chodby poznala.Michálku, jsi to opravdu ty? zeptala se jetě pro jistotu. Ty ses na te vojně změnil, hochu. Zmuněl jsi. Moc ti to sluí. Jak se ti tam vede?”

Kde je matka?” chtěl vědět ze veho nejdříve.

Dobře se ti tam vede, viď ? Je to na tobě vidět, pokračovala neústupně. Chtěla získat čas, aby si mohla srovnat v hlavě, co mu řekne a jak mu to řekne.

Kde je matka?  zeptal se znovu, tentokrát ji se znepokojením v hlase.

Včera jsme ji odvezli do nemocnice, Michálku, odpověděla a začala vzlykat. Dnes v

poledne jsem ti. poslala telegram.” Co se jí stalo?” polekal se.

Je to oklivá nemoc, nejhorí ze vech. Ale bolesti nemá, Michálku. A nic jí doma

nechybělo. Staraly jsme se o ni s Marcelou co nejlépe, to mi věř. Ale teď u to nelo. U

jsme to nemohly zvládnout.” S Marcelou?” podivil se. Ano, s Marcelou Beránkovou.”

S Marcelou Beránkovou ze samoobsluhy?”

Ano. Maminka si přála, aby ses nedověděl, e je tak váně nemocná a nedělal si pro to na

vojně starostí.” Přesto jste mi o tom měla dát vědět,” řekl s výčitkou v hlase.

Kde bych vzala tvoji adresu? Matka nám ji odmítla dát. A k čemu by to bylo dobré?” namítla vadlenová a Michal uznal, e má pravdu. Paní vadlenová, musím za ní.

Michálku … nejdřív bě domů.” Ucítila, e se i jí derou slzy do očí, Přinesu ti klíče.” Odela a vzápětí se vrátila. Stav se u mne, udělám ti něco k večeři.”

Jste moc hodná, ale já nemám hlad. Stejně vám za vechno děkuji.”

Nenaléhala, pochopila, e chce být sám.

92

Michal odemkl a vstoupil do bytu. Kdy rozsvítil, zjistil, e je v něm vzorně uklizeno. Nael kávu, uvařil si ji a nevěděl, co dělat dál. Táhlo ho to ven z oputěného bytu, na spánek neměl ani pomylení. Zamkl, seběhl se schodů a vyel na ulici. Bloudil bez cíle městem a pak vstoupil do nejblií restaurace. Spíe hospody ne restaurace. Bylo nedlouho před zavírací hodinou a místní pivaři toho chtěli jetě hodně stihnout. Nael si místo v koutě, vousatý vazoun v roli číníka a vrchního zároveň před něho postavil bez jediného slova naplněný

půllitr. Michal se napil, ani to vnímal. Sloil hlavu do dlaní a v duchu si rekapituloval

nejvýraznějí vzpomínky na matku. Na to, jak se dovedla hbitě otáčet za pultem, jak statečně se chovala, kdy otec zemřel, jak o něho, svého jediného syna, dokázala láskyplně pečovat, jak nesmírnou radost vdycky měla, kdy ho vedoucí samoobsluhy chválil.

Vousatý vazoun před Michala postavil velký rum s podotknutím, e u je zaplacen. Michal se

chtěl zeptat kým, ale nebylo to nutné. Mírně vrávoravým krokem se k němu se sklenkou

rumu v ruce blíil statný padesátník s mohutnou kticí edivých vlasů.

Tak pojď, napijeme se,” křikl dříve ne k Michalovi doel.

Já mám taky kluka na vojně. Je are, desátník. Ty jse jenom ucho, jak vidím. Ale to nic.

Nezlobte se, ale já pít nebudu,” řekl Michal omluvně. Tak to bys mě natval,” prohlásil mu zvýeným hlasem. Přistoupil k nim vrchní. Kopni to tam a nedělej fóry,” obořil se na Michala.

Nemám rád, kdy se mi na place křičí.”

Michal v zájmu klidu v podniku zvedl sklenku s rumem, přiukl si s muem, hrdým na syna-

ari a trochu z ní usrkl. Otec vypil na jeden lok, pak se na Michala pohrdavě podíval a se slovy, e tenhle kluk zůstane do smrti vojínem, od něho odeel.

Michal zaplatil pivo a el domů. Dlouho nemohl usnout, stále musel myslet na matku.

Ráno zatelefonoval do nemocnice. Ano, můe odpoledne přijít matku navtívit, dověděl se.

Dopoledne mu bylo nekonečně dlouhé a ani si neuvědomil, e od včerejího poledne nic

nejedl. Kdy odpoledne vstoupil do nemocničního pokoje, matka spala. Stanul nad ní

v údivu jak se za těch pár měsíců změnila.

93

Značně zhubla, její ruka leela na přikrývce, byla tenká jako hůlka. Nevěděl co dělat. Budit ji se mu nechtělo, ale tolik si přál, aby s ní mohl promluvit alespoň pár slov.

Vy jste syn paní Gregorové? zeptala se pacientka, leící na sousedním lůku. Jen ji klidně vzbuďte tolik se těí a vás uvidí, dodala, kdy Michal přisvědčil.

Vzal matku za průsvitnou dlaň. Seděl tak ruku v ruce s ní a poslouchal její dech. Náhle

matka otevřela oči. Byly velké, zářivě modré a Michal si poprvé v ivotě uvědomil, jak jsou krásné.

Michálku, vzdechla tichým hlasem. Myslela jsem si, e se mi to jen zdá. Pořád jsem si

přála, abys seděl u mé postele a drel mě za ruku. Teď se mi to vyplnilo. V očích se jí

zatřpytily slzy. Tolik jsem se, Michálku, bála, e u tě neuvidím.

Chtěl namítnout, e nevěděl o jejím stavu. Jinak by přijel dříve. Určitě by ho pustili. Včas si to vak rozmyslel. Teď jsem tady, maminko, a vechno bude dobré,” řekl.

Z výrazu matčiny tváře vyčetl, aby si nedělal iluze. Nebude, Michálku, ale i tak je krásné, e tě zase vidím. Tak povídej, jak se má.

Vyhověl jí. Ve snaze být stručný se omezil jen na nejpodstatnějí. Ale i tak matka po několika minutách usnula. A tak znovu seděl nad ní mlčky a drel matčinu dlaň ve své. Po napětí nedávných dnů to pro něho byla chvíle nesmírně vzácné pohody.

Do pokoje vstoupila sestra. Měl byste u jít, vyzvala ho. Bude teď dlouho spát.

Mohu zítra zase přijít? chtěl vědět.

Proč byste nemohl? Zítra je přece návtěvní den, podivila se.

Jak to vypadá, sestřičko? zeptal se a trochu se zajíkl.

Necítí bolesti, a to je v jejím stavu ze veho nejdůleitějí. Více vám řekne oetřující lékař.

li ke dveřím, Michal je před sestrou otevřel a ta se v nich málem srazila s jinou dívkou.

Ahoj Květo, řekla příchozí.

Ahoj, Marcelo, odpověděla sestra. Zase nese pomeranče? Ale paní Gregorová jich jetě

několik má.

Marcelo,” zakoktal Michal, který se teprve teď probral z překvapení.

94

Marcela mu podala ruku. Sestra si oba prohlédla zkoumavým pohledem, udiveně zakroutila

hlavou a odela. Já ty pomeranče přece jen dám do stolku, řekla Marcela.

Vrátil se s ní k matčině lůku, počkal a vyprázdní obsah taky a pak chvíli spolu beze slova postáli nad spící.

Mlčky pak kráčeli nemocniční chodbou a sestupovali po schodech k východu. A se Michal

namáhal sebevíce, nemohl přijít na nic vhodného, čím by mlčení přeruil. Před nemocnicí se

musel rozhodnout. Kam teď půjde?” zeptal se.

Kam bych la?” podivila se. Do práce. Mám odpolední, ale vedoucí mě na chvíli uvolnil.”

Zase měl pocit, e ve, co řekne, bude nevhodné.

Nala východisko ze situace sama. Můe jít se mnou, na prodejně tě rádi uvidí.”

Neměl příli chuti zajít do samoobsluhy a usmívat se na spolupracovníky, které několik

měsíců neviděl. A jindy, pár dnů se zdrím,” oznámil. Ale jestli chce, počkal bych na tebe po práci.“Právě přijel autobus, Marcela do něho naskočila a těsně předtím ne se za ní zavřely dveře, křikla: Tak dobře, Michale.”

Večer čekal před samoobsluhou a byl stále netrpělivějí. Větina děvčat z odpolední směny

u dávno odela, ale Marcela nikde. Udělala si ze mne legraci, usoudil a postupně docházel

k názoru, e nemá smysl déle tu stát. Pak ji uviděl sbíhat se schodů. Popoel jí vstříc.

Promiň, nehrála mi pokladna a musela jsem se zdret. Ale u je to v pořádku,” vysvětlovala udýchaně. Půjdeme si někam sednout?” zeptal se.

Ne, Michale, nedělej si násilí. Vím, e nemá na kavárenské posezení náladu. Bude lepí,

kdy se trochu projdeme.”

Byl jí za tato slova vděčen a zamířil k nábřeí. Marcelo, řekni mi, prosím tě … , ” začal tím, co ho nejvíce zajímalo, ale nepodařilo se mu najít vhodná slova.

Já vím. Chce vědět, proč jsem byla v nemocnici. Kdy jsme se dověděli, e tvoje máti

onemocněla a není schopna vstát z postele, rozhodli jsme se, e jí jako bývalé

spolupracovnici budeme obstarávat a nosit nákup. Jeliko bydlím nejblí, nejčastěji to vylo na mne. A tak jsme se s tvou máti spřátelily. Je straně prima. A tebe má moc ráda. Přece ví, e já vlastní mámu u dávno nemám, take to povídání s ní byl pro mne vdycky

záitek.

95

Pak ale doktor nařídil, e musí do nemocnice. To je vechno.”

Marcelo, jsi moc hodná.”

Nejsem. A ty to dobře ví. Za těch pár měsíců, co jsi na vojně, jsem u stačila udělat jednu zkuenost. patnou. S klukem, na kterého bych byla vsadila krk. Podrobnosti, prosím tě, vědět nechtěj. Take teď vechno podstatné zná a můeme jít domů.”

Nechoď jetě,” pokusil se ji zdret. Ne, Michale, pro dneek to stačí.”

A zítra?” zeptal se poněkud rozechvělým hlasem.

Zítra je přece návtěvní den v nemocnici.” Podala mu ruku a řekla! Nezlob se, ale u opravdu půjdu.”

Díval se za ní, jak ladným dlouhým krokem míří k autobusové zastávce a nevěděl, co si o

tom vem myslet.

Přítí den přiel za matkou a nevěřil svým očím. U od dveří ho vítala pohledem, vypadala

mnohem lépe ne včera a kdy ji políbil na tvář, celý obličej jí zrůověl. Musel jí vyprávět o vojně, o tom, co bude dělat a se vrátí domů. Zeptala se, kdy se hodlá enit.

Vyhověl jí ochotně. enit se taky budu, maminko, nechci zůstat starým mládencem, ale s

kým, to jetě nevím.”

Před vojnou sis přece myslel na Marcelu,” neodpustila si. Myslel.”

A teď u si na ni nemyslí?” Ale ano,” ujistil ji. Jenome to nezávisí jenom na mně.”

Do těchhle věcí ti mluvit nebudu, Michale,” eptla tie. Zřejmě ji znovu přepadla únava. Vzal matku za ruku a více u nemluvili.

Marcela přila a těsně před skončením návtěvní doby. Zřejmě úmyslně, chtěla, aby si

Michal mohl s matkou co nejdéle nerueně popovídat. Vloila do sklenky na nočním stolku

kytičku. Odmítla idli, kterou jí Michal uvolnil a oba pak mlčky stanuli nad nemocnou. Paní Gregorová se na ně chvíli s dojetím dívala, ale zanedlouho zavřela oči a usnula. Tie se vytratili z pokoje. Půjdeme se projít?” zeptal se Michal, kdy opustili nemocnici.

Kdy jsi vlastně naposledy jedl?” odpověděla na otázku otázkou. Salám do toho nepočítám,”

dodala. Táta tě toti zve na večeři.

96

Bude jeho oblíbená specialita, segedínský gulá s knedlíkem. Určitě si pochutná, mimo jiné i proto, e jsem mu donesla pěkné maso. Řezník z naí samoobsluhy na mě toti trpí.

Zmínka o řezníkovi Michala sice trochu rozladila, přesto vak přijal pozvání se značným

potěením. Nikoli kvůli segedínskému gulái. “

Marcelin otec byl statný padesátník, řidič autobusu ČSAD. Nepříli vysoký, ale za jeho

ramena by se nemusel stydět ani vzpěrač. Zástěra, kterou se pro kuchařskou práci opásal,

se na něm vyjímala dost komicky. Přijal Michala jako vítanou příleitost popovídat si o vojně.

Podrobně se vyptával, jak to dnes na ní chodí a vzpomínal na dobu, kdy sám slouil. Je to

u třicet let a byl tehdy řidičem tanku. Ovem ví, e jeho oblíbený T-34 nahradily od té doby dokonalejí typy. Spláchl nostalgickou vzpomínku mohutným doukem Prazdroje a pozorně dohlédl, aby ho Michal následoval.Táta mě má moc rád,” prozradila tie Marcela, kdy se hostitel vzdálil do kuchyňky, aby na svém kulinářském výtvoru provedl závěrečné dochucení.

Kvůli mně se po matčině smrti neoenil, naučil se vařit, zaívat, prát. Teď mu střídavě

hrozím, e si najdu kluka a odejdu od něho, nebo e si kluka nenajdu a zůstanu mu na krku

jako stará panna.” Segedínský gulá chutnal opravdu báječně, posezení ve třech, kdy

dojedli a Marcela sklidila ze stolu, bylo nanejvý příjemné. Od vojny přeli na autobusy a na to, e nejhorí turnusy nejsou ani tak v zimě jako v létě, kdy do zdejího kraje míří spousty motorizovaných rekreantů, ucpávají silnice a působí starost profesionálním řidičům. Michal si viml trochu bezradného výrazu ve tváři Marcelina otce a bylo mu jasné, z čeho pramení.

Lahvový pivo přece jen není to ono. Skočím si dolů k Jaroukovi,” rozhodl se konečně.

Michal u také půjde, tati,” odmítla Marcela otcův průhledný manévr. Má večer nějaký program,” dodala jetě tónem, který nepřipoutěl námitky. Také se o ně nepokusili. Ani otec, ani Michal. Kdy se loučili, řekla Marcela Michalovi se smíchem: Kadopádně jsi na tátu musel udělat dobrý dojem. Jinak by nebyl ochoten nechat mě tu s tebou o samotě.”

Před domem Michal jetě zdvořile odmítl pozvání Marcelina otce na pěnivou sklenici a

zamířil loudavým krokem domů.

97

Do bytu, který bez matčiny přítomnosti připadal zoufale prázdný. Doel k závěru, e u

dávno toho tolik nenaspal, jako o této dovolené.

Michalovy návtěvy v nemocnici i v mimonávtěvní dny umonil tichý souhlas oetřujícího

lékaře, který vysvětlil synovi, e matka bude muset podstoupit operaci, a se trochu více

zotaví. Dával naději na prodlouení ivota, na vyléčení nikoli.

Den Michalova odjezdu se nemilosrdně přiblíil. Matka se při jeho poslední návtěvě chovala srdnatě, ale slzy v očích prozrazovaly, co cítí. Také Michal měl oči plné slz.

Ráno se Marcela přila rozloučit s Michalem na nádraí. Při této příleitosti se poprvé za

celou dobu jeho dovolené spontánně políbili. Nastupoval do vlaku s vědomím, e není

Marcele lhostejný a o matku bude dobře postaráno.

Vlak ujel jen několik stanic a Michal vystoupil, aby se pustil na adresu, kterou dostal od

kontrarozvědčíka. Cítil se nesvůj a velmi nejistě zazvonil u venkovské vilky. Objevila se

drobná postava, ji by stěí někdo tipoval na karatistu, přeborníka kraje.

Já jsem Michal Gregor,” představil se a rozpačitě čekal, co bude dál.

Vávra, těí mne, prohodil asi osmadvacetiletý chlapík. Pak se zeptal:

Kolik má času, vojíne?” Ve dvě hodiny mi jede rychlík na Prahu.

Fajn, konstatoval karatista. Pojď dál, jsem sám doma, manelka je v práci. Měl jsi těstí, e mám náhradní volno po slubě, jinak bys mě nezastihl.

Pozval Michala do útulného obýváku, jeho stěny byly ověeny různými sportovními

trofejemi. Uvařil oběma čaj. Já jsem přiel k v ů l i …  začal Michal, ale Vávra ho přeruil.

Já vím. A pak u mluvil jen on sám. Nejdříve Michalovi vysvětlil, jak to bylo oné noci a e lo o fintu. Karate je japonský způsob sebeobrany, správně se jmenuje karate-do, který je zaloen na speciálních úderech a kopech. A e kdyby byl toho způsobu pouil, zůstali by tři podnapilí mladíci leet na zemi místo něho a některý z nich by u moná nevstal.

Pak přeel k praktickým ukázkám. Nejdříve Michalovi předvedl Mawai-ger, co je kop levým

chodidlem vnějím obloukem a Oi-dzuki, úder pěstí na straně pokrčené nohy, vysunuté

vpřed.

99

Podrobně líčil přemisování a úhyby horní poloviny těla, obrannou a útočnou techniku s

pouitím rukou i nohou, techniku hodů, nevynechal ani zmínku o páčení kloubů, krcení a

smrtelných úderech.

Kdy uznal, e ukázek bylo dost, řekl Michalovi! U tomu věří, e by to s vámi dopadlo

patně? Take já jsem raději zvolil fintu a pak vstal z mrtvých.”

Co já se kvůli vám natrápil a kolik nocí na vojně nespal,” vyznal se upřímně Michal.

Pak začal i Vávra hovořit o vojně, kterou zakončil jako četař-absolvent, úspěný velitel čety.

Nyní v civilu pracuje jako provozní technik ve zdejí keramičce. Ani si neuvědomili a byl

nejvyí čas vyrazit, aby Michalovi neujel vlak.

Počkej, hodím tě na nádraí autem,” rozhodl Vávra a vytáhl z garáe igulíka. Jsem rád, e jsi tomu Viktorovi nenaletěl,” řekl karatista, kdy se loučili.

Tak velký primitiv přece jen nejsem,” usmál se Michal. Chvála právě od tohoto chlapíka mu udělala dobře. Ono asi právě na tomhle v ivotě dost záleí. Nebýt primitiv,” usoudil Vávra.

Vlak na Prahu stihl Michal skutečně v poslední chvíli.

xxxx

Zima, tohoto roku mimořádně drsná, přela a v polovině března se ujalo vlády jaro.

Motostřelci trávili výcvikové dny na tankodromu a na střelnici. Příroda kolem nich začínala krásnět a také oni měli pocit, e vechno sloité a drsné je ji za nimi.

Byla právě jedna z přestávek. Rozesazeni na pařezech slastně pokuřovali a Michal se v

duchu zasnil, jak by to bylo hezké procházet se po lesní cestě, která se klikatila kolem nich, s Marcelou ruku v ruce. Ostatní kluci se zřejmě zaobírali mylenkami nepříli odlinými a nikomu nebylo do řeči. Kluci, já se přítí měsíc ením,” přeruil náhle ticho Radek.

S tou vychovatelkou z dětského domova?” zeptal se Petr Bilský.

Jo, s Martou,” potvrdil Radek. Musí?” zajímalo Slávka.

Musím, ale rád. Kdybyste věděli jak my se na toho drobečka těíme.

100

Mě toti vychovávali u příbuzných a pak jsem dorůstal v děcáku. S Martou to bylo podobné.

Take teď budeme rodina jak se sluí a patří. A u jednoho dítěte taky nezůstaneme,”

ujioval Radek. Jakápak rodina, člověče,” zapochyboval Bilský. Ty na vojně, ona sama s dítětem dvě stě kilometrů daleko a někde u cizích lidí.” Nebude u cizích lidí,” mírně se namíchl Radek. Bude bydlet u Vycpálků. To je jeden z členů naí brigády socialistické práce. A přijde čas, uvolní jí ve svém domku místnost a s manelkou se o ni postarají jako o vlastní. Sám mi to nabídl a jeho ena se prý u nemůe dočkat. Děti se jim rozprchly po republice a oni zůstali sami.” A a se vrátí z vojny?” Mám slíbený byt v hornickém sídliti, které se právě dostavuje. Nae brigáda má takové jméno, e jeden z těch bytů určitě dostanu.” Byl by asi ve svých úvahách pokračoval, ale ozval se hlas velitele čety, aby dokouřili. Vedle Michala stanul udýchaný voják. Poručík Růička ti vzkazuje, e má

okamité přijít na rotu. A pořádně sebou hodit.” Co se stalo?” zeptal se Michal.Má tam telegram, ale co je v něm nevím,” odpověděl voják. Michal zamířil k veliteli čety, aby poádal o dovolení k odchodu a pak se rozeběhl ke kasárnám. Matka?” zeptal se, kdy se poručíku Růičkovi ohlásil. Zemřela?“Jetě ne,” oznámil poručík a vechno bylo jasné. Pak sdělil Michalovi, e má u velitele roty vechno vybaveno. Byla u téměř noc, kdy přímo z nádraí svého města zavolal do nemocnice. Na oddělení měla právě slubu sestra, Marcelina

známá. Počkejte chvíli, zeptám se lékaře, co máte dělat,” řekla poté, kdy vyslovil své jméno. Vzápětí byla zpět. Přijďte ráno, hned po vizitě.” Nevěděl, kdy je po vizitě, tak mu to musela upřesnit.Kdy stanul nazítří nad matčiným lůkem, poznala ho, protoe se jí oči rozířily a objevil se v nich i záblesk radosti. Sklonil se nad matkou,aby ji políbil na tvář.

Pokusila se trochu zvednout hlavu a hlasem slabým jako vánek vydechla! Marcelka.”

101

Hlava ji klesla zpět na lůko, začala se dusit. Michal vyběhl ven a vřítil se do lékařského pokoje. Pak spolu s oetřujícím lékařem a sestrou spěchal zpět k matčinu lůku. Nebylo pochyb, e matka právě opustila tento svět. Poslali Michala na chodbu. Zhroutil se na bílou dřevěnou nemocniční lavici. Pak matčino přikryté tělo vyvezli na chodbu, projeli kolem něho a vzdalovali se k výtahu. Z nemocnice zamířil do samoobsluhy. Marcela okamitě vyčetla z jeho tváře, co se stalo. Před chvíli,” hlesl. Počkej na mě venku. Poádám vedoucího o

volno.“Přila zanedlouho. Pomohla Michalovi s přípravami pohřbu tak, e se mohl přítí den vrátit k jednotce. Co nestihli, vzala si na starost sama. Zcela samozřejmě.

A zcela samozřejmě se o několik dní později v krematoriu posadila vedle Michala do první

řady. Zůstali v ní sami, ostatní smuteční hosté obsadili a řady dalí.

Smutné zasnoubení, běelo hlavou Michalovi, kdy zazněly první tóny Dvořákova Larga.

xxxx

Smutný konec jedné etapy mého ivota, řekl si v duchu Jirka Smr, kdy opoutěl jednací

síň okresního soudu. Právě skončilo třetí rozvodové stání, v jeho závěru byl vynesen výrok o zruení manelství mezi Janou a Jiřím Smrovými rozvodem.

Tentokrát lo u víceméně jen o formalitu. Po prvním jednání bylo jemu i Janě nanic. Přilo druhé, kdy se jednalo o dětech. Od prvního okamiku bylo zřejmé, jak dopadne. Soud neshledal nejmeního důvodu, aby kluky nepřiřkl matce. Rozhodl i o výi výivného, které na ně bude otec po návratu z vojenské základní sluby platit a stanovil podmínky, za nich se bude moci s nimi stýkat. Smutný konec jedné ivotní etapy. Jirka si připomněl chvíli, kdy

Janu poprvé políbil, jako zrychlený film mu hlavou proběhla vzpomínka na neumělé počátky

jejich milostného vztahu i vzácné, ale přesto nezapomenutelné okamiky jejich společného

údivu nad zázračným dílem přírody, nad zrozením nových človíčků, kteří se usilovně hlásí o

své místo na slunci.

Snad právě tento zrychlený film, probíhající mu v hlavě způsobil, e přistoupil k Janě a řekl jí: 102

Děkuji ti za vechno pěkné, co jsme spolu proili.”

Já tobě také, Jirko,” odpověděla a jemně mu stiskla ruku. Nedopustila vak, aby jejich citové rozechvění trvalo déle ne je únosné. Tak se měj,” řekla a seběhla se schodů.

el za ní a před soudní budovou ho ivot náhle tvrdě vrátil do reality. Na chodníku u auta

čekal na Janu mu o desítku let starí ne Jirka, oblečený podle poslední módy. Z kadé

strany drel za ruku jednoho z kluků, Jirku a Honzu.

Tak co, Jano?” zeptal se, sotva je spatřil.

Mám to za sebou, Kamile,” usmála se s ulehčením. Támhle je táta,” zvolali kluci, kdy spatřili Jirku. Aby zabránil trapné situaci, vrátil se do budovy.

Kluci, jede se do cukrárny,” prohlásil otec-strejda Kamil. Na lehačku s ananasem. A my si dáme s maminkou cinzano. Takový den se musí náleitě oslavit.”

Kdy Jirka zjistil, e odjeli, zamířil nejkratí cestou k nádraí. Těil se na návrat do kasáren.

Neměl vůbec chu zastavit se doma.

18

Koncem března se ukázalo, e vláda jara není zdaleka tak pevná, jak se zdálo, ale tak u to někdy bývá. Řečeno s básníkem … , zas ten starý led, zas kroupy, sněhy, mrazy. Nejinak tomu bylo i onoho rána, kdy opoutěli bránu kasáren a zamířili do výcvikového prostoru, aby při divizním taktickém cvičení prokázali, jak jsou připraveni. Obtíný přesun se stal náročnou prověrkou řidičů a velitelů i nejmeních jednotek. Namáhavé pochody, střelba z ručních zbraní v podmínkách, kdy terč spíe tuili ne viděli, to ve kladlo nemalé nároky. Nebylo

tedy vůbec divu, e po vydatné večeři touebně uléhali ve vytopených srubech výcvikového

tábora do spacích pytlů.

A mě budou ráno budit, nelekejte se. Nebudu mrtvý, ale jen nedospalý,” zvolal Radek a čekal, e se alespoň někdo zasměje. Čekal marně, vichni u spali jako kdy je do vody hodí. Kdy ho velitel čety o dvě hodiny později budil, opravdu se zdálo, e je Radek mrtvý.

Jen s námahou otevřel oči a chystal se pronést něco nespisovného. Pak si teprve uvědomil,

e nejde o normální budíček, stál u něho velitel čety podporučík Hubáček.

103

Oblékni se, dávej pozor, a kluky zbytečně neprobudí a přijď před srub, uslyel jeho

naléhavý hlas.

V hluboké tmě trvalo Radkovi oblékání o poznání déle. Uvaoval, co se stalo. Asi nějaká

mimořádka, napadlo ho. Před srubem stál s velitelem čety poručík Růička.

SNB nás ádá o ozbrojenou posilu. Pár ozbrojených grázlů drí rukojmí a snaí se

proniknout přes hranice,” vysvětlil stručně politický pracovník. Skupině bude velet

podporučík Hubáček a máme do ní vzít jen dobrovolníky. Chceme se nejdřív s tebou jako

svazáckým funkcionářem poradit. Kdo myslí, e by do toho dobrovolně el? Potřebujeme

pět kluků. Samozřejmě já. Radek pak začal jmenovat dalí! Slávek Broek, Jirka Smr,

Michal Gregor a Petr Bilský. I Bilský? podivil se Růička. I Bilský. Jsem o tom

přesvědčen,” řekl Radek. Jaký je tvůj názor?” obrátil se Růička na podporučíka. Velitel čety souhlasil. Jdi na to,” vyzval Růička Radka. Vzbuď je. Netrvalo dlouho a pětice nastoupila před srubem.Spolu s přísluníky SNB bude provedena akce k zadrení dvou ozbrojených muů, kteří se snaí proniknout přes hranice. Jsou odhodláni ke vemu. Bylo rozhodnuto,

aby se akce zúčastnili pouze dobrovolníci,” vysvětlil Růička. Protoe je málo času, poádal jsem tady Radka, aby nejdřív vzbudil ty, o nich si myslí, e by se přihlásili dobrovolně.”

Postoupili beze slova o krok vpřed. Vichni bez rozdílu. Ne předjel velitel čety s

pohotovostním gázem, vyzvedli si od dozorčího a výkonného praporčíka zbraně a zásobníky

s ostrým střelivem. Podporučík Hubáček usedl za volant, poručík Růička vedle něho.

Vyjeli z brány tábora. Jejich cílem byla středisková obec, leící mezi vojenským výcvikovým prostorem a státní hranicí. Na jejím náměstíčku zamířili před místní oddělení SNB. Stála tam lutá volha VB a sanitka lékařské pohotovosti.

Byli ji netrpělivě očekáváni. Jsou dva a ozbrojeni. Chtějí se dostat za hranice. Teď drí v domku rodiče a dceru s jejími dvěma malými dětmi. Chtějí jich pouít jako rukojmí,” sdělil přísluník SNB, který se představil jako podporučík Luke. Bylo rozhodnuto obklíčit je a znekodnit, ani by rukojmí byli vystaveni nebezpečí.

104

Pohraniční strá u provedla clonu v hraničním pásmu, take únik mají přehraen.”

Jasné,” prohlásil velitel čety.

Povedu vás.” Podporučík Luke usedl do svého vozu a dal pokyn sanitce, aby je

následovala.

Po rychlé jízdě dorazili do Potočné, obce těsně u hraničního pásma. Ves byla liduprázdná,

za okny upravených domků se vak svítilo. Lidé nespali. Slyeli přísluníka SNB, který

tlampačem u několikrát pachatele marně vyzval, aby se vzdali.

Podporučík Luke na kraji návsi zastavil, prohodil pár slov s praporčíkem SNB, který stále

jetě drel tlampač v ruce, sanitku nechal na místě, s nadpraporčíkem usedl do vozu VB a

dal pokyn pokračovat v jízdě. Nedaleko domku vystoupili, velitel čety po krátké poradě s

podporučíkem SNB rozčlenil vojáky. Přískoky se přibliovali k objektu na dostřel samopalu.

Nepříjemná směsice detě se sněhem je bičovala do tváří, vtíravý chlad z polozmrzlé půdy

jim začal pronikat do maskáčů.

Sotva zaujali postavení, hlas z tlampače opakoval směrem k domku výzvu: Vzdejte se! A

dodal: Jste obklíčeni!”

Kadý z vojáků vypálil krátkou výstranou dávku do vzduchu.

Poté se rozhostilo ticho. Radek uvaoval, e by mohl nepozorovaně přelézt plot a zahradou

se přiblíit k zadnímu přízemnímu oknu, vyrazit je a vtrhnout dovnitř. Ale dostali přísný zákaz cokoli podnikat na vlastní pěst.

Slávek, ukrytý za irokým kamenným sloupkem plotu sousední zahrady měl výhled na vchod

do domku a jedno z jeho postranních oken. Za oknem se svítilo, ale a se namáhal sebevíce,

nedokázal rozeznat, co se za pečlivě zataenými záclonami děje.

Nad vchodem do domku se náhle rozsvítilo světlo a domovní dveře se pootevřely. Objevila

se edivá hlava a nachýlená postava.

Prosím vás, nestřílejte. Posílá mě ten . . S t a ř e c se na okamik odmlčel, hledal vhodnějí výraz, ne jaký měl na jazyku, lépe odpovídající tomu, e na něho zezadu míří hlaveň samopalu. Ten pán, dodal. Ničeho se nebojte, pane Pekárek. Vyjděte před dům,”

ozvalo se z tlampače.

105

V odpověď na tuto výzvu se domovní dveře opět zavřely a stařec zmizel. Bylo zřejmé, e byl

dovnitř vtaen násilím. Po chvíli se opět objevil.

Smím s váma mluvit jenom ze dveří. Nikdo se nesmí ke mně přiblíit. Kdyby se to stalo,

budu okamitě zastřelen.”

Pokuste se mluvit víc nahlas, pane Pekárek, abychom vás lépe slyeli,” ozvalo se z

tlampače. ádají přistavit během půl hodiny před domek mikrobus s plnou nádrí benzínu.

Prosím vás, vyhovte jim, je to strané. Hlavně pro ty děti. Stařec se téměř rozplakal. Byl zřejmě na pokraji zhroucení. Jen klid, pane Pekárek, vechno bude v pořádku.” Hlas v tlampači zněl konejivě. Stařec, zřejmě na rozkaz těch uvnitř, opět zmizel za dveřmi.

Po chvíli se ozval tlampač: Macáku a Pavlito! Mikrobus bude k dispozici nejdřív za hodinu.

Musíme pro něj zajet na okres. Slyeli jste a rozumíte?”

Bylo vidět, jak se dveře pootevřely.

Říkají, e souhlasí. Kdybyste se je prý pokusili oklamat, odnesou to nejdříve děti.” Dveře se opět zavřely. Ale nikoli nadlouho. Objevila se v nich stará paní. Proboha, mu mi umírá.

Má slabé srdce. Doktora, zavolejte doktora.” Její dalí slova zanikla v pronikavém vzlykotu.

Světlo zhaslo a čísi ruka vtáhla enu dovnitř.

Macáku a Pavlito, umoněte lékaři, aby nemocného oetřil a převezl do nemocnice.

Nebude ozbrojen,” zahřímalo z tlampače.

Macáku a Pavlito, opakoval si v duchu Slávek. Pak mu to dolo a poznání z něho téměř

vyrazilo dech. Soudruzi, potřebuji s vámi mluvit, zavolal tím směrem, kde tuil, e se nalézá velení akce. Objevil se podporučík Luke. Stalo se ti něco?” zeptal se.

Nic se nestalo,” řekl Slávek, který se mezitím stačil uklidnit. Uvědomil jsem si, e toho uvnitř znám. Pavlitu. Danyho Pavlitu.” Odkud ho zná?” chtěl vědět podporučík.

Z basy, seděl jsem s ním.”

Pokud byl podporučík Slávkovým sdělením vyveden z míry, nedal to na sobě ani trochu znát.

Chci s Pavlitou mluvit,” navrhl Slávek. Je to podvodník, ale vradit by nedokázal. Asi v tom jede proti své vůli.”

106

Na tom moná něco je, řekl Luke. Dal podporučíku Hubáčkovi pokyn, aby vojáci zvětili

rozestupy a přískoky se se Slávkem přesunuli na stanovitě, odkud Luke řídil akci.

Opravdu do toho chce jít?” zeptal se Slávka politický pracovník roty poručík Růička, jeho podporučík Luke poádal o souhlas. Ano, chci,” potvrdil Slávek.

Luke vydal několik pokynů vysílačkou. Zanedlouho se Slávek, za neustálého pobízení

lékaře ke spěchu, převlékl na okraji obce v sanitním voze do bílých kalhot a plátě

zdravotnického pracovníka. Pak usedl za volant místo řidiče sanitky, krajně znepokojeného

tím, e má svěřit svůj pečlivě udrovaný vůz do rukou někoho, koho ani nezná.

Ne, abys mi to někde naboural, vyslovil svoji obavu.

Já u jezdil s jinými samohyby, pokusil se ho uklidnit Slávek. Sám vak příli klidný nebyl.

Tak u jeďte, pobídl lékař, jen o pár let starí ne Slávek. Houkačka byla v těchto

končinách a za této situace zapnuta zbytečně, stejně jako modrý maják. Vyrazili. Umí,

konstatoval v duchu na adresu řidiče mladý lékař.

Za několik okamiku zabrzdili před domkem. Slávek společně s lékařem vyskočili z auta.

Vyběhli po několika schodech a stanuli před domovními dveřmi. Lékař vzal za kliku, ale

Slávek ho odstrčil.

Já sám. Stiskl kliku, nesmírně překvapen zjitěním, e vůbec nemá strach.

Otevřete, jdeme k nemocnému,” křikl lékař, kdy zjistili, e je zamčeno.

Zevnitř kdosi váhavě otočil klíčem, dveře se otevřely a v nich stanul Dany Pavlita s pistolí v ruce. Slávek ho poznal okamitě. Ve velké, matně osvětlené předsíni stál opodál mu se samopalem v ruce, mimo jakoukoli pochybnost Macák.

Prohledej je, jestli nejsou ozbrojeni,” přikázal Pavlitovi.

Nezdrujte,” obořil se na Pavlitu lékař, ale nezbylo mu, ne aby se prohlídce podrobil. Pak přila řada na Slávka. Pro případ, kdyby Pavlita dal najevo, e se spolu znají, měl Slávek připraveno logické vysvětlení. Dostal odklad z vojny a proto zatím jezdí se sanitou. Pavlita ho vak prohledal s nezúčastněným výrazem v tváři, jakoby se viděli poprvé v ivotě. Moná, e mě opravdu nepoznal, napadlo Slávka. Kde je nemocný?” spěchal lékař.

108

Pavlita ukázal na jedny z dveří. Zamířili k nim a otevřeli. Pan Pekárek leel na posteli, jeho manelka seděla u něho a drela ho za ruku.

Odveďte ji vedle. Pak se podívám i na ni,” nařídil lékař Slávkovi.

Slávek vzal vzlykající enu jemně pod paí a odeel s ní do protějího pokoje, ve kterém

seděla u velkého jídelního stolu mladá ena a na klíně drela dvě malé spící děti. Její oči vyzařovaly hrůzu. Posadil paní Pekárkovou na pohovku a chtěl se vrátit zpět.

Zůstane tady, zarazil ho Macák, který ho neustále sledoval.

Vechno je v čudu, usoudil v duchu Slávek. Jde přece o to, aby promluvil s Pavlitou.

Potřebuji, aby mi řidič pomohl připravit pacienta k převozu do nemocnice,” ozval se lékař rozhodně.

Macák se utrhl na Slávka: Tak bě a ádný hlouposti, mám tě na muce!”

Kdy Slávek procházel kolem Macáka, který na něho neustále mířil samopalem, probleskla

mu hlavou mylenka, aby se na něho vrhl. Vzápětí ji vak zapudil v obavě, e by mohl

způsobit netěstí. Nevěděl také, jak by se zachoval Pavlita. A co hlavní, měl přesné pokyny.

Úplně jiné. Vstoupil tedy do pokoje, v něm leel starý pán po srdečním záchvatu.

Lékař byl v plné práci. Měřil nemocnému puls a krevní tlak. Stařec namáhavě vysvětloval, e ho pálí na prsou.

Nad lékařem stál s pistolí v ruce Pavlita. Slávek se postavil vedle něho tak, aby se dostal mimo Macákův výhled. Dany, v čem to jede?” zaeptal. Nemáte anci!”

Teď vás dvakrát píchnu, pane Pekárek,” oznámil lékař a naplnil dvě injekční stříkačky.

Obsah jedné ohleduplně vyprázdnil starci do íly na ruce, druhé do stehenního svalu.

Říkal, e má vechno perfektně vymylený a takhle to dopadlo.” Pavlitovi se chvěly ruce nervozitou a očividným strachem.

Lékař se začal hlasitěji ne bylo jeho zvykem nemocného vyptávat, zda někdo z jeho rodiny

trpěl srdečními obtíemi. Velmi rád by u měl pacienta v sanitce pod kyslíkovou maskou,

současně vak potřeboval poskytnout Slávkovi čas.

Vyskoč z toho vlaku, Dany, jetě má monost,” naléhavě zaeptal Slávek, nestřílej!

Rozumí?”

109

Doktor zůstane s dědkem a bábou tady,” zařval Macák a nahlédl do místnosti. Změnil jsem plán a nebudu na nic čekat. enská s harantama do sanitky!” přikázal a namířil samopal na matku s dětmi. Hněte sebou nebo za nic neručím! Řidič sanitky k volantu, směr hraniční přechod, cestu ti budu ukazovat! Pohyb! Dany, ty ho bude zajiovat!”

Slávek vyel z místnosti, Pavlita ho s namířenou pistolí následoval. Za nimi la mladá ena s plačícími dětmi, drena v achu Macákovým samopalem.

Ve dveřích se Macák ohlédl na lékaře.

Vyřiď esenbákům, e ádáme zdvienou závoru a volnej průjezd přes čáru. Jinak

nedostanou ivý ani rukojmí, ani nás!”

Můete se spolehnout,” zvolal lékař. Jeho slova byla zřejmě určena předevím matce dětí, ale nebylo jisté, zda si to uvědomila.

Matka s dětmi nastoupily do sanitky, střeeny zvenčí Macákovým samopalem. Pak se za

nimi nasoukal Pavlita s pistolí v ruce. Usedl na sedadlo za řidiče.

Dany, přitlačí mu elezo na kebuli! A ty lez dovnitř a nastartuj,” nařídil Macák Slávkovi.

Motor okamitě naskočil. Zařaď rychlost,” ozval se dalí Macákův příkaz.

Je tam,” zazněla odpověď.

Macák se chystal usednout vedle Slávka. V okamiku, kdy stál jednou nohou na chodníku,

druhou měl na stupátku, sklonil samopal, aby se mohl vyhoupnout dovnitř, dostal od Slávka

prudkou ránu pěstí mezi oči. Zavrávoral na chodníku a sanitka se s otevřenými dvířky

rozjela.

Střílej, svině,” stačil jetě Macák křiknout na Pavlitovu adresu a pokusil se namířit samopalem za odjídějícím vozidlem. Petr Bilský se robinsonádou, za kterou by se nemusel stydět ani brankář ligového mustva, na něho vrhl.

V několika sekundách nasadil podporučík Luke Macákovi pouta.

Sanitka s matkou a dětmi se vrátila před domek. Pavlita vystoupil s rukama nad hlavou a

bez pistole.

Slávek ji podal podporučíku Lukeovi a řekl: Nevezte je, prosím vás, společně. V jednom

autě. Myslím Pavlitu s Macákem.”

Nějak to uděláme,” prohlásil podporučík.

110

Vojáci dostali rozkaz k nástupu do gazíka. Tak hoi,řekl poručík Růička otcovsky. Za čtyři hodiny vstáváme.”

Jak můeme vstávat, kdy jetě neleíme?” podivil se Bilský a čekal, e bude setřen za prostořekost. Čekal marně.

O čtyři hodiny později opravdu stáli znovu na nohou a stejně jako ostatní vojáci plnili úkoly divizního taktického cvičení. Povaovali to za samozřejmost.

Zpráva o zásahu vojáků, kteří svým neohroeným jednáním pomohli přísluníkm

Bezpečnosti zlikvidovat nebezpečné zločince a přispěli k záchraně matky s malými dětmi

i jejích rodičů, se bleskurychle roznesla po blízkém i vzdálenějím okolí.

Slávek, Radek, Jirka, Michal a Petr byli velitelem pluku mimořádně povýeni na svobodníky.

Poručík Růička proslovil při této příleitosti stručnou řeč. Tím ale vechno skončilo, mnoho času hřát se na výsluní slávy neměli. Před útvarem i jejich motostřeleckou rotou stály dalí úkoly. Ale je blailo vědomí, e díky vojně se přerodili v chlapy. A stát se opravdovým chlapem je přece to nejlepí, čím se mladý člověk muského rodu můe stát.

Konec